e-revír: leden 2009\nHerní pořad Check.point\nPamatuji si, že jsem se díval na první díl Check.pointu. Anebo aspoň na jeden z prvních, ten, jak tam moderátor Filip Němec zpovídal jistého taekwondistu (jestli si dobře vzpomínám) a já si říkal, co to má sakra společného s herní scénou. Tím moje zkušenosti s tímto pořadem hasly.\nJenomže pak jsem při své pravidelné denní obchůzce Tiscali Games překvapivě narazil na článek na titulce, kterak si Check.point podal ruku s TG a kterak 13. díl nikde jinde nenajdete (a ani mi o tom nikdo neřekl, pche!). I podíval jsem se. Koneckonců, herních pořádů v Čechách moc nemáme; vlastně nemáme ani jeden plnohodnotný herní pořad a za každé "aspoň něco" jsem proto rád.\nDojem? Dobrý! Vážně, ani zaujatý nejsem a jd mě také nepodplatil - kdo nevěří, ať se mrkne, jak pěkně jsem mluvil o bonuswebáckém Loadingu.\nČlověk by řekl, že od dvou prostých nadšenců náctiletého věku by nikdy nedostal kloudný herní pořad, ale chyba lávky. Check.point působí překvapivě profesionálním dojmem, má povedenou grafiku, je zdarně namluvěný a co je nejdůležitější - jeho obsah není retardovaný.\nCo je ve třináctce opakovat nebudu, to si můžete přečíst na stránce pořadu. Spíše jaké to bylo. Dojmy ze SKATE 2 mě osobně moc neoslovily a nepřeskočil jsem je jen proto, že jsem chtěl vědět, jak tvůrci obecně svojí práci zvládají. Skejťácké (a obecně sportovní) hry mě prostě nebaví a tak jsem to sice odkoukal a udělal si obrázek o hře, leč náměť samotný mě stejně moc nezaujal.\nNaopak "reportáž" z pobytu v betě Playstation Home mě zaujala velice. Vlastně jsem až do teď nevěděl, jak tahle celá věc funguje a co se tam dělá. Zcela upřímně řečeno, klukům z Check.pointu posílám mé dík za to, jak obohatili moje vědomosti. Člověk se díky nim dozví, jak Home vypadá, co se tam dělá a jestli to k něčemu fakt bude.\nHvězdou večera pak byly exkluzivní dojmy z české verze F.E.A.R. 2: Project Origin, ke kterým si autoři dokonce pozvali Mondyho z CD Projektu, překladatele hry, a v rámci asi desetiminutového reportu divákům povedeně předvedli, jak tenhle hororový kousek bude vypadat. Otázky, které moderátor Mondymu pokládal, mi sice někdy přišly trošku zbytečné, ale aspoň vyplnily jinak spoustu záběrů z hraní, které nikde jinde neuvidíte. Ono obecně, skvělá věc na celém pořadu je, že jeho tvůrci používají ryze vlastní materiály a nemučí proto diváka přehráváním starých trailerů.\nNa druhou stranu, místy je toho ryzího videa z her až moc. Čas od času jsem byl odkázán na zdlouhavé sledování footage bez komentáře a v tu chvíli mě to přestávalo bavit. Chtělo by to proto podle mě trošku prostříhat anebo aspoň záběry promíchat. Mimochodem, co se namluvení týče, Filip Němec odvádí slušnou práci, ačkoliv místy mi přišel jeho projev až takový moc líný a nepřirozený, jakoby se bál, že mu nebude rozumnět. Takže - tož neboj sa, je to ok.\nDalší věc, která mě v jistém směru zklamala, byl obsah. Řekl jsem sice, že byl atraktivní a zajímavý, ale nebylo ho na můj vkus dost - co se variability týče. Check.point má skoro 20 minut a za tuhle stopáž jsem se něco dozvěděl pouze o třech titulech; za tu dobu by jich tam mohlo být dvakrát tolik. Jenomže autorský tým je složen ze dvou členů (plus pár dalších, ale s těmi to, hádám, není tak horké), kteří musí chodit i do školy a dělat jiné věci, než jen sedět před obrazovkou, takže chápat se to dá. Jo ale kde byly recenze?\nLeč kritiku stranou. Sečteno podtrženo, Check.point mě příjemně překvapil, zabavil, informačně obohatil a pokud tvůrci ještě trošku zapracují, udrží svoje nadšení a pokaždé seženou nějaké exkluzivní záběry, bude z toho herní pořad kvalit výborných.\nPS: Pokud chcete autorům něco vzkázat nebo poslat feedback, střelte jim raději e-mail namísto psaní do tamní diskuze na Tiscali Games, protože ta je, zcela dle očekávání, zaprasena hnůj házejícími prudiči, kteří jakoukoliv konstruktivní kritiku úspěšně přehluší...\nLost Season 5 aneb jsem ztracen\nNa rovinu musím říct, že seriál Lost mi už trochu leze na nervy. Mám za sebou čtyři sezóny, absolutně nic nedává smysl a s každým dílem přišly vždy spíše otázky než odpovědi. Tvůrci pořád nevysvětlili některé věci, které by diváka napadly po shlédnutí hned prvního dílu první série a jak to tak vypadá, pořádné vyjasňování je ještě daleko.\nMrknul jsem totiž na dvojici pilotních dílů páté sezóny. Vlastně jsem se na ně i těšil, doufajíc, že jinak super seriál přestane přešlapovat na místě. Navíc jsem byl naplněn hypem. V rámci posledních několika týdnů nebyl den, aby na mě nevykoukl nějaký upoutávák na pátou sezónu Lost. Bylo to v televizi, v časopisech, na internetu...\nJe to za mnou a lhal bych, kdybych řekl, že jsem nebyl překvapen a pobaven. Tvůrci rozhodně vytáhli určitá esa z rukávu a jestli jste dříve zoufali nad tou ideou cestování v čase, tyhle díly vám řadu věcí objasní. Tedy... "objasní" je trošku silné slovo, které J.J.Abrams snad ani nemá ve slovníku - já jen že se té časové problematice první díly páté sezóny zabývá trochu hlouběji a řekne vám, na čem jste. (A také se zabývají tím, jakým neskutečným trotlem Hurley je.)\nJenomže... Co to kouřové monstrum? Co lední medvěd? A co oni vůbec na tom ostrově? Jestli Lost brzy rapidně neklesne sledovanost a ABC nebudou nuceni přispěchat se zakonečním jako tomu bude v případě Prison Break, garantuji vám, že Lost jakožto seriál jen tak neskončí.\nA co tedy, líbilo nebo ne? Remcám a kopu nožičkama, ale musím holt uznat, že "ale jo no, líbilo." Jsem už zase ztracen. Hlavou se mi honí miliony WTF?, jenomže zároveň již prahnu po dalším díle. A Abrams se mi směje.\nPS: Mrkněte na ten super obrázek. Pěkně to udělali, že jo? Přeživší vlevo v civilizaci, "taky přeživší" vpravo na ostrově.\nRise of the Argonauts pokořeno\nZnáte ten pocit, kdy nainstalujete novou hru, spustíte ji a po pěti vteřinách hraní si říkáte, že se vám vlastně vůbec nelíbí a nejraději byste ji vypnuli? Přesně takhle jsem totiž reagoval na Rise of the Argonauts, (velmi) akční RPG zasazené do univerza starých řeckých bájí a pověstí. Nemít ho na disku pracovně, asi bych ho opravdu po chvilce vypnul a smazal.\nOno totiž když jste hráč, tvůrci vás vhodí doprostřed děje a řeknou "utíkej rovně a zabij toho zlouna před tebou," aniž by třeba vysvětlili ovládání, nebudete z toho mít moc velkou radost. Vlastně jsem si po první čtvrt hodině, kdy jsem jen pobíhal a mlátil anonymní nepřátele, říkal, že to bude vlastně jen takové hack'n'slash RPG mínus ptačí perspektiva. Iáson je svalovec, smysl by to dávalo.\nRise of the Argonauts o soubojích (mimochodem plných krve a létajících kusů těl) vskutku je, ale na druhou stranu musím uznat, že to "RPG" nemá na štítku jen kvůli tomu, že si postupem času nakupujete od bohů nové vlastnosti. Kluci z Liquid Entertainment se značně inspirovali fantastickým Mass Effect, takže vás čeká i nekonečné pobíhání po všemožných lokacích, k tomu spousta rozmlouvání a ani dvojka souputníků za zadkem nechybí.\nUpřímně řečeno, snad ani v jednom aspektu Mass Effect překonáno nebylo, ale celkově musím uznat, že Rise of the Argonauts po rozpačitém úvodu nabralo velmi solidní tempo, chytlo a za těch zhruba dvanáct hodin naservírovalo vskutku poutavý alternativní pohled na staré řecké báje. Takže spokojenost.\nVálka mezi Izraelem a Hamásem sice již před pár dny skončila (nebo se aspoň uklidnila, to než zase Hamás vyzbrojí) a Raid Gaza! je již proto trošku off-topic, ale stejně - dostalo mě to.\nAčkoliv flashovým hrám se vyhýbám širokým obloukem. Podobně jako MMORPG, i flashovky jsou neskutečným žroutem času a tak na ně radši ani nemyslím. Jenomže tuhle jsem náhodou (dobrá, troškou bezcílného surfování, jakoby tohle žrout času nebyl) narazil na hříčku jménem Raid Gaza! a to druhé slovíčko v názvu vskutku zachytilo moji pozornost. I klik jsem na "Play".\nJedná se vlastně o strategii, leč s ohromnou dávkou satiry. Hrajete za Izrael a vaším úkolem je vybudovat základnu (velitelství, kasárna, raketové silo, letiště), v níž následně budujete pěchotu, tanky, stíhačky, vrtulníky a naváděné rakety a automaticky je všechny vysíláte do Gazy. Máte tři minuty a za tu dobu musíte napáchat co nejvíce škody. Nějaké to důvtipné komandování se ve skutečnosti vůbec nekoná; pouze klikáte na produkci a ono se to tam už pomydlí samo od sebe.\nPalestinci, narozdíl od po zuby ozbrojeným Izraelců, jsou zobrazeni pouze jako bezbranní blbouni, kteří čas od času vystřelí naprosto zmatenou raketu, co párkrát zakrouží ve vzduchu a následně dopadne do pouště. Palestinci dostávají neskutečnou sodu a Židové se v tom maximálně vyžívají - třeba když zasáhnete školu nebo nemocnici, obdržíte bodový bonus. Když vám dojdou šekele, zavoláte si o finanční injekci a během několika vteřin vám dorazí, se slovy "tak my vám na tu vaši, mno, humanitární misi přispějeme, jo?" A když dohrajete, vyskočí hlášení "Zabili jste x Palestinců" a následně vás po zádech poplácá šéf operace. Dozvíte se třeba: "35 Palestinců na 1 Izraelce, to je lepší poměr, než jsme měli v roce 2007. Dobrá práce!"\nA hra samotná? Baví? Nebaví? Podle mě flashovka jak má být - zabaví na pár minut, odreaguje, vykouzlí úsměv na tváři a rádi se k ní jednou za čas vrátíte. Jen pro pacifisty to nebude to pravé ořechové.\nAno - Raid Gaza! je trošku zvrácená. Její evropský autor jménem "RG" (skutečné jméno nechce zveřejnit) se v rozhovoru pro Non Vivant nechal slyšet, že hru vytvořil coby prostředek pro vyslovení svého názoru na tamní konflikt v Izraeli. Totiž že nemá rád jednání Izraele, a že jeho cílem bylo de facto zesměšnit to, co židovský stát Palestincům provádí. Byť s notnou dávkou satiry a černého humoru, kvůli čemuž se okolo hry na internetu spustil pěkný povyk (viz. britský Guardian a jeho článek o morálních hranicích videoher) a dokonce už i vyšly flashové "odpovědi," např. Save Israel či Iron Dome, byť ty už za moc nestojí.\nAle hru si užijete ať už fandíte komukoliv. Někdo si při tom může říkat, jací to jsou ti Izraelci hnusáci, jiní se zase může vyžívat ve vraždění Palestinců. K jaké straně se přidáte vy? Já říkám Raid Gaza! :-)\nneděle, 18. ledna 2009\nV USA si za třicet korun u doktora ani nesednete\nVůbec nemám v úsmyslu hrabat se v politice, prozkoumávat reformu zdravotnictví a obhajovat legitimní poplatky u lékaře. Nad těmi několika kačkami, které pacient musí v ordinaci nechávat, by zajásal snad i ten nejzatvrzelejší levičák - pokud by chvíli pobýval na západě, ideálně v USA, a třeba ho rozbolel zub (tedy za přepodkladu, že by se za těma sviněma imperialistickejma a kapitalistickejma (!!!) vůbec někdy vydal).Nebudu to tu rozebírat nijak ze široka, jen na pár konkrétních příkladech z vlastních zkušeností ukážu, že naše reforma svými poplatky nohy opravdu nikomu podrazit nemohla. Jen proto, že něco funguje v USA, sice ještě neznamená, že se to automaticky dá a musí převést i do Čech, ale stejně... troška zamyšlení.Poprvé jsem si to uvědomil loni na jaře, kdy jsem si při lacrossu natrhl vaz v rameni. V tu chvíli jsem to netušil, měl jsem to jen za naražené a říkal jsem si, že to po nějaké době odejde. Jenomže uplynul týden, pořád jsem dělal mrzáka a ačkoliv jsem si nedovedl představit, že by mi s tímhle doktor dokázal nějak pomoci, vyrazil jsem do ordinace. Kdo ví. Třeba by pro mě něco měli. Dorazil jsem tam, jakožto neobjednaný jsem skoro hodinu čekal (strašný nezvyk... je výhoda mít rodiče doktory), a když si mě konečně zavolali, ujala se mě jedna z tamních doktorek. Řekl jsem jí, že "se nemůžu natahovat, napřahovat a kroužit v rameni." Ona mě ošahala, poslala na rentgen, z něj jsem šel zpátky k ní a dozvěděl jsem se, že "se nebudu moci natahovat, napřahovat a kroužit v rameni... a že to odejde za pár týdnů, leč dělat s tím nic nemohou."Poděkoval jsem za to, co jsem už dávno věděl a vydal se směrem k východu, jenomže v tu chvíli mě zarazila moje host-mamka, s tím, že se musí platit. Jako správný Čech jsem se podivil, ale k účetní došel. Paní koukla na formulář, kde bylo vyplněné, proč jsem tu byl a prohlásila: "Takže to bude 85 dolarů za rentgen ramene a 120 dolarů za prohlídku." Hlavou mi projelo jedno velké "COŽE???" Pojištění mi nevzali, prý že s mojí společností nespolupracují (chudák já, diskriminovaný cizák), a nezbylo proto nic jiného, než za celkově naprosto zbytečnou návštěvu ty $200 zaplatit.Toť moje zkušenost. Dále z druhé ruky.Můj známý, exchange student ze Španělska, si tu na podzim natáhl vaz v tříslu a potřeboval chodit na rehabilitace. Šel třikrát, ale pak se dozvěděl, že za každou hodinu platí asi 150 dolarů. Radši si svoje zranění přetrpěl.Anebo můj jiný známý měl trable se zuby (anebo dásní, už nevím), jednoduše měl zevnitř nateklou pusu a potřeboval, aby mu to někdo opíchnul, tak šel k zubařovi. Zubař samozřejmě pomohl, ale marod hned musel vypláznout skoro 200 babek.A tak dále.Víte, ona zdravotnická péče je pekelně drahá. 85 dolarů za rentgenový snímek přeci není takové šílenství, když vezmeme v potaz, že jedna taková fotografická mašinka stojí statisíce korun. Nejsem přes to takový odborník, ale hádám, že čeští doktoři, jejich vybavení a služby nebudou o tolik levnější než v případě jejich amerických kolegů. Jistě, rozdíly tu jsou (a často jsou propastné, když si tak vzpomenu na naši mělnickou nemocnici), ale "hodnota" českých lékařů rozhodně není de facto třicetkrát, padesátkrát menší aneb rozdíl mezi poplatky. (Tohle číslo se samozřejmě liší s ohledem na typ zranění/problému, na pojišťovně atd.). Jestli to tedy dává smysl.Poučení? Ne, takový frajer nejsem :-) Jen taková ilustrace toho, že třicet, padesát nebo kolik že korun, které musíme zaplatit u doktora, není kdovíjaké zlo - spíše naopak. Mohlo by totiž být o dost "hůř". A co na tom, že bychom pak měli prosperující ekonomii s lepší zdravotní péčí. Občan by totiž musel obětovat několik krabiček a flašek měsíčně a to by v Čechách neprošlo.PS: Jen se mi teď hlavou tak prohnalo... představte si, že by třeba Demokraté v USA řekli, že podpoří zahraniční mise jenom když Republikáni zruší poplatky u lékařů. To by si pak všichni mysleli, že se Amerika snad zbláznila.\npátek, 16. ledna 2009\nHry roku následujícího (2009)\nKdyž už jsem se nakonec rozhoupal k sesumírování svých bestovek z loňska, dává smysl, když se po ohledu zpět podívám i před sebe. Řada velkých oznámeních nás ještě čeká, ale už takhle to zase vypadá na bláznivý podzim, kdy budou vydavatelé opět vzlykat, že si jejich áčkové hry nikdo nekupuje. Inu, nedivte se, blbouni, když si to všechno necháváte před Vánoce... Nicméně, o čem že se tu na blogu v budoucnu minimálně ještě jednou zmíním?\nV prvé řadě se třesu na Risen. Němečtí Piranha Bytes mi přinesli sérii Gothic aneb z mého pohledu vůbec to nejlepší, co kdy na počítače vyšlo. A tak se samozřejmě nemůžu dočkat jejich zbrusu nového brandu. Zase to bude free-roamingové RPG, tedy můj šálek kávy, a nezbývá mi tudíž nic jiného, než doufat, že to letos stihnou. Růžově to ale moc nevidím...\nResident Evil 5 je další must-have hrou, ačkoliv jsem tuhle sérii paradoxně nikdy předtím nehrál. Odvážné a troufalé to tvrzení? Určitě. Jenomže na E3 mě hraní RE5 totálně zarazilo do sedačky a... a to mi jako důvod stačí.\nMass Effect 2 & Dragon Age: Origins jsou obě RPG a obě od BioWare, tak je sloučím. To první proto, že originál měl snad nejlépe odvyprávěný příběh v historii her. Tím si u mě hry šplhnou. Dragon Age pak zase proto, že mám rád hry na hrdiny ze středověku a když je pod tím podepsané BioWare, je to zárukou kvality.\nNevím, jestli bych tu měl zmiňovat Heavy Rain, protože si ho nebudu mít na čem zahrát. Jenomže Fahrenheit od stejných tvůrců mi po dlouhé době dokázal, že adventury nejsou mrtvé, že ještě mají čím zaujmout a HR má podle všeho stejný cíl. Jen umocněný na druhou. Asi si od někoho půjčím Playstation 3 - God of War III si budu chtít zahrát jakbysmet. To mi tak připomíná, že Mad World pro Wii vypadá také hodně zajímavě. Hmm, budu tedy shánět i Wii.\nPo předchozích zkušenostech mám pochyby, že Alan Wake vyjde, ale kdyby ano, okamžitě se na něj zaměřím. Nejenže hra samotná vypadá jako famózní detektivka plná hororu a mystérií, ale mají ji na triku tvůrci Maxe Payna a tenhle pojem pro mě bude herní ikonou do konce života.\nJo a na Duke Nukem Forever se netěším, to jen tak pro doplnění. Co vy?\nHry roku minulého (2008)\nBeru všechno zpět. Však já nějakou tu 2008 herní bestovku přeci jen udělám! Původně jsem si říkal, že by to ode mě moc nefungovalo, protože celou řadu AAA titulů jsem ani nehrál. Ale pak jsem koukal k Lichtenbergovi a Lukovi, kteří si udělali "Best of z toho, co jsem hrál" a když tam Licht nacpal i Kroniku rodu Spiderwicků, řekl jsem si, že já mám tedy na nějaký žebříček také nárok. Svoje sedmero vezmu abecedně, protože těžko říct, co bylo horší nebo lepší.\nGothic II: Night of the Raven. Ok, jsem mimo. Tohle vyšlo už v roce 2004, ale hraju to pořád, ze všech her nejvíce, a jen tak s tím nepřestanu. Tomuhle se říká "hra života." A proto bude v každé mé bestovce, nehledě na letopočet.\nAdvance Wars: Days of Ruin. Neskutečně mě irituje místní, po japonsku typicky zidealizovaný příběh, kde chování hlavního hrdiny strčí do kapsy i Mirka Dušína a k tomu si borec s radostí nechá ode všech kálit na hlavu. No co. Rozhovory přeskakuji a užívám si jinak výbornou tahovku na DS.\nGod of War: Chains of Olympus. Nejlepší hra na PSP. Říká to každý, říkám to i já. Neskutečně rychlé, akční, krvavé, půvabné a uspokojivé. Řada "velkých" titulů před Chains of Olympus raději utekla.\nLEGO Indiana Jones. Nová LEGO hříčka v mém osobním žebříček průkopnické LEGO Star Wars nepřekonala, ale to bylo jen proto, že Hvězdné Války byly první a já jsem je smažil ve dvou se ségrou. Objektivně však byl Indy lepší. A mnohem lepší, než LEGO Batman.\nMass Effect. Originál jsem projel už loni na Xbox 360 a šlo o špičkovou záležitost, ale pár věcí mě tam pěkně štvalo. Mako, vozítko, které se rádo zasekávalo o všechny možné skalky a bedny, mi málem přivodilo infarkt. V letošní PC verzi se mi to už nestávalo, plus tu byl lepší inventář a taky jsem měl lepší přístup ke speciálním schopnostem. Prostě konverze, jak má být.\nPatapon. I kdyby to herně za nic nestálo, už jen kvůli hudbě a zvukům bych to tu zmínil. Patapon byla taková malá revoluce na PSP, navíc s prakticky nekonečnou hratelností.\nPrince of Persia. Překvapení roku. Sice se hrál trošku sám, ale hra to byla překrásná, milá a proplouval jsem jí s pocitem naprosto uspojeného hráče. No a Elika jakožto partnerka snad trhla i Alyx.\nSpace Siege. Takhle - Space Siege není žádná pecka, ale přes léto jsem byl v takové náladě, kdy jsem to nechtěl u počítače nijak hrotit a jen tak si sednout a střílet. Přesně to jsem od (byť chátrajícího) Chrise Taylora dostal.\nA kde je GTA IV, Fallout 3, Far Cry 2, Fable 2, Dead Space, Spore a další tituly, jejichž jména se v loni skloňovala nejvíce? Inu, některé jsem nehrál vůbec, jiné jsem spustil, ale na ne-zrovna-herním laptopu mi skoro neběhaly, další jsem hrál jen na E3 a skoro celý podzim jsem byl bez televize, takže mi odpadlo recenzování konzolových verzí. Ale zuby si na ně brousím (a navíc mě to teď přijde levněji).\nsobota, 10. ledna 2009\nThe Metamorphosis (Proměna) od Franze Kafky\nŘehoř Samsa to fakt schytal. Neprávem. Je to pořád mladý chlap, který se finančně stará o svou rodinu a má toho plné kecky. Leč nevzdává se. Jenomže jednoho dne se zničehonic probouzí a zjišťuje, že se v noci nějakým způsobem přetransformoval do brouka. Něco na způsob chrobáka. A jeho život se rázem otočí vzhůru nohama.\nProměna není žádná bichle. Na 70 stránkách vypráví Franz Kafka příběh jednoho nešťastníka, který byl najednou odsouzen k prosté existenci; prostě bytí. Řehoř dostane ráno najíst, celý den jen leží pod pohovkou anebo se dívá z okna, a večer jde spát. Rodina mu nerozumí, jeho stav se akorát zhoršuje, několik nepříjemných incidentů mu také nepomůže a dobře to nedopadne, jak jinak.\nAneb zase jsem přečetl knížku! Pravda, spíše knížečku, oproti předchozímu Dew Breakerovi jen malý capart, ale zaujal mě velice. Zápletka sama o sobě je samozřejmě zajímavá - "hej, monstrózní hmyz, to je něco!" - to nezaujme málokoho. Ale nejlepší na celé knížce je Kafkův styl vyprávění. Hned v první větě vše vyžvaní, takže člověk od samého začátku ví, co se stalo, ale Kafkův tón tomu naprosto neodpovídá. Mluví o člověku, ze kterého se stal brouk, ale celé vyprávění se nese ve velmi klidném a neakčním duchu, který jakoby nedává smysl.\nJeště víc mě pak překvapil samotný Řehoř a jeho způsob smýšlení. On se probudí v hmyzím těle, nedokáže se zprvu ani hýbat a lidské řeči není schopen zcela. Avšak chová se, jakoby se nic nestalo. Když se probere, haleká nad prací, nad počasím a když se jeho rodina a nadřízený snaží dobouchat dovnitř, omlouvá se, že zaspal (anebo se aspoň snaží), ale žádné "mami, tati, ze mě brouk, co mám dělat, bože, pomozte mi někdo!" Holt flegmatik.\nMě to dokonce i místy strašilo. I když... to bude spíše tím, že mi čtení evokovalo vzpomínky na nechutný film Moucha, který jsem kdysi dávno viděl. Opravdu dávno - byl jsem prtě a bál jsem se natolik, že jsem se ani neodvážil vypnout televizi a utéct do postele, protože kdybych to udělal, byla by najednou tma a mě by určitě něco sežralo.\nThe Metamorphosis je do značné míry absurdní čtivo. Zároveň v sobě ovšem má spoustu skrytých významů a poselstvích a kdo navíc zná Kafkův život, najde v Proměně spoustu spojitostí.\n(ne, že bych byl nějaký fanoušek; jen jsme to měli jako povinnou četbu spojenou s menším výzkumem a projektem, takže jsem teď chytrák.)\nstředa, 7. ledna 2009\nAmerický sen bez kapky alkoholu\nJste Američan. Je vám patnáct (resp. čtrnáct či šestnáct, záleží na státu) a už můžete řídit auto. Pak je vám osmnáct a můžete si létat ve vrtulníku, kouřit, chodit na striptýz, koukat se na porno, založit si rodinu a regulérně pracovat. Také můžete volit (tj. rozhodovat o budoucnosti země), jít si koupit bouchačku a nechat se naverbovat nebo být naverbován do války (tj. zabíjet lidi, v nejhorším případě). Vlastně můžete dělat všechno, co třicetiletí nebo století.\nAž na jednu věc... za žádných okolností nesmíte napochodovat do baru, sednout si na židličku a dát si pivo. Že vás před chvílí vyhodili z práce? Že jste se právě vrátili z Iráku a máte trauma z těch všech mrtvolek? Že se s vámi po návratu rozvedla manželka? Tož voda je taky dobrá, vojáčku, počkej, až ti bude jednadvacet!\n(Anebo počkej, až projde ten zákon, který všem 18+ vojákům ve službě a pod kontrolou dovolí pivní výjimku.)\nNechápu to. Jistě, kolikrát jsem slyšel pro-argument "díky tomuhle dochází k méně zraněním." Prý že je venku méně opilých řidičů. Zpochybňovat to nebudu, něco na tom bude. Úplně mimo ani není "Je menší šance, že 21-letí zprostředkují alkohol třeba 16-letým. Když by byl drinking age nižší, třeba na těch osmnáct, náhle bychom měli spoustu mladých teenagerů pod vlivem."\nAsi takhle - pokud někdo chce porušit zákon a opít se, cestu si vždycky najde. Tenhle zákon naopak akorát zvyšuje různá potenciální nebezpečí, kdy se "dvacetiletí nezletilí spratci" snaží získat pár flašek piva.\nV USA jsou obecně alkoholem trochu posedlí, ale v jaksi jiném světle - spousta lidí ho tu považuje za šílené zlo a zákon jakékoliv přestupky tvrdě trestá. Načapaní puberťáci jsou často vyhozeni ze školy, mě by rovnou vykopli za hranice a když někdo nachytá dospělého, kterak nalívá nezletilým, hříšník letí za mříže a soudci si na něm pěkně smlsnou. Dokonce i kdyby to byl rodič a snažil se svým "dětem" (dvacetileté dítě... to mě nepřestane fascinovat) rozšířit obzory, v tom nejlepším slova smyslu.\nA když si chcete alkohol koupit a nevypadáte úplně zcela jasně na více než 21, prodavač po vás bude chtít nějaký průkaz totožnosti. Tuhle ho chtěl po mojí host-mamce při nákupu několika flašek vín - paní je přes padesát. Je to absurdní, jenomže oni mají svoje důvody. Kdyby nějaký úředník nachytal obchodníka, kterak prodává nezletilému, pohlaváč celý podnik nechá zavřít, lidi nechá vyhodit a řetězec hned musí volat svým právníkům.\nNikdy jsem nebyl kdovíjaký "pařmen," ale o páteční večery jsem do města na pár štamprlat vyrážel s radostí. Teď už jsem ale, "díky" Spojeným státům, abstinentem tvrdého kalibru. Zaprvé, cokoliv s kapkou alkoholu mi už nechutná, protože jsem si zcela odvykl. Zadruhé, jednoduše mám strach z toho, že mě někdo uvidí nebo napráská, já poputuji domů a všechny moje plány do budoucnosti se rozsypou. A to mi, přeci jen, za těch pár panáků nestojí...\nNafouknutá bublina jménem Halo 3 (prej)\nPrvní Halo mě minulo obloukem. Tehdá jsem pomalu nevěděl, co to herní konzole je a když vyšlo na PC, nerozchodil jsem ho. Dvojku jsem si s několikaročním zpožděním pořídil ze zvědavosti na Xbox 360, tak nějak se jí prokousával, ale na konec jsem se nikdy neprostřílel, protože jsem se někde zasekl, stejně mě to nebavilo, a hru už ani nemám. Halo 3 jsem proto loni naprosto ignoroval, poněvadž hypu jsem, na základě svých předchozích zkušeností, pranic nevěřil. Microsoft mě svou nechutně drahou kampaní naopak odrazoval - ani do obchodu jsem si nemohl zajít aniž by na mě nevybafnul Master Chief.\nNedávno mi ovšem známý nabídl, že mi Halo 3 půjčí, ať ho teda zkusím a já tedy že jo, že přeci jen to je v herním světě "big deal," a že když už se považuji za recenzenta, měl bych mít přehled. Když už nic jiného.\nI disk jsem do konzole vložil, hru spustil, asi tak hodinku střílel a šel se věnovat aktivitě neherní. Byl to vopruz. Nevěděl jsem, co se děje, ti malí pištiví covenanští caparti mě akorát děsně iritovali a když jsem osedlal kulomet v džípu, umělou inteligencí ovládaný řidič nebyl schopen jet pět vteřin bez bouračky nebo nějakého jiného kiksu.\nUmělá inteligence vážně není to, v čem Bungie zaskórovali. Ale vyjma toho... trefa do černého!\nV ten samý den jsem na chvilku sednul k internetu a nastudoval si příběhové pozadí. Ono je vlastně velmi zajímavé. Pustil jsem se proto znovu do hraní a ono se to najednou rozjelo. Přišla bitka proti tomu obřímu Covenantovi s kladivem, následovala snaha sundat ohromného Scaraba, poté se najednou všude začala šířit Záplava zombíků, já je smažil plamenometem a následně jsem létal a bojoval proti dvojici Scarabů. Potom jsem konečně zabil Propheta, jenomže to mě dostalo do útrob High Charity, kde těch zombíků bylo vážně nechutně moc aneb nejtužší část hry, za jejíž splnění jsem ovšem získal zpět svoji virtuální přítelačku Cortanu. Nakonec jsem rozpráskal Oracle a absolvoval adrenalinový úprk po rozpadajícím se halo.\nByla to jízda. Zkousnul jsem pomalý a rozpačitý rozjezd, naučil se s úsměvem tolerovat stupidní řidiče a neskutečně jsem se bavil. Nonstop zábava. Kampaň jsem sfouknul za několik kratších večerů a s kámošem ji rozjedeme znovu, ve dvou, a na nejtěžší obtížnost. Vážně se už těším a vážně už uvažuji o tom, že se s tím Xboxem fakt připojím do Xbox Live, protože ten multiplayer v Halo 3 prý za to stojí.\nOn ten hype a ty devítky měli svoje opodstatnění. Master Chief kicks ass.


V obecních bytech zaplatíte o několik stovek víc. Od nového roku | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Zprávy » V obecních bytech zaplatíte o několik stovek víc. Od nového roku\nV roce 2012 mají krajská města poslední šanci k jednostrannému zvednutí nájemného bez předchozí dohody s nájemníky a většina měst je připravena, že této možnosti využije hned v lednu. V některých případech se může nájemné zvednout hned na dvojnásobek. Zprávu přinášejí dnešní Lidové noviny (LN).\nNájemné se zvýší plošně. Bez ohledu na stav bytů a situaci nájemníků\nDo nedávna platilo, že v obecních bytech nerostlo nájemné tak rychle jako v domech, které vlastnili soukromníci. Zdá se však, že města jsou připravena tento rozdíl co nejrychleji dohnat, než jim to znemožní zákon. Je sice pravda, že regulované nájemné lze zvyšovat jen o určitou částku a životní náklady mnoha rodin by nemusely vzrůst až tak drasticky, platí ovšem také, že města, která v minulosti nájemné nezvedala, mohou sáhnout ke zdražení skokovému. Nájemné tak, že vzrůst i o dvojnásobek.\nA kolika bytů se plánované zdražení po novém roce týká? „Celkem se to týká 260 tisíc bytů, z toho 140 je obecních či státních a zbytek vlastní soukromé subjekty v majetku obcí, říká mluvčí ministerstva pro místní rozvoj Jana Jabůrková. V ostatních obecních bytech byla regulace nájemného zrušena již ke konci roku 2010.\nMěsta jako Plzeň, Jihlava či Hradec Králové plánují, že nájemné zvednou. Naproti tomu pražští radní váhají. Regulované i deregulované nájemné v Praze je již dnes nejvyšší ze všech měst v republice. Městské části Praha 12 a 13 říkají, že zdražovat nebudou, naproti tomu Praha 5 je připravena zdražit o maximální povolenou částku, i když k navýšení nájemného dojde až ke konci roku 2012.\nVětšina měst zvyšuje nájmy plošně bez ohledu na stav bytu nebo ekonomickou situaci nájemníků. Sociálně slabší nájemníci pak dostanou možnost přestěhovat se do bytů menších a tím pádem i levnějších. Pokud lidé o výměnu bytu projeví zájem, ale město je zatím nebude mít k dispozici, nájemníci dostanou slevu.\nNa Zlínsku rostou dluhy za nájemné, ve hře jsou miliony\nJankovský se deregulace nebojí. Situace se nevyhrotí\nbyty , deregulace , LN , regulované nájemné


Jak spolehlivě naštvat svého adolescenta\n1. Spolehlivou metodou jsou vzpomínky na jeho dětství, nejlépe před spolužáky, ještě lépe před osobou opačného pohlaví srdci vašeho potomka blízkou. Zvolíte-li fekální historku, máte vyhráno. Třeba: „Tebe jsme tenkrát v létě dali do kočárku bez plen… buhehehe… tos’ měla vidět to nadělení.“ Smát se budete jen vy a předesílám, že ne dlouho.\n2. „Co bylo ve škole?“ Otázka, kterou milují celé generace dospívajících. Nedovolte mu odbýt ji zavrčením, z něhož vzdáleně vytušíte: „Jó, dob-rý.“ Chtějte detailně znát, zda byly nějaké známky, jestli snědl svačinu, co bylo k obědu a kolik má úkolů.\n3. ’Svatá rodičovská pravda‘ je něco jako semtex. Dítko se dopustí průšvihu. Bez výslechu provinilce vytvoříte vlastní verzi události a s jistotou jasnovidce na ní trváte. Třešničkou na dortu je věta: „Tos udělal/a schválně.“\n4. Adoptujte chlapce své dcery. Časté a úspěšné v rodinách, kde chybí mužský element (pes a dědeček na venkově se nepočítají). Dcera je nejprve nadšena, jak si dobře vybrala a jakou má skvělou matku. Prožijete euforii ’follie a deux‘ neboli sdruženého šílenství. Nevíte, která ho milujete víc, je prostě tak ’neskutečně sladkej‘! Po pár dnech dcera začne nesnášet nejdřív vás, pak svého chlapce a vbrzku si najde takový objekt, u něhož bude mít jistotu, že ho odmítnete pustit přes práh. Okořeněno společným výchovným působením („Pavlínko, Péťovi se také nelíbí, že kouříš“) nemá konkurenci. Pokud rodina mužský prvek obsahuje a ten vpádu vetřelce zabrání, lze použít druhého extrému – zesměšňování citových vzplanutí dospívajících. Máte jistotu, že vás svými legračními starostmi už nikdy nebudou obtěžovat.\n5. Syn vás před svou dívkou požádá o peníze na cosi do školy. Rozhodně nevypadněte ani na chvíli ze své vychovatelské role. „Nezapomeň přinést účtenku, brouku, aby sis za to zas nekoupil něco jiného.“\n6. Dospívající hoši vůči vám náhle citově ochladnou. Spolehlivě je naštvete vyžadováním pusinky, nejlépe před svědky. Oslovení dětskou přezdívkou před jeho vrstevníky je také trefné. Ostatně, tento zvyk potěší i dívku. Nezapomenu, jak mě babička na plovárně oslovila ’macínku chlupatej‘ před hochy, s nimiž jsem po prázdninách měla chodit do tanečních.\n7. Velkým zdrojem potěšení maminek bývá kosmetická péče o potomky. Zvláště synové na mačkání ’beďarů‘ reagují s roztomilostí sobě vlastní.\n8. Základními výchovnými argumenty budiž: „Dokud tě živím, budeš poslouchat!“ a vyděračské: „Však ty si vzpomeneš, až tu s tatínkem nebudeme.“ Málokdy si dítko přeje víc, aby to už bylo.\n9. Se sexuální výchovou také nikdy nezklamete. Zvlášť když matně tušíte, že už je v této oblasti patnáct minut po dvanácté, a chystáte se přispět svou troškou do mlýna uzardělým vyprávěním o květinkách a motýlech.\n10. K účinku atomové bomby lze přirovnat šmírování v deníčku a dalších písemnostech. Zjištěné skutečnosti vás pěkně rozhodí, takže si je rozhodně nenechávejte pro sebe a zatepla o nich s potomkem podiskutujte.\n11. Vaše kamarádky by měly znát co nejvíc intimních detailů ze života vašeho dítěte a dítě by mělo vědět, že kamarádky vědí.\n12. Srovnávání se vzorovými dětmi z okolí je také vhodným konverzačním námětem. Hlavně syny tím účinně očkujete proti manželským podpásovkám: „Podívej se na souseda, jak mu jde práce od ruky, a ty nepoznáš zkoušečku od šroubováku.“\n13. Na špičku hitparády ’opruzů‘ patří co nejčastější společné víkendové pobyty na chalupě.\n14. Prohlédněte si své snímky z mládí. Kdopak je na těch rodinných největší bubák? Jistě také dokumentujete každý krok svého potomka a nenecháte nic náhodě. Při stužkování nebo v tanečních se pleťte do záběru profesionálům a zaručíte, že i vaše dítě bude mít na snímcích stejně nadšený výraz jako vy kdysi.\n15. Věčně mladé maminky, bojující všemi dostupnými prostředky se zubem času, mohou doma vyhlásit sněhurkovskou soutěž Zrcadlo, pověz mi... Pokud má vaše dcera akné, nadváhu a problémy s chlapci, zaručeně se trefíte. Kdyby to náhodou nestačilo, půjčte si něco z jejího šatníku a vyrazte za ní na diskotéku, aby viděla, jak to s těmi hochy má dělat.\n16. Na maturitním plese se pořádně odvažte. Nemusíte sice v opilosti spadnout řediteli ústavu pod stůl, stačí odvážné diskotékové kreace na parketu. Spolužáci obdaření usedlými sucharskými rodiči vás možná ocení, pokud byste s nimi však byla pokrevně spřízněna, ukamenují vás.\n17. Křehkému adolescentovi k dosažení bodu varu stačí z vašeho pohledu zcela samozřejmá otázka: „Kam jdeš a kdy přijdeš?“ Když ji bez problémů prodýchá, okořeňte výstup dotazem: „A s kým?“ Přidáte-li něco lamentací o jeho ’hnusnejch kamarádech‘, nemáte chybu!\n18. Velkou příležitostí jsou odjezdy na lyžařský výcvik. Nezapomeňte dítku před celým autobusem srovnat šálu a zopakovat stokrát omletá moudra. Jestli nevíte jaká, tak tedy: „Nepij, nezlob, nekuř, nenastydni…“ nebo jen v krátkosti: „Nedělej ostudu!“ Tím říkáte vše. Pokud se k takové příležitosti oblečete náležitě nemožně a vaše parkovací manévry s otřískanou škodovkou zaregistrují všichni účastníci zájezdu, nemůžete udělat víc. Příjezd z výcviku je další šancí k vašemu zviditelnění!\n19. Ze soudku ’zlatých hitů‘ mužského repertoáru vyberte hrdinský epos ’To já ve tvém věku!‘ Jistě jej přednesete stejně procítěně.\n20. Při nákupech používejte co nejčastěji takzvané ’sociální skřeky‘. Pokud nevíte, co to znamená, jde o dotazy na cenu výrobku a omdlévání nad její výší. Projev můžete korunovat bonusem: „Vždyť víš, \nže na něco takového nemáme.“\n21. V případě ztráty dokladů pošlete adolescenta (účinné u těch čerstvě patnáctiletých) vyřídit nové. Nenaštvete-li ho vy, spolehlivě to zvládne někdo z úředníků.\n22. Ukliďte mu nepořádek na stole, ve skříni a v poličkách a vyházejte vše, co se vám jeví jako nesmyslné. Nedočkáte-li se vděku, tvařte se hodně dotčeně. Uslzené ’ničeho si nevážíš‘ je zcela na místě.\n23. Heslo ’Důvěřuj, ale prověřuj!‘ používejte do krajnosti. Každou změnu nálady přisuzujte alkoholu nebo drogám. V kombinaci se ’svatou rodičovskou pravdou‘ funguje naprosto spolehlivě.\n24. Zásadně nevyřizujte vzkazy. Vždyť oni to také nedělají, proč byste měli být lepší.\nDatum vložení: 22.11.2007 / Sekce: Ostatní novinky


Spirálové schodiště a stěna z talířů: vítejte v Brazílii - Livit.cz\nV žádném interiéru by nemělo chybět něco, co pro něj bude typické a čím bude jedinečný. Soukromý apartmán v brazilském Sao Paulu toto splňuje. Designeři ze studia Ambidestro podtrhli výjimečnost prostoru spirálovým schodištěm a stěnou z porcelánových talířů.\nNa první pohled skromný prostor v sobě skrývá mnohé. Základní paleta barevných odstínů sice není kdejak výrazná, ale od toho tu jsou doplňky a vybavení. Nábytek v sobě podtrhuje moderní komfort i tradiční, jednoduchou eleganci.\nNa dřevěné podlaze se rozprostírá nádherný turecký koberec s výrazným motivem, který nepřehlédne žádný návštěvník, stejně jako nápadný abstraktní obraz. Ten pro změnu zvýrazňuje dřevěnou stěnu.\nNa černý televizní stolek plynule navazuje sestava úložných skříněk ze světlého dřeva. Je zároveň vhodným místem pro ozdoby nebo živé květiny, kterým tu denní světlo rozhodně nechybí. Nad skříňkami se honosí originální nástěnná dekorace, která už při vstupu nezůstane bez povšimnutí.\nVýsledek precizní ruční práce připomíná změť paroží, nůši dříví, plameny. Cokoliv je vaší i majitelově fantazii milé.\nProtější stěna je místem, které celý apartmán charakterizuje. Tmavé spirálové schodiště v kontrastu se stěnou, která je od stropu až po zem pokryta keramickými talíři všemožných tvarů a velikostí. Prostor zároveň slouží jako oddechový nebo čtenářský koutek.\nVelké množství modrobílých talířů dodává celému bytu nezaměnitelnou jiskru, která okamžitě přeskočí s každým dalším návštěvníkem. Díky tomuto zákoutí dostal jinak skromný prostor úplně nový ráz.\nAby nebyla nuda, vsadili u vstupu designeři na osvědčenou popisovací tabuli pro vtipné vzkazy a obrázky, která ale může sloužit i jako praktický pomocník třeba před odchodem na nákup.\nJídelní kout je díky svému umístění u okna po celý den velmi světlým místem, po setmění ho zase osvětlují závěsné zářivky, které svou nenápadností zapadají do celého konceptu prostoru. Rohová stěna ze dřeva není jen tak ledajaká.\nChytře se v ní ukrývá vestavěná skříň, která pojme všechny potřebnosti k servírování a stolování. Tento počin brazilských designerů majitelé určitě vřele přivítali.\nInteriér toalety i koupelny je zachovaný ve stejném stylu jako obývací pokoj s jídelnou. Dřevěnou podlahu s umyvadlovou skříňkou v přírodních odstínech doplňuje tmavě šedá stěna, kterou si v tomto případě architekti mohli dovolit. Zarámovaný plakát na stěně spolu s velkým zrcadlem místnost opticky zvětšují i zesvětlují.\nModerní zabudované umyvadlo z přírodního kamene dokonale ladí s barvou stěny z kvalitní textilie. Ani tady není o drobné detaily nouze. Nástěnné dekorace nápaditě osvětluje světlo ukryté za hranou zrcadla.\nTagged asapartmánBrazíliebrazilský stylelegantníikonickýjednoduchýmodernímoderní designobrazpopisovací tabuleporcelánporcelánové talířepřírodnípřírodní odstínystylový byttapetavýrazná stěna


Ministerský program záchrany památek pomůže na Vysočině 11 z nich - Seznam Zprávy\nZprávyRegionyKraj VysočinaMinisterský program záchrany památek pomůže na Vysočině 11 z nich\nMinisterský program záchrany památek pomůže na Vysočině 11 z nich\n27. 3. 22:44\nPodporu z ministerského Programu záchrany architektonického dědictví má letos na Vysočině přislíbenou 11 památek, většinou kostelů, hradů a zámků. Na opravy mohou získat asi 8,5 milionu korun.\nLoni získaly památky z Vysočině 10,7 milionu korun, o 2,2 milionu méně než v roce 2019.\nMezi podpořenými projekty jsou i třebíčské říční lázně, které byly postaveny v roce 1934 podle návrhu architekta Bohuslava Fuchse. Cena jejich renovace, která začala v roce 2016, přesáhne podle místostarosty Třebíče Pavla Janaty (KDU-ČSL) 12 milionů korun. Původní odhady byly přitom asi třetinové. Letos na podzim by měla jejich rekonstrukce skončit. Město z ministerstva na poslední etapu prací obdrží 700 tisíc korun.\n16. 3. 18:52\nDlouhodobě se s podporou ministerstva kultury opravuje také kostel svatého Mikuláše v Krucemburku na Havlíčkobrodsku. Podle správce farnosti Pavla Seidla je kostel významnou nemovitou památkou v regionu a v ministerském programu je od roku 2009. Spodní část věže je románská ze 13. století, presbytář a loď kostela pochází z 15. století a předsíňka z 16. století.\nJeho problémem bylo velké zavlhčení konstrukcí. Kromě vyřešeného odvodnění a odvětrání už má za sebou opravu střechy i fasády, kdy nevhodnou betonovou omítku nahradila nová vápenná. Opravený je také interiér kostela nebo vstupní dveře. Restaurované byly také vitráže, které byly podle Jiřího Binky v roce 1945 vyrobeny firmou Jiřička - Coufal z Prahy.\nNad rámec prací spolufinancovaných ze státních peněz se farnost rozhodla restaurovat za takřka 800 tisíc korun varhany.\n„V tomto roce se v rámci Programu záchrany architektonického dědictví 2021 uskuteční komplexní obnova výmalby interiéru kostela, kterou z větší části provedou restaurátoři. Touto výmalbou a opravou varhan by měla být dokončena celková oprava kostela,“ řekl Seidl.\nS přispěním ministerských peněz se v kraji opravují také kostely v Polné, Přibyslavicích, Šlapanově, v obci Pohled nebo v Rančířově. Podporu mají přislíbenou také zámky v Jemnici, Polici nebo Světlé nad Sázavou a hrad Ledeč nad Sázavou.\nPůvodní suma pro památky z Vysočina byla loni 10 milionů korun, památky ale uspěly s vyšší částkou. Podpořeno bylo 11 staveb. S nižší částkou museli počítat v Praze a ve Zlínském a Olomouckém kraji. Celkově ministerstvo z programu přispělo přes 234 milionů korun, což je asi 32 procent požadované částky.


Bonus - Volby neznamenají možnost volby - musicserver.cz\nBonus - Volby neznamenají možnost volby\nVydáno: 23.01.2012 09:00 v sekci Rozhovory - Lukáš Benda | foto: facebook interpreta\nTéměř až do Neklanky, kde jsem angažovaného antihrdinu vyzpovídal, jezdí autobusový expres z Náměstí míru. Stejnojmenná nahrávka vynesla Bonusovi vítězství v premiérovém ročníku ceny hudební kritiky Apollo. Apokalyptický rok 2012 tak pro ráčkujícího rappera s lehce levicovými sklony začal více než úspěšně.\n© Starcastic Records\nNebudeme se bavit o tom, jak úspěšný byl loňský rok pro Bonuse. Bavme se o tom, co rok 2011 přinesl tvůrci Bonuse.\nDo jistý míry zklidnění, což zrcadlí "Náměstí míru". Po vydání předchozího "Konce civilizace" jsem překročil prostředí, ve kterým jsem fungoval, a získal jsem od něho odstup. Spousta věcí, o kterejch jsem si to myslel, nejsou tak důležitý, jak se mi zdálo. Uvědomil jsem si, že něco nechci řešit, tak jsem se od toho odstřih, odříz. Zní to banálně, ale cítím to jako podstatný moment. "Náměstí míru" je...\nNo tak nevím, je mi už dvaatřicet... už bych moh bejt sakra dospělej. Spíš je takový vyklidněnější.\nBourek, Martin Tvrdý, vlastním jménem Martin Hůla. Ročník 1979. Projekty Travolta, Ememvoodoopöká (Emems), Sporto, Aran Epochal, Komunisti. 2005 - Anděl za album "Dort jak brus". 2012 - cena Apollo za desku "Náměstí míru". Jako Bonus vydal Bourek EP "Unabomber" a "Inkognito", debutovou LP desku "Konec civilizace" a aktuální nahrávku "Náměstí míru". Tvořil nebo tvoří pro Rádio 1, Hype, Živel, Komfort, Full Moon, Tamizdat, Neonarcist, Silver Rocket, Starcastic Records, Carton Clan.\nVyklidněnější neznamená nutně stravitelnější, přesto, ba možná právě proto, tě album "Náměstí míru" katapultovalo k vítězství v ceně hudebních kritiků Apollo. Jak jsi prožíval samotné vyhlašování? Stoupala v jeho průběhu nervozita?\nDocela stoupala, ale to jen proto, že Lukáš Kytnar, kterej hrál na kontrabas, měl stihnout odehrát ještě tentýž večer koncert v Jazzdocku, potřeboval tak včas vypadnout. Takže čas před koncertem jsem strávil sledováním hodinek a část po koncertě zase ovládly nervy, jestli to stihnul, jestli nebude mít kvůli mně průser. Že bych moh tu cenu dostat, jsem si nemyslel, takže z toho jsem nervózní nebyl - o to víc jsem byl ovšem ve výsledku zaskočenej.\nCo ti ta nově nabytá zkušenost dala, dává, dodá?\nTo zatím nedokážu říct... Jenom jsme si po zvukovce říkali, jak je výborný, že tu sice máš na jedný straně nominaci na nejlepší desku za rok 2011 a všechno klape, ale na straně druhý, že s tebou zvukař jedná jak s malým harantem, když si po něm náhodou dovolíš něco chtít. V tu chvíli je jedno, jestli jsi ve Znojmě nebo na Nový scéně, u zvukaře nemáš kredit. Svět je v rovnováze, vrací tě to na zem. Vždycky si vzpomenu na Charmse: 'Jsem Puškin, největší ruský básník.' - A u mě jsi hovno.\nKdo měl z ceny největší radost?\nCena za největší radost nebyla vyhlášená, bylo to nerozhodně a navíc se sešlo příliš mnoho kandidátů. Ale já ji měl taky, to je jasný.\nCo pro tebe vlastně podobné ocenění jako Apollo znamená? Dá se v hudbě opravdu soutěžit, nebo je to spíše symbolika, rozuměj šance oslovit tu část publika, která by k tobě za běžných okolností měla zavřené dveře?\nUrčitě je to hlavně tohle. Tu desku si za jeden den stáhlo skoro tisíc lidí. Většinu z nich zajímat třeba nebude, ale věřím, že bude i dost těch, který osloví a který by se k ní jinak nedostali. To, co dělám, je z mnoha důvodů menšinová záležitost. Závody v hudbě jsou každopádně nesmysl, upozorňovat na zajímavý věci na okraji ale má logiku, v případě cen hudební kritiky to platí dvojnásob.\nNo a co na to všechno řekne underground - podzemí, ve kterém se pohybuješ?\nVšichni se snažíme dělat věci, který maj přesah a vytváříme kulturu, která reprezentuje alternativní hodnoty - nejde jen o estetiku, ale hlavně o myšlenky a postoje. Myslím, že si většina lidí z undergroundu uvědomuje, že když se uzavřeme v nějakým ghettu, skončíme u přesvědčování přesvědčenejch, a to nikam nevede. Přitom scéna má potenciál, je živější, kreativnější a originální, jsou tam skvělý věci, o kterejch se neví. Zároveň se tahle kultura zabejvá vážnejma věcma - nejen politikou, aktivismem, ale i na osobní úrovni jsou ty reflexe a sebereflexe kritický... je přirozený dostávat ta témata mimo ghetto - prostě třeba skladba, která kritizuje rasismus má větší smysl, když konfrontuje - byť latentní - xenofoby.\nTo, že jsem dostal tuhle cenu, není moje volba - nikam jsem se nepřihlásil, netlačil, o nic jsem si neříkal. Je to možná šťastná náhoda, souhra okolností, trochy talentu a hodně práce. Ale to, co dělám, to neovlivní, nečeká mě žádnej úspěch, natož komerční - jediný, co se může stát, že ta deska doputuje dál, osloví nový lidi, který si pak pravděpodobně najdou cestu i k těm dalším zajímavejm věcem, o kterejch jsem mluvil.\nNevím, proč by s tím měl mít někdo problém. Naopak, někoho to může i povzbudit - ráčkuju, nejsem ani zpěvák ani dobrej instrumentalista, věci si nahrávám na koleně, ale dělám si, co chci, a navzdory předpokladům to funguje.\n© Temný síly\nOd konce k začátku. Vnímám debutovou desku "Konec civilizace" jako tvou nejzdařilejší, minimálně co se úspěchu napříč subkulturami týče.\nJak se na ni díváš dnešním zrakem?\nMě samotnýho ta deska dodnes fascinuje. Vůbec tím nemyslím, co se kvality týče, spíš jak je sevřená a propojená. Mnoha lidem to zůstane utajený, neodkrytý, ale já, když si připomenu tu situaci a uvědomím si všechny ty roviny, co jsme udělali s Pe.Klem, tak mi to přijde jako velkej kus odvedený práce. Je to z toho cítit. Toho si cením. Samozřejmě je to hodně explicitní. Lidi se v tom hledaj a nacházej.\nPředpokládám, že se ve tvých textech jedná o autobiografické příběhy.\nJasně, ale je to posunutý. Na "Konci civlizace" je Bonus postava, která je tak trochu šílená. I ten grafomanskej text uvnitř desky má působit jako zápisky někoho, kdo je posedlej. Celý je to strašně neurotický.\nOdraz tebe v danou chvíli?\nJá nevím. Vážně nevím, zda se v tom obraze vidím. Do velký míry jsem ve stresu, ale... každopádně, když jsem mástr té desky přinesl domů pustit Veronice, tak mi řekla: 'Ty musíš bejt strašně nešťastnej.' Já se smál a říkám, ne, to je jen forma, nic víc za tím nehledej.\nNení to plně autobiografický, je to práce s formou. Práce s pozicí, jakou měli v minulosti šaškové. Ti taky mohli říkat, co si myslí, na stranu druhou, všichni si pořád uvědomovali, že jsou blázni. Šašek přece musí být šílený blázen. Všichni vědí, že všechno, co šašek říká, může být vyšinutí, pominutí mysli. Pracuju s tím dál. Když posouvám rovinu svých věcí do psychedelických neuróz, můžu si dovolit říc víc... balancuješ na hraně toho, že to myslíš vážně a že je to jen pomatení. Není to alibi. Je to něco, co je efektivní. Nemoralizuješ, nikoho nenabádáš, jenom stojíš v pozici, kdy říkáš, co máš na srdci, už tím se vymykáš. Nikdo přece neříká všechno, co má na srdci.\nČasto vytýkáš virtualitu dnešní doby. Má nad námi ten prostor, internet, nadvládu?\nUrčitě. Jedna z věcí, který jsem vloni udělal, že jsem se od toho začal odstřihávat.\nÚplně všechno jsem samozřejmě nezrušil. Měl jsem zablokovanej Facebook, kterej jsem ale kvůli nový desce odblokoval. Je to hrozně těžký. Internet způsobil největší kulturní a sociální revoluci posledních let. Teď nastala sdílící revoluce, kdy sdílíš všechno, co světu chceš sdělit. Často i to, co nechceš. Korporace přišly o know-how. Ty vědomosti, který dneska máme my, prakticky zničily masovou kulturu.\nKdyž se rozhodneš, že dneska vydáš desku, natočíš film, uděláš cokoliv, je všechno strašně jednoduchý.\nNejen to. Internet nám dal svobodu na učení se. Na zdokonalování dovedností. Na síti najdeš návody na všechno. Najdeš software, kterej ti poslouží jako nástroj. Je to efekt, kterej narušil hegemonii toho pravýho šoubyznysu. Dneska maj lidi možnosti kulturu změnit, něco tvořit a vytvořit.\nA negativní faktory?\nJsme na tom závislý. Žijeme virtuální život, kterej je lepší, krásnější, jasnější. Jednodušší. Na Facebooku ze sebe nedáváš to temno. Schováváš ho v sobě, je to hra na efekt. Je to souboj o to, kdo bude mít větší publikum, kdo sklidí silnější aplaus. Navíc, znáš ten faktor, kdy krásný lidi přitahujou jenom krásný lidi. A šťastný lidi zas ty šťastný. Na Facebooku jsou všichni krásní a šťastní. Jsou lepší, dokonalí. Největší nebezpečí ale netkví v tý přetvářce, jako spíš, že si to lidi neuvědomujou a vydávaj se i v reálnejch životech za ty lepší, dokonalejší a krásnější. Ale je to těžký, žádnej návod na sundání těch nasazenejch růžovejch brýlí na internetu není. (smích)\nManuál, jak být off-line.\nFacebook je mocnej kanál, co dostává informace k lidem. A asi ještě nějakou dobu dostávat bude, což jsem na začátku vůbec nepředpokládal.\nTvůj profil patří mezi aktivní uživatele, kteří informace distribuují, nepředpokládám tedy, že patříš i mezi ty pasivní, kteří informace o druhých výrazněji sondují a sledují.\nTemný síly maj, nevím kolik přátel, kdybys sledoval, jak tam pořád něco nabíhá a problikává, kdybys hltal každou sdílenou věc, tak by tě to výrazně unavovalo. Zaměstnávalo by tě čekání na něco výraznýho, podstatnýho. A to by pořád nepřicházelo. Byl bys ztracenej. Zahlcenej. Zahlcenej a vyprázdněnej.\nCo vlastně přijde po sociálních sítích?\nPřijde kolaps. (smích) Nevím, co přijde. Měl by ale přijít kolaps. Návrat do off-line pozice. Nebo do smysluplnejch on-line komunit. Co si ale hlavně myslím, že přijde, fašismus.\nFašismus? Diktatura koho, čeho?\nNějaká diktatura. Je to neudržitelnej stav při množství aktuálních rizik.\nMohl bys ta proroctví nějak rozvést?\nProroctví? (smích) Jako že přijde fašismus?\nKonzumní kapitalismus je dokonalost sama. Dokonalá past, dokonalá platforma, lidi jsou otroci zboží, protože to chtěj. Současnej systém je postavenej jako zlatá klec, nejde to ale udržet do nekonečna, pomalu už není z čeho brát. Takže je třeba utahovat opasky svobody. Je třeba se bát. Jsme čím dál víc kontrolováni, sledováni, pozorováni, ovládáni.\nJo. Šikana lidí. Evidentní tendence omezovat a manipulovat osobní svobodu a postoje. Na všech rovinách. Jeden příklad za všechny - nevím, kdo si toho všiml, kdo to zaregistroval jako první, ale při těch nepokojích ve Šluknovským výběžku křičeli nezaměstnaní lidi hesla typu 'cikáni do práce'\nSpíše sociální než etnické nepokoje, že?\nUrčitě. Bylo to celý obrácený. Lidi byli zmanipulovaní. Mají problém, nemají práci, nemají peníze. Přece ale nemůžou myslet vážně, že za to, že jsou bez trvalýho zdroje obživy, můžou nezaměstnaní, sociálně vyloučení lidi. Ten hněv by měl bejt obrácenej úplně jiným směrem.\nCikáni byli předhozeni jako obětní beránek. Jak je to v Česku s radikalizací?\nS radikalizací mezi lidmi. Neonacismus...\n... já si myslím, že není tak úplně problém neonacismus. To je prakticky spíš věc marginálního charakteru. Problém je latentní přístup těch v uvozovkách slušnejch lidí. Neonacistů je pár stovek. Navíc si nemyslím, že Dělnická strana by v důsledku, po úspěchu ve volbách, udělala výrazně větší zlo než třeba ODS. Problém je fašizace obyčejnejch lidí.\nKaždej má určitě ve svým okolí někoho, tátu, strejdu, dědu, kdo má nějaký rasistický, xenofobní postoje. Jak reaguješ? U svých bližních to stejně často toleruješ... V demonstracích už dneska nejsou v převaze ti, který neonacismus zaměstnává na čtyřiadvacet hodin. Nácků neubylo, přibylo ale těch normálních lidí, často známých z našeho okolí. Dnes jsou v ulicích řádní občané a občanky, nebo jak lze tu většinu populace nazvat.\nAsi je zbytečné, ptát se, zda chodíš k volbám.\nKlasický anarchistický heslo to trefně glosuje: 'Kdyby volby mohly něco změnit, dávno by je zakázali.' Volby neznamenají možnost volby. Je to hra, odehraná podle předem danýho scénáře, kdy politici nejsou schopný prosazovat svoji vůli a jsou jen součástí systému nátlaků a korupce. Když má někdo velkou stavební firmu, potřebuje stavět. No a tak jde někoho podmáznout. Získat zakázku nebo stavební povolení, to je v nákladech ta nejmenší položka. Ale to se dostávám někam dál... Můžeš bejt sebevíc rovnej a přesvědčenej člověk, ale stejně tomu v určitej moment neodoláš a úplatek přijmeš, jsi přece pořád jenom člověk. Aspoň tak si představuju tlak situace, fakt nevím, ale máme to před očima každej den.\nZpět k hudbě. Nebo alespoň zdánlivě. Jaké byly reakce na projekt Komunisti? V době vydání desky jsme si psali a pamatuji si tvé vyprávění, jak lidé nelibě nesou vůbec vyslovovat to slovo, komunisti.\nO tý nahrávce se příliš nepsalo právě kvůli tomu, že se někteří cítili pobouřeni názvem. Bylo to evidentní. Na stranu druhou, jiní lidi, kterých se to přímo týkalo, třeba Ctib z Telefonu, kterej je o generaci starší a přímo zažil normalizaci, se tomu pojmenování dlouho smál. Komunisti pobavili i Čestmíra Huňáta, předsedu Unijazzu, kterej seděl za takzvanejch komunistů, za stalinistů, jak my teď v kapele říkáme (smích). Některejm lidem přijde ta myšlenka Komunistů vtipná, ale asi je k tomu potřeba nějakej nadhled. Zazněly i hlasy, že je ten název skvělej, ale že převažuje strach, že to myslíme vážně. Což tak nějak rozdělilo...\nJako že se z tebe stal levicový Daniel Landa?\nTo zase ne. Já si jenom myslím, že některejma postojema jsme komunisti. Nebo spíš komunitaristi... máme k tomu blízko. Ale ty myšlenky jsou utopický, nemůžou fungovat, nikdy nefungovaly, protože lidi nechtěj. A co se Landy týče, to zas není takovej nácek, spíš šikovnej obchodník s xenofobií. Slouží celý tý manipulaci, o který jsme se bavili.\nJak reagovaly samotné kapely, které jste s Komunisty přezpívali?\nNemám od všech feedback, takže nedokážu odpovědět za všechny. Co vím, tak se jim to líbilo. My jsme se na zpětnou vazbu neptali. Vždyť jsme se neptali, ani jestli si ty písničky můžeme vůbec půjčit.\nPřezpívali jste je tedy bez vědomí jejich autorů?\nKomunikoval jsem jenom se Svobodným slovem, protože nebylo na původní nahrávce rozumět celýmu textu. Ale samozřejmě jsme se pak sešli a viděli se s některýma lidma, který se kolem toho celého pohybovali a pohybujou. Všichni měli radost, že Komunisti vznikli, že existujou, že jsme desku udělali. Všichni rozuměli myšlence, kterou tím vším chceme sdělit.\nBonus x Kittchen x Kyklos Galaktikos\nS Bonusem jsme se setkali několik desítek hodin před předáváním cen hudební kritiky Apollo. Zastihl jsem ho v jeho pracovně, nabídl mi čaj. Proč ne třeba pivo, jsme řešili tady. Krom zmíněného došlo samozřejmě i k dialogu mimo záznam. Tehdy jsme zaostřili na nové projekty na scéně. Na Kyklos Galaktikos (poslechněte zde) a Bonus mimo jiné zmínil i Kittchen. Obřího Kuchaře jsem následně zastihl na baru při vyhlašování Apolla. O zmínění jsem se zmínil. Kuchař se svými volskými oky pousmál, že prý má velkou radost. Že je to pro něj ocenění od někoho takového, kdo byl ten večer oceněný. Pointa? Přečtěte si "Menu".\nAktuální počin "Náměstí míru" je osobitý, barevný, osobitě barevný, ovšem zcela odlišný od pořádků, které se tak nějak automaticky předpokládaly po temném debutu.\nNová deska je hlavně spontánní. Nevznikala koncepčně. Nevznikala ani primárně jako deska. Byly to roztříštěné písně, které jsem točil, když jsem měl chuť točit. Nechtěl jsem vydávat další album. Přišlo to samo, když se nashromáždil určitej počet písniček.\nZvláštní, celé by to mělo působit mnohem volněji než u "Konce civilizace", přesto tomu tak úplně není. Minimálně tedy při živých vystoupeních. Zatímco u předchozí desky byly koncerty takřka založené na improvizaci, tentokráte máš kolem sebe Martin Tvrdý Trio. Model sevřený, předem připravený.\n(smích) Martin Tvrdý Trio, ten název je legrace. Říkáme tomu tak, protože jsme chtěli odlišit vystoupení k "Náměstí míru".\nMartin Tvrdý Trio je pak ideálním pojmenováním.\nFascinujou mě ty jazzový kapely, který maj podobný názvy. Divný jméno a počet, esence. Navazuje to tu naší posedlost popisností - Komunisti, Jazzmani, Ufoni...\nPři vašem nedávném vystoupení na Půlce bylo plno, takže to nejspíše funguje. Jaké byly reakce fanouškovské základny?\nPřekvapivě dobrý. Přitom to musí být pro posluchače mnohem náročnější, poslouchat ty písničky bez berliček, bez beatů, bez toho všeho kolem. Poslouchat živý nástroje místo cvakání.\nCo ti více sedí? Rapperská improvizace do elektronického podkresu, nebo kytarové písničkářství?\nMomentálně mě baví to, že naživo přehráváme desku. Všechno má svý klady a zápory. Obě varianty živých vystoupení fungujou na odlišných bázích. Někomu se více zamlouvá ten Bonus z "Konce civilizace", vím. Ale je to i naopak. Mám kamaráda, kterej je poctivej fanoušek na poslouchání hudby, je schopnej si tu desku koupit a třeba ti ji vrátit, že se mu nelíbí, a tak... ten mi na ty improvizovaný koncerty říkal, že nám rozumí, co děláme, že nad tím celým dlouho přemejšlel, ale že se mu to nelíbí. Že prostě čeká atmosféru skladeb, ale dostává se mu něčeho úplně jinýho, na co nepřišel. Takže teď má radost.\nA jaká je tvá obhajoba?\nPro nás to mělo jasnej obsah. Dejme tomu, ideologickej. Jde o to, že hudba není ten podstatnej zdroj informací. Máš kolem sebe supermarket zvuků, můžeš si vybrat a ani nemusíš projít pokladnou. "Konec civilizace" nebyl nosič hudby, posloužil jako nosič informací. To "Náměstí míru" je jiný, skladby mají sevřenější polohu. Je to o nahromadění emocí, křehkosti, zranitelnosti.\nA autentičnosti. Nenahrávalo se ve studiu, ale ve tvé pracovně, tady v Neklance, u vybydlené železniční stanice Praha-Vyšehrad.\nNavíc bylo otevřený okno. (smích)\nDošlo u tebe k vyklidnění, kam tedy shromažďuješ temno nyní? Zaslechl jsem zvěsti o nějakém techno projektu.\nNo jo, Pan Houba. Věc, na který už dlouho děláme s Kubou, bubeníkem Sporta a Komunistů. Původně to měla bejt minimal techno čtyřdeska, zásadně ovlivněná drážďanským Muzeem hygieny. (smích)\nA inspiruje tě kromě Drážďan ještě jiné město?\nMožná kdysi Berlín. Chodil jsem před lety nějakou dobu s holkou z Berlína, trávil jsem tam mnoho času, myslím, že mě to dost poznamenalo a změnilo, asi jako každá zkušenost s opravdovým velkoměstem.\nPřemýšlel si někdy v minulosti o odchodu do zahraničí? O emigraci?\nV týhle politický a ekonomický situaci o tom přemýšlím víc. Myslím si, že teď je to pro všechny aktuálnější než kdy dřív. (smích) Ale ty věci, co dělám, jsou lokálního charakteru, záměrně a programově úzce spjatý s danou oblastí, daným prostředím. I proto bych asi nedokázal odejít. A navíc - kam?\nPomineme-li hudbu, živíš se grafikou, což je přece lingua franca.\nTo jo, ale věci, co mě zajímaj, aktivismus s hudbou a vůbec se vším spojenej, to je spíš lokální záležitost. A to má přednost. Nemám ambice expandovat někam dál, do zahraničí. Mě zajímaj věci, co jsou lokální. Používám rodnej jazyk.\nJaké máš vůbec vzdělání?\nVzdělání ulice. (smích)\nVysoká škola ulice?\nŠel jsem na vejšku později po maturitě a už nebyl čas se ze dne na den připravovat. Musel jsem pracovat a věnovat se punkrocku. (smích) Chodil jsem na fildu, ale už ani třeťák jsem nedodělal, i když mě to bavilo. Nedávno jsem přemýšlel, že k tomu všemu, co dělám, čím se zaobírám, zabývám, živím, mi žádná škola vůbec ničím nepřispěla. Nedala mi vůbec nic pro můj budoucí život, kromě psaní a trojčlenky. Zajímal mě design, bavilo mě vrtat se v různejch programech, dělal jsem si věci pro sebe, pak pro kámoše a teď máme studio. Je důležitý být pro něco zapálený, nadchnout se něčím a rozvíjet se tím směrem, mít cíl.\nA na kolik je důležitý všeobecný přehled?\nTo musíš mít v sobě. Když se o nic nezajímáš, nezajímá tě nic. A mě zajímá všechno, což je taky celkem blbý, protože vlastně nevíš o ničem nic.\nNa závěr zaostřeme na oblasti, ve kterých se orientuješ. V kavárně Na půli cesty děláš přednášky o hudebních technologiích.\n(smích) Posledně přišla delegace z televize Metropol, že natočí reportáž. Bylo to neskutečně bizarní, protože ty přednášky jsou pro lidi zvenčí dost divný. Nejdřív jsme my koukali jak blázni na ně, co tam jako dělají, co chtějí točit, a pak... my se při podobných seancích bavíme dvě hodiny o tom, jak se staví mikrofony k bubnům, co to je fázovej posun, když máš dva mikrofony a dáš je dál od sebe, jakej to bude mít efek.. Jsou to věci, který nejsou úplně běžný. No a když si tak zasvěceně, zaníceně povídáme, vůbec si neuvědomuješ, jak při tom vypadáš pro lidi, kteří se v daný oblasti tak úplně neorientujou. Ale bavilo mě to. Chtěl bych mít časopis, kterej bude založenej na tom, že by jej tvořili lidi, kteří milujou nějakou věc. Fandové šíleností. Časopis o čemkoliv. Články o mikrofonech, který budou psát lidi, co zbožňujou mikrofony. Co žijou pro mikrofony.\nKromě hudebních postupů tě zajímají i ty tetovací.\nO tom není moc co mluvit.\nPředpokládám, že se necháváš tetovat pro sebe a k výsledku přidružuješ nějakou hodnotu, že to neděláš kvůli módním trendům a tak podobně.\nVíš co, v poslední době se nechávám tetovat kvůli tomu, kdo mě tetuje. Při tom procesu dochází k určitý chemii mezi tebou a tatérem. Jasně, že jednotlivý tetování maj význam. Jsou to razítka, nějaký momenty. Ale důležitější jsou ty chvíle, kdy tě ten někdo tetuje. Jsou to kámoši. Mám třeba jednoho v Trenčíně a vždycky, když tam hraju, strávím s ním den v tetovacím studiu. Kecáme, co je novýho a pak něco uděláme. Rituál.\nKamarádka má vytetované čáry života, takové čárové kódy všude po těle, aby zachytila podstatné momenty své existence. Deníček beze slov.\nTo je dobrý, ale je to pořád jenom kůže. Už mě to nebere tak jako dřív. Postupně se změní vztah k tomu tetování. Na místo výsledku přikládáš váhu samotnýmu procesu vzniku. Tetování lidi sdružuje. Ve všech smyslech.\nKde máš vytetovaný cover "Konec civilizace"?\nTady. (ukazuje na podpaží)\nA kde "Náměstí míru"?\nTady. (ukazuje na levé lýtko)\n... (Marek Lučin, 23.01.2012 10:26) Reagovat\nDík za super rozhovor.Bezva čtení ...\nBenda? (MHOE, 23.01.2012 12:25) Reagovat\nBenda? Netřeba číst dále...\nRe: Benda? (lol, 23.01.2012 13:25) Reagovat\nBenda je amaterskej zakomplexovanej debilek,co se snazi zviditelnit,tak pise takovyhle radoby sokujici informace.Benda je blb.\nRe: Benda? (lol, 23.01.2012 13:31) Reagovat\nTy ceny nemaji zadnou hodnotu,kdyz je dava BENDA. Bonuse tim akorat ztrapnil a trapnej ie i tenhle rozhovor.\nRe: Benda? (Jan, 24.01.2012 13:16) Reagovat\nZtrapňuješ se tu hlavně ty. Benda sice neni schopný napsat recenzi (aspoň všechny ty, který jsem četl byly horší než začátečnické) ale tenhle rozhovor je až překvapivě dobrý. Zajímavý objekt, rozhovor jde do hloubky a řeší podstatné. Fajn čtení.


Johnson & Johnson má stejnou konstrukci jako první dávka Sputniku V. A co AstraZeneca? Vakcinolog Beran promluvil - 20.03.2021, Sputnik Česká republika\nProč v ČR vázne očkování, máme-li se bát vakcíny AstraZeneca, existuje-li důvod domnívat se, že genetické vakcíny mohou uplatnit něco na způsob invazivní... 20.03.2021, Sputnik Česká republika\nSputnik: O vakcinaci se u nás hovořilo už koncem loňského roku. Ve vakcinaci máme v ČR skluz. Proč k tomu dochází?Jiří Beran: Důvodů je několik, hlavně jde o nedostatek očkovacích látek na evropském trhu. Myslím, že v tuto chvíli je rozhodnutí na Komisi EU, aby zatlačila na výrobce očkovacích látek, aby splnili to, co slíbili. My přece víme, kolik milionů dávek jsme si objednali, samozřejmě jsme vakcíny v tomto objemu nedostali. Za druhé velkou roli hraje distribuce očkovací látky a očkování jako takové. Zde zas tolik nezaostáváme, což je potěšující, zejména pak to, že do systému očkování byli zahrnuti praktičtí lékaři, že si to mohli vyzkoušet. Doufejme, až se tu objeví podstatně více očkovacích látek, systém se plynule rozjede.Některé vakcíny vyžadují dvě dávky. Vypadá to, že jsme objednali velké množství vakcín, nicméně je potřeba to dělit dvěma. Jde-li o ideální počet vakcín: jak daleko jsme od ideálního stavu zásob?Pokud chceme mít proočkovaných 70 % populace, je 14 mil. dávek ideální počet vakcín. Číslo musíme částečně ponížit, protože začínají být registrovány i očkovací látky, které potřebují jenom jednu dávku. V tuto chvíli bylo do ČR dopraveno a vyočkováno přes milion očkovacích látek. (stav k 20. 3. 2021, pozn. red.) Na druhou stranu ještě není plně proočkována seniorská populace.Dříve se říkalo, že při určitém stavu promořenosti nebudeme muset tolik vakcinovat. Je tohle nějak matematicky spočítáno? V jaké jsme fázi, můžeme si třeba dovolit paradoxně ubrat na tempu očkování? Máme tu stále více a více lidí s protilátkami…Tohle je fakt, se kterým se příliš nepočítalo. Dnes z výzkumů plyne, že ochrana těch, kdo covid prodělali, je delší než tři měsíce. Každopádně lidé po covidu nemuseli po tři měsíce do karantény. Výzkumy z buněčné imunity nejen v ČR, ale i mimo ČR, ukazují, že by imunita mohla být podstatně delší.V tuto chvíli je jisté, že přibližně jeden milion lidí nemusí být naočkován v dohledné době. Já se domnívám, že počet lidí po covidu je u nás dokonce podstatně vyšší. Nerad bych tu vyslovoval nějaká čísla, protože hned druhý den bych měl mnoho emailů od rozzlobených matematiků, kteří by se snažili říkat, že uvádím nesmyslná čísla. Prostě těch lidí je určitě více, než se předkládá, a určitě ani nebyli na žádném testu.Pokud jde o vakcínu od AstraZenecy: v čem vznikl problém, že i výrobce pozastavil produkci a řada států nějakou dobu stagnovala s vakcinací?Poslední zprávy uvádí, že už se zase touto vakcínou očkuje. Co bylo vedlejším účinkem této látky?Musíme říci, že se pozorovaly změny koagulace u některých osob, které byly imunizovány. Počet je v řádu desítek. Těch vakcín bylo celosvětově aplikováno 15 milionů. Je to věc, která může být i statistickou chybou. Benefit, který z této očkovací látky plyne, je vysoko překračující ten fakt, že se objevují i komplikace [po aplikaci vakcíny]. Dobrá zpráva pro všechny občany je, že Evropská léková agentura (EMA) bere každé takovéto podezření na vedlejší účinky správně – vše se vyhodnocuje a diskutuje s experty. Pak se teprve vydá rozhodnutí, které umožňuje, aby se i nadále očkovalo.Jde-li o dvě dávky a interval mezi nimi: uvádí se, že interval by se neměl prodlužovat, neboť virus může v mezičase mutovat; druhá dávka pak nebude tak účinná. Ve velké Británii zrovna jdou cestou prodlužování intervalu mezi aplikacemi dvou dávek. Domnívají se, že takto taktika umožní první dávkou otestovat o to větší množství lidí, že ta druhá dávka se mezitím vyrobí, někde sežene... Co říkáte na takovouto prolongaci intervalu?Ono natahování je výborné, neboť se ukazuje a výrobci k tomu dospívají, že po aplikaci první dávky cca za tři čtyři týdny je člověk ve vysokém procentu spolehlivě chráněn před těžkým průběhem, který spojujeme s hospitalizací. Je také chráněn před úmrtím. Všichni, kdo se očkováním zabývají, vědí, že natažení intervalu znamená, že imunitnímu systému dáte podstatně větší prostor pro to, aby ve své produkční fázi (rozeznáváme fáze indukční a produkční) vyvinul daleko lepší imunitní odpověď, včetně částečné imunitní pamětí.Pokud dojde k tomu, že aplikujete s rozestupem třeba tří měsíců druhou očkovací látku (tedy s určitým zpožděním), pak indukce imunitního systému je velmi krátká, naopak zmohutní produkce jak protilátek, tak buněk, tak i paměťových elementů, které jsou schopny nás ochránit. Dle mého názoru je to určitě lepší.Lidé na sítích spekulují, že když jsme nevyvinuli za ta léta vakcínu proti nemoci AIDS, jak jsme mohli vygenerovat během roku vakcínu (dokonce hned několik) proti zbrusu novému koronaviru? Jak to přijde?Kdybych to měl říci zcela laicky pro lidi, kteří tomu vůbec nerozumí, zkusil bych to vysvětlit takto: jde o to, kde se který virus v těle množí. Koronavirus se množí v buňkách respiračního a zažívacího traktu, v srdci, v cévách… V tomto případě víte, že zde můžete zasáhnout s očkovací látkou. Víte, kam máte cílit. Ale virus HIV je virem, který se množí v buňkách přímo imunitního systému. Ve chvíli, kdy vyvinete vakcínu [na HIV], vyvíjíte ji vlastně proti svému imunitnímu systému, což je nesmírně komplikované, proto to tak dlouho trvá.Říká se, že při kritickém průběhu covidu-19 nás nezabíjí přímo koronavirus, ale neadekvátní, překotná reakce vlastního imunitního systému. Covid je prý autoimunitní choroba, která napadá hlavně vaskulární systém. Proč se v této souvislosti největšímu riziku vystavují lidé obézní?Zde jsou dvě věci, které jste zmínil jako riziko – obezita, dále postižení cév. Pokud jde o lidi obézní s body mass indexem (BMI) nad 35, pak z výzkumů vyplývá, že tuková vrstva (tukové buňky) se tváří, jako by byly tělu cizí; imunitní systém si na pozadí vytváří chronický zánět, ve kterém vystupuje proti vlastním tukovým buňkám, jako by se jich chtěl zbavit. Protože imunitní systém je pak velmi angažován v boji s tukovou tkání, samozřejmě nemá plnou kapacitu na to, aby se věnoval ostatním úkolům, který mu klade situace v těle. Obézní lidé mají celkově horší imunitu.Co se cév týká: když se množí virus v buňkách cév, pamatujme na to, že ty jsou vystlány endotelovými buňkami. Jestliže se virus pomnoží v těchto buňkách a tyto buňky zničí, odhaluje se jakoby spodina cévy. Pokud jsou naše cévy v pořádku, jsou hladké. Představte si obrazně třeba hladký, neporušený teflon, tzn. krásně tam proudí krev. Když se někde povrch poškodí, třeba zánětem a množením viru, může dojít k tomu, že se tam usadí krevní destičky. Postupně se nabalují a vznikne krevní sraženina. Ta se může uvolnit a udělat trombus. Pokud se uvolní, putuje řečištěm cév, někde ucpe cévy na jiném místě. Vznikne jev, jemuž říkáme embolie. Tím, že céva je uzavřena, není schopna dodávat kyslík, nemůže tam cirkulovat krev, dochází k odumření. To je mechanismus, který se objevuje také u covidu-19.A onen „splašený“ imunitní systém?Třetí mechanismus, který jste zmínil, je [extrémní] autoimunní reakce: vychází z toho, že ve chvíli, kdy se virus namnoží již ve velkém, imunitní systém už nestíhá jeho replikaci v buňkách zastavit, takže musí dojít k druhé fázi [obrany] – virus je třeba označit protilátkou. Jedině virus označený protilátkou může být úspěšně zlikvidován makrofágy. Makrofágy jsou naše vlastní imunitní buňky. Když narazí na označenou buňku obsahující virus, mohou ji zlikvidovat. Při vysoké náloži covidu, imunitním systému vydá „příkaz“ na masivní tvorbu protilátek, což mají na starosti různé působky jako interleukiny 6 (IL-6); ty jsou zodpovědné za to, že se v určitém momentu může skutečně až přebudit imunitní reakce. Následek to má potom ten, že organismus začne sám sebe likvidovat společně s virem. Dá se tomu předejít. Všichni se o to snaží tím, že označení volného viru se udělá buď dodáním umělých protilátek, například od dárců rekonvalescentní plazmou, nebo se to udělá pomocí tzv. monoklonálních protilátek. Léčebnou variantou je i zablokování onoho řídícího prvku Interleukinu 6.Liší se nějak povaha iktů čili mrtvice, které vyvolá covid-19 od iktů, do kterých vyústí dlouhodobé cévní degenerace?V tuhle chvíli je to těžké odhadovat. Čím menší je virová nálož, tzn. na počátku infekce menší infekční dávka, tím menší budou oblasti těla s výskytem trombů (místa s množícím se virem). Musíme tomu prostě předcházet dodržováním opatření, které se označuje jako 3 R. Musíme toto opatření doplnit ještě také o zdravý rozum. Běžím-li 20 kilometrů lesem, roušku nepotřebuji. Pokud cítím příznaky a půjdu za babičkou a dědečkem, jistě si vezmu respirátor. Pokud se tato opatření budou dodržovat, povede to k tomu, že množství viru, které se dostane k druhé osobě, bude podstatně nižší. Imunitní systém pak bude schopen množení viru relativně brzy zastavit. Toto ale nabourávají nové mutace, poněvadž pak i nižší dávka viru s rychlejším množením udělá horší průběh, než by při stejné virové náloži udělal koronavirus původní.Slyšel jste v lékařských sférách, že by zde lidé s covidovými příznaky byli i před rokem 2019? Že tu nový koronavirus mohl řádit daleko delší dobu, než se doposud soudí?I před rokem 2019 tu byli lidé s různými (takovými) příznaky. Znali jsme případy mladých lidí s ikty (mrtvicemi), s následky nějaké tromboembolické nemoci. Často se to možná přisuzovalo něčemu jinému, stejně dobře by se to mohlo přisoudit nějaké virové infekci, která tu byla běžná, ať už šlo o adenoviry, rinoviry či právě koronaviry, které se běžně vyskytovaly v populaci…Tzv. mRNA vakcíny, zdá se, jsou vhodnou metodou, jak bojovat také s onkologickými onemocněními. Proč se třeba tímto neargumentuje v rámci osvětové kampaně, aby se lidé nebáli genetického zásahu do svého těla?Je to vždy o osvětě, je třeba lidem vysvětlovat podstatu očkovací látky. Lidé teď sice z médií znají snad každý enzym, který na množení viru působí; znají též strukturu viru, ale neznají ten zásadní benefit vakcinace – že pokud se člověk s virem nesetkal, ale už je očkován, riziko těžkého průběhu nebo úmrtí se u něj blíží nule. A to je samozřejmě potřeba pořád vysvětlovat a vysvětlovat. Je třeba říci, že z tohoto pohledu jsou všechny vakcíny [svými účinky], jež mám teď v ČR k dispozici, srovnatelné.Jste vakcinolog a epidemiolog, působíte v Centru očkování a tropické medicíny. Přesto zkusme letmo genetický dotaz: na internetu píší o údajně nebezpečné metodě CRISP, umožňující přepis lidských genů. Mohl byste ještě jednou rozptýlit obavy stran genetických vakcín? Je možné kontrolovat, co nám píchají v očkovacích centrech, nakolik se jedná o deklarované látky s ambicí nepřevyšující boj proti koronaviru?Musíme rozlišovat dva typy nukleové kyseliny: Deoxyribonukleovou kyselinu (DNA) a ribonukleovou kyselinu (RNA). U vakcín se používá RNA, která nese informaci přímo k ribozomům, jež jsou součástí buňky. Na základě toho se zde vytvářejí bílkovinné struktury; ribozom je něco na způsob 3D tiskárny, která vytiskne nějakou povrchovou strukturu viru (princip vakcinace: tělo se seznámí s kouskem viru, aby, až potká „celý“, si vědělo rady, pozn. red.). Podstatné je, že RNA přenáší informaci jen k „výkonným složkám“, informace z RNA vakcíny nemůže být inkorporována do buněčného jádra, kde by se přepsala původní informace. Takže: sice jde o genetickou informaci, ta ale po vstupu do buňky nijak neovlivní jádro, ovlivní se jen tvorba bílkovinných struktur.Hovoří se o vakcínách, ale méně už o lécích proti covidu. Zaujal mě lék Ivermektin, jde o veterinární lék proti parazitům, prostě je to lék na odčervení. Jak toto může bojovat s virem u člověka? Původně je to lék na odčervení koně…Souvisí to s tím, jak to působí na červa. Vždy lék působí někde na buněčné struktuře. U struktury ovlivní třeba kanálky, kterými proudí třeba chloridové ionty. Když ty zablokuje, zabrání dané buňce žít. Pokud to má takový vliv na živou buňku, dá se předpokládat, že to bude mít vliv i na virovou partikuli, která má také určité kanálky, které je možné blokovat. To, jak Ivermektin přesně působí, je částečně popsáno v nějakých třech mechanismech, které se dají shrnout: když virus vstoupí do buňky, potřebuje shodit svůj plášť a uvolnit nukleovou kyselinu. Lék dokáže takové odpláštění viru zablokovat. Stejně tak v jiné buňce, kde už k odpláštění došlo a RNA si už tiskne na ribozomech nové struktury, je schopen zabránit tomu, aby se tyto struktury pospojovaly dohromady. Z toho jednoznačně plyne, že tento lék musí mít slušný efekt, pokud se nasadí hned na začátku nemoci. Ivermektin se uplatňuje, aby se viry nemnožily ve velkém, protože pokud se viry uvolní ve velkém kvantu do tělních tekutin, kýžený efekt už takový není, byť je pozorovatelný.Nějaký komentář ke Sputniku V? Pojďme také ještě okomentovat AstraZenecu, která se znovu dostává do hry.Například jednodávková vakcína Johnson and Johnson, která dostala certifikaci v USA, má stejnou konstrukci jako první dávka ruského Sputniku V. AstraZeneca již v březnových studiích vykázala vysoký stupeň ochrany již po první dávce. Zabraňuje smrti na virus či těžkému průběhu. Imunita během podání dávek je konstantní. Jde o spolehlivou ochranu. Imunitní odpověď po aplikaci druhé dávky po třech měsících stoupá až na zhruba dvojnásobek. Rozdíl třech měsíců vede k tomu, že lidé mají nakonec dvojnásobnou imunitní odpověď, než kdyby odstup mezi dávkami činil jeden měsíc. Z tohoto hlediska je AstraZeneca výhodná. Ovšem každá z vakcín, které v ČR máme, má svá pozitiva.Poslední otázka – trochu filozofická. Virus je živý organismus. Jeho záměrem přece nemůže být to, aby okamžitě zabil svého hostitele. Lékaři ze záchranných služeb kupodivu v manuálech nemají napsáno u covidu, že by šlo o pandemické onemocnění. Opět se tu setkáváme s jakýmisi protichůdnostmi. Konečně se tu hovořilo o pandemickém šíření, ale po testování zaměstnanců firem, zase jen 1 % bylo pozitivních. Tohle vše je dost matoucí…Koronavirus se chová jako jiné viry s převahou respiračního přenosu čili aerogenního přenosu. Virus se snaží přežít tak, že provádí změny na svých povrchových výběžcích. Je to i jeho reakce na snahu lidí se mu bránit.Virus se nechová tak, aby po něm doslova vymírala celá lidská populace. Významnou část populace nechává živou, chce mezi námi přežít co nejdéle. Tento virus, to je příroda, kterou velmi těžko ovlivníme... Viry se vždycky snaží najít nějakou cestu, aby unikly z chapadel moderní medicíny, která se je snaží zastavit. Někdy se to daří více, jindy méně. Byly vyvinuty úspěšné vakcíny minulosti proti těžkým onemocněním jako je hepatitida B či hepatitida A. Věřím tomu, že výzkumy v medicíně povedou k tomu, že se velmi dobře vyrovnáme i s tímto virem.Co se týká 1 % pozitivně testovaných ve fabrikách? No, chtěl bych poděkovat všem občanům, kteří se chovají zodpovědně. Onen výsledek z továren – to je i potvrzení toho, že naši občané jsou přece jen zodpovědní a pravidla dodržují.Pane profesore, děkujeme za rozhovor.\nvakcína, očkování, astrazeneca, sputnik v\n18:11 20.03.2021 (aktualizováno: 18:49 20.03.2021)\n© REUTERS / Heo RanOčkování\nProč v ČR vázne očkování, máme-li se bát vakcíny AstraZeneca, existuje-li důvod domnívat se, že genetické vakcíny mohou uplatnit něco na způsob invazivní technologie CRISP a ovlivnit lidské buňky neznámým způsobem, jak se nyní rýsují vyhlídky a v čem je Česko v boji s covidem přece jen dobré – o tom a dalším s předním epidemiologem Jiřím Beranem.\nSputnik: O vakcinaci se u nás hovořilo už koncem loňského roku. Ve vakcinaci máme v ČR skluz. Proč k tomu dochází?\nJiří Beran: Důvodů je několik, hlavně jde o nedostatek očkovacích látek na evropském trhu. Myslím, že v tuto chvíli je rozhodnutí na Komisi EU, aby zatlačila na výrobce očkovacích látek, aby splnili to, co slíbili. My přece víme, kolik milionů dávek jsme si objednali, samozřejmě jsme vakcíny v tomto objemu nedostali. Za druhé velkou roli hraje distribuce očkovací látky a očkování jako takové. Zde zas tolik nezaostáváme, což je potěšující, zejména pak to, že do systému očkování byli zahrnuti praktičtí lékaři, že si to mohli vyzkoušet. Doufejme, až se tu objeví podstatně více očkovacích látek, systém se plynule rozjede.\nNěkteré vakcíny vyžadují dvě dávky. Vypadá to, že jsme objednali velké množství vakcín, nicméně je potřeba to dělit dvěma. Jde-li o ideální počet vakcín: jak daleko jsme od ideálního stavu zásob?\nPokud chceme mít proočkovaných 70 % populace, je 14 mil. dávek ideální počet vakcín. Číslo musíme částečně ponížit, protože začínají být registrovány i očkovací látky, které potřebují jenom jednu dávku. V tuto chvíli bylo do ČR dopraveno a vyočkováno přes milion očkovacích látek. (stav k 20. 3. 2021, pozn. red.) Na druhou stranu ještě není plně proočkována seniorská populace.\nDříve se říkalo, že při určitém stavu promořenosti nebudeme muset tolik vakcinovat. Je tohle nějak matematicky spočítáno? V jaké jsme fázi, můžeme si třeba dovolit paradoxně ubrat na tempu očkování? Máme tu stále více a více lidí s protilátkami…\nTohle je fakt, se kterým se příliš nepočítalo. Dnes z výzkumů plyne, že ochrana těch, kdo covid prodělali, je delší než tři měsíce. Každopádně lidé po covidu nemuseli po tři měsíce do karantény. Výzkumy z buněčné imunity nejen v ČR, ale i mimo ČR, ukazují, že by imunita mohla být podstatně delší.\nV tuto chvíli je jisté, že přibližně jeden milion lidí nemusí být naočkován v dohledné době. Já se domnívám, že počet lidí po covidu je u nás dokonce podstatně vyšší. Nerad bych tu vyslovoval nějaká čísla, protože hned druhý den bych měl mnoho emailů od rozzlobených matematiků, kteří by se snažili říkat, že uvádím nesmyslná čísla. Prostě těch lidí je určitě více, než se předkládá, a určitě ani nebyli na žádném testu.\nPokud jde o vakcínu od AstraZenecy: v čem vznikl problém, že i výrobce pozastavil produkci a řada států nějakou dobu stagnovala s vakcinací?Poslední zprávy uvádí, že už se zase touto vakcínou očkuje. Co bylo vedlejším účinkem této látky?\nMusíme říci, že se pozorovaly změny koagulace u některých osob, které byly imunizovány. Počet je v řádu desítek. Těch vakcín bylo celosvětově aplikováno 15 milionů. Je to věc, která může být i statistickou chybou. Benefit, který z této očkovací látky plyne, je vysoko překračující ten fakt, že se objevují i komplikace [po aplikaci vakcíny]. Dobrá zpráva pro všechny občany je, že Evropská léková agentura (EMA) bere každé takovéto podezření na vedlejší účinky správně – vše se vyhodnocuje a diskutuje s experty. Pak se teprve vydá rozhodnutí, které umožňuje, aby se i nadále očkovalo.\nJde-li o dvě dávky a interval mezi nimi: uvádí se, že interval by se neměl prodlužovat, neboť virus může v mezičase mutovat; druhá dávka pak nebude tak účinná. Ve velké Británii zrovna jdou cestou prodlužování intervalu mezi aplikacemi dvou dávek. Domnívají se, že takto taktika umožní první dávkou otestovat o to větší množství lidí, že ta druhá dávka se mezitím vyrobí, někde sežene... Co říkáte na takovouto prolongaci intervalu?\nOno natahování je výborné, neboť se ukazuje a výrobci k tomu dospívají, že po aplikaci první dávky cca za tři čtyři týdny je člověk ve vysokém procentu spolehlivě chráněn před těžkým průběhem, který spojujeme s hospitalizací. Je také chráněn před úmrtím. Všichni, kdo se očkováním zabývají, vědí, že natažení intervalu znamená, že imunitnímu systému dáte podstatně větší prostor pro to, aby ve své produkční fázi (rozeznáváme fáze indukční a produkční) vyvinul daleko lepší imunitní odpověď, včetně částečné imunitní pamětí.\nPokud dojde k tomu, že aplikujete s rozestupem třeba tří měsíců druhou očkovací látku (tedy s určitým zpožděním), pak indukce imunitního systému je velmi krátká, naopak zmohutní produkce jak protilátek, tak buněk, tak i paměťových elementů, které jsou schopny nás ochránit. Dle mého názoru je to určitě lepší.\nLidé na sítích spekulují, že když jsme nevyvinuli za ta léta vakcínu proti nemoci AIDS, jak jsme mohli vygenerovat během roku vakcínu (dokonce hned několik) proti zbrusu novému koronaviru? Jak to přijde?\nKdybych to měl říci zcela laicky pro lidi, kteří tomu vůbec nerozumí, zkusil bych to vysvětlit takto: jde o to, kde se který virus v těle množí. Koronavirus se množí v buňkách respiračního a zažívacího traktu, v srdci, v cévách… V tomto případě víte, že zde můžete zasáhnout s očkovací látkou. Víte, kam máte cílit. Ale virus HIV je virem, který se množí v buňkách přímo imunitního systému. Ve chvíli, kdy vyvinete vakcínu [na HIV], vyvíjíte ji vlastně proti svému imunitnímu systému, což je nesmírně komplikované, proto to tak dlouho trvá.\nŘíká se, že při kritickém průběhu covidu-19 nás nezabíjí přímo koronavirus, ale neadekvátní, překotná reakce vlastního imunitního systému. Covid je prý autoimunitní choroba, která napadá hlavně vaskulární systém. Proč se v této souvislosti největšímu riziku vystavují lidé obézní?\nZde jsou dvě věci, které jste zmínil jako riziko – obezita, dále postižení cév. Pokud jde o lidi obézní s body mass indexem (BMI) nad 35, pak z výzkumů vyplývá, že tuková vrstva (tukové buňky) se tváří, jako by byly tělu cizí; imunitní systém si na pozadí vytváří chronický zánět, ve kterém vystupuje proti vlastním tukovým buňkám, jako by se jich chtěl zbavit. Protože imunitní systém je pak velmi angažován v boji s tukovou tkání, samozřejmě nemá plnou kapacitu na to, aby se věnoval ostatním úkolům, který mu klade situace v těle. Obézní lidé mají celkově horší imunitu.\nCo se cév týká: když se množí virus v buňkách cév, pamatujme na to, že ty jsou vystlány endotelovými buňkami. Jestliže se virus pomnoží v těchto buňkách a tyto buňky zničí, odhaluje se jakoby spodina cévy. Pokud jsou naše cévy v pořádku, jsou hladké. Představte si obrazně třeba hladký, neporušený teflon, tzn. krásně tam proudí krev. Když se někde povrch poškodí, třeba zánětem a množením viru, může dojít k tomu, že se tam usadí krevní destičky. Postupně se nabalují a vznikne krevní sraženina. Ta se může uvolnit a udělat trombus. Pokud se uvolní, putuje řečištěm cév, někde ucpe cévy na jiném místě. Vznikne jev, jemuž říkáme embolie. Tím, že céva je uzavřena, není schopna dodávat kyslík, nemůže tam cirkulovat krev, dochází k odumření. To je mechanismus, který se objevuje také u covidu-19.\nA onen „splašený“ imunitní systém?\nTřetí mechanismus, který jste zmínil, je [extrémní] autoimunní reakce: vychází z toho, že ve chvíli, kdy se virus namnoží již ve velkém, imunitní systém už nestíhá jeho replikaci v buňkách zastavit, takže musí dojít k druhé fázi [obrany] – virus je třeba označit protilátkou. Jedině virus označený protilátkou může být úspěšně zlikvidován makrofágy. Makrofágy jsou naše vlastní imunitní buňky. Když narazí na označenou buňku obsahující virus, mohou ji zlikvidovat. Při vysoké náloži covidu, imunitním systému vydá „příkaz“ na masivní tvorbu protilátek, což mají na starosti různé působky jako interleukiny 6 (IL-6); ty jsou zodpovědné za to, že se v určitém momentu může skutečně až přebudit imunitní reakce. Následek to má potom ten, že organismus začne sám sebe likvidovat společně s virem. Dá se tomu předejít. Všichni se o to snaží tím, že označení volného viru se udělá buď dodáním umělých protilátek, například od dárců rekonvalescentní plazmou, nebo se to udělá pomocí tzv. monoklonálních protilátek. Léčebnou variantou je i zablokování onoho řídícího prvku Interleukinu 6.\nLiší se nějak povaha iktů čili mrtvice, které vyvolá covid-19 od iktů, do kterých vyústí dlouhodobé cévní degenerace?\nV tuhle chvíli je to těžké odhadovat. Čím menší je virová nálož, tzn. na počátku infekce menší infekční dávka, tím menší budou oblasti těla s výskytem trombů (místa s množícím se virem). Musíme tomu prostě předcházet dodržováním opatření, které se označuje jako 3 R. Musíme toto opatření doplnit ještě také o zdravý rozum. Běžím-li 20 kilometrů lesem, roušku nepotřebuji. Pokud cítím příznaky a půjdu za babičkou a dědečkem, jistě si vezmu respirátor. Pokud se tato opatření budou dodržovat, povede to k tomu, že množství viru, které se dostane k druhé osobě, bude podstatně nižší. Imunitní systém pak bude schopen množení viru relativně brzy zastavit. Toto ale nabourávají nové mutace, poněvadž pak i nižší dávka viru s rychlejším množením udělá horší průběh, než by při stejné virové náloži udělal koronavirus původní.\nSlyšel jste v lékařských sférách, že by zde lidé s covidovými příznaky byli i před rokem 2019? Že tu nový koronavirus mohl řádit daleko delší dobu, než se doposud soudí?\nI před rokem 2019 tu byli lidé s různými (takovými) příznaky. Znali jsme případy mladých lidí s ikty (mrtvicemi), s následky nějaké tromboembolické nemoci. Často se to možná přisuzovalo něčemu jinému, stejně dobře by se to mohlo přisoudit nějaké virové infekci, která tu byla běžná, ať už šlo o adenoviry, rinoviry či právě koronaviry, které se běžně vyskytovaly v populaci…\nTzv. mRNA vakcíny, zdá se, jsou vhodnou metodou, jak bojovat také s onkologickými onemocněními. Proč se třeba tímto neargumentuje v rámci osvětové kampaně, aby se lidé nebáli genetického zásahu do svého těla?\nJe to vždy o osvětě, je třeba lidem vysvětlovat podstatu očkovací látky. Lidé teď sice z médií znají snad každý enzym, který na množení viru působí; znají též strukturu viru, ale neznají ten zásadní benefit vakcinace – že pokud se člověk s virem nesetkal, ale už je očkován, riziko těžkého průběhu nebo úmrtí se u něj blíží nule. A to je samozřejmě potřeba pořád vysvětlovat a vysvětlovat. Je třeba říci, že z tohoto pohledu jsou všechny vakcíny [svými účinky], jež mám teď v ČR k dispozici, srovnatelné.\nJste vakcinolog a epidemiolog, působíte v Centru očkování a tropické medicíny. Přesto zkusme letmo genetický dotaz: na internetu píší o údajně nebezpečné metodě CRISP, umožňující přepis lidských genů. Mohl byste ještě jednou rozptýlit obavy stran genetických vakcín? Je možné kontrolovat, co nám píchají v očkovacích centrech, nakolik se jedná o deklarované látky s ambicí nepřevyšující boj proti koronaviru?\nMusíme rozlišovat dva typy nukleové kyseliny: Deoxyribonukleovou kyselinu (DNA) a ribonukleovou kyselinu (RNA). U vakcín se používá RNA, která nese informaci přímo k ribozomům, jež jsou součástí buňky. Na základě toho se zde vytvářejí bílkovinné struktury; ribozom je něco na způsob 3D tiskárny, která vytiskne nějakou povrchovou strukturu viru (princip vakcinace: tělo se seznámí s kouskem viru, aby, až potká „celý“, si vědělo rady, pozn. red.). Podstatné je, že RNA přenáší informaci jen k „výkonným složkám“, informace z RNA vakcíny nemůže být inkorporována do buněčného jádra, kde by se přepsala původní informace. Takže: sice jde o genetickou informaci, ta ale po vstupu do buňky nijak neovlivní jádro, ovlivní se jen tvorba bílkovinných struktur.\nHovoří se o vakcínách, ale méně už o lécích proti covidu. Zaujal mě lék Ivermektin, jde o veterinární lék proti parazitům, prostě je to lék na odčervení. Jak toto může bojovat s virem u člověka? Původně je to lék na odčervení koně…\nSouvisí to s tím, jak to působí na červa. Vždy lék působí někde na buněčné struktuře. U struktury ovlivní třeba kanálky, kterými proudí třeba chloridové ionty. Když ty zablokuje, zabrání dané buňce žít. Pokud to má takový vliv na živou buňku, dá se předpokládat, že to bude mít vliv i na virovou partikuli, která má také určité kanálky, které je možné blokovat. To, jak Ivermektin přesně působí, je částečně popsáno v nějakých třech mechanismech, které se dají shrnout: když virus vstoupí do buňky, potřebuje shodit svůj plášť a uvolnit nukleovou kyselinu. Lék dokáže takové odpláštění viru zablokovat. Stejně tak v jiné buňce, kde už k odpláštění došlo a RNA si už tiskne na ribozomech nové struktury, je schopen zabránit tomu, aby se tyto struktury pospojovaly dohromady. Z toho jednoznačně plyne, že tento lék musí mít slušný efekt, pokud se nasadí hned na začátku nemoci. Ivermektin se uplatňuje, aby se viry nemnožily ve velkém, protože pokud se viry uvolní ve velkém kvantu do tělních tekutin, kýžený efekt už takový není, byť je pozorovatelný.\nNějaký komentář ke Sputniku V? Pojďme také ještě okomentovat AstraZenecu, která se znovu dostává do hry.\nNapříklad jednodávková vakcína Johnson and Johnson, která dostala certifikaci v USA, má stejnou konstrukci jako první dávka ruského Sputniku V. AstraZeneca již v březnových studiích vykázala vysoký stupeň ochrany již po první dávce. Zabraňuje smrti na virus či těžkému průběhu. Imunita během podání dávek je konstantní. Jde o spolehlivou ochranu. Imunitní odpověď po aplikaci druhé dávky po třech měsících stoupá až na zhruba dvojnásobek. Rozdíl třech měsíců vede k tomu, že lidé mají nakonec dvojnásobnou imunitní odpověď, než kdyby odstup mezi dávkami činil jeden měsíc. Z tohoto hlediska je AstraZeneca výhodná. Ovšem každá z vakcín, které v ČR máme, má svá pozitiva.\nPoslední otázka – trochu filozofická. Virus je živý organismus. Jeho záměrem přece nemůže být to, aby okamžitě zabil svého hostitele. Lékaři ze záchranných služeb kupodivu v manuálech nemají napsáno u covidu, že by šlo o pandemické onemocnění. Opět se tu setkáváme s jakýmisi protichůdnostmi. Konečně se tu hovořilo o pandemickém šíření, ale po testování zaměstnanců firem, zase jen 1 % bylo pozitivních. Tohle vše je dost matoucí…\nKoronavirus se chová jako jiné viry s převahou respiračního přenosu čili aerogenního přenosu. Virus se snaží přežít tak, že provádí změny na svých povrchových výběžcích. Je to i jeho reakce na snahu lidí se mu bránit.\nVirus se nechová tak, aby po něm doslova vymírala celá lidská populace. Významnou část populace nechává živou, chce mezi námi přežít co nejdéle. Tento virus, to je příroda, kterou velmi těžko ovlivníme... Viry se vždycky snaží najít nějakou cestu, aby unikly z chapadel moderní medicíny, která se je snaží zastavit. Někdy se to daří více, jindy méně. Byly vyvinuty úspěšné vakcíny minulosti proti těžkým onemocněním jako je hepatitida B či hepatitida A. Věřím tomu, že výzkumy v medicíně povedou k tomu, že se velmi dobře vyrovnáme i s tímto virem.\nCo se týká 1 % pozitivně testovaných ve fabrikách? No, chtěl bych poděkovat všem občanům, kteří se chovají zodpovědně. Onen výsledek z továren – to je i potvrzení toho, že naši občané jsou přece jen zodpovědní a pravidla dodržují.


Štítky článku: Covid • ČNB • dluhy • ekonomika • politika • rozhovor • vláda •\nINVENTURA MARKÉTY ŠICHTAŘOVÉ Správným rozhodnutím by nyní bylo otevřít ekonomiku bez omezení, vykašlat se na nějaké nehorázně drahé plošné testování a napnout síly na ochranu rizikových skupin, které by měly být cíleně vyhledávány.\nTo by podle Markéty Šichtařové narovnalo veřejné finance i situaci jednotlivých firem. Ředitelka analytické společnosti Next Finance sice není ani trochu fanouškem stávající vlády, přesto se jí nezamlouvá nápad oportunisty v čele ODS Petra Fialy svrhnout vládu. Přiznává se k noční můře, kterou pro ni představuje vláda ekonomicky zcela dezorientovaných a neomarxistických pirátů.\nAle nepředpokládala jsem až tak vysokou míru diletantství vlády a epidemiologů, kteří aktuálně jdou dokonce i proti doporučení WHO, tedy ne že bych si myslela, že Světová zdravotnická organizace je kdovíjaká kapacita, ale tohle je už příliš. WHO totiž aktuálně otočila a dokonce začala pod rostoucí tíhou faktů tvrdit, že plošné uzavírky ekonomik nemají předpokládané epidemiologické důsledky, pouze zvyšují riziko chudoby. Neboli nepředpokládala jsem, že vláda bude kupit až tolik chyb — a tedy v důsledku toho bude propad až tak velký.\nVe chvíli, kdy po pomoci od státu natahují ruce nejrůznější žadatelé o kompenzace z důvodu výpadku příjmů a kdy se zároveň rýsují nižší příjmy státu z daní, se nabízí otázka, kde se dá také šetřit. Nedávno piráti usilovali ve Sněmovně o to, aby se v příštím roce nezvyšovaly platy politiků, což by státnímu rozpočtu ale až tak výrazně nepomohlo. Pomohlo by mu ale, kdyby došlo k dočasnému snížení platů všech státních zaměstnanců — nebo jen úředníků — třeba o pět procent? Jen připomenu, že v mnoha soukromých firmách došlo v koronavirovém čase i k radikálnějšímu snížení platů.\nMísto toho, abychom důsledně chránili ohrožené lidi — a lékaři je velmi dobře už dnes dle svých záznamů umí vytipovat! — zabraňujeme lidem mimo ohrožení, aby zemi ekonomicky udrželi při životě. Místo toho, abychom udělali všechno pro to, aby zdravotnický personál mohl fungovat, tedy aby zdravotnictví nezkolabovalo, zavřeme základní školy, aby sestry i lékařky musely zůstat doma a starat se o děti a aby v nemocnicích chyběly — takže kolaps zdravotnictví není dán nedostatkem lůžek, jak je mediálně často prezentováno, nýbrž nedostatkem personálu, který sedí doma naprosto uměle, zbytečně, z chybného rozhodnutí vlády. A tak bychom mohli pokračovat.\nSprávné rozhodnutí by nyní bylo — ekonomiku otevřít bez ekonomických omezení. Vykašlat se na nějaké nehorázně drahé plošné testování — vždyť k čemu nám bude informace, kolik lidí si v sobě nese fragment RNA covidu? — a napnout síly na ochranu rizikových skupin, které by měly být cíleně vyhledávány. Potom by nebyly ospravedlnitelné takové výdaje a plýtvání ze státního rozpočtu. A to by veřejné finance i situaci jednotlivých firem narovnalo.\nMěli bychom pro nejbližší dny vyslyšet mimořádnou výzvu epidemiologa Petra Smejkala, biochemika Jana Konvalinky, jaderné fyzičky Dany Drábové a dalších vědců pod záštitou rektora ČVUT Vojtěcha Petráčka, ve které apelují na českou veřejnost — vycházet mezi lidi jen v nejnutnějších případech?\nVíte, co je strašně legrační? Že když lékaři, jako například kardiochirurg Pirk, tvrdili, že plošné uzavírky a stávající opatření jsou k ničemu a napáchají víc škody než užitku, byli označováni za neodborníky, a bylo jim doporučováno, aby mlčeli. Prý nejsou dostatečně vzděláni v příslušném medicínském oboru. A když se k témuž, jenom z opačné strany, vyjadřuje jaderná fyzička nebo vysokoškolský učitel technického směru, najednou jsou dáváni za příklad odborných kapacit, které musíme poslechnut. Asi to medicínské vzdělání mají lepší. Tak tomu říkám logické myšlení par excellence…\nTenhle příklad ukazuje, že to vůbec není o pravdě, o faktech a vyhodnocování dat — ale je to jen o tom, který názor je, či není politicky korektní. A politicky korektní aktuálně je dělat z covidu démona a strašit jím lidi. Vyvolávat hysterii, přestože letos zemřelo méně lidí než v minulých letech. Pořád jsme strašeni průpovídkami o tisících mrtvých, kteří by nemuseli bez covidu zemřít… A kde ti mrtví tedy jsou, když lidí umírá méně než v minulých letech? Prý mohli bez covidu žít ještě deset let… jistěže v jednotkách případů ano. Ale proč se tedy statisticky věkový průměr zemřelých letos nijak neliší od věkového průměru zemřelých v minulých letech? Tahle mediální masírka nemá s reálnými statistickými daty mnoho společného.\nAle na druhou stranu — zrovna tak mě iritují „popírači“ tvrdící, že covid neexistuje. To je úplně stejná masírka, jen na druhou stranu. Dneska už ten, kdo chce data správně číst, dojde poměrně lehce k závěru, že smrtnost covidu je cca 0,2 procenta, což je ve srovnání s chřipkou (0,1 procenta) dvojnásobek. Je tedy z hlediska letality 2× nebezpečnější než tzv. pravá chřipka. Fakt, že v médiích se běžně udává smrtnost vyšší, je daný naprostým nepochopením statistik a principu současného testování.\nAutor článku: Šichtařová M. | Vydáno: 19. 10. 2020 | Přečteno: 287 × | Prestiž Q2: 10,10\nPodobné články: :: ↓ ↓ :: Proč nebrat dnešní odbory Nekonečný boj s pověrou „spotřeba táhne ekonomiku“ Jak bačkoroví ekonomové ničí světovou ekonomiku Dotace nenávratně poškozují ekonomiku, říká ekonom Kohout Budem se zase bát otevřít hubu? Dotace nenávratně poškozují ekonomiku Pro českou ekonomiku už není lék Nová vláda se přizpůsobí socialistům a zdevastuje ekonomiku Europoslanci kvůli eko-fanatismu ničí ekonomiku Posviťme si na Piráty Náklady jako na válečnou ekonomiku. Budeme snadnou kořistí Číny! Nedostat ekonomiku na JIPku Koronavirus torpéduje celosvětovou ekonomiku Dopad koronaviru na ekonomiku Jak zachránit ekonomiku v době populistické Rasistický útok na americkou ekonomiku a demokracii Kurzarbeit — další nesmysl, který poškodí ekonomiku Necháme ekonomiku nadechnout? Tohle bude tlačit nejenom na korunu, ale na celou českou ekonomiku Vláda ekonomiku nevypne, ona ji uškrtí!