Alien: Isolation – Komentáře – Databáze-her.cz\n02.03.2018 11:31 (poslední úprava 02.03.2018 11:33)\nAno! Konečně! Třikrát slává! Dohráno! Konečně budu moci klidně usnout! Teda ne, že bych posledních pár týdnů spal nějak hůř, ale teď si aspoň nebudu muset podvědomě vyčítat, že jsem chudáka Amandu nechal čekat na té nejodpornější vesmírné stanici samotnou. Bez jediného přítele. Naprosto izolovanou od civilizace jen s pomatenými zbytky posádky, maniakálními androidy a uslintanou bestií, která se nezastaví před ničím. Opravdu bych nechtěl být v kůži týhle holky. Bohatě mi stačilo s ní sdílet celých 23 hodin ve vesmíru v roli jejího vnitřního hlas, který ji nabádá kdy a kam se má schovat a jestli vůbec má cenu z tý extrémně nepohodlný skříně vylézat.\nAle nebylo to mé první dostaveníčko s Xenomorphem. Už kdysi dávno jsem s bratrancem pařil Aliens versus Predator z roku 1999, v té době označovanou jako nejstrašidelnější hru na světě. Alespoň tedy podle jeho slov. A nutno podotknout, že i mně v mých devíti letech tenkrát přišla extrémně děsivá. Někdy tou dobou jsem v tátově sbírce PS1 her nahmatal i Alien Resurrection, tenkrát jedinou hru (snad jen kromě NHL 2001), která se na PlayStationu pyšnila českou lokalizací. A i při hraní té jsem se kdysi třásl strachy. No a nedávno jsem navíc viděl i první vetřelčí film, takže jsem prošel řekl bych dostatečnou přípravou na to, co mě v Alien: Isolation čeká. Ale to bych vlastně neříkal úplnou pravdu. Na hru mě připravil samotný fakt, že jsem Alien: Isolation už jednou hrál. Bylo to krátce po vydání a já se s velkým očekáváním parádního hororu pustil do hraní. Má očekávání se naplnila. No, možná spíše přeplnila a já hru vypínal asi po první hodince, protože jsem měl takříkajíc nervy v kýblu. Nakonec ale zvědavost a touha bát se vyhrála nad strachem a já se pustil do světa Aliena podruhé a pěkně po hlavě.\nJak už jsem zmínil, filmového Vetřelce jsem viděl teprve nedávno, takže mám ještě stále v živé paměti to, jak vypadalo ztvárnění interiéru vesmírného plavidla v oné skoro třicet let staré klasice. A ono nejen, že ta hra vypadá jako Alien ze devětasedmdesátýho, ono to tak dokonce i zní. Co zní, ono to tak dokonce i celé funguje, zapadá, děsí, napíná a dost možná i smrdí. Hned jak jsem hru spustil, říkal jsem si něco jako: „Jééé, tohle přece znám“ nebo „Tohle bylo v tom filmu taky.“ Hra dokázala bravurně přenést všechny prvky z filmového plátna do svého enginu. Uvidíte stázové kóje, typické sterilní prostředí, podivně hranaté dveře, všudypřítomné ventilace, retrofutro stroje a nástroje a tak dále. To samé platí o zvucích. Loď neustále skřípe, pulzuje, pípá, praská nebo jenom tak nepříjemně hučí znepokojivým elektronickým zvukem. Kompjůtry vydávají horší zvuky než vytáčený internet a běží na něčem, co se zdá být přímým konkurentem MS DOS. A to je dobře. A ze všech těch zvuků si zaručeně zapamatujete dva. Pípání ukládací, nouzové stanice a pípání vašeho příručního detektoru pohybu. Ten první zvuk budete milovat. Ten druhý nenávidět. Stejně tak budete milovat zvuk přijíždějícího tranzitu, který vás odveze do jiné lokace a nenávidět šramocení ventilačních šachet nad vaší hlavou. Všechny tyhle zvuky tvoří unikátní atmosféru, která pro vás bude čímkoliv, jenom ne příjemnou. A to je taky dobře.\nKdyž už mluvím o tom ozvučení, nemohu odolat pokušení a musím vynést do nebes úžasný a nervydrásající soundtrack (jestli tomu tak mohu říkat). To, co tato hra předvádí jsem ještě v žádném jiném titulu nezažil. Za to, že mi pouhá hudební kulisa dokázala nahnat větší strach než samotná mimozemská potvora, musím před vývojáři smeknout. Procházet napjatě temnou chodbou, hlídat si každý roh a ústí klimatizace bylo sice velice frustrující, ale když k tomu zničehonic začala hrát strašidelná, naléhavá hudba, málem jsem vypustil duši z těla. A to podotýkám, že se tak stávalo i v situacích, kdy po mně nikdo nešel. To už si pak člověk není jistý vůbec ničím. Dokonalá paranoia. V ostatních hrách většinou platí pravidlo: bezpečí = ticho; nebezpečí = hudba, ale tady ne. Tady nečekejte žádné znamení blížícího se nebezpečí. Naprosto bez nápovědy. A právě tohle tvoří tu neskutečně stísněnou atmosféru Alien: Isolation. Tímhle způsobem si s mými nervy ještě nikdo nepohrál. Díkybohu za to, že jsem to nehrál se sluchátky.\nNesmírnou pochvalu si zaslouží i fenomenální dabing samotné Ripleyové. Nestává se mi často, že bych s postavou soucítil tolik jako s Amandou. Většinou to selhává ve chvíli, kdy od protagonisty očekávám nějaké konkrétní emoce, ale ona se o ně buď vůbec nepokusí nebo je projeví dosti nepřesvědčivě/nedostatečně, což může být neuspokojivé. Tady to bylo ale opět jinak. Kdykoliv se něco podělalo, kdykoliv Amandu někdo podrazil (ano Waitsi, mluvím o tobě ty zákeřnej šmejde) nebo kdykoliv na ní někdo zaútočil, mladá Ripleyová reagovala naprosto lidsky. Lapala po dechu, vzlykala zoufalstvím, zajíkala se, křičela, nadávala, šeptala. V jejím hlasu šlo poznat, kdy se zlobí, kdy cítí beznaděj nebo kdy už zkrátka nemůže dál. Je ji ve hře sice vidět velmi málo, ale i přesto jsem se s ní dokázal sžít jako už dlouho s žádnou jinou postavou Naposledy to byla asi Max z Life is Strange. A to Amanda není ani z polovina tak hezká jako Maxine.\nAle to už jsem u dabingu, a ještě jsem se ani nezmínil o tom, jak celá hra vypadá. Nádherně. Ne, fakt, grafické zpracování bych řadil k těm opravdu kvalitním titulům a vzpomínám si na spoustu krásných scenérií, kdy jsem mačkal tlačítko pro screenshot. Chodby a místnosti vypadají správně ponuře, vesmír zase impozantně a prázdně zároveň – přesně takový, jaký doopravdy je. Všechny ty zbraně, se kterými se dostanete do styku mají krásně promyšlený design, a to jsem se ještě nezmínil o všech těch podomácku vytvořených hračičkách. Ať už se jedná o obyčejnou lékárničku, molotov anebo rovnou EMP bombu, všechno to vypadá jako něco, co zkušený technik složí ve spěchu na koleni s notnou dávkou improvizace. Nesmírné péče grafiků se samozřejmě dočkala i sama hlavní potvora (teď nemyslím Amandu), která je přesně tak ošklivá a děsivá, jak si ji pamatujeme z filmů. Líbily se mi i takové detaily jako Amandiny bílé tenisky, nádherné retro digitální hodinky a průzory skafandrů. Navíc skvělá optimalizace dovoluje si hru vychutnat i na starším stroji střední třídy jako je můj stařičký Asus a to skoro na nejvyšší detaily. Společně s Metal Gear Solid V: The Phantom Pain a Grand Theft Auto V je tohle nejlépe optimalizovaná hra za posledních pět let.\nOpusťme teď čistě technickou stránku a řekněme si jaká je hra v aspektu, který dělá hru hrou. A ani tady nebudu šetřit superlativy. Hraje se to parádně! Nejdříve se s Amandou vydáte na krátký průzkum lodi Torrens, která vás ke stanici Sevastopol dopravila. Tam si osaháte základní prvky ovládání včetně systému ukládání. A to je jedním s hlavních tvůrců atmosféry. Pro mě, milovníka quicksavů, byl Alien: Isolation opravdovou výzvou. Neexistuje nic víc stresujícího než hledání ukládací mašinky v oblasti, kde se s vámi škodolibě nahání Xenomorph. A nutno říci, že pokud tu zatracenou pípající věc najdete a stisknete kouzelnou klávesu E, stále ještě nemáte vyhráno. Ukládání trvá. A trvá několik vteřin, během kterých se kolem sebe můžete jen zoufale rozhlížet a doufat, že ta přerostlá sešívačka nestojí za vámi. Ono vás to totiž může klidně zabít i během ukládání a tím získává hra zcela nový rozměr. Může vás to zabít na chodbě, kdy na vás číhá ve stropní ventilaci. Může vás to zabít, když se snažíte odjet výtahem. Může vás to zabít, když se schováváte ve skříni. Může vás to zabít i během používání počítače nebo přemosťovací mašinky. A to mluvím z vlastní zkušenosti. Vetřelec vás nikdy nepřestane překvapovat.\nTak například: v naprostém klidu jsem si pročítal záznamy na jednom ze sevastopolských počítačů doufaje, že se při tom čas zmrazí stejně jako v sérii Fallout, když tu mě v polovině emailu probodl vetřelčí ocas. Moje chyba. Jindy jsem zase zahlédl vetřelce na chodbě, a tak jsem se otočil a dal se na útěk. Doběhl jsem ke skřínce, ve které jsem se skryl a v bezpečí se příšeře posmíval, jak je hrozně pitomá a že mě neměla šanci vidět, jak lezu dovnitř. Měl jsem pravdu, neviděla. Neviděla, ale slyšela. Nejprve zkontrolovala celou místnost, pak se zastavila před mou tajnou skrýší, chvíli jen tak civěla a pak … no, zabila mě. Zase moje chyba. U samotného konce hry mě čekalo další překvapení. Dobré tři čtvrtiny herního času jsem žil v bláhovém sebeklamu, že do vzduchových ventilací se mohu kdykoliv schovat a Xenomorph na mě nemůže. Několikrát jsem tento postup aplikoval v praxi a naprosto neohroženě prolézal šachtami s tím, že on si běhá někde tam venku a já můžu být v klidu. Jaké bylo mé překvapení, když jsem znenadání zaslechl onen ikonický sykot za mými zády. V ten moment jsem neměl odvahu se otočit. Zase jsem umřel. Po tomto zážitku se ten mikroskopický pocit bezpečí nadobro ztratil a já už se jen a jen bál. Díkybohu za to, že mě o tu sladkou nevědomost připravil až skoro na konci. Také se mi povedlo bestii domněle přelstít tím, že jsem sprintem doběhl do kabiny výtahu, stiskl tlačítko pro odjezd a už se zase radoval, jak mám vyhráno. Ehm, vyhráno. Už jsem se zmínil, že v této hře všechno záměrně trvá? Ani výtahy nejsou výjimkou a než Ripleyová stačila naťukat cílové patro a než se vůbec stihli zavřít dveře výtahu, bylo po mně. Ale není to jen ukládání a používání elektroniky, co vám dá pocit bezmoci. Počkáte si i při přebíjení revolveru, kdy Amanda každý náboj po jednom zandává do bubínku. Kdepak, žádné již přednabité zásobníky jako je to u jiných her. Potřebujete si doplnit zdraví? Ani to není otázka milisekundy jako jinde. A co teprve samotné vyrábění předmětů. Je skoro až frustrující, jak musíte každou součástku zvlášť naklikat do výrobního plánu a opět chvíli počkat na to, než to Amanda celé vyrobí. Realističnost, vážení, to je to, co hře dodává na té tuhé atmosféře.\nČasem jsem se naučil i trochu podvádět. Když jsem si chtěl něco přečíst v palubním počítači, jenom jsem rychle proklikal zprávy, udělal si screenshoty a v bezpečí zapauzované hry jsem si vše v klidu pročetl. I ten pocit strachu po uložení hry se na chvíli vytratil. „Dobrý, mám to uložený, nebudu se muset znova další půlhodinu plížit kolem toho šmejda“, říkal jsem si. Ten relativní, asi minutový pocit bezpečí jsem miloval. V posledních fázích hry (zhruba od místa, kdy se poprvé dostanete do hnízda) mě už opustila i tahle jistotka a já se bál o svůj život i bezprostředně po uložení.\nJediná věc, co mě na hře lehce zklamala, byly samotné dílčí úkoly. Chápu, že Sevastopol je stanice, která se má každou chvílí zhroutit sama do sebe, ale neustále opakované výpadky proudu a jejich opětovné nahazování mě začalo někde za druhou polovinou hry unavovat. Nakonec jsme došel do fáze, kdy jsem ani nečekal na to, až mi hra napíše „nahoď generátor“, ale rovnou jsem už hledal, kde se ta zapeklitá věc nachází. Příběh je tím zbytečně degradován a zpomalován, ačkoliv si to člověk může obhájit technickým stavem vesmírného plavidla. Někomu může přijít jako nedostatek i fakt, že Amanda neumí skákat. Zde bych byl ale shovívavý. Také často nadávám u her, kde musím každou překážku obcházet, ale když nad tím teď zpětně přemýšlím, tak by mi poskakující Ripleyová připadala přinejmenším nepatřičná až komická. A i přes jeden větší neduh je tato hra pro mě něčím, co si vydobylo místo v mém srdci. Triáda audio-vizuál-atmosféra zde dává naprosto jasně najevo, že mistrem děsu a beznaděje je tu někdo jiný, než Amnesia nebo Outlast. Ripley, signing off...\nHra dokončena v rámci herní výzvy 2018 – 2. Krize identity (hardcore)\nPro: Atmosféra, zvuk, grafika, hratelnost, Alien, Ripleyová\nProti: Repetetivnost dílčích úkolů\nZpočátku mi "Alien: Isolation" nepřišel nejhorší. Prozkoumávání kosmické lodi slibovalo slušnou atmosféru, přesto se však v některých úsecích jevilo jako poněkud zdlouhavé a určitý tísnivý pocit, který jsem od začátku očekával, přicházel kvůli poněkud ochuzenější zvukové stránce velmi pomalu. Nějaké to skřípání, vrzání a podobné zvuky, které by mě udržovaly v určitém napětí a které bych u takovéto hry očekával víc než dost, se nějak nedostavovaly, a tak jsem trpělivě čekal, co asi přijde dál.\nA tak přišla první scéna s jemnou dávkou adrenalinu, při níž jsem se v mojí snaze nepřátele obejít setkal s partičkou mladých lidských nepřátel. Se stealth zaměřenými hrami mám poměrně slušné zkušenosti, avšak přestože jsem se pohyboval v poměrně spoře osvětleném prostředí, zasáhla mě i tak díky téměř nadpřirozené bystrozrakosti minimálně jedna mistrovsky přesná kulka z pistole. Na začátku popisu této scény jsem se sice zmínil o adrenalinu, ale tato scéna mě spíš otrávila, než abych cítil pocit, o který autorům hry nejspíš šlo. A pak už se to tak nějak vezlo. Nad prvním setkáním s nepřátelskými androidy, kteří jsou vůči mým zbraním zcela imunní a průstřel hlavy je pro ně stejná újma jako bodnutí komárem, jsem už jen nechápavě kroutil hlavou. Pravdou je, že se nejedná o ryze akční hru, v níž by střelné i chladné zbraně měly svoje hlavní slovo a já také tuto skutečnost respektoval, ovšem pak je mi záhadou, k čemu podobné zbraně v této hře slouží. Mám revolverem pouze odlákat pozornost nepřátel, nebo ho také někdy použít na svoji obranu?\nMusím říct, že po těchto zkušenostech u mě šla hratelnost po několika hodinách hraní citelně do háje, můj návrat ke hře pokaždé trval jen pár minut a představa, že mě nemalý počet hodin ještě čeká, mě přivedlo k myšlence, že v životě člověk přijde o víc než o necelé tři stovky za hru.\nPro: skvělá optimalizace, chvilkově atmosféra\nProti: hratelnost, nezničitelní nepřátelé, poměrně nudné\nV posledních letech se žánr survival horroru poněkud změnil. Tyto hry pomalu ale jistě přestávají být o tom, kterak u nich hráčům srdce buší div jim nevystřelí ven až na orloj. Naopak se čím dál více snaží být typickými bumdžratatata blockbustery. Isolation nás ovšem bere zpátky do dnů slávy her jako Resi2 a Silent Hill - hodně času strávíte schováváním, páč tak to má být. Se zásobami a municí musíte jednat rozvážně neb je jich nedostatek, páč tak to má být. V situacích, kdy vás tlačí čas, jednoduše musíte přemýšlet rychle, páč TAK TO MÁ BÝT!\nMnoho z těch několika negativních recenzí, které jsem zkouknul a přečet, výše zmíněné elementy označují jako negativa, která táhnou hru dolů. Podle mě se tedy jedná hlavně o to, že realita se ne úplně sešla s očekáváním. Nikoliv o to, že by hra opravdu měla jakékoliv zásadní problémy. A jo, tohle by byl problém, kdyby ovšem developeři od samotného počátku vývoje nevysvětlovali, že tohle NEBUDE bumdžratatata s pulsující puškou v prackách a nedosažitelnou "game over" obrazovkou.\nTahle hra je děsně intenzivní hned zkraje. Nejdřív jsem si říkal, že nejděsivější tu nebudou ani tak moc samotné interakce s Xenem, jako spíš hlavně ta aura hrůzy vytvořená tou možností, že na mě Xen může kdykoliv kdekoliv říct sííír. Tahle hypotéza byla samozřejmě v hajzlu sotva jsem se opravdu s Xenem prvně setkal. Na začátku hra přímo exceluje na poli budování napětí, v tomto směru má za posledních pár let opravdu jen pramalou konkurenci. Bohužel, prohodit pár slov se zbytkem posádky a řádně prozkoumat všechny útroby naší lodičky je možné jen velice lajt, takže příběh se nerozvíjí tak, jak by mohl. Na palubě vaší vlastní lodi strávíte trestuhodně málo času, což se mi jeví jako promrhaná šance hráčovi poskytnout ze pár dobrých tutoriálů jednak na herní mechanizmy, tak právě i na příběh.\nCo se týče strachu z neznáma a z toho, čemu se hráč právě tak tak vyhnul, hra s tímhle žongluje přímo mistrně. Dobré survival horůrky hází cíle do míst, které člověka nutí jít a postavit se přesně tomu, čemu se za žádnou cenu postavit nechce. Tady je to vykonáno tím stylem, že hráči hra ukáže, jaká nebezpečí jej v jisté oblasti čekají těsně před oným cílem, a tak hráče nutí jít zpátky tou oblastí, ze které právě sotva živ uniknul. Toto udržuje tempo hry hodně vysoko, přestože některé části vskutku jsou trochu repetitivní.\nOkomentovat musím i tunější crafting. Je neskutečně prostý, ale o to užitečnější. Velice zřetelně vidíte, jaká součástka jde kam a jak při tvoření všech udělátek. Blueprinty rozházené po mapách opět pomáhají udržet tempo, a ta euforie, když konečně najdete to jedno konkrétní udělátko (jako třeba to krásné EMPéčko v oblasti zamořené superandroidy), které vám zachrání život a pomůže k dosažení vašeho cíle, je jednoduše k nezaplacení. A taky relativně bezkonkurenční.\nNicméně, to co opravdu dělá tu hru tak dobrou jsou ty nejmenší detaily. Váš detektor pohybu je nesmírně důležitou pomůckou a ano, budete dumat nad tím, jak jste bez něj sakra dokázali přežít tak dlouho. Ale ani tento velmocný svatý grál všech nástrojů není dokonalý, a někdy se opravdu umí chovat jako správný kus šrotu. Někdy totiž s oblibou hodí glitch, kvůli kterému na něm třeba uvidíte tečičku v místě, kde vlastně vůbec nic není. Nebo zduplikuje tečky pro jednu jedinou ... bytost. Tyhle momenty mizí stejně rychle, jako se objevují, ale i tak se jim daří vám až nepříjemně efektivně zrychlovat puls.\nHra je to vskutku kapku dlouhá, a chvílemi vskutku kapku únavná, ale celkově je to napětí, se kterým se budete cílevědomě hnát (tedy plížit) kupředu, natolik podobné tomu z původního filmu, že se opravdu budete cítit jako nedílná součást tohoto univerza.\nLidi žbreptaj, že tohleto není ta Vetřelčí hra, ve kterou jsme všichni doufali. Osobně si ani neumím představit, jak to soudruzi z Kreativního Ansámblu mohli udělat líp. Pokud hledáte opravdu strašidelný Vetřelčí zážitek, což ta Izolace v názvu naznačuje, pak vězte, že přesně toho se v téhle hře dočkáte.\nPro: Budování napětí a následný bezprostřední děs; grafika; žánrová poctivost; báječně udržované tempo; potyčky s Xenem; schovávání není nikdy stopro bezpečné\nProti: Bugy; mimika postav; mohlo být víc tutoriálů; chybí AA; prostředí mohlo být variabilnější; mělo to skončit zhruba 7krát předtím, že to vážně skončilo\nMusím říct, že scénař v této hře byl z mého pohledu úchvatný. Schopnost vetřelce se množit a šířit jako mor byl dokonale popsán v posledních kapitolách příběhu, když jsem si po návratu z vesmíru (poté, co jsem natočil anténu) všiml, jak se jeden z vetřelců snaží najít si cestu do komunikačního oddělení z venku, bylo mi jasné, že nebude trvat dlouho a zamoří celou stanici. Série úkolů a postup příběhem měly za následek, že jedna činnost, byť s dobrým úmyslem způsobila jeden průšvih (pokus o zničení hnízda=vypuštění Džina z láhve) který pak kaskádově způsobil sérii dalších průšvihů (reset APOLA=vysvobození kapitána Anesidory=zničení Anesidory=poškození orbitálních stabilizátorů=přístup vetřelců do všech částí stanice+samotné shoření stanice v atmosféře)\nSamotní vetřelci byly skvěle naprogramováni i když často jejich oběvení bylo napevno napsávo ve scénáři, poté se již vetřelci chovali individuálně. Jednou mě dostal téměř okamžitě, podruhé jsem na něj skoro nenarazil. Mise v hnízdě byla kupříkladu děsivá, ale na mé poměry velice snadná, protože nebylo těžké si zapamatovat v každé části mise, kde a kdy se nalézá nějaký ten facehugger, kdy vetřelec seskočí z šachty. Kdyby se načetla mapa celé stanice a všechny životní hormy se aktivovaly hned najednou, tak s jejich umělou inteligenci by bylo každé opakování mise originálním zážitkem.\nPro: Grafika, scénař, zvuky (měl jsem to bez hudby), umělá inteligence vetřelců\nProti: Umělá inteligence lidí (vědí, že střelba přiláká vetřelce, stejně do mě střílí. Jsme lidi a měli bychom držet při sobě, když nám je v patách takové monstrum), skripta, u DLC se na lodi Nostromo neshodují paluby B a C s trupem. Polovina chodeb je mimo loď\n21.02.2019 18:24 (poslední úprava 21.02.2019 18:33)\nPo pomalejším komorním rozjezdu, kdy se seznamujete jak to na stanici chodí, nastane nervydrasající peklo v podobě ultimátní nekompromisní bestie, ´před níž je jedinou obranou to, že vás nenajde....Ale ona si vás najde...budete umírat, hodně, opravdu hodně.... Někdy je to trochu frustrující, ale tvůrcům se podařilo vytvořit tzv Stockholmský syndrom zcela dokonale... Ono vás to umírání sere, ale přeci jen máte svým způsobem tu černou svini rádi a obdivujete její dokonalost a jinakost.... Gameplay se diametrálně mění z totálního ultrastealth na trošku akčnější poté, co dostanete do ruky celkem zajímavý zbraňový arzenál, včetně legendárního plamenometu... ten vám na chvilku dá pocit jistoty.... na chvilku, než zjistíte, že paliva je málo a čím víc ho používáte, tím menší respekt z něj má kosmický vládce Sevastopolu... Ano, Alien se učí dle vaší taktiky a čím víc ho budete dráždit ohněm, tím bude agresivnější a rychlejší v tom využít chvíle nepozornosti, aby vás zprovodil ze světa..\nKdybych teď svoje psaní ukončil dal bych směle 95% ....Bohužel na obou mých počítačích (Oboje win 7) se hra chovala podivně. Ovládání se zasekávalo, někdy se Amanda nemohla hýbat, někdy se sama rozběhla, sama vylezla ze skříňky. Občas nešla zapnout kruhová nabídka a musel jsem hru restartovat. Co ale byl kámen úrazu je celková nestabilita a pády a záseky hry cca 3x až 5x do hodiny.... To je věc, která dokáže jinak naprosto perfektní atmosféru během sekundy změnit v totální nasranost.... Jednou dvakrát za celou hru, beru...Ale takhle se z toho stal spíše boj o to, udržet hru v chodu a modlení, aby to opět nezbuchlo... Prvotní verze, která měla jen tři obtížnosti běhala naprosto v pohodě, a ani jeden z letsplayerů si neztěžoval... Současná verze je prostě z nějakého důvodu po updatu téměř nehratelná.... a srazí moje hodnocení k 50%.... Doufám, že seženu původní verzi a budu moci svoje hodnocení změnit, ale už to nebude mít ten wow efekt, protože vím co mě čeká.... Je strašná škoda, že blbý nepovedený update dokáže zničit takové dílo.... Pokud by vše fungovalo, byla by to zcela jistě nejlepší věc na pc, ktera z vetřelcova universa přišla...\nPro: Atmosféra, zvuk, grafika, filmové reálie, hrdinka, kterou nejde nemít rád. Hodně dobre AI\nProti: Neustálé chyby se zasekávajícím se ovládáním, neragujiící nebo naopak samovolně se pohybující postava, časté pády a záseky hry....\n13.01.2015 03:35 (poslední úprava 15.01.2015 05:19)\nAť si říká jaký chce recenzent, že začátek je nudný, ale takový člověk to vůbec nepochopil. Úvod hry je naprosto fantastický. Všechno do sebe zapadlo. Začátek na lodi, to jsem se cítil úplně jak na Nostromu. Matka, hibernační komory, retro feeling, i takové blbosti jako pohupující se kohouti. Práce s detaily je naprosto úžasná.\nDo toho hraje originální nově nahraná hudba Jerryho Goldsmithe. To je jeden z největších kladů hry. Je úsměvné, že některé melodie a části hudby se kvůli ignorantství a omezenosti Ridleyho Scotta do Vetřelce vůbec nedostaly (místo nich byla použita hudba ze staršího filmu Freud) a jsou ke slyšení až zde v Alien Isolation o 35 let později.\nPo dopravení na stanici jsem zažíval stavy největší úzkosti a nebyl jsem schopen hru hrát déle než hodinu v kuse. A to se tam ještě žádný Alien neobjevil! To je přesně to, čím exceloval první Vetřelec. Strach z neznáma. Nevíte, kdy to přijde, co se stane, ale víte, že to přijde.\nSvou první smrt a pořádné setkání jsem si odbyl již velmi brzy, možná i dřív, než to tvůrci plánovali (což je asi ta scéna, kdy se krčíte pod stolem a přeleze vás JEHO ocas. Je to dělané, jako super velké první setkání, ale já si v té chvíli říkal "Jo jo, to já už dobře znám tohleto!), neboť jsem se zadrhl v prvním vchodu do přepravního vlaku, jak tam hraje ta šílená hrůzostrašná muzika a nebyl jsem schopen najít tlačítko pro zavření dveří. ON si pro mě doběhl a byl to ten největší šok, jaký jsem kdy ve hrách měl. Zařval jsem nahlas (bylo asi tři hodiny ráno), hru jsem shodil a vydýchával to několik minut. Po dvou třech hodinách (jsem opravdu pečlivý a prohlížím každý kout), kdy čekáte, že to přijde, tak to přijde, a překoná to všechny vaše nejhorší sny.\nS tímto zážitkem jsem hrál dál a hrůza nepolevovala. Každý metr úspěšného postupu aby se oslavoval šampaňským, od stolu, po skříň, tamhle zase proplížit, pak dál do malé kovové skříňky, tam čekat pět minut, vyjít ven, ladičkou otevřít dveře a během toho to schytat zezadu. To a něco podobného se děje většinu hry.\nJe to těžké, je to frustrující. To je na jednu stranu dobře. Na druhou stranu to však velmi brzy omrzí. Umřel jsem tolikrát, že už někdy během první návštěvy nemocnice (což je tak ve 30% hry, ani ne) se z toho stala rutina a strach skoro (neříkám že úplně) zmizel. Četl jsem spoustu recenzí, že to není až tak hra s Vetřelcem, jako spíš to, že ten Vetřelec je takový bonus, že ho potkáte jen párkrát za hru. No nevím, já ho měl za prdelí v podstatě nonstop a to jsem nijak zvlášť hlučný nebyl. Ve spoustě případů je tam nastavený skriptem, takže se mu vyhnout nedá. A i jinak je furt okolo vás, protože ho hra k vám neustále teleportuje. Stačí pak někoho zastřelit a už se v tom plácáte. Naopak jsou situace, kdy víte, že tam Vetřelec prostě není a nebude a pak si můžete zase dělat, co chcete. Jak jsem mnohokrát četl, že je to vysoce nevypočítavá hra, tak to úplně není pravda. Klidně bych i více ocenil, kdyby hra s Vetřelcem nepodváděla a já ho potkal skutečně jen párkrát za celou hru. Ale to by nebylo moc mainstreamové, už tak není.\nMoc se mi líbí celý koncept hry, která je stealth, ale přesto se dá hrát i dost akčně (zvlášť po nabytí plamenometu), i crafting je povedený, ačkoliv v polovině vybavení jsem příliš účelnosti neviděl (světlice, kouřové granáty a zábleskové granáty jsem použil jen asi dvakrát, abych viděl, jaké nic to dělá). Líbilo se mi i všechno to otevírání a jak magor jsem se vracel, abych otevřel jedny dveře s nově nabytým hořákem. Taky mi to na Steamu hlásí 35 odehraných hodin, ačkoliv většina recenzí píše něco jako 10+. Sbírání poznámek a nahrávek bylo pro mě neskutečně motivující. Zvláště když některé z nich nahovořili samotní herci z prvního Vetřelce, což se například v případě Sigourney Weaver stalo v herním světě vůbec poprvé. Nevím, jak je na tom třeba Ian Holm, ale pochybuju, že jinak.\nZkrátka tahle hra je spjata s prvním Vetřelcem jako žádná jiná a jelikož je první Vetřelec můj nejoblíbenější sci-fi i hororový film, je to takřka splněný sen. Tím je i jedna z misí, kde se půjdete podívat na jistý populární planetoid, což je jistě splněný vlhký sen všech fanoušků tohoto universa a dalece to předčívá podobně laděný zážitek z filmu Prometheus.\nV propojení s filmy mi však trochu uniká jedna věc. Hlavní hrdinka Amanda Ripley/McClaren zemřela (resp. zemře) v 66ti letech na rakovinu. To vážně nikomu nikdy neřekla o svém neobyčejném příběhu na Sevastopolu? Ani svému manželovi? Nebo se to ututlalo? Celou hru jsem měl takovou trochu depku, že nic z toho, co dělám, nemá význam, protože se o tom nikdo nedozví a na LV-426 tu kolonii stejně postaví.\nAlien: Isolation je úžasně "vymazlená" hra se skvělým smyslem pro detail, která konečně po všech těch letech přináší do světa her to, čím byl Alien pro svět filmu. Bohužel to, jak je obtížná, dlouhá a frustrující, vede k tomu, že některé pasáže hrajete furt dokola, veškeré herní mechanizmy se okoukají a původní nadšení velmi rychle opadne. I Goldsmithova hudba po úvodu vymizí a objeví se až na konci závěrečných titulků (nechápu, proč nebyla hned na začátku, místo toho hloupého "songu", který sampluje vzkaz Ellen Ripleyové). Vkrádá se stereotyp a nuda.\nTu jsem jako velký fanoušek universa velmi snadno přešel a paradoxně bych to byl schopen hrát i dvakrát déle, ale "objektivně" vzato je to zádrhel téhle hry. Jinak je to však pro všechny fanoušky sci-fi, hororu (a Aliena obzvlášť) naprostá povinnost.\ndodatek: hodnocení nezahrnuje DLC, těším se na ně jak malej a hodnocení se možná zvedne.\nPro: Strach!, atmosféra, smysl pro detail, hudba, zvuk, prostředí, účast herců z prvního Vetřelce, zpracování Vetřelce, mnoho způsobů jak se vypořádat s některými situacemi\nProti: Vysoká obtížnost, kterážto by jinak byla kladem, způsobuje příliš brzký stereotyp, nudu a utlumení strachu. Hra by nemusela s Vetřelcem podvádět, graficky jde jen o trochu lepší Doom 3\n14.11.2014 14:38 (poslední úprava 14.11.2014 15:25)\nHrajete jako mladá, krásná a navíc technicky nadaná Amanda Ripleyová, kterou pátrání po stopách její zmizelé maminky zavede až na neprosperující vesmírnou stanici, kterou pobíhá neznámé krvelačné monstrum. Vetřelec film i hra staví na jednoduché premise izolování hlavní hrdinky na vesmírné lodi spolu s velmi nepřátelsky naladěným mimozemským tvorem, takže dokonale navozuje stresující prostředí místa, z kterého není úniku.\nVe hře vám navíc hrozí i reálné riziko smrti vaší postavy vlastním přičiněním, takže ty momenty, kdy se na poslední chvíli zabuchujete do skříňky (co takhle s těmi dveřmi tak netřískat?), ani nedutáte pod stolem, rychle se snažíte překonfigurovat otevírání dveří nebo zoufale vyhlížíte žlutou skříňku pro uložení pozice, ať to proboha nemusíte absolvovat znovu, jsou velmi, velmi napjaté. Samozřejmě, že časem si zvyknete a dojde vám, že vetřelec dupe úplně stejně agresivně jako váš soused odshora, a také, že si vůči němu můžete dovolit mnohem víc, než by se zpočátku zdálo – třeba plížit se těsně za jeho ocáskem, nebo mu vběhnout přímo do náruče a fouknout na něj z plamenometu (hrát na nula smrtí se tu stejně nedá, alespoň jeden útok vetřelčího miminka vás prostě musí dostat).\nNicméně i přes to podcenění původně nepředstavitelně nebezpečného nepřítele vás hra zásobuje novými a novými misemi, je slušně dlouhá a udržuje si poměrně vysokou náročnost. Výbušniny mě používat nebaví, takže ty mi pořád zbývaly, ale ostatních zásob jsem měla vždycky jen tak tak. Pokud se pomýleně připletete do cesty zdánlivě neumlátitelným androidům, tak vám taky ze začátku dají dost zabrat. Zdevastovaná stanice Sevastopol se svým anachronistickým vybavením z 80. let skládá hold filmové předloze, navíc si na chvilku zahrajete i na kosmonauta a prohlédnete si vesmír, takže vás pak jen zamrzí, že Amanda přes všechnu svou fyzickou zdatnost není schopná vylézt na 30 cm vysoký rantlík a musí to celé obíhat až ke schůdkům nebo že před sebou jasně na zemi vidí revolver, ale může do něj jen kopnout, protože vzít si ho může až později. Příběh a ostatní postavy jsou celkem nudné a nevýrazné, osobně považuji za velké zklamání, že se nikomu nic nevyklubalo z břicha (snad v příštím díle), ale jako sci-fi horror survival je hra na jedničku.\nPro: atmosféra, délka, náročnost, systém ukládání\nProti: drobné otravnosti\nVypovídajících komentářů k nejnovějšímu Alienovi je tady celá řada. S názory typu: ‚nejlepší hra s Vetřelcem‘ se můžu jedině ztotožnit. Tohle je vážně úplně jiné než všichni ti Vetřelci a Predátoři, Koloniální mariňáci a kdoví, co ještě. Ve všech dosavadních hrách představoval Vetřelec pouze další zářez na pažbě. Zde představuje vražednou bestii, která jasně ukáže, kdo je na vrcholku potravního řetězce.\nVezmu to hezky popořadě…\nZačalo to koupí hry (nesmějte se, to není obvyklý začátek), instalací, zjištěním, že navzdory splněným minimálním požadavkům to moje grafika nevydýchá a izolováním Isolace do šuplíku, odhadově na pár let. Co Vetřelec nechtěl, grafika se po půl roce vydala do věčných lovišť a nastal čas na trochu kvalitnější matroš. A tak bylo zaděláno na řádku víkendových probdělých nocí a hromádku potu, se kterou jsem od PC vždy odcházel.\nHlavní protagonistka je dcerka Ellen Ripleyové – Amanda. Ono, když se řekne sci-fi hrdina, dlouho budu přemýšlet, než mě někdo napadne. Když se řekne sci-fi hrdinka, je jasno hned. Myslím, že to není jen zásluha Vetřelce, že se stala Ripleyová takovým pojmem. Byla to i jedna z prvních hlavních ženských hrdinek, navíc kolem sebe neměla chlapa, co by ji vedl za ručičku, chránil ji a na závěr se s ní vyspal. Jsem opravdu rád, že Isolace sáhla po ženské hrdince a též je moc dobře, že se Amanda slušně pomamila. Vetřelec bez Ripleyové nebo někomu jí podobné, není pravý Vetřelec.\nHra začala a já se mohl projít po lehce přepracovaném Nostromu s názvem Torrens. První film jsem viděl krátce před hrou, takže ta atmosféra by se díky vzpomínkám, detailnímu provedení a filmové muzice dala nakrájet na nudličky a podávat s lahví červeného… no, já si vystačil s hrnkem kafe. Obrovským plusem je celkové pojetí, které věrně odpovídá představám Ridleyho Scotta o budoucnosti a naprosto přesně zapadá do Vetřelčího univerza. Žádná utramoderna, kterou si v daleké budoucnosti představujeme dnes, ale hranaté čudlíky, blikající světélka, CRT monitory a zdlouhavé načítání prográmků.\nAmanda skončila odříznutá na stanici Sevastapol. Představily se herní mechanismy jako třeba sběr a výroba udělátek. Poctivě jsem prošmejdil každý kout, naplnil si kapsy předměty a s napětím vyhlížel Vetřelce. Víte, že se ukáže, očekáváte ho za každými dveřmi, za každým rohem a ono nic. Místo něj se objevili lidští nepřátelé, což mě překvapilo. Tím spíše, že nápřah a úder francouzákem předznamenával násilí schopnou hrdinku. Zprvu jsem nečekal, že nepřáteli budou i lidé, později androidi, že stanice bude žít, nebo spíše pozvolna umírat, ale stále bude dýchat a to nejen skrze partu hlavních postav a Vetřelce. Nedlouho na to přeci jen nastal první kontakt s lovcem. Infarktový moment, kdy s napětím očekáváte, kdy ten pitomý tranzit konečně přijede, je úžasný. Chtělo to pauzu, setření si potu z čela a další kávičku.\nZáhy jsem s kámošem francouzákem stál proti hloučku pomatenců s revolvery. Jako vesmírný Rambo, nebo spíše Rambolina jsem potají vyřídil všechny a zjistil, že nemohu sebrat jejich zbraň ale náboje ano. Nemyslím, že by hráče mělo napadnout slovo bug, přestože tam žádný není. Tohle tvůrci jaksi nevychytali.\nAle vbrzku jsem revolver přeci jen našel a došlo k dalšímu kontaktu s Vetřelcem. Ten má ale dlouhý ocas! Hra rázem splnila, co slibovala, protože od této chvíle vše nabralo obrátky. Začalo studium Vetřelce. Říkal jsem si – mám za sebou Penumbru, Amnesii, Slendera, Outlast… je to jednoduché – zalezu do ventilační šachty, uteču mu, najdu bezpečnou zónu… Nejsem zase takový expert co se počtu projitých her týče, obzvláště ne těch novějších, ale nikdy jsem neviděl tak propracované chování nepřítele. Nemám na mysli vyloženě AI, nakonec o tom, co je AI a není AI se dá vézt diskuze. Myslím to obecně – zkrátka tenhle týpek je ta nejpromakanější a nejnebezpečnější nepřátelská entita ze všech her, které mám za sebou. Kolikrát mě překvapil například tím, že za mnou vlezl do šachty, tím, že se schovával nade mnou ve ventilačním otvoru anebo tím, že zaslechl, jak si ve skříňce hraju s… detektorem pohybu. Opravdu jsem nabyl jakéhosi dojmu, že studujeme jeden druhého. Bohužel Vetřelec nehrál fér. Tvůrci ho posouvali společně se mnou tak, aby mi neustále dýchal na záda. Je to trochu škoda, protože Vetřelce bylo všude plno a nějaký ten oddychový čas by jistě přišel vhod. Při procházení kliniky už to bylo dosti otravné a s představou toho, že se Vetřelce do konce hry nezbavím, se mi Isolace začínala přejídat.\nHra je plná terminálů s textovými soubory, sběratelských kartiček a jakýchsi miniher. Se všemi těmito věcmi se manipuluje v reálném čase a tak zatímco si pročítám maily, dýchá mi na krk Slinta. Ano, takhle jsem si Vetřelce pojmenoval, nakonec se mnou byl tak často, že si nějaké slušivé jméno zasloužil. Zmínil jsem minihry… ty jsou primitivní, ostatně vybrat správný symbol nebo nastavit stejná čísla zvládne i dítě. Ovšem to neustálé riziko přítomnosti Slinty mě nutilo plnit tyhle legrácky tak rychle, jak jen to šlo a co se nestalo – v hrátkách pro malé děti, jsem ve zbrklosti házel jednu chybu za druhou. Je třeba říct, že ukládání hry je možné jen na vyznačených telefonních terminálech aneb Volejte Vetřelci. Tohle zvyšuje napětí a nutí vás si počínat velmi opatrně, případně po každém dílčím úspěchu zahájit návrat k terminálu.\nKdyž už hrátky se Slintou začínaly opravdu těžce otravovat, hru ozvláštnila mise za jinou postavu, jakýsi flashback na (ne)známé planetě. Opravdu zajímavé zpestření, které umožnilo si vydechnout.\nPak se ale Slinta vrátil a tuším, že to byla mise 10, ano určitě desítka, neboť tahle veledlouhá mise přinesla hned dvě velká překvapení. Za prvé plamenomet! Na flambovač se háže dost špíny, že prý dělá hru snadnou, že se vytratí napětí a pocit bezmoci… Svým způsobem na tom něco pravdy bude, ovšem je třeba si uvědomit tři věci\n- Munice do plamenometu mizí zatraceně rychle\n- Zpočátku hráč netuší, kolik je třeba, aby byl Vetřelec dostatečně osmahnutý a tak se může stát to, co mě – čili, že hráč vypotřebuje při prvním použití plamenometu půlku zásobníku, aby následně zjišťoval, že dle kuchařky se doporučuje Vetřelce jen zlehka osmahnout.\n- Osmahnutý Vetřelec se vrací a to celkem rychle, takže pohrdat skříňkami a pyšně běhat po mapě moc dlouho nepůjde\nTo ale nemění nic na tom, že s plamenometem je všechno snazší. Scéna útěku před Vetřelcem už nemusí nutně předcházet tlačítku Load. A nevím, jak vy, ale já byl po minulých kontaktech s Vetřelcem zatraceně rád, že mám něco, čeho se bojí. Už bylo dost utíkání, pocitu bezmoci a zadržování dechu ve skříňkách. Amanda vystrčila rozžhavená drápky a jasně řekla Slintovi, že hra na kočku a myš skončila. Nemyslím si, že je nutné, aby byla hra neustále těžší a těžší. Především nesmí nudit a nesmí frustrovat a tyhle dvě věci plamenomet vyřešil.\nDruhý styčný bod desáté mise bylo rozloučení se se Slintou. Cestovka Rip a spol. zajistila Slintovi poznávací zájezd do plynného obra. Kdybych cestou nemíjel dveře s poznámečkou – ‚potřebuješ iontový hořák‘, vyhlížel bych závěrečné titulky. Jenže poté, co Amanda udělala Slintovi pá pá, hra přešla do druhé etapy. Jo, klidně celých deset misí, tedy více než polovinu hry, označím za teprve první etapu, neboť hra doznala radikální proměny.\nAž doposavad každá mise přinášela nová prostředí. Nyní započal z velké části návrat do starých známých míst + odemykání zavřených oblastí. Místo Slinty se do popředí dostali androidi a hra už nevyžadovala běh od skříňky ke skříňce. Už jsem se nebavil studováním Slinty, ale řešil jsem, kterak poslat šíleného androida do křemíkového nebe. Zastřelit brokovnicí? Fláknout zezadu do hlavy a potom zastřelit revolverem? Použít nedocenitelné EMPčko a tancující androidy rozsekat pomocí Kung-fu - styl francouzáku? Možností bylo dost a hra plynule přešla v dobrovolnou stealth střílečku. Konečně jsem měl možnost reálně vyzkoušet všechny ty bombičky a udělátka (byť opravdu užitečné jsou jen EMP, trubicová bomba a za dob Slinty ještě vábnička). Nemůžu říct, že by mě Slinta nějak chyběl, ba naopak, protože jsem mohl navštívit všechny ty oblasti, kterými jsem poděšeně pobíhal a konečně je zevrubně prozkoumat. Ta volnost a pocit toho, že androidi sice jsou nebezpeční, ale ne vyloženě smrtící, byla fajn!\nDruhá etapa zabrala čtyři mise a končila něčím, co musel očekávat každý, kdo alespoň jednou viděl filmy. Měl jsem pocit, že už jsem si zvykl, že se nemůžu dostat do situace, ze které bych byl s nervy na dranc. Vetřelčí hnízdo, aneb Slintovi sirotci se však postarali o další infarktový úsek.\nZapočala třetí etapa hry a věci se vrátily do starých kolejí. Slinťátka na každém rohu a do toho tucty Facehuggerů. Zároveň jsem se mohl pyšnit kompletní výbavou a tak mě čekala ne zrovna zábavná část – zevrubný průchod celou stanicí a otevírání zamčených dveří. Říkám ne zrovna zábavná, ale jak se to vezme. Nebýt neustále naháněn Slinťátky, bylo by to v pohodě, jenže takhle jsem jen s obavami sledoval, jak se mi vyprazdňuje nádrž flambovače a to vše jen kvůli snaze najít všechny sběratelské předměty.\nVzdal jsem to, když byl flambovač na polovině nádrže a zatraceně dobře jsem udělal. Závěr totiž nepřinese jen pohodové mise, v nichž se uzavře příběh hlavních postav, ale především řádku hektických situací typu – já a Slinta junior hrajeme schovku v jediné místnosti. Útěk ze stanice si holt člověk musí zasloužit. Bohužel závěr se nevyhnul typickému Vetřeleckému klišé, které mi ale nikdy nesedlo. Nevadí mi, že příběh skončil vyvražděním všech krom hlavní hrdinky, nevadí mi, že vyvrcholením Amandina snažení o nalezení matky byla jedna pitomá páska, ale co mi opravdu vadí je fakt, že konec zůstal tradičně otevřený.\nNo… už je to nějak dlouhé i na mě. Co říci závěrem? Radši něco krátkého... Filmová zpracování her končí tradičně katastrofou. Herní zpracování filmů většinou taktéž, nicméně Isolace je obrovská výjimka, která dokazuje, že když je dobrý materiál, je snaha, jsou finance a láska k dílu, je možné stvořit hru, které si nezadá ani s filmovou legendou. Isolation není jen splněným snem fanoušků Vetřelce, je to také vzkaz. Je to vzkaz, v němž stojí: ‚Takhle se dělá hra na motivy filmu.‘\nPro: Atmosféra, věrohodné zpracování dle filmu, chování Vetřelce, Amanda, volnost pohybu, zvuky + hudba\nProti: Mizerná AI lidí, slabší závěr, zbraně po lidech nejdou sebrat (ale to je jen drobnost)\n06.06.2015 08:44 (poslední úprava 06.06.2015 08:46)\nSedím nad klávesnicí, čumím na blikající kurzor a vůbec nevím kde a jak začít.. Začnu popořádku.\nVetřelecké filmové universum miluju, takže tato hra byla naprostou povinností. A nakonec se ukázalo, že doslova i splněným snem. Od první vteřiny až do té poslední včetně titulků a úžasné hudby k tomu.\nVelmi vydařený a jsem rád, že si Alien: Isolation našel svou vlastní cestu vyprávění a děje. O původní scénář filmu Vetřelec se jen opírá a funguje to dokonale uvěřitelně. Zasazení Amandy, co by dcery Ripleyové, byl podle mě naprosto výborný tah. Ženský charakter tak vzdává hold původnímu filmu. Příběh nás zavedl do stanice Sevastopol, kterou je radost prozkoumávat. Od prvního probuzení z kryospánku až po závěrečné titulky mě příběh velmi bavil a užíval jsem si ho. Nehledě na úplný konec, který samozřejmě slibuje pokračování. :-)\nGrafika + level design:\nPřátelé tyhle dvě stránky hry prostě nemají konkurenci. Doslova jsem uchcával nad tunou vychytávek, detailů a efektů. Vypiplaný design absolutně všude kde se hráč ráčil schovat nebo zbaběle skrčit. Všechno to harampádí na stolech a napodlaze.Vypíchnu nejlepší momenty, které mě naprosto rozsekaly. Odraz ve vodě na podlaze - to jsem nikde neviděl, naprostý masakr. Odraz plamínku z plamenometu v šachtách, pod stoly, v chodbách. Oheň tavící strop. Vůbec celkoý efekt ohně, plamenů nebo výšlehů z plamenometu byl úžasný. Celkové osvětlení scény, hra světla a stínu, probleskování elektrických jisker nebo trosek, které plují na pozadí slunce. Opět totální masakr. Úchvatný byl pohled na slunce ke konci hry, kdy jsou vidět protuberance a korona.\nLevel Design je pefektně vytvořen dle původního filmu + další vychytávky jako Reaktor, různé stroje, továrna na androindy. Prostě HC sci-fi prostředí, které mi učarovalo na každém metru. Pokračovat bych mohl ještě dál, ale to nemá cenu.\nCelkově prostě mazec a hluboce smekám před vývojáři.\n100% zvukový zážitek, který budu těžko hledat jinde. A atmosféra se díky tomu dá opravdu krájet, a to je bez debat. Opět smekám.\nNaprosto ladné kvalitní ovládání, perfektní návaznost animací s interakcí. Zbraňový arzenál je malý, ale naprosto v pořádku, protože tohle není střílečka. Absence HUDu dává hraní hloubku a naprostou filmovou uvěřitelnost. Dále je tu spousta situací, které mě opravdu odzbrojily. Vypíchnu první setkání s Vetřelcem, sledování přetížení jádra Reaktoru + neskutečné ozvučení, které se mnou opravdu třáslo ve vlnách. Dále Hnízdo. A v neposlední řadě mimozemský raketoplán, kde jsem opravdu neměl slov a hrál jsem doslova svůj sen. I výborné načasování, kdy už mě začínalo honění se s Vetřelcem trochu lézt krkem, tak Vetřelec mizí ze scény. Vystřídá ho trošku "pokojnější" část s Androidy a lidmi, aby pak mohl zase nastoupit v plné síle na finále.\nVetřelec mě dostal na chodbách. Dostal mě v šachtách. Dostal mě těsně než jsem stačil uložit hru. Dostal mě než jsem stačil nasadit skafandr. Dostal mě pod stolem. Dostal mě ve skříni. Dostal mě na schodišti. Dostal mě, než mi přijel výtah. Dostal mě v uzavřené místnosti - ze stropu. Dostal mě i ve ventilaci - ze stropu.\nSmrt je tu všude a je to nedílná složka hry, se kterou se musí prostě počítat. Takže cestu jak přežít si musí každý najít sám.\nAlien: Isolation je ukázka toho, když se hra dělá s tpělivostí, poctivostí, smyslem pro detail a hlavně s láskou. Původní (i nevydaná) hudba, hlasy Dallase nebo Ripleyové, úzká spolupráce s 20th Century Fox a tvůrci prvního Vetřelce. Neskutečná vizuální a zvuková stránka hry. Výborný scénář. To vše ve výsledku dalo vznik neskutečně povedené hře, která vě mě nechala opravdu hluboký herní zážitek. Jednoznačně hra roku 2014, ne-li vůbec nejlepší hra, kterou jsem doposud hrál.\nCelkový odehraný čas Isolation: 27 hod.\nP.S.: Modlím se za pokračování od stejného studia.\nPro: Viz výše\nProti: Amanda nevrhá vlastní stín, Vetřelec nezabíjí androidy.\nKvitujem snahu priniesť retro vzhľad a atmosféru 40 rokov starej filmovej série, ktorá však s odstupom času nezostárla zrovna najlepšie. Zelené funkcionalistické displeje pôsobili mierne úsmevne už v 90tich rokoch, keď som film videl prvý krát. Neviem, či to bol úmysel, ale UI a menu sú otrasné približne rovnako ako vypadajú vo filme. Vernosť originálu sa nezaprie ani v nelogických chodbách a dizajne miestností. Výčitky na UI bokom, čo je dôležitejšie je samozrejme atmosféra a hrateľnosť. Ak sa dá niečo pochváliť Scottovi RIdleymu, tak je to minimalistická úzkostlivá atmosféra, ktorá je v tejto hre dokonale prevtelená. Neviem však čím to je, ale skôr než strach pri hraní dominovala nervozita. Je to naozaj jedna z mála hier, pri ktorej som mal chuť rozbiť monitor a strach s tým nemal nič spoločné. Ak trpíte na GAD, doporučujem pri hraní zdvojnásobiť dávky Prozacu.\n21.02.2015 12:08 (poslední úprava 24.02.2015 18:47)\nBezesporu velmi působivá a graficky velmi pečlivá záležitost, stejně tak ale i velmi repetetivní a únavná chodička s neustále stejným mechanizmem hraní propojeným prakticky nulovým příběhem: 3/4 hry jdete někam, nahodíte páčkou generátor/vezmete předmět/nahackujete něco, a jdete tou samou cestou zpátky. To je vše. "Příběh" je úplně jedno - není v něm prakticky nic zajímavého, jen se v něm vystřidá spoustu libovolně zaměnitelných postav, aby tomuto minimalistickému mechanizmu dali špetku motivace ("teď musíš tam" blabla a "teď zase zpátky" blabla). Ale bál jsem se jak sviňa! ;)\nAlien nejlépe reagoval na hluk (včetně motion trackeru), o něco hůř na vizuální kontakt a na lidský zápach vůbec (jinak by mě v těch prázdných místnostech vždycky objevil ;)) U facehuggera zase překvapilo, že po rozmáznutí heverem po něm zůstal jen krvavý (!!!) flek.\nA pak ty zcela zbytečné WTF momenty, kdy si nemůžu od zabitejch lidí vzít bouchačku nebo mají u sebe jen jeden náboj...\nV globále dobrá hra, která trochu klame tělem a z "nejhrozivějšího monstra ve vesmíru" dělá trochu blbce :)


VÁNOÈNÍ OZDOBY, nápady na vánoèní dárky a pøání - Vánoce\nVÁNOÈNÍ OZDOBY, nápady na firemní dárky na Vánoce, reklamní pøedmìty\nVÁNOÈNÍ OZDOBY, dobré nápady na firemní dárky a reklamní pøedmìty na Vánoce\nZamyslete se na chvilku nad tím, jaké propagaèní a manažerské reklamní pøedmìty vybrat pro své klienty. Tøeba èokoládové vánoèní dárky, to je dobrý tip na best dárky jak pro zamìstnance tak i pro Vaše klienty. Máme dobré a vtipné nápady na firemní best dárky na Vánoce. Snadno jimi zrealizujete svoje firemní vánoèní pøání. Posloužíme Vám, hledáte-li tipy i na jakékoliv jiné reklamní pøedmìty. Dnes jsou stále populárnìjší vánoèní pøání z èokolády místo døívìjších novoroèenek jen z papíru. Nìkdy je ale jako tip na dárek nejlepší znaèková bonboniéra s belgickými pralinkami. U nás si vždy vyberete originální lahùdkové belgické pralinky jako dárkové pøedmìty pro firmu na Vánoce. Máme také další skvìlé nápady na firemní vánoèní manažerské best dárky pro firmy. Na pøání vytvoøíme nádherné dárkové balíèky a koše z reklamní èokolády a firemního vína, které jsou vhodné jako balíèek i koš pro firmu i jako dárek pro klienty. Objednejte si k tomu také plnobarevný potisk vybraných vánoèních dárkù pro manažery. Vánoèní nebo velikonoèní firemní pøání s potiskem je ale vhodné objednat zavèas, abyste stihli pøání na Vánoce èi Velikonoce svým klientùm vèas odeslat. VÁNOÈNÍ OZDOBY, dobrý tip. Reklamní cukrovinky jsou stále oblíbenìjší jako firemní manažerský best dárek. Dárkové pøedmìty Praha a reklamní agentury Praha jsou vhodnými místy, kde si koupíte tak dobrou vìc, jakou je firemní èokoláda. Èokolády jsou stále populárnìjší jako tip na firemní vánoèní best dárky, musejí však mít firemní potisk èokolády. Dále jako velmi dobrá firemní propagace poslouží tøeba i originální vánoèní blahopøání v podobì bonboniéry s belgickými pralinkami. Vánoèní pøání z èokolády, bonboniéra jako tip na dárek pro manažery a další vtipné dárkové pøedmìty, tøeba luxusní èaj pro firmu na Vánoce. Právì firemní originální znaèkové anglické èaje v podobì vánoèní kolekce jsou hitem letošních Vánoc. Dárkovì balený anglický èaj se totiž dá nádhernì kombinovat s belgickými pralinkami a bonboniérami do elegantních dárkových balíèkù doplnìných visaèkou s firemním logem. Také víno pro firmu nebo kalendáø pro firmu, to je dobrá volba, chcete-li originální firemní dárky. Luxusní vánoèní pøání jsou nìkdy lepší než kalendáøe pro firmu. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu firemních dárkù, kalendáøù 2017, novoroèenek 2017, èokoládových dárkù, firemních bonboniér i èokolády s firemním potiskem. Máme opravdu dobré nápady na Vánoce a na vánoèní dárky pro zamìstnance i manažery. Naše originální firemní dárky a koše i originální vánoèní blahopøání se rodí z našich dlouholetých zkušeností s firemními pøedmìty k Vánocùm i Velikonocùm. Pro dobrou firmu a její klienty již dnes opravdu nestaèí jen nìjaké napsané vánoèní pøání k Vánocùm nebo kreslené Vánoce. Chce to nìjaký poøádný dárek nejlépe z èokolády, protože když je dobrá, tak si ty èokoládové pralinky bude Váš obchodní partner pamatovat celý rok, klidnì až do pøíštích Vánoc.\nVÁNOÈNÍ OZDOBY, urèitì správná volba. Takže když to struènì shrneme, co jsou ty nejlepší best dárky pro manažery, Vaše klienty a obchodní partnery? 1/ firemní belgické pralinky v bonboniéøe s potiskem 2/ kvalitní firemní víno s potiskem 3/ znaèkové anglické èaje s potiskem 4/ rozmanité èokoládové dárky, od nejmenších èokoládièek až po velké tabulkové èokolády s potiskem 5/ elegantní firemní balíèek nebo koš, který obsahuje cokoliv, na co si vzpomenete 6/ kalendáø 2017. To vše jsou úžasné propagaèní a dárkové pøemìty, které si Vámi obdarovaní zákazníci a partneøi dobøe zapamatují. Všechny tyto manažerské pøedmìty mùžete samozøejmì doplnit i firemním pøáním a nìkdy staèí i jen malá visaèka s Vaším firemním logem a hezkým blahopøáním. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu tìchto firemních best dárkù s barevným potiskem. Pøesvìdète se nákupem u nás, že máme opravdu dobré nápady na ty nejlepší dárky na Vánoce i Velikonoce a že také Vám, hezkým a chutným dárkem, udìláme radost. A nakupte si vèas...


Fotbalisté vybojovali 3. místo ve fotbale – ZŠ Vrchlabí, nám. Míru 283\nFotbalisté vybojovali 3. místo ve fotbale\nOkresní kolo fotbalu se uskutečnilo 15. května 2012 v Trutnově a zúčastnily se ho celkem 4 postupující týmy ze školy ZŠ nám. Míru Vrchlabí, ZŠ Školní Vrchlabí, ZŠ Mládežnická Trutnov a ZŠ V Domcích Trutnov.\nPrvní zápas sehráli proti největším rivalům, ZŠ Školní, ale i tak je díky vítěznému gólu kapitána Daniela Zíty porazili. Druhý a třetí zápas proti trutnovským školám tak úspěšný nebyl. Prohráli 5:0 a 3:1 a z toho padlo i několik vlastních gólů. Ale přes to všechno fotbalisté odcházeli s pohárem za bronzové třetí místo. Mezi nejlepší hráče týmu patřil Daniel Zíta, Michal Chleborád a Jan Meravý.\nFotbalistům blahopřejeme a děkujeme za velké nasazení, nadšení a dřinu!\nDaniel Zíta (9. C)\nDalší článek Postoupili jsme do finálového kola „Oranžového pětiboje“ s ČEZem\nPředchozí článek Historická exkurze 8.A na pevnost Dobrošov


Na Trutnovsko pošle vláda půl milionu ústenek: 4 ks na jednu osobu, Zvičina\nPolicie ČR bude od pátku půlnoci kontrolovat nejen příjezdové komunikace do okresu, ale zároveň například i horská střediska, zda přítomní lidé jsou zde oprávněni být. Namátkové kontroly budou probíhat i v prostředcích veřejné hromadné dopravy. Vláda zároveň zpřísnila požadavky na ochranu dýchacího ústrojí v uzavřených okresech.\nUzavření okresu Trutnov ohlásila vláda ve čtvrtek ráno. Toto opatření je zatím platné jen do 14. února 2021, tedy do konce aktuální platnosti nouzového stavu.\nLátkové roušky nestačí\nUsnesení vlády zavádí také opatření nosit jako ochranný prostředek dýchacích cest zdravotnickou obličejovou masku (chirurgická rouška) nebo respirátor či polomasku bez výdechového ventilu s filtrační účinností minimálně FFP2, KN95 nebo N 95. Evidentně tak klasické látkové roušky či šály a kapesníky nestačí. Kde je nutné náročnější ochranné prostředky dýchacích cest nosit:\nDo trutnovského okresu však vláda zašle ze skladu státních hmotných rezerv 500 tisíc kusů ochranných ústenek. Zatím není známo, kdy mají do uzavřeného okresu dorazit. Jejich distribuci koordinují zaměstnanci krizových řízení jednotlivých ORP (Trutnov, Dvůr Králové nad Labem a Vrchlabí).\nBritská mutace viru?\nVe zprávě o povinném nošení náročnější ochrany dýchacího ústrojí není zmíněna spojitost této novinky se zprávou o přítomnosti britské mutace viru na Trutnovsku, ale dle včera zveřejněné zprávy Státního zdravotnického ústavu bylo 60 % vzorků, které byly v okrese odebrány na začátku ledna, označených jako britská mutace Covid-19. "Celorepublikové rozšíření jednotlivých variant není pravděpodobně rovnoměrně zastoupeno. Již v prvním kalendářním týdnu 2021 incidence tzv. britské varianty dosahovala ve vybraných vzorcích na Trutnovsku 60% zastoupení, v Náchodsku se pohybovala kolem 50 %, naopak v Praze dosahovala necelých 10 %. Tomuto zjištění odpovídá i skutečnost, že jsme v analyzovaných vzorcích při omezené sekvenační kapacitě soustředěné především na Prahu a Středočeský kraj tuto variantu během roku 2020 nedetekovali," píše se ve zprávě zveřejněné na webu ústavu.\nKde jsou hranice Trutnovska?\nNa uzavření Trutnovska také zareagovala platforma mapy.cz, která "nebezpečný region" jasně červeně označila. Všichni zájemci o lyžování či zimní radovánky mají jasno, kam si nyní o víkendu nezajedou, a nemohou tak případně policistům argumentovat tím, že neví, kde daný okres končí a začíná. Trutnovsko se skládá ze 3 ORP: Trutnov, Dvůr Králové a Vrchlabí, Zahrnuje velkou část Krkonoš a Podkrkonoší. V těchto měsících je tento okres obvykle oblíbenou destinací pro trávení jarních prázdnin. Letos se naopak zavírá.\nRespirátory pro ORP Dvůr Králové nad Labem\nOtázkou tedy je, zda si mají občané opět pořídit jiné než látkové roušky na vlastní náklady, nebo jim je vláda pošle. Všichni si pamatují jarní situaci, kdy slíbené povinné roušky od vlády neviděla v jarních měsících ve svých poštovních schránkách většina obyvatel. Jak nám potvrdil Ing. Pavel Lev z krizového řízení města Dvůr Králové, čísla týkající se počtu dodaných roušek do ORP Dvůr Králové stále zatím nemá oficiálně k dispozici. Starosta ve svém sdělení na facebookovém profilu města pouze odpoledne sdělil, že s panem hejtmanem se domluvili, že by pro Trutnovsko mělo být k dispozici cca půl milionu respirátorů a město již nyní připravuje plán distribuce. Dále připomněl, že situace je v regionu skutečně vážná. Apeloval na občany, aby co nejvíce dodržovaly bezpečnostní opatření i během jarních prázdnin, které v našem okrese budou příští týden. "Opatření míří na to, aby se vyčistilo od obyvatel, které zde nemají v současné době být," sdělil v živém vysílání Jarolím.\n310 tisíc ústenek pro ORP Trutnov\nDle tiskové zprávy města Trutnova budou ústenky, jakmile budou dovezeny na krizové řízení ORP Trutnov, přerozděleny jednotlivým obcím, jejichž starostové je dále rozdistribuují svým občanům. „Očekáváme dodávku 310 tisíc ústenek pro celé naše ORP, což vychází zhruba čtyři kusy na osobu. Tato mimořádná dodávka je především pro ty občany, kteří doma nemají dostatečnou zásobu,“ vysvětluje Tomáš Eichler, místostarosta města Trutnova. Konkrétně v Trutnově se zájemci o ústenky budou moci dostavit na některé z distribučních míst, kde se prokáží občanským průkazem, popř. rodným listem u osob mladších 15 let. Distribuční místa a časy budou upřesněny poté, jakmile ochranné prostředky dorazí.\n„Snahou uzavření okresu je omezit mobilitu lidí, především těch, kteří přijíždějí do našeho okresu,“ říká Ivan Adamec, starosta města Trutnova. „Chtěl bych občany požádat, abychom všichni zachovali klid. Situace není lehká, a proto je potřeba, abychom dodržovali vládní opatření. Na Trutnovsku nyní působí mobilní odběrové týmy, díky kterým odhalíme nakažené osoby a snad se nám brzy podaří šíření viru zpomalit. Zároveň budou během následujících dnů distribuovány ochranné roušky. Lidé mohou sledovat webové stránky města nebo jeho facebookový profil, kde budeme postupně zveřejňovat další informace o distribuci. Věřím, že společně tuto nelehkou dobu přečkáme,“ dodává trutnovský starosta.


Zobrazit: Články 469 DUM 1407 Odkazy 312\nCelkový počet příspěvků: 1876\nMgr. Lucie Strejčková, publikováno 2.6.2009 13:31, zhlédnuto 8138×, hodnocení:\nMgr. Věra Luxová, publikováno 2.6.2009 13:29, zhlédnuto 4872×, hodnocení:\nMgr. Dagmar Suchá, publikováno 2.6.2009 13:28, zhlédnuto 3746×, hodnocení:\nPřírodopisná osmisměrka - mechorosty a kapraďorosty\nOpakování mechorostů a kapraďorostů pomocí netradiční osmisměrky. Nejde pouze o jednoduché vyškrtávání slov. Klíčová slova do osmisměrky je třeba zjistit zodpovězením několika otázek. Po vyplnění osmisměrky žáci…\nMgr. Miroslav Navrátil, publikováno 2.6.2009 13:28, zhlédnuto 4898×, hodnocení:\nMgr. Vlastimil Vaněk, publikováno 1.6.2009 10:04, zhlédnuto 7567×, hodnocení:\nPracovní list obsahuje rébusy, jejichž námětem je botanika.\nJiří Honomichl, publikováno 28.5.2009 9:55, zhlédnuto 6436×, hodnocení:\nMgr. Renáta Vašková, publikováno 28.5.2009 9:55, zhlédnuto 4436×, 1 komentář, hodnocení:\nMgr. Dagmar Suchá, publikováno 28.5.2009 9:54, zhlédnuto 8001×, hodnocení:\nMgr. Dagmar Suchá, publikováno 27.5.2009 13:24, zhlédnuto 7055×, hodnocení:\nRegionální muzeum v Mělníku, publikováno 26.5.2009 15:16, zhlédnuto 4620×\n1441 — 1450 z celkem 1876


GIRLANDA s jednorožci 1,5m - MojeParty.cz\nMojeParty → DEKORACE & STOLOVÁNÍ → GIRLANDY, BANNERY A ZAVĚSY → Girlandy střapce → GIRLANDA s jednorožci 1,5m\nGIRLANDA s jednorožci 1,5m\nGIRLANDA se siluetou Jednorožce a střapci\n- délka girlandy 1,5m\n- krásná girlanda s jednorožci vás uchvátí svou jedinečností\n- velikost jednorožce je 19 x 12 cm a velikost střapce cca 20 x 5 cm\nMilují Vaše děti jednorožce?? Trend pohádkových jednorožců – (Unicorn) je fascinující.Kdo by neměl rád příběhy plné fantazie. Image duhových barev baví děti dospělé. Nikdy se nenasytíte nostalgické a přitom pozitivní energie , která z těchto imaginárních a smysly provokujících koníků přímo září. Bájní jednorožci jsou okouzlující hrdinové našich pohádkových snů a představ. Bavme se s nimi i při našich oslavách a použijte k výzdobě stylovou girlandu se siluetou jednorožce.\nGirlandy skvěle dozdobí prostor, ve kterém se oslava koná, stačí najít dva body k zavěšení nebo přilepit girlandu lepenkou na zeď a máte rychlou a krásnou party výzdobu. Jednorožčí girlanda se dá využít opakovaně nebo může zůstat hezkou dekorací dívčího pokojíčka i po samotné oslavě..\nBanner vlaječkový Happy Halloween\nBanner na dveře Zvonilka\nTalíře papírové tvarované Safari 6ks\nUbrousky papírové pláž


Kniha: Londýn -- Průvodce s mapou\nPodtitul:\tPrůvodce s mapou\nJedná se o osm velkých částí města, v každém z nich je řada turisticky vyhledávaných památek a zajímavostí. Průvodce je popisuje, přidává praktické informace o restauracích, kavárnách a barech (řazeno podle cen) i obchodech a dále o ... (celý popis)\nÚprava: 11 ložených list. (17 x 24 cm, 33 x 24 cm): barevné ilustrace, mapy\nJedná se o osm velkých částí města, v každém z nich je řada turisticky vyhledávaných památek a zajímavostí. Průvodce je popisuje, přidává praktické informace o restauracích, kavárnách a barech (řazeno podle cen) i obchodech a dále o významných místech každé čtvrti. Na rubu textu je připojen příslušný výřez z plánu města. Doplněno fotografiemi. Na závěr průvodce je uvedena schématická mapka dopravy a hotelů v Londýně a užitečné informace pro cestování po městě. Úplný závěr tvoří rejstřík ulic, památek a zajímavých míst (v abecedním pořadí s připojením kódu příslušné čtvrti a mapového čtverce). Průvodce po osmi hlavních čtvrtích Londýna s přehlednými mapovými výřezy z plánu města.\nObjevujte město s mapou v ruce! Od jedné čtvrti k druhé, pro všechny chutě a každý rozpočet: výběr 80 neopominutelných míst, 200 adres restaurací, vinoték, kaváren, barů, divadel, koncertních sálů, obchodů, tržišť, hotelů... A všechny praktické klíče, dobré mapy a cenné rady, abyste si město užili co nejvíce. Otevřete, rozložte, objevujte


Tak jako krátký film vyžaduje pečlivé zvážení každé minuty obsahu oproti klasickému celovečernímu filmu, tak také v povídce je třeba oproti románu vážit každé slovo. O to více to platí i miniatur obou žánrů - jak u reklamního spotu, nejčastěji trvajícího 30 vteřin, tak také i mikro povídky.\nA právě takové mikropovídky mne velmi baví psát. Když jsem se před lety dostal k formátu povídky s přesně 50 slovy (právě na serveru pribehynapadesatslov.cz), začal jsem si hrát. S jednotlivými slovy a příběhem si nejen hrát, ale také s matematickou přesností hledat ta správná synonyma, která zkrátí nebo naopak proslouží sledovaný počet slov. Nastává tedy nejprve napsání příběhu a pak krácení na standardní velikost padesáti slov.\nPokud máte čas a chuť, podívejte se na mé jednotlivé mikropovídky. A pokud Vás to naladí na stejnou notu, začněte psát také. I když se Vám to ze začátku může zdát těžké, uvidíte, že to tak zlé nebude a navíc Vás to postupně začne, stejně jako mne, bavit.


Žralok jí ukousl ruku: Teď bojuje o život! | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Musíte vědět! >Žralok jí ukousl ruku: Teď bojuje o život!\nDívka při útoku přišla o ruku. (Foto Profimedia.cz, ara)\n„Slyšeli jsme z moře neuvěřitelný křik, bylo to hrozné. Hned jsme věděli, že se děje něco strašného,“ řekla serveru Mauinow.com očitá svědkyně Andree Conley-Kapoi. Nebýt statečného surfaře Ricka Moora, který se za ní okamžitě vrhl a vytáhl ji na břeh, zemřela by. „Jak jsem k ní doplaval, všiml jsem si, že jí chybí ruka. Místo ní jí z těla trčel jen kus kosti,“ popsal děsivé okamžiky Moore.\nRick Moore Foto: Foto Profimedia.cz, ara\nUž osmý útok\nKdyž vytáhl dívku na pláž, byla skoro v bezvědomí a záchranářům trvalo dvacet minut, než se jim ji podařilo alespoň částečně stabilizovat. Poté byla mladá turistka letecky převezena do nemocnice ve Wailuku, kde i nadále zůstává v kritickém stavu na jednotce intenzivní péče. Podle lékařů utrpěla kromě amputované končetiny i další rozsáhlá zranění po celém těle.\nPodle záchranářů se jednalo už o osmý případ napadení predátorem, který byl na oblíbené turistické pláži Makena letos zaznamenán. Naposledy tam žralok zaútočil ke konci července na osmnácti-\nletou Brazilku Bruni Gobbi. Následkům poranění dívka v nemocnici podlehla.


5. březen 2008 | 11.01 |\nVirtuální disk je de-facto kopií klasického cd nebo dvd disku, která se bude tvářit jako další cd-(dvd)rom mechanika ve vašem počítači. Nicméně určitě jste si všimly, že cd, aby zůstalo funkční ve své výchozí podobě nelze většinou zkopírovat klasickou metodou windows - chyť, přetáhni a kopíruj. Mnohem výhodnější je vytvářet virtuální disky, které se tváří, jako originální cd.\nZa tímto účelem si mi nejvíce osvědčil program Daemon Tools (D-tools), jehož aktuální verzi najdete ke stažení zde. Instalace je jednoduchá a není třeba ji popisovat. Tuším, že v této verzi, která je narozdíl od té mnou používané navíc česky, jde nastavit více, než 4 virtuální mechaniky, jak je tomu v mém připadě, ale to pro následujíc popis není podstatné.\nPokud jste zvládli D-tools nainstalovat, tak by se Vám po startu systému měl spouštět sám. Nyní musíte vytvořit onen image soubor - kopii disku. Osobně používám Nero, ale postup bude obdobný i u jiných programů. Stačí nastavit kopírování disku a místo cílového disku - vypalovací mechaniky, zadat "image - obraz disku" a vybrat místo, kam jej uložit. Doporučuji ho ukládat do složky s hrou samotnou, člověk tak neztrácí přehled kde co má...\nNyní, když máme obraz disku vytvořený, musíme z něj udělat onu virtuální mechaniku, která se bude tvářit jako další cd-rom a zcela stejně se s ní bude dát pracovat - spouštět soubory, případně přeinstalovat i hra samotná, kvůli které(-ým) se tento proces zejména realizuje.\nVedle hodin máte po instalaci programu "D-tools" zobrazen jakýsi blesk, na který klikněte pravým tlačítkem myši. Překontrolujte, že v nabídce "Emulace" máte všechny položky zatržené jako aktivní.\nDále zvolte položku "virtální disky" a nastavte počet disků, který hodláte používat. Pro každý image soubor, resp. kopii skutečného disku, musí být vytvořen právě jeden virtuální disk.\nV této nabídce by se vám po nastavení počtu virtuálních disků měla zobrazit příslušná zařízení, resp. další dostupná písmenka potencionálních disků. K těmto přes položku "nastavit image" zadejte po kliknutí cestu k soboru, který je kopií vašeho cd(dvd)disku.\nJe jedno, jestli přiřadíte následující písmenko, která bylo první volné ve vašem systému a nebo začnete u jiného a ostatní budou prozatím prázdná, ale opět, pro pořádek doporučuji abecední postup, stejně tak jako nevytvářet zbytečně virtuální disky, které budou "prázdné".\nNyní máte po otevření ikony "Tento počítač" o jeden "cd(dvd)disk" více a i po vyjmutí originálu z vaší fyzické mechaniky půjde s jeho vyrtuální kopií pracovat jako s originálem.\nPřínos je jasný, nemusíte s sebou tahat hromady disků, na kterých máte uložená data, neopotřebováváte zbytečně vasí mechaniku, data jsou načítáná rychleji... a tak trošku bonusem může být i to, že vámi vytvořený image soubor slouží zároveň jako záloha originálu pro jeho budoucí znovuvypálení.\nPS: zjistil jsem, že i po přesunutí image souboru virtuální mechanika je shopná dále pracovat, aniž by se zadávala jiná cesta v "D-tools"\nPozn. autora: Nepřesnosti v pojmech a názvech při nastavování "D-tools" jsou způsobeny tím, že používám starší než odkazovanou verzi v angl. jazyce, nicméně postup je totožný s popisem.\nRE: Virtuální disky aneb hrajte bez CD kluk* 05. 03. 2008 - 15:52\nRE(2x): Virtuální disky aneb hrajte bez CD vojtahavel 05. 03. 2008 - 16:04\nRE(3x): Virtuální disky aneb hrajte bez CD davidhavel 06. 03. 2008 - 06:50\nRE(2x): Virtuální disky aneb hrajte bez CD davidhavel 06. 03. 2008 - 06:50\nRE(3x): Virtuální disky aneb hrajte bez CD vojtahavel 06. 03. 2008 - 14:14


Restaurace Praha 8 | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka restaurace Praha 8 denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si restaurace Praha 8 než Vás někdo předběhne.\nPronájem vinárna, bar, klub, 90m2, Praha 8, Palmovka\nPronájem nebytových prostor - rekonstrukce na náklady majitele, Praha 8, 222 m2\nProdej nebytového prostoru k vybudování restaurace 222 m2\nPronájem, kavárna, 100 m2, Praha 8 - Libeň\nKategorie restaurace Praha 8 se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele restaurace Praha 8 neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je restaurace Praha 8 právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné restaurace Praha 8\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii restaurace Praha 8, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující restaurace Praha 8, a to restaurace na prodej Praha 8, pronájem restaurace pronájmy restaurací Praha 8, Restaurace, bar Praha 8 na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii restaurace Praha 8 nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Praha 8, komerční nemovitosti k prodeji Praha 8, komerční nemovitosti k pronájmu Praha 8, Komerční nemovitosti Praha 8 na dražba.\nDalší lokality v okolí restaurace Praha 8\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii restaurace Praha 8, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr restaurace Praha 8. Určitě lépe naleznete restaurace Praha 8, který hledáte.


Náš tým - Tatra kolem světa 2\nExpediční projekt vede tým cestovatelů a dokumentaristů v čele s Markem Havlíčkem. Tatrovku v průběhu cesty obývá parta více i méně zkušených objevitelů z vašich řad, kteří touží po poznání a nevšedních zážitcích.\nMarek Havlíček je v pravém slova smyslu dobrodruh a cestovatel. Je specialista na extrémní a náročné situace, ze kterých dokáže hladce vyváznout a ještě si z toho odnést nějaké přínosné ponaučení. Mimo to, že v letech 2016—2018 objel v expediční dodávce svět, objel v kuse celou Afriku (2008—2010). Dohromady ujel po světě přes 400 000 km, a to nejen autem, ale i na motorkách. Cestování ho naučilo nejen nebát se řešit krizové situace, ale i dokázat si pomoct kdekoliv a kdykoli.\nBez party skvělých lidí v zázemí v ČR a často i na vzdálených místech, ambasádách a hranicích států, by to nešlo. Vděčíme jim za to, že projekt pokračuje a naplňujeme tak své poslání.\nKontakty na Marka\nOrganizátorka, PR, sociální sítě\n+420 770 778 118\nPodpora správy sociálních sítí\n...aneb jedeme v tom společně!\nNaším posláním je podporovat a pořádat aktivity směřujících ke zlepšování kulturního a společenského klimatu občanské společnosti, a to především aktivitami motivujícími široké spektrum cílových skupin k cestování, ke zdravému aktivnímu životnímu stylu, k zodpovědnosti a k osobnímu rozvoji (stanovy spolku).\nCestovatelka, bloggerka, která svými poznatky a zkušenostmi obohacuje svět. Během expedice se podílela na koordinaci týmu. Více o Janě a její práci najdete na webu liveinspirit.cz.\nVěčně mladý optimista se smyslem pro detail. Pro TKS2 je konzultantem v oblasti tiskových zpráv a tonality projektu.\nZ původně dočasného člena řidičem, tak přesně to je Lukášův příběh v rámci TKS2. I díky němu se kola Trajdy v roce 2020 nezastavila.\nZkušený cestovatel s více než skvělými zkušenostmi s elektřinou a dalšími technickými vychytávkami.\nTom patří do technické části týmu, a to jak před startem z Česka v roce 2020, tak i před startem africké etapy v roce 2021.\nMarek patří do technické části týmu, a to jak před startem z Česka v roce 2020, tak i před startem africké etapy v roce 2021.\nS týmem strávila putováním Afrikou, kdy se starala o koordinaci členů týmu a plánování itineráře.\nGrafik a ilustrátor, který se podílí na vizualizacích spojených s propagačními materiály TKS2.\nDesigner, který chce projet Tatrou Jižní Ameriku a pro TKS2 navrhuje web, sází tiskoviny a připravuje grafiku polepu Tatry.\nGrafik, designer a věčný snílek. Pro TKS2 navrhl logo a spolupracuje na tvorbě propagačních materiálů.\nV letech 2014, 2016 a 2018 byl zařazen na seznam 200 nejlepších ilustrátorů světa. Pracoval jako kreativní ředitel v reklamních agenturách na třech kontinentech na klientech jako Nike, HSBC, Lego, Heineken nebo Kitkat. Za svou práci vyhrál světové ceny všech barev za reklamu i design. Mezi jeho klienty patří Facebook, Google, Barack Obama, Greenpeace, Mercedes, Vodafone nebo Budweiser a Tatra kolem světa 2, pro kterou navrhl design T815.\nZačátkem roku 2021 se na palubu připojil jako dočasný člen, který se po několika měsících na palubu expediční T815 vrátil jako její řidič. Tomáš dopravil vůz do přístavu v JAR, odkud se lodí poslal do Brazílie.\nEva se k týmu připojila v letech 2020 a 2021, kdy byla ve funkci II. kameramanské pozice. S týmem TKS2 projela Írán a Etiopii.\nK týmu se připojil v roce 2021 na funkci II. kameramanské pozice. S týmem projel Tanzanii.\nPavel byl součástí etapy, kde se za dva týdny měnilo 14x kolo, neuvěřitelně pracovitý s nevídanými řidičskými schopnostmi. I díky tomu se stal jedním z hlavních řidičů a techniků TKS2.\nPracovitý a zkušený řidič, který jako dočasný člen prokázal nemalé nasazení a řidičské umění a nyní je jako jeden z hlavních řidičů, kteří řídí naší Tatru.\nŠkolící technik automobilky Tatra, skvělý a velmi zkušený mechanik a řidič expedičního speciálu T815.\nKarel na palubu TKS2 přijel jako dočasný člen a díky jeho nadšení a přístupu k cestování se stal členem tým a koordinátorem na palubě, a to během posledních několika afrických etap.\nJana se k týmu připojila na africké etapy, během kterých se projela Zambie a Tanzanie. Starala se o koordinaci celé posádky.\nSpecialistka na portugalský a španělský jazyk je zástupcem kapitána týmu TKS2 v Jižní Americe, kde se stará o komunikaci, koordinaci členů týmu a plánování itineráře.\nK týmu se připojil v roce 2022 na funkci II. kameramanské pozice. Pracovitý a zkušený fotograf a kameraman, který s týmem projede několik zemí Jižní Ameriky.\nGenerátor textů, milovník jídla, kávy a neznáma. Ačkoliv stráví většinu času za klávesnicí, vždy si najde čas jet za velkým dobrodružstvím.\nPsavkyně s duší dobrodruha, která se k týmu TKS2 připojila jako copywriterka: "Všude dobře, tak co doma?"\nMiloslav patří do technické části týmu.\nprvní etapa — asie


Příběh manželů Jesenských :: Mauthausen\nÚvod > Zpracované příběhy vězňů KTM > Příběh manželů Jesenských\nMUDr. Jiří Jesenský se narodil 27. 9. 1905 v Praze Smíchově Františku a Miladě Jesenské. Po studiu na lékařské fakultě university Karlovy vykonával zubní praxi. Svoji ordinaci měl na Palackého nábřeží č. 20. Byl členem šermířského svazu. Ve fleretu dokonce získal titul mistra Čech a Moravy. V roce 1939 byl nominován do reprezentačního týmu v kategorii šermu na mistrovství v italském Meranu, které se mělo konat začátkem září 1939. Byl římskokatolického vyznání.\nJeho žena Žofie byla narozená 21. 4. 1903 v Brně Antonínu a Marii Vojtové. Vystudovaná byla doktorkou medicíny a zastávala profesi zubní asistentky. Byla římskokatolického vyznání.\nJako poslední bydliště manželů je uváděna Resslova ulice č. 7 na Praze II. Do tohoto domu se přistěhovali 2. 6. 1942.\nPo příchodu parašutistů ze skupiny ANTHROPOID do Prahy v lednu 1942 se kolem nich rozvinula rozsáhlá síť, do které se zapojili i manželé Jesenští. Jiří Jesenský se seznámil s Josefem Gabčíkem a Josefem Valčíkem prostřednictví dobrovolné sestry Československého červeného kříže Anežky Zajíčkové v dubnu 1942. Jeho pomoc nespočívala jen v materiální podpoře. Jiří Jesenský jako majitel osobního automobilu s parašutisty jezdíval po Praze a okolí. Několikrát s nimi zavítal do Štěchovic a Jílového. Jiří v podpoře parašutistů pokračoval i potom co se parašutisté ukryli v chrámu sv. Cyrila a Metoděje v Resslově ulici.\nV pondělí 22.6. 1942 se naposledy viděl Jiří se svým otcem. Po společné cestě trolejbusem se loučili a Jiří otci odpověděl, že jej čeká zatčení. To opravdu přišlo. Jiří je zatčen ve své ordinaci během dne. Večer jeho manželka Žofie. Do vazby byli příslušníky gestapa předáni ve 20 hodin. Jiří Jesenský byl vyslýchán kriminálním asistentem Oskarem Fleischerem. Žofie vyšetřovatelem gestapa Gerslem. Oběma z III. oddělení gestapa.\nDo podpory parašutistů Jiří zapojil i svého bratra Jana, docenta lékařské fakulty University Karlovy. Z toho důvodu jej začal více navštěvovat. Aby častější návštěvy nebyly nápadné, brával si sebou otisky zubních protéz pro případ zdůvodnění účelu návštěvy. Záhy po zatčení Jiřího se gestapo dozvědělo i o odbojové činnosti bratra Jana a zatkla ho 24.6. 1942 Jeho manželku Alžbětu o týden později.\nZatčení se vyhnuli jen rodiče obou synů František a Milada. Stalo se tak jen díky mlčenlivosti synů, kteří na gestapu neprozradili nic o to, že o spolupráci s parašutisty něco věděli.\nPo převezení z vazební věznice v Praze do Malé pevnosti v Terezíně dostala Žofie Jesenská vězeňské číslo 20097. Z Terezína již následovala jen cesta do KT Mauthausen k exekuci na základě rozsudku stanného soudu z 29. 9. 1942. Po strávené noci z 23.10. na 24. 10. 1942 za zdmi KT Mauthausen byla dopoledne v 10:12 zavražděna Žofie Jesenská. Její muž Jiří v 16:08. Švagrová Alžběta byla zavražděna v 10:28, muž Jan v 17:42


O nás - Sbor SCEAV v Komorní Lhotce\nNaše církev působí geograficky zejména na Těšínském Slezsku v Moravskoslezském kraji, tj. v severovýchodním cípu České republiky, na hranicích s Polskem a Slovenskem. Sdružuje zejména věřící české i polské národnosti a bohoslužby se ve většině sborů konají v obou jazycích.\nCírkev má celkem 22 sborů + kazatelské a misijní stanice. Podle statistik z r. 2007 měla naše církev 15 357 členů. Je tedy největší luterskou církví v ČR.\nAčkoliv patříme mezi jednu z mnoha církví (denominací), věříme v jednu Církev Kristovu. Jako součást této všeobecné Církve toužíme naplňovat poslání čistě zvěstovat Evangelium, náležitě vysluhovat svátosti a žít životem Božího lidu skrze\n– uctívání trojjediného Boha\n– vzájemnou službu v lásce\n– pomoc potřebným\n– získávání a vyučování Kristových učedníků\nHistoricky i teologicky patříme do rodiny tzv. protestantských církví vzešlých z reformace 16. století. Ve vyučování i zvěstování klademe důraz na Ježíšovo Evangelium, tedy „Dobrou zprávu“ o Boží milosti a spasení člověka skrze víru v Ježíše Krista.\nTento dovětek upřesňuje naše „evangelictví“ a znamená, že se hlásíme především k odkazu Lutherovy reformace. Augsburské vyznání bylo předloženo císaři Karlu V v Augsburgu (Německo) v roce 1530 a od té doby tvoří jeden ze základních věroučných pilířů všech luteránů.\nNaše církev vyrůstá z apoštolského učení, tak jak mu porozuměla reformace a následně probuzenecká hnutí.\nV preambuli Zřízení SCEAV stojí:\n„Věřící v Trojjediného Boha sdruženi ve Slezské církvi evangelické augsburského vyznání jsou součástí Kristovy církve. Náš Spasitel a Pán Ježíš Kristus církev sám ustanovil a určil její poslání. Je hlavou církve a svěřil jí největší poklad, jímž je evangelium. Evangelizace, misie a diakonie jsou projevy živé církve. Základem učení církve je Bible, to je inspirované a bezchybné Boží slovo. Církev se hlásí k odkazu Augsburského vyznání z r. 1530, jakož i k dalším symbolickým knihám tohoto vyznání, které tvoří výraz historické a duchovní souvislosti s učením Dr. Martina Luthera.“\n— Převzato z www.sceav.cz —\nAkuálně ze SCEAV\nRok 2019 je Rokem vděčnosti za svobodu\nPod nebeskou klenbou - dokument ČT o lesních kostelích\nv sobotu 10. listopadu zasedal synod SCEAV\nSetkání žen 3. listopadu 2018\nBlíží se Den pro mladé\nSetkání na podporu čínských křesťanů\nSBOROVÝ POBYT RODIN – Květen 2019\nSchůze presbyterstva v roce 2019\nSlužby slovem 1/2019


Třetí vítězství na „Monte“ v řadě - VW Scene\nBy Libor Olič 27 Led. 2016 175 views\n• Dvojité vítězství Volkswagenu: 33. úspěch v kariéře pro Ogiera, 15. umístění na stupních vítězů pro Mikkelsena\n• Extrémně náročné podmínky: sucho, mokro, sníh i led\n• Vzorný atlet: Volkswagen Polo R WRC má na svém kontě 35 vítězství ze 40 startů v soutěžích\nSandro Munari to dokázal s Lancií, Walter Röhrl s Opelem, Lancií a Audi, Tommi Mäkinen s Mitsubishi a Sébastien Loeb s Citroënem. Mezi tyto skutečné legendy světových rallye se nyní zařadil Sébastien Ogier, který jako teprve pátý jezdec v historii mistrovství světa v rallye vyhrál Rallye Monte Carlo třikrát v řadě: v letech 2014, 2015 a 2016 s Volkswagenem. Polo R WRC o výkonu 318 koní je po vozech Porsche 911, Lancia Stratos, Lancia Delta, Mitsubishi Lancer a Citroën Xsara šestým modelem, který má na svém kontě tři vítězství na „Monte“. S 35 vítězstvími ve 40 soutěžích je Polo R WRC navíc celkově nejúspěšnějším vozidlem historie automobilových soutěží, s pozoruhodnou úspěšností 87,5 procenta.\nPro posádku Jari-Matti Latvala/Miikka Anttila (FIN/FIN) skončila Rallye Monte Carlo již v sobotu. Na deváté rychlostní zkoušce sjela tato dvojice z vozovky do příkopu, odkud pokračovala v jízdě až na louku. Přitom došlo k lehkému kontaktu s jedním divákem, který však naštěstí nebyl zraněn. Latvala/Anttila se kvůli poškození vozidla nedostali včas ke kontrolnímu stanovišti následující rychlostní zkoušky, čímž pro ně rallye skončila. Finskému duu byla později udělena peněžní pokuta, protože nezastavili podle předpisů na místě nehody. Sportovní komisaři navíc uložili posádce Latvala/Anttila podmínečný trest zákazu startu v jedné rallye, který bude aplikován pouze v případě dalšího porušení pravidel. Jezdec, spolujezdec i tým tyto postihy akceptovali\n3. M-Sport, 20; 4. Volkswagen Motorsport II, 18; 5. Hyundai Motorsport N, 6


Koncert „Od klasiky do džezu“ v RSVK v Praze | Российский центр науки и культуры в Праге\nKoncert „Od klasiky do džezu“ v RSVK v Praze\nDne 22. října 2016 se v Křišťálovém sále Ruského střediska vědy a kultury v Praze uskutečnil koncert „Od klasiky do džezu“ žáků klavírní školy Gradus ad Parnassum ruských hudebníků Jany a Filippa Subbotinových. Akce byla organizována klavírní školou Gradus ad Parnassum za podpory Zastupitelství Rossotrudničestva v ČR.\nHosty přivítal Filipp Subbotin. Pozval na scénu Sofii Subbotinovou, která zahájila koncert sonátou W.A. Mozarta, etudou A. Arenského a písní F. Liszta. Následně vystoupila J. Karasevová, která zahrála českou lidovou píseň Malá Julka. Poté zahráli několik skladeb bratři Zajcevovi.\nV podání jedné z nejmenších žákyň školy N. Žukovové zaznělo několik písní. A. Subbotinová zahrála na klavír dva tance L. van Beethovena a D. Bšarová, kterou F. Subbotin zvlášť pochválil za její tvůrčí úspěchy, zahrála rovněž několik skladeb. V závěru vystoupení J. Danilinová zahrála skladby J.S. Bacha a R. Schumanna.\nFilipp Subbotin poděkoval všem účastníkům koncertu a zdůraznil jejich úspěchy. Poté zahrál dvě sonáty D. Scarlattiho a další skladby. Následoval duet Jany a Filippa Subbotinových, v jehož podání zazněla skladba E. Griega „Ráno“ a španělské tance M. Moškovského.\nPo koncertě všichni účastníci obdrželi sladké odměny. Na akci bylo přítomno asi 40 diváků, především rodičů a přátel vystupujících. Každé vystoupení bylo doprovázeno srdečným potleskem.


Vdova po Miloši Formanovi o odchodu životní lásky: Nejvíc mi chybí, když zažívám něco vtipného, svěřila se - Super.cz\nNa manžela vzpomíná paradoxně ve veselých chvílích. Super.cz\nVdova po Miloši Formanovi o odchodu životní lásky: Nejvíc mi chybí, když zažívám něco vtipného, svěřila se\n19. května 2022 18:03\nV dubnu uběhly čtyři roky od úmrtí Miloše Formana (✝86). Režisérova manželka Martina (56) se s odchodem životní lásky pomalu smiřuje. „Není to tak, že by to bylo v jeden den zahojené. Je to postupné. Nejvíc mi Miloš paradoxně chybí, když zažívám něco hrozně vtipného a příjemného. Říkám si, že by se tomu nasmál...,“ svěřila se Super.cz Formanová.\n„Doufám, že Miloš vidí, jak držíme jako rodina při sobě. Na to jsem hrozně pyšná,“ dodala spisovatelka.\nVdova po Miloši Formanovi se ukázala v bikinách: Takhle vypadá spisovatelka Martina v 55 letech\nSmutek Martina ventilovala psaním své poslední knihy Nalakuj to narůžovo. „Hodně píšu o tom procesu. Psaní na mě působilo terapeuticky. Jak jsem začínala psát, tak jsem se cítila v depresi, ale postupně se mi začaly vybavovat zábavné historky a legrace, setkávání se zajímavými lidmi. Tak jsem si říkala, že je dobré si uvědomit, že to není jen smutný konec, ale celých čtyřiadvacet báječných let, za které musím být hrozně vděčná,“ uvedla.\nNa představení známek Nadace Terezy Maxové (50) dorazila Martina Formanová společně s Pavlínou Pořízkovou (57). Obě přišly o partnera v podobném věku. Je to také jejich téma?\nO Českého lva bojuje i nádherná vnučka Miloše Formana: Antonie (23) zaujala ve filmu, který konkuruje Zátopkovi\n„Známe se s Pavlínou dlouhou dobu. Procházely jsme podobným obdobím. Máme spolu hodně společného. Synové jsou dospělí, obě žijeme v New Yorku, domov máme na venkově. Samozřejmě spolu mluvíme o bolestech z odchodu. Jak je důležité si najít partnera a jaké o tom máme představy. Máme spoustu témat k povídání,“ uvedla Formanová. ■\nMartina Formanová je zpátky v Česku. ■\nMartina Formanová a Pavlína Pořízková (uprostřed) přišly podpořit kamarádku Terezu Maxovou. Ta odhalila nový arch známek, který vznikl speciálně k výročí její nadace. ■\nPříjemné setkání po delší pauze ■\nMartina Formanová a Pavlína Pořízková se znají roky a mnohé je spojuje. ■\nMartina a Miloš Formanovi s manželi Menzelovými ■\nFoto: archiv O. Menzelové\nNa manžela si Formanová nejčastěji vzpomíná v momentech, kdy se směje. Na snímku s Karlem Gottem. ■\nSyn Dany Morávkové bude promovat v Anglii: Návrat domů ze zahraničí zatím nechystá Video\nNeuvěříte, že tahle kráska je stále sama: Hvězdě seriálu ZOO nezbývá na vztahy čas 4 fotografie\nDivoký anděl Natalia Oreiro slaví 45: Podívejte se, jak vypadá seriálová hvězda dnes 5 fotografií\nČeská femme fatale pomoc stylistů nepotřebuje: Ze svého šatníku by oblékla několik divadelních představení 7 fotografií


Češi prohráli v generálce na MS s Kanadou 0:3 — MS 2016 — ČT sport — Česká televize\nČeši prohráli v generálce na MS s Kanadou 0:3\n3. 5. 2016 17:40, autor: ČT sport aktualizováno 3. 5. 2016 20:33\nPraha – V generálce na mistrovství světa v zaplněné O2 areně prohrála česká hokejová reprezentace s výběrem Kanady 0:3. Po úvodní třetině vedli Kanaďané 2:0, třetí branku přidal Connor McDavid v 53. minutě. Český tým neskóroval v libeňské hale už ve čtvrtém zápase za sebou.\nV úvodu české hráče svazovala atmosféra důležitého utkání a v lepším světle se na začátku ukazovali Kanaďané. Skóre otevřel v 7. minutě kapitán kanadského výběru Ryan O'Reilly, který tečoval střelu Riellyho. V 9. minutě zvýšil na 2:0 Matt Duchene, který se vydal nebojácně do předbrankového prostoru od pravého mantinelu, a po střele na přední tyč překonal Francouze podruhé.\nPrvní větší šanci českého týmu měl Vincour až ve 14. minutě, ale z mezikruží minul Talbotovu bránu. První třetina tak skončila 2:0 a nic na tom nezměnilo ani vyloučení Taylora Halla v posledních vteřinách úvodní dvacetiminutovky.\nSestřih a pozápasový rozbor utkání Česko - Kanada\nGól v utkání Česko - Kanada: Duchene - 0:2 (9. min.)\nGól v utkání Česko - Kanada: McDavid - 0:3 (53. min.)\nDo utkání nenastoupili útočníci Roman Červenka, Jan Kovář, Michal Birner, Lukáš Kašpar i obránci Michal Kempný a Jan Kolář. Po lehkém otřesu mozku se v zápase představil Jiří Sekáč, ale byl to právě rychlý útočník, který na začátku druhé třetiny podrazil protihráče, a Češi tak přesilovku nevyužili.\nVe 26. minutě se do dobré příležitosti dostal kapitán Tomáš Plekanec, ale Talbot jeho střelu lapačkou vytěsnil. Poté mohl snížit Michal Řepík, jenže v nadějné příležitosti přestřelil. V polovině utkání došlo na předem avizované střídání brankářů v českém brankovišti, Pavla Francouze nahradil Dominik Furch.\n"Nastoupit do rozjetého zápasu úplně nejlepší není. Domluvil jsem se s trenéry, že jsem na druhou třetinu ani nešel na střídačku. Protáhnul jsem se a rozcvičil, takže to bylo jednodušší," řekl Dominik Furch. K brankářské výměně došlo také na straně Kanady, Cama Talbota vystřídal Calvin Pickard.\nSedm opor zlaté generace se symbolicky rozloučilo s národním dresem, 3. 5. 2016\nKanadský brankář se následně předvedl u dvojité šance českého týmu, když nejprve vychytal bekhendový pokus Tomáše Zohorny, a bezprostředně poté i dorážku Richarda Jarůška, proti jehož pokusu se natáhl lapačkou. Zohorna neproměnil ani svou druhou šanci, když se před Pickardem ocitl zcela sám, ale také on v ideální příležitosti přestřelil.\nZačátek třetí třetiny nabídl hokej se šancemi na obou stranách, ale skóre se neměnilo. Další přesilová hra domácího týmu žádnou gólovou pozici nenabídla a spíš poukázala na hlavní nedostatky českého výběru. "Přesilovky se nám nedařily. Bylo to ale i tím, že už jsme v tréninku najeli režim na Rusko a připravujeme se ve složení, ve kterém budeme hrát. Dnes to byla víceméně improvizace," řekl Jandač.\nNaopak při vyloučení Kousala hrozili opět Kanaďané, když drželi Čechy v pomyslném zámku po dobu 80 vteřin. Dva skvělé zákroky ale předvedl vynikající Furch, vyznamenal se zejména u šance Stonea, který zakončoval prakticky do prázdné branky, ale v cestě byla Furchova vyrážečka. Nakonec ale třetí branku přece jen přidala vycházející hvězda NHL Connor McDavid, který snadno projel českou obranou a překonal Furcha.\nČesko - Kanada 0:3 (0:2, 0:0, 0:1)\nČesko: Francouz (31. Furch) - Jeřábek, Jordán, Šimek, M. Doudera, Kundrátek, T. Voráček, Zámorský, Polášek - Pastrňák, Plekanec, D. Kubalík - Řepík, Filippi, Sekáč - Jarůšek, Kousal, T. Zohorna - Vincour, Koukal, Zaťovič. Trenéři: Vladimír Vůjtek, Josef Jandač, Jiří Kalous a Jaroslav Špaček.\nJosef Jandač (asistent trenéra): "Musíme respektovat sílu soupeře, který je jeden z nejsilnějších. Myslím si, že určité rezervy ve hře nám to ukázalo, ale za předvedený výkon jsme si nějaký gól zasloužili. Je potřeba, abychom zlepšili finální fázi, ale zároveň potřebujeme lépe posouvat puky z obranného pásma, protože máme pomalý přechod do útoku. Pomalou rozehrávku. Na tom musíme zapracovat nejvíce."


Rododendrony nesnáší přímé slunce. Jak se o ně starat, aby ozdobily zahradu? | Regiony\nRododendron čili pěnišník patří díky svým stále zeleným listům k stabilním ozdobám zahrad. Ale ta největší paráda přichází na jaře, když se keř obalí spoustou květů v různých barevných odstínech. Aby se pěnišník předvedl v plné kráse, musíte dodržet několik zásad.\nZásadní je, že rododendrony nesnášejí přímé sluneční paprsky. Milují polostín a ideální rozptýlené světlo jim zajistí místo pod vyššími stromy.\nDruhou nezbytnost představuje kyselá půda (4,5-5,5 pH). Rododendrony nesnášejí půdu neutrální nebo dokonce mírně zásaditou. Proto se jim přirozeně daří v lokalitách, které podmínky splňují.\nKdysi se doporučovalo při výsadbě zásobit jámu hrabankou. Dnes se pracuje s rašelinou, kterou lze běžně koupit. Rašelina by se měla pravidelně přidávat i v dalších letech – buď ji používáme jako mulč nebo ji opatrně zapravíme mělce pod povrch a doufáme, že se potřebné látky postupně dostanou ke kořenům.\nPoslední den! Soutěžte už jen do zítřka o zahradní traktůrek za 120 000 Kč.\nBotanické druhy rododendronů pocházející z vápencových Alp (např. Rhododendron praecox) lehce vápenitou půdu snášejí, protože taková je i v jejich domovině. A své tu řekli i šlechtitelé. Můžete koupit sazenice zapěstované na podnoži Inkarho, která je k vápníku tolerantní.\nRododendrony sice nesnášejí „nohy ve vodě“, vadí jim jílovitá půda, která zadržuje vodu a tam bychom si měli pomoci i meliorací. Ale jinak jsou na zálivku náročné. Dbáme na ni zejména v suchých měsících a také v zimě, pokud není dostatek sněhu a přirozené vlhkosti. Svými stále zelenými listy totiž vodu odpařují i v zimě.\nRododendrony v zahradách Pražského hradu|foto:Stanislava Brádlová,Český rozhlas\nPřilepšení hnojením určitě uvítají, dnes si zahrádkář může vybrat specializovaná, tzv. fyziologicky kyselá hnojiva pro rododendrony nebo azalky.\nPokud koupíte sazenici kontejnerovanou, můžete sázet v podstatě po celé vegetační období. Pokud je sazenice kořenová, je dobré ji namočit před výsadbou na několik hodin do vody. Termín výsadby je omezený na jaro (asi do poloviny května) a podzim.\nZ keře s pružnými dolními větvičkami si můžete odpěstovat novou rostlinu tzv. hřížením. Větvičce v jednom místě trošku seřízneme kůru, aby se podpořilo zakořeňování, tímto místem ji zanoříme do mělké rýhy a zabezpečíme, aby se nevrátila. Do dvou let by se měl vyvinout samostatný kořenový systém a tehdy můžeme sazenici oddělit a vysadit na jiném místě.


Garance doručení do Vánoc při přijetí platby do 16. 12. 2016.\nHodnocení všech akcí podnikuDejte pomerančové kůži sbohem - 200ml balení gelu CelluliteslimZbavte se pocitu těžkých nohou s přípravky Venamal – péče o cévní systémKloubní výživa v tabletách Flexmal\nSkvělá komunikace s eshopem, bleskové doručení.\nVýborné hřejivé účinky.\nSyn hodně sportuje a s gely je spokojený.\nv pořádku zaslané, je jako dárek, takže bohužel nemohu hodnotit účinnost.\nVše bez problémů :-)\nUzivam dlouhodobe. Potrebuju a pomaha to.


Re: výborné PR Aleny Peškové\n14.5.2019, 20:52 vložil Kesu\nReaguje na: výborné PR Aleny Peškové\nTento rozhovor je ukázka výborného PR Aleny Peškové, které si s ničím nezadá s PR Andreje Babiše. Článek zcela pomíjí fakt, že baletní soubor LDFXŠ se pod vedením Aleny Peškové prakticky rozpadl. V aktální sezóně divadlo přijde nejméně o 8 tanečníků, což je víc než polovina souboru (15 členů). Nejméně polovina z těch, co odešli nebo se chystají, má jako jeden z důvodů odchodu způsob vedení a osobnost A.P.\nPojďme si podrobněji rozebrat rozhovor. Status na Facebooku, o němž se A.P, níže vyjádří, že "netušila, co vyvolá" (vážně?) mimo jiné byl příčinou nabidky rozhovoru. Po první otázce se dozvídáme, že A.P. odchází v dobrém a na nikoho nechce plivat, načež následuje jeden plivanec za druhým. K některým lidem se jmenovitě vrací opakovaně i v dalších odpovědích.\nDále se nám představuje jako vedoucí, který by za tanečníky snad i dýchal. Realita je taková, že na soubor neměla prakticky čas (dojížděla z Plzně), všechny zkoušky se díky tomu odehrávaly pod časovým tlakem, na mezilidské vztahy\nKdo jste a jak to proboha všechno víte a hajite vedení divadla.. že se paní Pešková neúčastnila zkoušek a neměla dostatek času na baletní soubor??? Vy jste se zkoušek účastnil, že to tak jistě víte? S paní Peskovou souhlasím, hlavně komunikace s panem Doubravskym je víc než špatná a znechucuje práci! Výstižně napsáno a doufám, že už se to konečně začne řešit i mimo naše divadlo a lidé se přestanou bát. Orchestr píše dopisy na nástěnku ohledně šikany ze strany pana Martina Doubravskeho a stále se nic neřeší!? Měli bychom vyjít mimo divadlo, tam se vše drží pod pokličkou. Paní Pešková děkuji že jste napsala, jak to ve skutečnosti v libereckém divadle chodí. Třeba se jednou dočkáme a budeme mít šéfa, který umí slušně komunikovat a ne neustále řvát a pak se tomu v kanceláři se svými oveckami smát. Díky za každého člověka, který napíše veřejně a nebojí se, jaké to bude mít důsledky. Bohužel, dobří umělci odcházejí, kvůli vedení..\n13.5.2019, 8:31 vložil Ludmila Kobylkova\nReaguje na: Re: výborné PR Aleny Peškové\nnebyl čas a zřejmě ani zájem, stejně jako na spolupráci s operou. (nebyla se podívat na žádné zkoušce ani představení, kde účinkovali její svěřenci, pokud je mi známo). Zdá se mi tedy, že to byla spíše ona, kdo házel kolegovi klacky pod nohy.\nAlena Pešková včas odhadla, že pokud chce se ctí odejít, musí ten tah učinit ona a nedat "protivníkům" čas se vyjádřit. Jak by napsal Babišův PR guru Mára: Já nič, to oni, hlavně Kalousek. Míří Alena Pešková do hnutí ANO? Bude ministryní kultury?\nProč do této záležitosti zavlékáte politiku?\n16.4.2019, 11:14 vložil Jakub Virt\n+4 -7 ! Odpovědět\nvýborné PR Aleny Peškové\n16.4.2019, 11:08 vložil Jakub Virt\n+1 -5 ! Odpovědět\n14.4.2019, 20:13 vložil Vojtěch Dohnal\nV této sezóně v Liberci pro mne baletní soubor je číslo 1. Co představení, to pecka. Bravo\ntakových lidí je hodně zapotřebí\n14.4.2019, 16:48 vložil Rudolf Kryl\nSleduji tvorbu Aleny Peškové již déle než pět let. Je obdivuhodné jak rozmanitá a nápaditá její choreografická práce je - a při tom se vlastně všechna představení velmi povedla.\nPři tom jsem vždy obdivoval nejen její choreografie, ale také práci s libereckým souborem. Jak mnoho dokázala mi poprvé došlo na premiéře Gazdiny roby. A dál se to jen potvrzovalo. Malý liberecký soubor vlastně bez známých sólistů předvádí výborné výkony, na které se vyplácí z Prahy jezdit. Bouře je toho jasným důkazem.\nMyslím, že práci lidí jako Alena Pešková na "oblastech" nelze dost ocenit (nemluvím zdaleka jen o penězích).\nZa mě obrovský dík - i když jinak s Libercem nemám nic společného.\n+16 -1 ! Odpovědět


Otužilci - I.PKO Praha » Archiv Prosinec, 2010\nArchiv pro měsíc 12/2010\nMemoriál A. Nikodéma 2010\nJako každoročně jsme pořádali dne 26.12.2010 nejstarší českou otužileckou soutěž: Memoriál Alfreda Nikodéma. Letos se konal její 64. ročník, závodilo se na tratích 100, 300 a 750m. Zúčastnilo se celkem 188 plavců.\nMemoriál se konal za jasného počasí, teplota vody byla 2,5 °C, teplota vzduchu -6 °C.\nalex 26.12.2010, 17.18 h. 0 4589×\nMemoriál A. Nikodéma naše akce, výsledky, zimní plavání\nOtužujeme se každý den\nTina, 22. 12. 2010\nTaťána Prokopová i její manžel se ke sportovnímu otužování dostali náhodou. A výsledek?…\nČánek ke stažení (PDF, 1 MB)\nalex 22.12.2010, 23.23 h. 0 3499×\nOhlasy médií články o I.PKO\nPodpořte film o otužilcích\nNáš člen Jack Bright připravuje video o otužování a otužilcích. Na stránkách projektu indiegogo.com můžete již dnes nejen zhlédnout trailer připravovaného filmu (v anglické verzi), ale také můžete přispět k financování tohoto projektu.\nalex 20.12.2010, 3.09 h. 0 3859×\nFilm a video film, zimní plavání