Schengenského prostoru - Schengen Area - abcdef.wiki\nTento článek je o oblasti cestování bez evropské hraniční kontroly. Volný pohyb zboží a služeb v EHP viz Evropský jednotný trh .\nČlenové EU se smlouvou zavázali, že v budoucnu vstoupí do schengenského prostoru\nOtevřená hraniční oblast\n4,312,099 km 2 (1,664,911 sq mi)\nVztahy Francie -Německo\nSmlouva o sloučení (1965)\nAmsterdamská smlouva (1997)\nDohoda o Evropském hospodářském prostoru (1992)\nNové vyjednávání o členství ve Velké Británii (2015–2016)\nKomise von der Leyen\nVysoká škola komisařů\n(Červenec - prosinec 2021)\nGenerální tajemník : Jeppe Tranholm-Mikkelsen\n( členové )\nJaderná energie v Evropské unii\nEvropská bankovní unie\nČlenové zemí mimo EU\nStáty mimo Schengenský prostor\nNárodní identifikační karty EHP\nJiné používané měny\nVztah zemí mimo euro k euru\nSpolečná cestovní oblast ( Irsko )\nVztahy Turecko -Evropská unie\nVztahy Island -Evropská unie\nVztahy Norsko - Evropská unie\nVztahy Švýcarsko -Evropská unie\nVztahy USA a Evropské unie\nVztahy Velká Británie - Evropská unie ( Historie )\nSchengenský prostor ( anglicky: / ʃ ɛ ŋ ən / SHENG -ən , lucemburština: [ʃæŋən] ( poslech ) ) je oblast zahrnující 26 evropských zemí, které oficiálně zrušeny všechny cestovní pas a všechny ostatní typy hraniční kontroly na svých společných hranicích . Tato oblast většinou funguje jako jediná jurisdikce pro mezinárodní cestovní účely se společnou vízovou politikou . Tato oblast je pojmenována podle Schengenské dohody z roku 1985 podepsané v Schengenu v Lucembursku .\nZ 27 členských států EU se schengenského prostoru účastní 22. Z pěti členů EU, kteří nejsou členy schengenského prostoru, jsou čtyři - Bulharsko , Chorvatsko , Kypr a Rumunsko - ze zákona povinni se k této oblasti v budoucnu připojit; Irsko zachovává výjimku a místo toho provozuje vlastní vízovou politiku . Čtyři členské státy Evropského sdružení volného obchodu (ESVO), Island , Lichtenštejnsko , Norsko a Švýcarsko , nejsou členy EU, ale podepsaly dohody ve spojení se Schengenskou dohodou. Schengenský prostor de facto zahrnuje také tři evropské mikrostáty - Monako, San Marino a Vatikán -, které udržují otevřené hranice pro osobní dopravu s ostatními členskými zeměmi Schengenu.\nSchengenský prostor má populaci téměř 420 milionů lidí a rozlohu 4 312 099 kilometrů čtverečních (1 664 911 čtverečních mil). Každý den dojíždí za prací přes vnitřní evropskou hranici přibližně 1,7 milionu lidí a v některých regionech tvoří tito lidé až třetinu pracovní síly. Ročně dojde k celkovému překročení 1,3 miliardy hranic Schengenu. 57 milionů přechodů je způsobeno silniční přepravou zboží v hodnotě 2,8 bilionu EUR ročně. Snížení nákladů na obchod v důsledku Schengenu se pohybuje od 0,42% do 1,59% v závislosti na geografii, obchodních partnerech a dalších faktorech. Přínos mají i země mimo schengenský prostor. Státy v schengenském prostoru posílily hraniční kontroly s neschengenskými zeměmi.\n2.2.5 Souhrnná tabulka\n2.4 Členské státy EU a bývalé členské státy EU s odhlášením\n2.5 Stav evropských mikrostátů\n4.1 Interní kontroly\n4.2 Vnitřní kontroly\n4.4.1 Kontrola vnitřních hranic znovu zavedena v letech 2010 a 2020\n4.4.3 2015 migrační krize\n4.4.4 2015 Pařížské útoky\n4.4.5 Reakce na koronavirus v roce 2020\n5.1 Dočasné omezení vstupu osob bez práva volného pohybu pro nepodstatné cesty\n5.4 Vstupní podmínky pro státní příslušníky třetích zemí\n5.5 Zůstává déle než 90 dní\n5.6 Vstupní podmínky pro rodinné příslušníky občanů EHP a Švýcarska\n5.8 Státy západního Balkánu\nSchengenskou dohodu podepsalo 14. června 1985 pět z deseti členských států ES ve městě Schengen v Lucembursku . Schengenský prostor byl vytvořen odděleně od Evropských společenství , kdy nebylo možné dosáhnout shody mezi všemi členskými státy ES ohledně zrušení hraničních kontrol.\nDohoda byla v roce 1990 doplněna Schengenskou úmluvou, která navrhovala zrušení kontrol na vnitřních hranicích a společnou vízovou politiku. Dohody a pravidla přijatá na jejich základě byly zcela oddělené od struktur ES a vedly k vytvoření Schengenského prostoru dne 26. března 1995.\nVzhledem k tomu, že Schengenskou dohodu podepsalo více členských států EU, bylo dosaženo konsensu ohledně jejího začlenění do postupů EU. Dohoda a její příbuzné konvence byla začleněna do hlavního proudu práva Evropské unie ze strany Amsterodamské smlouvy v roce 1997, která vstoupila v platnost v roce 1999. V důsledku této dohody, která je součástí evropské legislativy je, že jakákoliv změna nebo úprava se provádí v rámci svých procesů , jehož nečleny nejsou členy EU.\nSpojené království a Irsko provozují společný cestovní prostor (CTA) od roku 1923 (s cestováním bez pasů a volným pohybem mezi sebou), ale Spojené království by nezrušilo hraniční kontroly s žádnými jinými zeměmi, a proto se z dohody odhlásilo. Přestože Irsko nepodepisovalo Schengenskou smlouvu, vždy to vypadalo na vstup příznivěji, ale neučinilo to kvůli zachování CTA a její otevřené hranice se Severním Irskem .\nPráce na pozdější implementaci (EU)\nSpolečný cestovní prostor (EU a mimo EU)\nMikro-státy De-Facto účastnící se Schengenu (mimo EU)\nNěkteré ostrovy v Atlantiku, jako jsou Kanárské ostrovy, jsou také v Schengenském prostoru\nToto je klikací mapa\nSchengenský prostor se skládá z 26 států, včetně čtyř, které nejsou členy Evropské unie (EU). Dva ze členů, kteří nejsou členy EU- Island a Norsko -jsou součástí Severské pasové unie a jsou oficiálně klasifikováni jako státy spojené se schengenskými aktivitami EU. Švýcarsku bylo umožněno účastnit se stejným způsobem v roce 2008. Lichtenštejnsko vstoupilo do Schengenského prostoru 19. prosince 2011. Schengenský prostor de facto zahrnuje také tři evropské mikro státy-Monako, San Marino a Vatikán-které udržují otevřené -otevřít hranice s dalšími členskými zeměmi Schengenu.\nJeden členský stát EU- Irsko -vyjednal výjimky ze Schengenu a pokračuje v provádění hraničních kontrol s ostatními členskými státy EU, přičemž je současně součástí otevřeného společného prostoru cestování se Spojeným královstvím ( bývalý člen EU ) . Zbývající čtyři členské státy EU - Bulharsko, Chorvatsko, Kypr a Rumunsko - jsou podle svých smluv o přistoupení povinny se k Schengenskému prostoru nakonec připojit. Před úplným zavedením schengenských pravidel však musí každý stát vyhodnotit svou připravenost ve čtyřech oblastech: vzdušné hranice , víza , policejní spolupráce a ochrana osobních údajů . Tento proces hodnocení zahrnuje dotazník a návštěvy odborníků z EU na vybraných institucích a pracovištích v posuzované zemi.\nNa konci roku 2020 jsou jedinými pozemními hranicemi s hraničními kontrolami (nepočítaje dočasné) mezi členy EU / EHP ty, které oddělují Bulharsko, Chorvatsko a Rumunsko od sebe navzájem a od zbytku EU.\nRakousko 83,871 8 891 388 28. dubna 1995 1. prosince 1997\nČeská republika 78,866 10 665 677 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nDánsko (kromě Grónska a Faerských ostrovů , ale viz )\n43,094 5,752,126 19. prosince 1996 25. března 2001\nEstonsko 45,338 1 322 920 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nFinsko 338,145 5,522,576 19. prosince 1996 25. března 2001\nNěmecko (dříve vyloučeno Büsingen am Hochrhein )\n357 022 83,124,418 14. června 1985 26. března 1995\nŘecko 131 990 10 522 246 06.11.1992 1. ledna 2000\nItálie 301 318 60,627,291 27. listopadu 1990 26. října 1997\nLitva 65 300 2 801 264 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nLucembursko 2586 604 245 14. června 1985 26. března 1995\nMalta 316 439 248 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nNizozemsko (kromě Aruby , Curaçaa , Sint Maartenu a karibského Nizozemska )\nNorsko (kromě Špicberků )\n385,155 5,337,962 19. prosince 1996\nPolsko 312 683 37,921,592 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nPortugalsko 92,391 10,256,193 25. června 1991 26. března 1995\nSlovensko 49,037 5,453,014 16. dubna 2003 21. prosince 2007\nSlovinsko 20,273 2,077,837 16. dubna 2003 21. prosince 2007\n505 990 46 692 858 25. června 1991 26. března 1995\nŠvýcarsko (s Büsingen am Hochrhein )\n41,285 8525611 26. října 2004 12. prosince 2008\nStáty, které nejsou členy schengenského prostoru, ale přesto mají s touto oblastí otevřené hranice\nMonako 2.1 38 682\nSan Marino 61.2 33 785\nVatikán 0,49 801\nVstup do Schengenského prostoru je takový, že Evropská komise vyhodnotí určitá kritéria. Mezi tato kritéria patří legislativa pro ochranu hranic, infrastruktura a organizace, ochrana osobních údajů, víza, deportace, policejní spolupráce a další. Po kladném hodnocení se schengenští členové Rady Evropské unie jednomyslně společně s Evropským parlamentem rozhodnou přijmout nového člena.\nAčkoli Kypr , který vstoupil do EU 1. května 2004, je právně vázán na vstup do schengenského prostoru, provádění bylo kvůli kyperskému sporu odloženo . Podle bývalého kyperského ministra zahraničních věcí Giorgose Lillikase „přísná a plná kontrola založená na Schengenu denně vytvoří pro kyperské turecké občany obrovské soužení “ severního Kypru a není jasné, zda je tato kontrola možná ještě před vyřešením spor. Britské výsostné oblasti Akrotiri a Dhekelia , britské zámořské území, které je mimo EU, také potřebují „jiné zacházení a mechanismy“. Akrotiri a Dhekelia nemají žádnou hraniční kontrolu na Kypru, ale mají na své letecké základně vlastní hraniční kontrolu. Od roku 2018 nebylo stanoveno žádné datum pro provádění schengenských pravidel Kyprem. Kypr má menší potenciální prospěch z implementace Schengenu, protože nemá pozemní hranici s jiným členem EU; k nejbližšímu členu EU je třeba letecká doprava nebo přibližně 12 hodin cesty po moři.\nV listopadu 2019 kyperský ministr zahraničí Nikos Christodoulides prozradil, že Kypr formálně zahájil proces vstupu do schengenského prostoru v září. Důležitým důvodem je přístup k Schengenskému informačnímu systému a další spolupráce na ochraně hranic. Evropská komise v současné době žádost hodnotí.\nZatímco Bulharsko a Rumunsko, které vstoupily do EU 1. ledna 2007, jsou rovněž právně vázány na vstup do schengenského prostoru, provádění se zpozdilo. Dne 15. října 2010 se Bulharsko a Rumunsko připojily k SIS II za účelem spolupráce v oblasti vymáhání práva. Dne 9. června 2011 dospěla Rada ministrů k závěru, že proces hodnocení byl úspěšně dokončen a obě země splnily všechna technická přístupová kritéria. Nabídky Bulharska a Rumunska na vstup do Schengenského prostoru schválil Evropský parlament v červnu 2011, ale Rada ministrů je v září 2011 odmítla, přičemž nizozemská a finská vláda citovaly obavy z nedostatků v protikorupčních opatřeních a v boji proti organizovanému zločin. Přestože původní plán byl, aby Schengenský prostor otevřel své vzdušné a námořní hranice s Bulharskem a Rumunskem do března 2012, a jeho pozemní hranice do července 2012, pokračující opozice Německa, Finska a Nizozemska zpozdila vstup obou zemí do Schengenského prostoru. Dne 4. října 2017 „Evropský parlament hlasoval pro„ přístup “Bulharska a Rumunska k Schengenskému informačnímu systému “. 1. srpna 2018 získaly Bulharsko a Rumunsko plný přístup k Schengenskému informačnímu systému . Kromě toho „konečné politické rozhodnutí, zda se tyto dvě země mohou stát součástí schengenského prostoru a zastavit systematické hraniční kontroly se sousedními zeměmi EU, musí přijmout jednomyslně všechny strany Evropské rady“. Dne 11. prosince 2018 Evropský parlament hlasoval pro přijetí usnesení ve prospěch přijetí obou zemí, přičemž požaduje, aby Rada Evropské unie v této záležitosti „rychle jednala“.\nNa hraničním přechodu v Brodě na Kupi na hranici Chorvatsko - Slovinsko (který je v současné době vnější hranicí schengenského prostoru) není chorvatský hraniční přechod obsazen. Chorvatští pohraničníci místo toho provádějí spolu se svými slovinskými protějšky hraniční kontroly na slovinském hraničním přechodu v Petrině na druhém břehu řeky Kupy .\nZatímco Chorvatsko, které vstoupilo do EU 1. července 2013, je také právně vázáno nakonec se připojit k schengenskému prostoru, provádění bylo odloženo. V březnu 2015 tehdejší chorvatský ministr vnitra Ranko Ostojić řekl, že jeho země je připravena na vstup do Schengenského prostoru. Chorvatsko požádalo, aby EU provedla technické hodnocení, které trvalo rok a půl, a začalo 1. července 2015. Toto hodnocení bylo pozitivní a Chorvatsko získalo přístup k Schengenskému informačnímu systému v lednu 2017. 27. června 2017 se Chorvatsko připojilo k SIS II pro spolupráci při vymáhání práva.\nChorvatsko má 990 kilometrů (620 mi) pozemní hranici a 58 hraničních kontrolních bodů s dalšími zeměmi EU (Slovinsko a Maďarsko).\nPříliv uprchlíků a migrantů z Řecka přes Severní Makedonii a Srbsko do Chorvatska a poté do současných členských států Schengenu, jako je Slovinsko, Rakousko a Maďarsko, v rámci evropské migrační krize v roce 2015 vedl některé k otázce, zda dojde k politické shodě nezbytné pro další rozšíření schengenského prostoru. V září 2015 Maďarsko pohrozilo vetováním vstupu Chorvatska do Schengenského prostoru poté, co umožnilo migrantům tranzit země do Maďarska. Slovinsko navrhlo, že by mohlo vetovat vstup Chorvatska do Schengenského prostoru v důsledku hraničního sporu .\nV říjnu 2018 vysoký představitel chorvatské vlády uvedl, že cílem Chorvatska je splnit technická kritéria pro vstup do Schengenu do konce roku 2018 a doufá, že se připojí do roku 2020. Jean-Claude Juncker , předseda Evropské komise , v červnu 2019 uvedl, že „chtěl by, abychom (Evropská komise) navrhli přistoupení Chorvatska k schengenskému prostoru v rámci našeho mandátu“. V květnu 2019 při návštěvě země německá kancléřka Angela Merkelová uvedla, že Německo plně podporuje vstup Chorvatska do Schengenu.\nV červenci 2019 obdrželo Chorvatsko od Evropské komise neoficiální informace, že splnilo všechny technické požadavky na vstup do schengenského prostoru. Na začátku září 2019 chorvatský premiér Andrej Plenkovic řekl, že Chorvatsko „se absolutně připojí k Schengenu“. Dne 27. V listopadu 2019 maďarský premiér Viktor Orban potvrdil, že jeho země „silně podporuje“ vstup Chorvatska do Schengenského prostoru.\nDne 22. října 2019 Evropská komise podpořila Chorvatsko, aby se připojilo k Schengenskému prostoru, což je předběžná fáze pro plné přistoupení do Schengenského prostoru. Portugalská předsednictví a komisař Ylva Johansson informovala Radu, že Chorvatsko úspěšně dokončili postup hodnocení Schengenu dne 13. března, práce a cíl do roku 2021. Chorvatsko je nyní je připravit vše, co je nezbytné pro Radu EU , aby přijala politické rozhodnutí o členství v Schengenu. To je úkol, při kterém Rumunsko a Bulharsko v roce 2011 neuspěly.\nDne 15. března 2021 chorvatský premiér Andrej Plenković v rozhovoru pro Politico řekl , že cílem jeho kabinetu je dosáhnout přistoupení Chorvatska k Schengenu i Eurozóně do druhé poloviny roku 2024 - do konce funkčního období jeho vlády.\nVe dnech 25. května 2021 a 5. července 2021 chorvatský premiér Andrej Plenković uvedl, že Chorvatsko by mohlo vstoupit do schengenského prostoru v roce 2022.\nDne 2. července 2021 slovinský ministr Aleš Hojs , který bude předsedat Radě pro vnitřní věci , která má na starosti rozšíření Schengenu, uvedl, že „Slovinsko absolutně podporuje vstup Chorvatska do Schengenu“ a že „je ochoten položit otázku vstup Schengenu tří zemí (Bulharsko, Chorvatsko, Rumunsko) do programu kdykoli, ale cítil, že to nebyl dobrý nápad, než se na tom všechny členské státy dohodly. “\nEvropský parlament potvrdil, že Chorvatsko splnilo všechny podmínky pro Schengen dne 8. července 2021. Ve stejný den předsedkyně Evropské komise Ursula von der Leyen uvedla, že „Chorvatsko je na Schengen připraveno, naším úkolem nyní je přesvědčit Radu "Můžeš si být jistý, že na tom budu pracovat."\n23. července 2021 rakouský ministr zahraničí Alexander Schallenberg řekl, že „jsem velmi rád, že se Chorvatsko brzy stane plnoprávným členem schengenského prostoru a my jej v tom plně podporujeme“.\nV červenci 2021 se Chorvatsko stále nepřipojilo k schengenskému prostoru; podle chorvatského zákona o cizincích se však pravidla pro vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí v schengenském prostoru předepsaná příslušnými schengenskými právními předpisy vztahují i na vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí na území Chorvatska.\nViz také: Vliv brexitu na Gibraltar\nHranice Gibraltar/Španělsko v roce 2004 s pozadí Gibraltarské skály\nV důsledku Brexit , Gibraltar přestala být součástí Evropské unie dne 31. ledna 2020, ačkoliv pro většinu účelů to bylo považováno za součást toho během přechodného období do 31. prosince 2020. Stejně jako ve Spojeném království, to nebylo součástí schengenského prostoru, ale na rozdíl od Spojeného království byl Gibraltar také mimo celní unii EU . Vzhledem k prohlášení předloženému Spojeným královstvím u EHS v roce 1982, vzhledem ke vstupu v platnost britského zákona o státní příslušnosti z roku 1981 , byli Gibraltarští občané pro účely práva Společenství považováni za britské státní příslušníky a jako takoví měli plné právo volný pohyb v rámci Evropského hospodářského prostoru a Švýcarska . Během přechodného období brexitu do 31. prosince 2020 byl Gibraltar pro většinu účelů stále považován za území EU.\nDne 31. Španělsko i vedoucí mise Spojeného království v Evropské unii následně s Evropskou komisí vyjádřily své přání vyjednat takovou dohodu a EU by za tímto účelem měla usilovat o mandát.\nHlavní ministr Gibraltaru Fabian Picardo uvedl, že předpokládá, že toto ujednání, které bude platit po dobu počátečního období čtyř let, umožní Gibraltaru přístup do přístavu a na letiště do Schengenského prostoru. Tyto vstupní body budou spravovány operací agentury Frontex . Španělsko, jakožto sousední členský stát Schengenu, bude za provádění schengenského acquis odpovědné za Evropskou unii. Očekává se, že obyvatelé Gibraltaru si bez ohledu na svou národnost užijí maximální a neomezené mobility do schengenského prostoru. Občané Spojeného království, kteří nejsou rezidenty Gibraltaru, budou při vstupu na Gibraltar přes Gibraltarský přístav nebo letiště podrobeni vnitrostátním kontrolám. Očekává se, že národní kontrola třetí země bude zahrnovat dvě kontroly, jednu od Gibraltarské agentury pro hranice a pobřežní stráž , která umožní vstup do Gibraltaru a jednu od agentury Frontex , která umožní vstup do schengenského prostoru. Picardo toto uspořádání přirovnal k vedle sebe umístěným ovládacím prvkům na stanicích Eurostar , ačkoli připustil, že tamní situace je mírně odlišná.\nDne 31. prosince 2020, španělský ministr zahraničí Arancha González Laya řekl, že očekává, že to bude trvat asi šest měsíců vyjednat a uzavřít smlouvu, ale že do té doby se Španělsko bude usilovat o zajištění toho, aby mobilita na hranicích by se „, jak je tekutina as možný".\nKromě neomezené mobility osob se jednání budou rovněž snažit řešit maximální a neomezenou mobilitu zboží mezi Gibraltarem a Evropskou unií a zvážit záležitosti týkající se životního prostředí, rovných podmínek, koordinace sociálního zabezpečení, práv občanů, údajů a záležitosti související s pokračujícím rozpoznáváním dokumentů.\nCílové datum rozhodnutí o stavu připojení\nBulharsko 110,994 7 051 608 1. ledna 2007 Co nejdříve V Radě Evropské unie pro spravedlnost a vnitřní věci neexistuje shoda na tom, že by se země měla připojit ke schengenskému prostoru, a to navzdory splnění formálních přístupových kritérií, vzhledem k tomu, že zprávy CVM „ukazují nedostatečnost při plnění standardů EU pro boj proti organizovanému zločin a korupce “.\nChorvatsko 56,594 4,156,405 1. července 2013 Co nejdříve\nPolitické otázky, jako je spor o hranice se Slovinskem, by mohly ohrozit přístupový proces. Nicméně, slovinský premiér Janez Janša podporuje vstup Chorvatska do schengenského prostoru, a chorvatský premiér Andrej Plenković doufá, že rozhodnutí bude na pořadu jednání Rady během slovinského předsednictví EU. Rada musí přijmout formální rozhodnutí poté, co Komise dne 22. října 2019 dospěla k závěru, že země splňuje technická přístupová kritéria. Portugalské předsednictví a komisařka Ylva Johanssonová informovaly Radu o tom, že Chorvatsko úspěšně dokončilo schengenské hodnocení 13. března 2021. Úkolem a cílem Chorvatska je nyní připravit vše, co je nezbytné k tomu, aby Rada EU přijala politické rozhodnutí o členství v Schengenu. Chorvatský premiér Andrej Plenković ve dnech 25. května 2021 a 5. července 2021 uvedl, že země by se mohla připojit k Schengenskému prostoru do roku 2022. Evropský parlament potvrdil, že Chorvatsko splnilo všechny podmínky pro Schengen dne 8. července 2021.\nKypr 9 251 1,189,265 1. května 2004 Žádné oficiální cílové datum neexistuje Asymetrický hraniční režim způsobený kyperským sporem\nRumunsko 238,391 19,506,114 1. ledna 2007 Co nejdříve V Radě Evropské unie pro spravedlnost a vnitřní věci neexistuje shoda na tom, že by se země měla připojit k schengenskému prostoru, a to navzdory splnění formálních přístupových kritérií. V červnu 2021 rumunský premiér Florin Cîțu označil za překážku „diskusi o zprávě CVM “.\nGibraltar ( Spojené království ) 6.8 33,718 není k dispozici Není stanoveno žádné formální datum EU a Spojené království vyjednat smlouvu nebo jiné ujednání pro použití na Gibraltaru na základě dohody uzavřené mezi Spojeným královstvím a Španělskem dne 31. prosince 2020. Gibraltar není suverénním státem, takže v mezinárodním právu Spojené království jedná jménem Gibraltaru\nExistují území členských států Schengenu, která jsou ze Schengenské dohody vyňata. Oblasti mimo Evropu nejsou součástí schengenského prostoru. Jedinými oblastmi členských států Schengenu, které se nacházejí v Evropě, ale vyloučeny jsou Faerské ostrovy a Špicberky.\nFrancouzská zámořská departementy Francouzská Guyana , Guadeloupe , Martinik , Mayotte a Réunion a zámořská kolektivita Svatý Martin jsou součástí Evropské unie, ale netvoří součást schengenského prostoru, což znamená, že do těchto departementů není možné cestovat s francouzským schengenským vízem. Svoboda pohybu předpisů EU platí, ale každé území provozuje vlastní vízový režim pro non Evropského hospodářského prostoru (EHP), non-občany Švýcarska. Zatímco vízum platné pro jedno z těchto území bude platné pro všechny, seznamy osvobození od víza se liší. Schengenské vízum, dokonce i francouzské, není pro tato území platné. Víza pro Sint Maarten (která je platná pro cestování na nizozemské straně ostrova Svatý Martin ) platí pro francouzské straně také. Francie má také několik území, která nejsou součástí EU ani Schengenského prostoru. Jsou to: Francouzská Polynésie , Francouzské jižní a Antarktické země , Nová Kaledonie , Svatý Bartoloměj , Saint-Pierre a Miquelon a Wallis a Futuna .\nSoučástí schengenského prostoru je pouze nizozemské evropské území. Šest holandských území v Karibiku je mimo oblast. Tři z těchto území - Bonaire , Sint Eustatius a Saba (souhrnně označované jako ostrovy BES ) - jsou speciálními obcemi v rámci vlastního Nizozemska. Další tři - Aruba , Curaçao a Sint Maarten - jsou autonomní země v Nizozemském království. Všechny ostrovy si zachovávají svůj status zámořských zemí a území, a nejsou tedy součástí Evropské unie . Šest území má oddělený vízový systém od evropské části Nizozemska a lidé cestující mezi těmito ostrovy a schengenským prostorem jsou podrobeni úplným hraničním kontrolám, přičemž cestovní pas je vyžadován i pro občany EU/Schengenu, včetně holandského (národní průkazy totožnosti) nejsou přijímány).\nSvalbard je součástí Norska a podle mezinárodního práva má zvláštní postavení . Není součástí schengenského prostoru. Na Svalbardu neexistuje žádný vízový režim pro vstup, pobyt ani práci, ale je těžké navštívit Svalbard bez cestování přes schengenský prostor, přestože z Ruska létají charterové lety. Od roku 2011 norská vláda zavádí systematické hraniční kontroly na jednotlivce, kteří chtějí vstoupit na Svalbard a opustit jej, a pro občany jiných než norských zemí vyžadují pas nebo občanský průkaz. Výsledkem je, že s hranicí mezi Svalbardem a zbytkem Norska je z velké části zacházeno jako s jakoukoli jinou vnější schengenskou hranicí. Schengenské vízum musí být vícenásobné, aby bylo možné se vrátit do Norska. Na Svalbardu neexistuje žádný sociální ani azylový systém pro imigranty a lidé neschopní se uživit mohou být posláni pryč.\nDánská území Faerských ostrovů a Grónska nejsou součástí Evropské unie ani Schengenského prostoru a víza do Dánska na těchto územích automaticky neplatí. Obě tato území však postrádají hraniční kontroly při příletech ze schengenského prostoru a letečtí nebo námořní dopravci jsou odpovědní za provádění kontroly dokladů před nástupem na palubu, což je běžné při cestování uvnitř schengenského prostoru. Občané zemí EU/ESVO mohou cestovat na Faerské ostrovy a Grónsko pomocí cestovního pasu nebo občanského průkazu, zatímco občané Dánska, Finska, Islandu, Norska nebo Švédska mohou použít jakoukoli přijatelnou identifikaci (například řidičské průkazy nebo bankovní průkazy, které jsou nedoporučeno, protože letadla mohou být při mlze odkloněna do Skotska).\nČlenské státy EU a bývalé členské státy EU s odhlášením\nČlenský stát EU s odhlášením\nKdyž státy EU vyjednávaly o zahrnutí Schengenské dohody do EU Amsterdamskou smlouvou , byly Irsko a Spojené království jedinými členskými státy, které dohodu nepodepsaly. Spojené království se nechtělo připojit a Irsko si přeje zachovat svůj společný cestovní prostor se Spojeným královstvím a přidruženými ostrovy , což je uspořádání, které by bylo neslučitelné s členstvím v Schengenu, zatímco Spojené království zůstalo mimo. V důsledku toho oba vyjednali výjimku z té části smlouvy, která měla začlenit schengenská pravidla (nebo acquis ) do práva EU, když vstoupila v platnost dne 1. května 1999. Podle příslušného protokolu může každý požádat o účast v aspektech schengenského acquis, ale to podléhá schválení schengenských států.\nDne 31. ledna 2020 Spojené království vystoupilo z Evropské unie a protokol na něj přestal platit. Irsko bude i nadále provozovat společný cestovní prostor a v dohledné budoucnosti se nepřipojí k Schengenskému prostoru , protože chce ponechat otevřenou pozemní hranici se Spojeným královstvím .\nV roce 1999 Spojené království formálně požádalo o účast na určitých ustanoveních schengenského acquis - hlava III týkající se policejní bezpečnosti a soudní spolupráce - v roce 1999 a tato žádost byla schválena Radou Evropské unie dne 29. května 2000. Formální prohlášení Spojeného království účast v dříve schválených oblastech spolupráce byla uvedena v platnost rozhodnutím Rady z roku 2004, které vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2005. Přestože Spojené království nebylo součástí schengenského prostoru bez pasů, stále používalo Schengenský informační systém , vládní databáze používaná evropskými zeměmi k ukládání a šíření informací o jednotlivcích a majetku. To umožnilo Spojenému království vyměňovat si informace se zeměmi, které jsou součástí schengenské dohody, často kvůli navázání kontaktů při vymáhání práva. V roce 2020 Spojené království oznámilo svůj záměr odstoupit od těchto ujednání na konci přechodného období , a učinilo tak dne 31. prosince 2020.\nNaproti tomu, zatímco Irsko původně podalo žádost o účast na schengenském acquis v roce 2002, kterou schválila Rada Evropské unie, toto rozhodnutí trvalo téměř osmnáct let, než vstoupilo v platnost. V únoru 2010 irský ministr spravedlnosti v reakci na parlamentní otázku uvedl, že „v současné době probíhá opatření, která Irsku umožní splnit jeho schengenské požadavky“. Irsko se k aspektu vymáhání práva SIS II připojilo 1. ledna 2021 a od března 2021 bude mít „plnou operační kapacitu“.\nStav evropských mikrostátů\nHraniční kontrolní bod v La Farga de Molas na hranici Andorra - Španělsko .\nLichtenštejnsko je uzavřené a nemá mezinárodní letiště. Je členem Schengenského prostoru od roku 2011. Nemá hraniční kontrolu na heliportu Balzers , protože lety do a z Balzers musí být do/ze Schengenského prostoru. Lichtenštejnsko víza nevydává a doporučuje návštěvníkům požádat o vízum v jiné schengenské zemi, např. Ve Švýcarsku.\nTři evropské mikrostáty - Monaco , San Marino a Vatikán - oficiálně nejsou součástí Schengenu, ale jsou de facto považovány za schengenský prostor, což znamená, že jsou přístupné bez hraničních kontrol. Mají otevřené hranice a nemají hraniční kontroly se zeměmi Schengenu, které je obklopují. Některé vnitrostátní zákony mají text „země, proti kterým se neprovádí kontrola hranic na základě Schengenské dohody a nařízení EU 562/2006“, který pak zahrnuje mikrostáty a další oblasti mimo EU s otevřenými hranicemi. Tyto tři mikrostáty nemohou vydávat schengenská víza a s výjimkou Monaka nejsou součástí schengenského prostoru. San Marino a Vatikán jsou vnitrozemské státy obklopené Itálií a nemají ani letiště ani přístav. Neprovádějí hraniční kontroly u příchozích mimo Schengen. Vrtulníky nesmí létat mimo Schengen nebo z lodi přímo do San Marina nebo Vatikánu.\nMonako má otevřenou hranici s Francií. Schengenské zákony jsou spravovány, jako by byly součástí EU, a schengenská víza jsou přijímána. Francouzské i monacké úřady provádějí kontroly v monackém přístavu a heliportu.\nSan Marino má otevřenou hranici s Itálií, ačkoli některé náhodné kontroly provádí Guardia di Finanza a San Marino Guardia di Rocca .\nVatikán má otevřenou hranici s Itálií. V roce 2006 projevil zájem o připojení k Schengenské dohodě za účelem užší spolupráce při sdílení informací a podobných aktivitách spadajících do Schengenského informačního systému . Zcela výjimečně Itálie umožnila lidem navštívit Vatikán, aniž by byli přijati k získání italského víza, poté byli doprovázeni policií mezi letištěm a Vatikánem nebo pomocí helikoptéry. Mezi Itálií a Vatikánem však neexistuje celní unie (ani žádné clo), a proto jsou všechna vozidla kontrolována na hranicích. Typické hraniční kontroly by ve Vatikánu nebyly možné, vzhledem k jeho malým rozměrům a jedinečné pozici, jako enklávy v Římě .\nAndorra je vnitrozemský a nemá letiště ani přístav, ale existuje několik heliportů. Návštěvníci země mohou získat přístup pouze po silnici nebo vrtulníku prostřednictvím členů Schengenu Francie nebo Španělska. Andorra udržuje hraniční kontroly s Francií i Španělskem. Hraniční kontroly existují i opačným směrem, ale ty se více zaměřují na celní kontrolu ( Andorra má výrazně nižší daně než její sousedé, například se standardní sazbou DPH pouhých 4,5% ). Andorra nemá žádné vízové povinnosti. Občané zemí EU potřebují ke vstupu do Andorry buď občanský průkaz, nebo cestovní pas , zatímco kdokoli jiný vyžaduje cestovní pas nebo jeho ekvivalent. Schengenská víza jsou přijímána, ale ti cestující, kteří potřebují vízum ke vstupu do Schengenského prostoru, potřebují k návštěvě Andorry vízum pro více vstupů, protože vstup do Andorry znamená opuštění Schengenského prostoru a opětovné vstup do Francie nebo Španělska je považován za nový vstup do Schengenského prostoru . Andorrští občané neobdrží razítko pasu při vstupu a opuštění Schengenského prostoru.\nJak 2015, Andorra, Monaco a San Marino vyjednávali dohodu o přidružení s EU. Andorrův velvyslanec ve Španělsku Jaume Gaytán řekl, že doufá, že dohoda bude obsahovat ustanovení, která umožní stát se přidruženými členy Schengenské dohody .\nU jakýchkoli dvou zemí v schengenském prostoru se celkový obchod mezi nimi zvyšuje přibližně o 0,1% ročně. Stejné zvýšení obchodu se opět získá při každém 1% ročním nárůstu imigrace mezi zeměmi. V průměru je na každé hranici odstranění kontrol ekvivalentní odstranění 0,7% cla a úspora nákladů na obchodní cestě se zvyšuje s překračováním vnitřních hranic. Přínos mají i země mimo schengenský prostor.\nKaždý den dojíždí za evropskou hranicí přibližně 1,7 milionu lidí a v některých regionech tvoří tito lidé až třetinu pracovní síly. Například 2,1% pracovníků v Maďarsku pracuje v jiné zemi, především v Rakousku a na Slovensku. Ročně dojde k celkovému překročení 1,3 miliardy hranic Schengenu. 57 milionů přechodů je způsobeno silniční přepravou zboží v hodnotě 2,8 bilionu EUR ročně. Obchod se zbožím je ovlivňován silněji než obchod se službami a pokles nákladů na obchod se pohybuje od 0,42% do 1,59% v závislosti na geografii, obchodních partnerech a dalších faktorech.\nTypický schengenský přechod vnitřních hranic nemá stanoviště hraniční kontroly a pouze společný znak státu EU zobrazující název zadávané země, jako zde mezi Německem a Rakouskem. Čím větší je modrý nápis oznamuje vstup do Spolkové republiky Německo v němčině, tím menší bílý nápis oznamuje vstup do německého státu z Bavorska .\nWikimedia Commons má média související s vnitřními schengenskými hranicemi .\nPřed implementací Schengenské dohody byla většina hranic v Evropě hlídkována a na celém kontinentu existovala rozsáhlá síť hraničních přechodů, aby se ověřila identita a nárok lidí, kteří chtějí cestovat z jedné země do druhé.\nOd zavedení schengenských pravidel byly hraniční stanoviště mezi zúčastněnými zeměmi uzavřena (a často zcela odstraněna).\nSchengenský hraniční kodex vyžaduje zúčastněných států, aby se odstranily veškeré překážky volného toku dopravy na vnitřních hranicích. Cestující na silnici, na železnici a v letecké dopravě si tedy již při cestě mezi schengenskými zeměmi nekontrolují svou totožnost příslušníci pohraniční stráže, přestože bezpečnostní kontroly ze strany dopravců jsou stále přípustné. Podle pokynů EU se všem občanům EU doporučuje, aby si s sebou vzali cestovní pas a/nebo občanský průkaz .\nCestovní razítka se nikdy nevydávají při cestování mezi členskými státy Schengenu, ani když jsou dočasně znovu zavedeny hraniční kontroly mezi členskými státy Schengenu.\nPřestože státní příslušníci EU a ESVO cestující v rámci Schengenského prostoru nejsou povinni na vnitřní hranici předložit pasy , národní průkazy totožnosti nebo jiné doklady totožnosti, zákony většiny zemí stále vyžadují, aby měli u sebe doklady totožnosti a předložili je oprávněné osobě na znamení. Pro ostatní státní příslušníky platí jiná pravidla. Je povinností každého, kdo cestuje v této oblasti, aby byl schopen prokázat plně platnou formu osobní identifikace akceptovanou jinými schengenskými státy, typicky vydanou státem.\nPodle schengenských pravidel musí hotely a další typy komerčních ubytovacích zařízení registrovat všechny zahraniční občany, včetně občanů jiných schengenských států, a to tak, že sami vyplní registrační formulář. To neplatí pro doprovázející manžele a nezletilé děti nebo členy cestovních skupin. Kromě toho musí být vedoucímu hotelu nebo personálu předložen platný identifikační dokument. Schengenská pravidla nevyžadují žádné jiné postupy; Schengenské státy tedy mohou volně regulovat další podrobnosti o obsahu registračních formulářů a dokladů totožnosti, které mají být předloženy, a mohou také požadovat registraci osob osvobozených od registrace podle schengenských zákonů. Prosazování těchto pravidel se liší podle země.\nSchengenské nařízení o překračování vnitřních hranic popisuje kontroly cizinců prováděné policií na vhodných místech v každé zemi.\nEvropská unie představuje celní unii a oblast daně z přidané hodnoty . Ne všechny státy Schengenu nebo celé území států Schengenu jsou součástí celní unie nebo oblasti DPH. Některé země proto legálně provádějí celní kontroly zaměřené na nelegální zboží, jako jsou drogy.\nBezpečnostní kontroly lze legálně provádět v přístavech a na letištích. Policejní kontroly lze provádět také v případě, že:\njsou založeny na obecných policejních informacích a zkušenostech týkajících se možných hrozeb pro veřejnou bezpečnost a zaměřují se zejména na boj s přeshraniční kriminalitou;\njsou navrženy a prováděny způsobem, který je jasně odlišný od systematických kontrol osob na vnějších hranicích;\nU letů v schengenském prostoru (buď mezi členskými státy Schengenu nebo v rámci stejného členského státu Schengenu) mohou orgány činné v trestním řízení, letištní úřady a letečtí dopravci provádět pouze bezpečnostní kontroly cestujících a nesmí provádět hraniční kontroly. Tyto bezpečnostní kontroly lze provádět prostřednictvím ověření cestovního pasu nebo občanského průkazu : takový postup lze použít pouze k ověření totožnosti cestujícího (z obchodních nebo dopravních bezpečnostních důvodů), a nikoli jeho imigračního statusu. Z tohoto důvodu nemohou orgány činné v trestním řízení, letištní úřady a letečtí dopravci požadovat, aby cestující v letecké dopravě létající v schengenském prostoru, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, prokázali zákonnost svého pobytu předložením platného víza nebo povolení k pobytu. Podle pokynů Evropské komise by navíc kontroly identity cestujících v letecké dopravě létajících v schengenském prostoru měly probíhat pouze při odbavení, při vstupu do zabezpečené zóny letiště nebo u nástupní brány: cestující by neměli povinni podstoupit ověření své identity více než jednou před svým letem v schengenském prostoru. Kontroly identity přesto fungují jako praktické hraniční kontroly a jsou problémem pro nelegální přistěhovalce, kteří přijedou do Řecka (které nemá pozemní hranici s jinou schengenskou zemí) a chtějí jít do jiné schengenské země. Požadavky na držení dokladu totožnosti se liší podle země a letecké společnosti. Obvykle je zapotřebí cestovní pas nebo národní občanský průkaz. Řecko, Island a Malta nesdílejí pozemní hranice s ostatními členskými státy Schengenu.\nCestující nastupující na lety mezi schengenskými zeměmi, ale pocházející ze třetí země mimo oblast, jsou povinni po příjezdu do schengenského prostoru projít kontrolou schengenského vstupu. Důvodem je, že trasa pochází mimo schengenský prostor a úřady v konečném cíli by neměly žádný způsob, jak rozlišovat mezi přijíždějícími cestujícími, kteří nastoupili v místě původu, a těmi, kteří se připojili uprostřed. Kromě toho jsou cestovatelé povinni při odjezdu zpracovávat hraniční kontroly schengenského výstupu.\nDočasné hraniční kontroly prováděné dánskou policií v Kruså na vnitřní hranici s Německem .\nČlenskému státu Schengenu je povoleno na krátkou dobu obnovit hraniční kontroly s jiným členským státem Schengenu, pokud existuje vážná hrozba pro „veřejný pořádek nebo vnitřní bezpečnost“ tohoto státu nebo pokud již není zajištěna „kontrola vnější hranice výjimečné okolnosti". Pokud taková rizika vyplývají z předvídatelných událostí, musí to dotyčný stát předem oznámit Evropské komisi a konzultovat s ostatními státy Schengenu.\nZavedení dočasných kontrol na vnitřních hranicích je výsadou členských států. Ačkoli může Evropská komise vydat stanovisko k nezbytnosti a přiměřenosti zavedení dočasných kontrol na vnitřních hranicích, nemůže takové rozhodnutí vetovat ani zrušit, pokud je přijato členským státem.\nV dubnu 2010 zavedla Malta dočasné kontroly kvůli návštěvě papeže Benedikta XVI . Znovu zavedla kontroly v roce 2015 v týdnech kolem zasedání předsedů vlád Commonwealthu .\nV listopadu 2017 zavedlo Německo dočasné kontroly letů přilétajících z Řecka. V období od listopadu 2017 do února 2018 bylo z 280 000 cestujících na letech z Řecka, kteří byli zkontrolováni při příletu do Německa, 270 odepřen vstup do Německa. Dne 12. května 2018 Německo ukončilo dočasné kontroly příchozích letů z Řecka.\nV roce 2019 Dánsko zřídilo hraniční kontroly se Švédskem kvůli vážným útokům švédských občanů. Kontroly měly být v platnosti po dobu šesti měsíců.\nV reakci na pandemii COVID-19 v roce 2020 zřídily hraniční kontroly téměř všechny schengenské země. Některé z těchto kontrol zablokovaly vstup občanům zemí EU/Schengenu, umožňovaly vstup pouze občanům nebo obyvatelům země a navíc upřednostňovaly dopravu, jako je přeprava potravin. Dne 27. března 2020 zveřejnila Evropská komise „Pokyny týkající se výkonu volného pohybu pracovníků během vypuknutí COVID-19“, v nichž se uvádí, že členské státy by měly umožnit přeshraničním pracovníkům „neomezený přístup“ a „zajistit hladký průchod“ napříč vnitřní schengenské hranice, pokud vykonávají „kritické povolání“ (jako jsou zdravotničtí pracovníci, pečovatelé, vědci v oblastech souvisejících se zdravím, pracovníci ve farmaceutických a zdravotnických službách/potravinářství/dopravě/odvětví zásadní infrastruktury, inženýři, odborníci v oblasti informačních a komunikačních technologií hasiči/policisté/vězeňští důstojníci/ostraha, rybáři a státní úředníci). Kromě toho musí být jakýkoli zdravotní screening přeshraničních pracovníků prováděn za stejných podmínek jako vlastní státní příslušníci členského státu vykonávající stejná povolání.\nKontroly na vnitřních hranicích znovu zavedeny v letech 2010 a 2020\nZelené čáry označují vnitřní schengenské pozemní hranice bez hraničních kontrol, žluté čáry označují vnitřní schengenské pozemní hranice s probíhajícími dočasnými hraničními kontrolami a červené čáry označují vnější schengenské pozemní hranice s úplnými hraničními kontrolami.\nNíže uvedená tabulka uvádí průběžné kontroly vnitřních hranic, podle informací, které členské státy poskytly Evropské komisi , nejsou zdravotní kontroly na hranicích právně považovány za hraniční kontroly.\nV současné době jde o vnitřní hranice\nRakousko Pozemní hranice s Maďarskem a Slovinskem Evropská migrační krize 16. září 2015 11. listopadu 2021\nDánsko Všechny vnitřní schengenské hranice Evropská migrační krize , pandemie COVID-19 4. ledna 2016 11. listopadu 2021\nFrancie Všechny vnitřní schengenské hranice Kontinuální teroristická hrozba, evropská migrační krize , pandemie COVID-19 13. listopadu 2015 31. října 2021\nNěmecko Pozemní hranice s Rakouskem Evropská migrační krize 13. září 2015 11. listopadu 2021\nNorsko Přístavy s trajektovým spojením do Dánska, Německa a Švédska Evropská migrační krize 26. listopadu 2015 9. listopadu 2021\nŠvédsko Všechny vnitřní hranice Evropská migrační krize 12. listopadu 2015 11. listopadu 2021\nPo tuniské revoluci v letech 2010–11 dala italská vláda šestiměsíční povolení k pobytu zhruba 25 000 tuniským migrantům. To umožnilo migrantům volně cestovat v Schengenském prostoru. V reakci na to Francie i Německo pohrozily zavedením hraničních kontrol, přičemž nechtěly, aby tuniskí uprchlíci vstoupili na jejich území. V dubnu 2011 Francie na několik hodin zablokovala vlaky přepravující migranty na francouzsko -italské hranici ve Ventimiglii .\nDne 25. července 2011 komisař pro vnitřní záležitosti poskytl při závěrečném hodnocení Evropské komise opatření přijatých Itálií a Francií „z formálního hlediska jsou kroky italských a francouzských orgánů v souladu s právem EU. „Lituji, že duch schengenských pravidel nebyl plně respektován“. Paní Malmströmová rovněž vyzvala k soudržnějšímu výkladu schengenských pravidel a silnějšímu systému hodnocení a monitorování schengenského prostoru.\nBěhem migrační krize v září 2015 Německo oznámilo, že dočasně obnoví hraniční kontroly v souladu s ustanoveními o dočasných hraničních kontrolách stanovenými schengenským acquis. Zdá se, že takovéto hraniční kontroly jsou pokusem zabránit nepořádku situaci ještě zhoršit. Zdálo se, že otevřené hranice brání schopnosti Německa zajistit najednou velké množství osob hledajících útočiště. Německo signalizuje, že hraniční kontroly jsou pouze dočasné a pouze za účelem podpory řádného toku migrace do oblasti.\nDalší země, včetně Rakouska, Dánska, Slovinska, Maďarska, Švédska a Norska, zavedly v reakci na krizi hraniční kontroly.\nV prosinci 2015 schválilo Švédsko dočasný zákon, který umožňuje vládě uložit všem dopravním společnostem, aby zkontrolovaly, zda jejich cestující nosí platnou fotografickou identifikaci. Nový zákon vstoupil v platnost 21. prosince 2015 a je platný do 21. prosince 2018. Vláda rozhodla, že nová pravidla budou platit od 4. ledna 2016 do 4. července 2016. Nový zákon vedl k povinné změně vlaku a průchodu hraniční kontrolou na kodaňském letišti pro cestovatele mezi Kodaní a Švédskem a se snížením frekvence služeb. Švédsko zavedlo hraniční kontrolu z Dánska dříve (15. listopadu 2015), ale to nemohlo zastavit tok migrantů, protože mají právo jednou požádat o azyl na švédském území. Nejprve, když dopravní společnosti musely zastavit cizince na dánské straně, byli žadatelé o azyl účinně zastaveni. To způsobilo značné narušení vlakové dopravy, protože železniční stanice neměla kapacitu pro takové kontroly. Tyto kontroly trvaly do 4. května 2017 poté, co komise EU prohlásila takové kontroly za nepřijatelné.\nDne 30. května 2018, kdy byly v některých zemích stále aktivní hraniční kontroly migrantských krizí, se Evropský parlament rozhodl odsoudit prodloužené hraniční kontroly mezi členskými zeměmi schengenského prostoru. Bylo to však pouze prohlášení, protože Parlament o tom nerozhoduje.\n2015 Pařížské útoky\nPo pařížských útocích v listopadu 2015 zavedla Francie na svých hranicích úplnou kontrolu identity a národnosti.\nReakce na koronavirus v roce 2020\nBlokování silnic a policejní vozidla na dočasně uzavřené německo-polské hranici v Lubieszyně dne 15. března 2020 během pandemie COVID-19 .\nAčkoli někteří evropští politici požadovali dočasné uzavření vnitřních hranic Evropy, Evropská unie se koncem února 2020 rozhodla odmítnout myšlenku pozastavení schengenského prostoru cestování a zavedení hraničních kontrol s Itálií. Zástupce vůdce švýcarské ligy Ticino Lorenzo Quadri rozhodnutí kritizoval: „Je alarmující, že dogma o široce otevřených hranicích je považováno za prioritu.“ Prezident Spojených států Donald Trump uvedl, že Evropská unie „nedokázala přijmout stejná opatření a omezit cestování z Číny a dalších horkých míst“, jak zavedly USA.\nČeský premiér Andrej Babiš na začátku března uvedl, že „evropské země nemohou zakázat vstup italských občanů do schengenského prostoru. Jedinou možnou cestou je nechat italského premiéra vyzvat své spoluobčany, aby se zdrželi cestování do jiných zemí Evropská unie."\nPoté, co Slovensko, Dánsko, Česká republika a Polsko v polovině března oznámily úplné uzavření svých národních hranic, řekla předsedkyně Evropské komise Ursula von der Leyenová „Některé kontroly mohou být odůvodněné, ale obecné zákazy cestování nejsou považovány za nejúčinnější Světová zdravotnická organizace. Navíc mají silný sociální a ekonomický dopad, narušují životy a podnikání lidí přes hranice. “ Von der Leyen se také omluvil Itálii, uprostřed rozsáhlé nespokojenosti mezi Italy kvůli nedostatku solidarity, který projevuje Evropa. Do konce března 2020 byly téměř všechny vnitřní schengenské hranice uzavřeny pro nepodstatné cestování. V červenci 2020 byla většina hranic uzavřených kvůli koronaviru znovu otevřena.\nOdznak společné hranice a strážce nákladů\nZúčastněné země jsou povinny uplatňovat přísné kontroly cestujících vstupujících a vystupujících ze schengenského prostoru. Tyto kontroly jsou koordinovány agenturou Evropské unie Frontex a podléhají společným pravidlům. Podrobnosti o hraničních kontrolách, ostraze a podmínkách, za nichž lze udělit povolení ke vstupu do schengenského prostoru, jsou vyčerpávajícím způsobem uvedeny v kodexu schengenských hranic.\nDočasné omezení vstupu osob bez práva volného pohybu pro nepodstatné cestování\nS ohledem na pandemii COVID-19 vydala Evropská komise 16. března 2020 doporučení všem členským státům EU a Schengenu, aby zavedly dočasné omezení vstupu státních příslušníků třetích zemí (tj. Cestujících, kteří nejsou občany EHP/Švýcarska a rodinní příslušníci s právem volného pohybu ) do schengenského prostoru na nepodstatné cesty na počáteční období 30 dnů (s možností prodloužení tohoto období bude posouzeno na základě dalšího vývoje). Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli dlouhodobých víz nebo povolení k pobytu nebo jsou rodinnými příslušníky občanů EHP/Švýcarska, jsou však z tohoto omezení osvobozeni. Dále státní příslušníci třetích zemí „se základní funkcí nebo potřebou“ (jako jsou zdravotničtí pracovníci, dopravní pracovníci, humanitární pracovníci, vojenský personál, sezónní zemědělští pracovníci), cestující v tranzitu, cestující „z naléhavých rodinných důvodů“ a „ potřeba mezinárodní ochrany nebo z jiných humanitárních důvodů “jsou z tohoto omezení vyňati. Evropská komise nicméně zopakovala, že „koordinované a posílené zdravotní kontroly“ by měly být prováděny u všech cestujících, kteří mají povolen vstup do EU a schengenského prostoru. Toto omezení cestování nyní uplatňují všechny členské státy EU (kromě Irska) a Schengenu.\nDne 30. března 2020 Evropská komise zveřejnila „Pokyny k provádění dočasného omezení nepodstatných cest do EU, k usnadnění tranzitních opatření pro repatriaci občanů EU a k účinkům na vízovou politiku“ za účelem poskytnutí „rad a praktických pokynů“. Pokyny uvádějí, že členským státům je povoleno přijímat opatření (například vyžadovat, aby cizí státní příslušníci podstoupili určitou dobu izolace, pokud přijedou z území zasaženého COVID-19), za předpokladu, že stejné požadavky jsou kladeny i na jejich vlastní státní příslušníky. Pokyny rovněž objasňují, že občané evropských mikro států (Andorra, Svatý stolec, Monako a San Marino) jsou osvobozeni od dočasného omezení vstupu státních příslušníků třetích zemí do Evropské unie a schengenského prostoru pro nepodstatné cestovat. Kromě toho by občanům Srbska, Severní Makedonie, Černé Hory a Turecka měl být povolen vstup do Evropské unie a schengenského prostoru, pokud uvíznou v zahraničí, aby se usnadnila repatriace do země jejich původu. Státním příslušníkům třetích zemí (na které se nevztahuje jedna z výjimek z dočasného omezení vstupu z jiných než podstatných důvodů), kteří usilují o vstup do Schengenského prostoru, bude odepřen vstup na hraničním přechodu vnějších hranic a obdrží formulář o odmítnutí vstupu ( s důvodem odmítnutí označeným jako „já“ (tj. ohrožení veřejného zdraví)), jakož i razítko do pasu zrušené nesmazatelným křížem černým inkoustem a písmenem „I“ na pravé straně.\nNěkteré členské státy EU a Schengenu šly dále, než je doporučení Evropské komise, a omezily vstup občanů EHP/Švýcarska na svá území kvůli nepodstatným cestám. Například dne 4. dubna 2020, francouzský pohraniční policie odepřen vstup do skupiny EU a britských občanů, kteří přišli na letiště Marseille Provence na soukromé letadlo z Velké Británie, s úmyslem zůstat v rekreační vile v Cannes .\nDne 8. dubna 2020 vyzvala Evropská komise členské státy EU a Schengenu, aby prodloužily omezení vstupu státních příslušníků třetích zemí na jiné než nezbytné cesty o dalších 30 dnů do 15. května 2020. Dne 8. května 2020 Evropská Komise znovu vyzvala členské státy, aby prodloužily omezení o dalších 30 dní do 15. června 2020. Dne 11. června 2020 Evropská komise doporučila členským státům, aby prodloužily omezení vstupu státních příslušníků třetích zemí na nepodstatné cesty do 30. června 2020 .\nHraniční kontrolní bod pro vozidla provozovaná finskou pohraniční stráží v Nuijamaa na vnější hranici s Ruskem . Dráha zcela vpravo je pouze pro občany EHP (včetně EU) a Švýcarska, zatímco ostatní pruhy jsou pro všechny cestovatele.\nVšechny osoby překračující vnější hranice - příchozí nebo odchozí - podléhají kontrole pohraniční stráže . Jedinou výjimkou jsou pravidelní přeshraniční dojíždějící (jak ti s právem volného pohybu, tak státní příslušníci třetích zemí), kteří jsou příslušníkům pohraniční stráže dobře známí: jakmile počáteční kontrola ukáže, že neexistuje záznam o nich v Schengenském informačním systému nebo ve vnitrostátních databázích mohou podléhat pouze příležitostným „náhodným“ kontrolám, a nikoli systematickým kontrolám při každém překročení hranice.\nDříve byli občané EHP a Švýcarska, jakož i jejich rodinní příslušníci požívající práva volného pohybu, při překračování vnějších hranic podrobeni pouze „minimální kontrole“. To znamenalo, že jejich cestovní doklad byl podroben pouze „rychlé“ a „přímočaré“ vizuální kontrole a volitelné kontrole ztracených/odcizených cestovních dokladů v databázích. Nahlížení do Schengenského informačního systému a dalších národních databází za účelem zajištění toho, aby cestující nepředstavoval bezpečnostní, veřejnou politiku nebo zdravotní hrozbu, bylo povoleno pouze na striktně 'nesystémovém' základě, kde taková hrozba byla 'skutečná', 'přítomná' a „dostatečně seriózní“. Naproti tomu ostatní cestovatelé byli podrobeni „důkladné kontrole“.\nS ohledem na teroristické útoky v Paříži z listopadu 2015 se však ministři vnitra členských států během zasedání Rady Evropské unie dne 20. listopadu 2015 rozhodli „okamžitě provést nezbytné systematické a koordinované kontroly na vnějších hranicích, včetně na jednotlivce požívající práva volného pohybu “. Byly provedeny změny Schengenského hraničního kodexu s cílem zavést systematické kontroly cestovních dokladů občanů EHP a Švýcarska, jakož i jejich rodinných příslušníků požívajících práva volného pohybu, proti příslušným databázím při překračování vnějších hranic. Nový režim vstoupil v platnost dne 7. dubna 2017.\nPokud by provádění systematických kontrol proti databázím mělo nepřiměřený dopad na plynulost provozu na vnější hranici, mohou být takové kontroly uvolněny, pokud se na základě posouzení rizik stanoví, že by nevedlo k bezpečnostnímu riziku.\nZa „výjimečných“ a „nepředvídaných“ okolností, kdy se čekací doby stanou nepřiměřenými, mohou být kontroly vnějších hranic dočasně uvolněny.\nPohraniční stráž provádí při kontrole cestujících, kteří překračují vnější hranice, následující postupy:\na rodinní příslušníci s právem volného pohybu\nKontrola identity cestujícího na základě jeho cestovního dokladu Ano Ano Ano\nKontrola, zda je cestovní doklad platný a jeho platnost nevypršela Ano Ano Ano\nKontrola cestovního dokladu na známky padělání nebo padělání pomocí technických zařízení (např. UV světlo , lupy) Volitelný Volitelný Volitelný\nKontrola pravosti dat uložených na čipu RFID (pokud je cestovní doklad biometrický ) Volitelný Volitelný Volitelný\nKontrola cestovního dokladu podle seznamu odcizených, zneužitých, ztracených a zneplatněných dokladů v Schengenském informačním systému , databázi Interpolu SLTD a dalších národních databázích Ano Ano Ano\nNahlížení do Schengenského informačního systému a dalších národních databází s cílem zajistit, aby cestující nepředstavoval hrozbu pro veřejný pořádek, vnitřní bezpečnost, veřejné zdraví nebo mezinárodní vztahy žádného členského státu Schengenu Ano Volitelné\nZaznamenávání vstupu/výstupu cestujícího do databáze\n(Všimněte si, že v dubnu 2016 zaznamenávalo státní příslušníky třetích zemí pouze 10 členských států Schengenu-Estonsko, Finsko, Maďarsko, Lotyšsko, Litva, Malta, Polsko, Portugalsko, Slovensko a Španělsko vstupů a výstupů do jejich národních databází, ale data se mezi národními databázemi těchto zemí nevyměňují, ani neexistuje schengenská centralizovaná databáze sledující vstupy a výstupy ve všech 26 členských státech Schengenu. Pouze Polsko systematicky zaznamenává vstupy a výstupy Občané EHP a Švýcarska, kteří jsou zastaveni na hranicích.) Volitelný Volitelný Volitelný\nOrazítkování cestovního dokladu Ne Ano\nKontrola, zda má cestující příslušné vízum/povolení k pobytu (je -li vyžadováno) Ne Ano Volitelný\nKontrola pravosti krátkodobých víz (je-li požadována) a totožnosti jejich držitele pomocí vízového informačního systému Ne Ano Volitelný\nKontrola vstupních a výstupních razítek v cestovním dokladu, aby se zajistilo, že cestovatel nepřekročil maximální délku povoleného pobytu Ne Ano\n(s některými výjimkami) Volitelný\nOvěření místa odletu a cíle cestujícího Ne Ano Ne\nOvěření účelu pobytu cestujícího Ne Ano\n(s některými výjimkami) Ne\nOvěření jakýchkoli dokumentů/důkazů na podporu údajného účelu pobytu cestujícího Ne Volitelné\nOvěření, že cestující má dostatečné prostředky na svůj pobyt a další/zpáteční cestu (nebo že je schopen takové prostředky získat zákonným způsobem) Ne Ano\nStanoviště hraniční kontroly v odletové hale na finském letišti Oulu , které bude obsluhovat finská pohraniční stráž, když bude let provozován do destinace mimo schengenský prostor. Svítit může buď nápis „občané EU/EHP/Švýcarska“ nebo „Všechny pasy“ nad kabinami.\nSamoobslužné brány EasyPASS, které mohou způsobilí cestovatelé použít k vymazání hraniční kontroly na letišti v Mnichově v Německu.\nOplocení na Vislovém kose označující vnější hranici mezi Polskem a Ruskem .\nHraniční značky a oplocení vymezující vnější hranici mezi Litvou a Běloruskem poblíž vesnice Stakai.\nNamontovaní maďarští policisté hlídkující na vnějších hranicích mezi Maďarskem a Srbskem .\nJak ukazuje výše uvedená tabulka, protože mnoho postupů je nepovinných, pohraniční stráže mají právo rozhodnout, jak přísně kontrolují cestující na vnějších hraničních přechodech. V důsledku toho se doba potřebná k provedení kontrol mezi zeměmi Schengenu liší. Za minulého režimu (kdy osoby s právem na volný pohyb podléhaly pouze „minimální kontrole“) trvala vstupní kontrola občana EHP nebo Švýcarska v Itálii v průměru přibližně pět sekund, zatímco v Norsku to v průměru trvalo asi 1 minutu. Rozdíly v kontrolách státních příslušníků třetích zemí (kteří podléhají důkladnější kontrole) jsou ještě větší. Například vstupní kontrola státního příslušníka přílohy II trvá v Řecku v průměru přibližně 15 sekund, zatímco na Slovensku trvá v průměru tři až pět minut. Podobně vstupní kontrola u státního příslušníka přílohy I v průměru trvá přibližně 30–60 sekund v Nizozemsku, zatímco v Lotyšsku v průměru přibližně dvě až pět minut.\nPoté, co nový režim vstoupil v platnost 7. dubna 2017, byly na mnoha vnějších hraničních přechodech hlášeny výrazně delší čekací doby, zejména proto, že bylo těsně před velikonočními prázdninami. Cestovatelé vstupující do Slovinska z Chorvatska (které, přestože je členským státem Evropské unie , ale ještě není součástí schengenského prostoru), museli několik hodin čekat, protože slovinská pohraniční stráž systematicky kontrolovala cestovní doklady všech cestujících (včetně těch, kteří mají právo volného pohybu) ) proti relevantním databázím. Premiér Slovinska , Miro Cerar , uznal, že situace je ‚nepřijatelné‘. Aby se zmírnily dlouhé fronty, byla od pátku 7. dubna 2017 do konce víkendu dočasně pozastavena systematická kontrola cestovních dokladů osob s právem volného pohybu proti příslušným databázím. Následující víkend se však znovu objevily dlouhé fronty. Premiér Chorvatska , Andrej Plenković , kritizoval situaci, volat to ‚neudržitelný‘ a vyjádřil znepokojení nad dopadem na cestovní ruch (což představuje 18% z Chorvatska HDP ). Prezident Chorvatska , Kolinda Grabarová Kitarovićová , zaslala formální dopis na Evropskou komisi , aby vyjádřili své znepokojení nad účinností nového režimu na hraničních kontrol. Na schůzce konané dne 29. dubna 2017 Předseda Evropské komise , Jean-Claude Juncker , Cerar a Plenković dohodnuto, že v pohybu vpřed, systematická kontrola cestovních dokladů osob s právem na volný pohyb proti příslušných databázích by pozastaveno na pozemních hraničních přechodech mezi Chorvatskem a Slovinskem, pokud čekací doba přesáhne 15 minut (místo toho se budou provádět „cílené kontroly“). Dlouhé fronty byly hlášeny také na přechodech vnějších hranic v Řecku , kde se vedení řecké policie (odpovědné za hraniční kontroly) rozhodlo na 6 měsíců pozastavit systematickou kontrolu cestovních dokladů osob s právem volného pohybu proti příslušným databázím (s výjimkou pozemního hraničního přechodu Kipoi s Tureckem z bezpečnostních důvodů). Řecko bylo zvláště zasaženo zavedením nového režimu, protože řecké průkazy nejsou strojově čitelné , což znamenalo, že pohraničníci museli ručně zadat informace o držiteli do počítačového systému, aby zkontrolovali příslušné databáze, pokud řecký občan předložil občanský průkaz místo pasu . Podobně byly na přechodech vnějších hranic ve Francii a Španělsku hlášeny dlouhé čekací doby . Finsko , Maďarsko a Itálie rovněž vydaly oznámení o pozastavení systematických kontrol na některých hraničních přechodech vnějších hranic. V červenci 2017 Řecko podalo žádost o pozastavení systematického prověřování cestovních dokladů osob s právem volného pohybu proti relevantním databázím na dobu dalších 18 měsíců z důvodu „nedostatků v infrastruktuře a zvýšeného provozu na 12 letištích po celé zemi“ .\nPři provádění kontrol na vnějších hranicích jsou příslušníci pohraniční stráže ze zákona povinni respektovat důstojnost cestujících (zejména v případech zahrnujících zranitelné osoby) a je jim zakázáno diskriminovat osoby na základě jejich pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženství nebo přesvědčení , postižení, věk nebo sexuální orientace.\nKontroly vnějších hranic se nacházejí na silnicích překračujících hranici, na letištích, v námořních přístavech a ve vlacích. Podél pozemní hranice obvykle není plot, ale existují výjimky, jako je hraniční plot Ceuta a některá místa na východní hranici. Sledovací kamerové systémy, některé vybavené infračervenou technologií, se však nacházejí na některých kritičtějších místech, například na hranici mezi Slovenskem a Ukrajinou, kde je v některých bodech kamera každých 186 metrů (203 yardů).\nVšichni cestující, kteří vstupují do Schengenského prostoru a opouštějí jej všeobecným letectvím nebo na výletní lodi, musí provést své první místo vstupu/ konečné místo odletu na letišti/ letišti nebo v námořním přístavu, který je určen jako vnější hraniční přechod. Odchylně je cestujícím na palubě výletní lodi dovoleno uskutečnit svůj první přístav v přístavu, který není určen jako vnější hraniční přechod, pokud to oznámí přístavním orgánům a získají povolení od pohraniční stráže. V praxi je to však mezera, kterou je těžké zkontrolovat, a bylo odhaleno rozsáhlé pašování drog pomocí soukromých lodí. Pobřežní stráže vynakládají podél jižního pobřeží schengenských zemí ve Středomoří značné úsilí, aby zabránily vstupu soukromých lodí bez povolení.\nNa mnoha hraničních přechodech na vnějších hranicích existují zvláštní pruhy pro občany EHP a Švýcarska (jakož i jejich rodinné příslušníky) a další pruhy pro všechny cestovatele bez ohledu na státní příslušnost. Na některých hraničních přechodech vnějších hranic existuje třetí typ pruhu pro cestující, kteří jsou státními příslušníky přílohy II (tj. Občané mimo EHP/Švýcarsko, kteří jsou osvobozeni od vízové povinnosti). Přestože andorrští a sanmarínští občané nejsou občany EHP, mohou přesto využívat speciální pruhy určené pro občany EHP a Švýcarska. Od 1. ledna 2021 již britští občané nesmějí používat pruhy EHP/Švýcarska.\nNěkteré vnější hraniční přechody mohou využívat pouze někteří cestovatelé. Například hraniční přechod v Veľké Slemence , Slovensko (na hranicích s Ukrajinou ) lze překračovat pouze chodci nebo cyklisté, kteří jsou EHP, Švýcarsko nebo ukrajinské občany. Hraniční kontrolní bod v litevském Ramoniškiai (na hranici s Ruskem ) mohou překročit pouze litevští a ruští státní příslušníci; všichni ostatní cestovatelé, včetně nelitských občanů EHP a Švýcarska, nemohou tento hraniční přechod použít. Podobně je hraniční kontrolní bod Pededze-Brunishevo v Lotyšsku (na hranici s Ruskem ) otevřen pouze lotyšským a ruským občanům. Hraničním přechodem v Połowce -Pieszczatka, Polsku (na hranicích s Běloruskem ) může být překročena pouze polské a běloruské státní příslušníky. V roce 2016 mohli dočasně po dobu 180 dnů dva nejsevernější hraniční kontrolní stanoviště Raja-Jooseppi a Salla na hranici Finsko-Rusko překročit pouze finští, ruští a běloruscí občané (a také jejich rodinní příslušníci); všichni ostatní státní příslušníci, včetně nefinských občanů EHP a Švýcarska, nesměli používat tyto hraniční kontrolní body. Hraniční přechody Haapovaara, Inari, Karttimo, Kurvinen, Leminaho a Parikkala (stejně jako železniční přejezd Imatra ) jsou dále přístupné pouze finským a ruským občanům.\nDodatečné povinnosti uložené evropským právem vnitrostátním hraničním orgánům, pokud jde o zpracování cestujících, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí (např. Povinnost opatřit razítkem své cestovní doklady ), by neměly bránit rozvoji automatizovaných systémů hraniční kontroly, které jsou těmto cestujícím zpřístupněny . Jak ukazují výše uvedené příklady automatizovaných systémů hraniční kontroly, které byly vyvinuty na přechodech vnějších hranic schengenského prostoru, vnitrostátní pohraniční orgány dokázaly přizpůsobit podobu svých automatizovaných systémů hraniční kontroly státním příslušníkům třetích zemí jejich používání. Jedním z řešení je mít pohraniční stráž fyzicky umístěnou vedle automatizovaných hraničních bran, která může v případě potřeby razítkovat cestovní doklady: tento přístup přijala finská pohraniční stráž u automatizovaných hraničních bran na letišti v Helsinkách , kde jsou způsobilí uživatelé (kteří jsou povinni obdržet razítko do pasu) zahrnují držitele biometrických pasů z Austrálie , Kanady , Japonska , Nového Zélandu , Jižní Koreje a Spojených států a také portugalského Serviço de Estrangeiros e Fronteiras u automatizovaných hraničních bran na letišti v Lisabonu, kde jsou způsobilí uživatelé (kteří jsou povinni obdržet razítko pasu) zahrnují držitele angolských a brazilských pasů a držitele diplomatických/služebních pasů . Tento přístup byl rovněž přijat v Itálii, kde mezi způsobilé uživatele eGates patří držitelé biometrických pasů z Austrálie , Kanady , Izraele , Japonska , Nového Zélandu , Singapuru , Jižní Koreje , USA a Vatikánu . Podobné, ale mírně odlišné řešení přijala nizozemská královská Marechaussee na automatizovaných hraničních branách rozpoznávání clony Privium na letišti Amsterdam Schiphol (kde mezi oprávněné uživatele patří registrovaní občané EHP/Švýcarska, občané USA, kteří jsou členy Global Entry , a všichni státní příslušníci, kteří jsou držitelé diplomatických pasů ), jakož i německou federální policií na automatizovaných hraničních branách ABG Plus pro rozpoznávání duhovky na letišti ve Frankfurtu (kde mezi oprávněné uživatele patří registrovaní občané EHP/Švýcarska a občané USA, kteří jsou členy Global Entry ): pokud jsou způsobilí třetí- státní příslušníci zemí používají Privium/ABG Plus, poté, co je jejich duhovka naskenována a ověřena, otevírá se brána jiné brány než pro občany EHP/Švýcarska a státní příslušník třetí země je nasměrován do pruhu, který je vede do přední části fronty na ruční pas kontroly na imigračních přepážkách, kde pohraničník razítkuje pas uživatele. Dalším možným řešením by bylo navrhnout automatizované hraniční brány pro tisk papírového lístku se vstupním nebo výstupním razítkem a také jména cestujícího a čísla cestovního dokladu, kdykoli je uživatel cestovatel, na kterého se vztahuje požadavek jeho nebo její cestovní doklad opatřen razítkem. V přístavu v Helsinkách se finský pohraniční stráže byl přizpůsoben design automatizovaných hraničních tam bran rozšířit způsobilost zahrnovat ruské občany (kteří jako příloha I příslušníků, jsou povinni mít vízum) požadavkem je, aby skenovat jak s osobními údaji stránku a vízum uvnitř pasu, poté vkročit do brány pro rozpoznávání obličeje a rozpoznávání otisků prstů, a poté, co se brána otevře, přiblížit se k pohraničnímu důstojníkovi, aby si nechal orazítkovat pas.\nNěkdy se kontroly vnějších hranic nacházejí na neschengenském území. Například francouzská pohraniční policie provádí hraniční kontroly vedle sebe umístěných kontrol cestujících, kteří odjíždějí ze Spojeného království do schengenského prostoru, než nastoupí na vlak nebo trajekt na nádražích St Pancras International , Ebbsfleet International a Ashford International , jakož i v přístavu Dover a terminál Eurotunnel Folkestone .\nHlavní článek: Evropský cestovní informační a autorizační systém\nV listopadu 2016 navrhla Evropská komise systém pro elektronickou autorizaci státních příslušníků třetích zemí osvobozených od vízové povinnosti s názvem ETIAS (evropský cestovní informační a autorizační systém). Zahraniční návštěvníci budou povinni předložit osobní údaje předem a zaplatit poplatek za zpracování (u dětí se poplatek odpouští). Žádost se podává přes internet a musí být podána několik dní před cestou. Autorizace bude platná tři roky. Představuje se jako systém podobný systému ESTA ve Spojených státech a systému ETA v Kanadě. V březnu 2020 má ETIAS začít fungovat do konce roku 2022.\nPožadavky systému ETIAS se budou obecně vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří nepotřebují víza a nemají povolení k pobytu ani nic podobného. Další podrobnosti viz ETIAS .\nSchengenská pravidla vyžadují, aby všichni dopravci přepravující cestující přes vnější hranici Schengenu museli před nástupem na palubu zkontrolovat, zda mají cestující správné cestovní doklady a víza nutná ke vstupu. Na přepravce, kteří přepravují státní příslušníky třetích zemí bez správných cestovních dokladů, se ukládají finanční sankce a jsou povinni přepravovat osoby, kterým byl odepřen vstup, zpět do místa odletu. Cílem tohoto opatření je zabránit nelegálnímu přistěhovalectví. Vzhledem k tomu, že přistěhovalci mají právo žádat o azyl na hraničních kontrolách v přístavech vstupu do EU, ačkoli takové žádosti musí být podány osobně v zemi, kde se žádá o azyl, toto opatření má za následek zabránění potenciálním žadatelům o azyl v nástup do veřejné dopravy do schengenského prostoru (pokud již nezískali schengenské vízum nebo jsou osvobozeni od víza).\nOstatní členové EU a území schengenských zemí mimo schengenský prostor (volný pohyb v schengenském prostoru)\nPro krátkodobé pobyty v schengenském prostoru nejsou víza nutná\nPro vstup do schengenského prostoru a pro tranzit některých schengenských zemí je v některých případech nutné vízum\nK vstupu nebo tranzitu do jakékoli schengenské země je vyžadováno vízum\nUsnadněný dokument o železniční přepravě\nPravidla platná pro krátkodobá vstupní víza do schengenského prostoru jsou stanovena v předpisech EU, které obsahují dva seznamy: seznam národností (nebo tříd držitelů cestovních dokladů ), které vyžadují vízum pro krátkodobý pobyt ( příloha I list ) a seznam, který ne (seznam v příloze II ).\nUvedení na bezvízový seznam někdy, ale ne vždy, vyjme uvedenou národnost nebo třídu z požadavku získat pracovní povolení, pokud chtějí během svého pobytu začít pracovat nebo vykonávat samostatnou výdělečnou činnost; služební cesty se v tomto smyslu běžně nepovažují za zaměstnání.\nŽádost o schengenské vízum by měla být podána na velvyslanectví nebo konzulát země, kterou cestovatel zamýšlí navštívit. Pokud cestovatel plánuje navštívit více zemí schengenského prostoru, žádost by měla být podána na velvyslanectví nebo konzulát hlavního cíle. Pokud hlavní cíl nelze určit, měl by cestující požádat o vízum na velvyslanectví nebo konzulátu členského státu schengenského prostoru prvního vstupu. Externí poskytovatelé služeb jsou určitými diplomatickými misemi najati, aby zpracovávali, shromažďovali a vraceli žádosti o víza.\nStandardní poplatek za žádost o schengenské vízum je 80 EUR. U dětí ve věku od 6 do 12 let je snížený poplatek za žádost o vízum ve výši 40 EUR. Pokud je žádost podána u externí poskytovatel služeb, může být nutné zaplatit další poplatek za službu. Poplatek za žádost o vízum (a případně poplatek za další služby) se nevrací bez ohledu na výsledek žádosti.\nVstupní podmínky pro státní příslušníky třetích zemí\nSchengenské vízum nebo osvobození od vízové povinnosti neopravňuje cestujícího ke vstupu do schengenského prostoru, ale spíše umožňuje cestujícím usilovat o vstup na hraničním přechodu. Kodex schengenských hranic uvádí požadavky, které musí státní příslušníci třetích zemí splňovat, aby mohli být vpuštěni do schengenského prostoru. Za tímto účelem se státní příslušník třetí země je osoba, která nemá ani nyní právo na volný pohyb (tedy osoba, která není občanem EEA nebo Švýcarska, ani rodinným příslušníkem takové osoby).\nVstupní požadavky na státní příslušníky třetích zemí, kteří mají v úmyslu pobývat v schengenském prostoru nejvýše 90 dnů v jakémkoli období 180 dnů, jsou následující:\nCestující je držitelem platného cestovního dokladu nebo dokladů, které je opravňují k překročení hranice (vízum se v tomto smyslu nepovažuje za cestovní doklad); přijímání cestovních dokladů za tímto účelem zůstává v doméně členských států;\nCestovní doklad musí být platný nejméně 3 měsíce po předpokládaném datu odjezdu ze schengenského prostoru (i když v odůvodněných mimořádných případech lze od této povinnosti upustit) a musí být vydán během předchozích 10 let;\nCestovatel má buď platné vízum (je -li vyžadováno), nebo platné povolení k pobytu;\nCestovatel může odůvodnit účel a podmínky zamýšleného pobytu a má dostatečné prostředky na živobytí, a to jak po dobu předpokládaného pobytu, tak pro návrat do země původu nebo tranzit do třetí země, do které si je cestovatel jistý být přijat, nebo je schopen získat takové prostředky zákonným způsobem;\nCestovatel není považován za hrozbu pro veřejný pořádek, vnitřní bezpečnost, veřejné zdraví ani mezinárodní vztahy žádného ze schengenských států.\nI když však státní příslušník třetí země nesplňuje kritéria pro vstup, může mu být vstup udělen:\nNa základě národních zájmů\nNa základě mezinárodních závazků\nPokud osoba nemá vízum, ale splňuje kritéria pro udělení víza na hranicích\nPokud je osoba držitelem povolení k pobytu nebo víza k opětovnému vstupu vydaného schengenským státem\nPři překročení vnějších hranic jsou příslušníci pohraniční stráže povinni orazítkovat cestovní doklady státních příslušníků třetích zemí. Státní příslušníci Andorry , Monaka , San Marina a Vatikánu jsou z tohoto požadavku osvobozeni, stejně jako hlavy států, jejichž návštěvy byly oznámeny diplomatickou cestou, a držitelé povolení k malému pohraničnímu styku a povolení k pobytu vydaných členským státem Schengenu. Určité výjimky platí také pro posádky lodí a letadel. Státním příslušníkům třetích zemí, kteří jinak splňují všechna kritéria pro vstup do schengenského prostoru, nesmí být odepřen vstup pouze z toho důvodu, že v jejich cestovním dokladu není žádné volné místo pro připojení razítka; místo toho by mělo být razítko nalepeno na samostatný list papíru.\nWikimedia Commons má média související s razítky pasů schengenského prostoru .\nVýstupní razítko pro námořní dopravu vydané v přístavu Helsinky .\nZůstává déle než 90 dní\nU pobytů v celém Schengenském prostoru, které přesahují 90 dní, bude muset státní příslušník třetí země být držitelem buď dlouhodobého víza na dobu delší než jeden rok, nebo povolení k pobytu na delší období. Dlouhodobé vízum je národní vízum, ale uděluje se v souladu s jednotným formátem. Oprávňuje držitele ke vstupu do schengenského prostoru a setrvání ve vydávajícím státě po dobu delší než 90 dnů, avšak nejvýše jeden rok. Pokud si schengenský stát přeje umožnit držiteli dlouhodobého víza zůstat tam déle než rok, musí mu stát vydat povolení k pobytu.\nDržitel dlouhodobého víza nebo povolení k pobytu je oprávněn volně se pohybovat v jiných státech, které tvoří schengenský prostor, po dobu až tří měsíců v každém pololetí. Státní příslušníci třetích zemí, kteří mají dlouhodobý pobyt v schengenském státě, mohou také získat právo přestěhovat se a usadit se v jiném schengenském státě, aniž by ztratili právní postavení a sociální výhody.\nŽadatelům o azyl, kteří žádají o mezinárodní ochranu podle Ženevské úmluvy členské státy Schengenu, není vydáno povolení k pobytu, ale místo toho jim je do tří dnů od podání žádosti vydáno povolení k pobytu na území členského státu čeká na vyřízení nebo je vyšetřován. To znamená, že zatímco se zpracovává jejich žádost o status uprchlíka, žadatelé o azyl mohou zůstat pouze v členském státě Schengenu, kde požádali o azyl a nemají právo volně se pohybovat v jiných státech, které tvoří schengenský prostor. Úspěšným žadatelům, kterým byla členským státem Schengenu udělena mezinárodní ochrana, jsou vydána povolení k pobytu, která jsou platná po dobu nejméně tří let a lze je prodloužit, zatímco žadatelům, kterým členský stát Schengenu udělil doplňkovou ochranu, jsou vydána povolení k pobytu s platností nejméně 1 rok a obnovitelné, pokud neexistují závažné důvody týkající se národní bezpečnosti nebo veřejného pořádku. Rodinným příslušníkům osob požívajících mezinárodní nebo doplňkové ochrany ze schengenského členského státu jsou vydávána také povolení k pobytu, ale jejich platnost může být kratší. Žadatelům, kterým byla členským státem Schengenu udělena dočasná ochrana (stejně jako jejich opětovně rodinným příslušníkům), je vydáno povolení k pobytu platné po celou dobu dočasné ochrany.\nNěkteří státní příslušníci třetích zemí však mohou pobývat v schengenském prostoru déle než 90 dní, aniž by museli žádat o dlouhodobé vízum. Francie například nevyžaduje, aby občané Andorry, Monaka, San Marina a Vatikánu žádali o dlouhodobé vízum. Kromě toho čl. 20 odst. 2 úmluvy, kterou se provádí Schengenská dohoda, umožňuje, aby to „za výjimečných okolností“ a bilaterální dohody uzavřené jednotlivými signatářskými státy s jinými zeměmi před vstupem úmluvy v platnost zůstaly použitelné. V důsledku toho je například občanům Nového Zélandu povolen pobyt až 90 dní v každé ze schengenských zemí (Rakousko, Belgie, Česká republika, Dánsko, Finsko, Francie, Německo, Řecko, Island, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko, Norsko, Polsko, Portugalsko, Španělsko, Švédsko a Švýcarsko), které již před vstupem této úmluvy v platnost uzavřely dvoustranné dohody o osvobození víz s vládou Nového Zélandu bez nutnosti žádat o dlouhodobá víza, ale pokud cestují do jiných V zemích Schengenu platí 90denní lhůta ve lhůtě 180 dnů.\nVstupní podmínky pro rodinné příslušníky občanů EHP a Švýcarska\nEHP zahrnuje EU\nStátní příslušníci třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů EHP a Švýcarska, kteří uplatňují své právo volného pohybu a jsou držiteli pobytového průkazu rodinného příslušníka občana Unie vydaného jejich hostitelskou zemí EHP, mohou bez víza navštívit jiný členský stát EHP nebo Švýcarsko na krátkodobý pobyt až tři měsíce v každém členském státě. „Člen rodiny“ je definován jako manžel/partner, kterékoli z jejich dětí mladších 21 let nebo závislé osoby (včetně dětí manžela/partnera) a nezaopatřených rodičů (včetně manželů/partnerů).\nDržitelé pobytového průkazu rodinného příslušníka občana Unie vydaného členským státem Schengenu mohou cestovat do jiného členského státu Schengenu bez víza, bez ohledu na to, zda cestují samostatně nebo doprovázejí svého rodinného příslušníka z EHP/Švýcarska nebo se k němu připojují. Držitelé pobytového průkazu rodinného příslušníka občana Unie vydaného Bulharskem, Chorvatskem, Kyprem, Irskem a Spojeným královstvím však mohou cestovat do schengenského prostoru bez víza pouze v případě, že doprovázejí nebo se připojují k rodinnému příslušníkovi svého občana z EHP/Švýcarska . Britští občané mohou o kartu požádat do 30. června 2021.\nJe-li rodinný příslušník mimo EHP státní příslušník přílohy I, který se na hranici předloží bez pobytového průkazu rodinného příslušníka občana Unie nebo bez vstupního víza, ale může prokázat své rodinné vazby s EHP/Švýcarskem občané jiným způsobem, pak musí být vízum na hranici vydáno zdarma a vstup povolen.\nV prosinci 2008 však bylo právo vstupu rodinných příslušníků občanů EHP/Švýcarska stanovené v čl.5 odst.2 a čl. 5 odst. 4 směrnice 2004/38/ES nesprávně provedeno do belgického, lotyšského a švédského práva , a neprovedeno vůbec Rakouskem, Dánskem, Estonskem, Itálií, Litvou, Německem a Slovinskem. Pět členských států se touto směrnicí neřídí, takže rodinní příslušníci, kteří nejsou členy EHP, mohou stále čelit obtížím (odepření vstupu na palubu přepravní společností, odmítnutí vstupu pohraniční policií) při cestování do těchto států pomocí jejich pobytové karty vydané jiný členský stát EU. Stále může být vyžadováno vízum nebo jiný dokument.\nMalý pohraniční provoz na vnějších hranicích\nStáty Schengenu, které sdílejí vnější pozemní hranici s nečlenským státem EU, jsou podle nařízení EU 1931/2006 oprávněny uzavírat nebo udržovat dvoustranné dohody se sousedními třetími zeměmi za účelem zavedení režimu malého pohraničního styku . Tyto dohody definují příhraniční oblast, která může dosahovat maximálně 50 kilometrů (31 mi) na obou stranách hranice, a stanoví vydávání povolení k malému pohraničnímu styku obyvatelům pohraniční oblasti. Povolení lze použít k překročení vnější hranice EU v příhraniční oblasti, při překročení hranice nejsou opatřena razítkem a musí obsahovat jméno držitele a fotografii, jakož i prohlášení, že jeho držitel není oprávněn pohybovat se mimo hraniční oblast a že jakékoli zneužití podléhá sankcím.\nPovolení se vydává na dobu jednoho až pěti let a umožňuje pobyt v pohraniční oblasti až na tři měsíce. Povolení lze vydat pouze oprávněným obyvatelům pohraniční oblasti, kteří mají v pohraniční oblasti pobyt minimálně jeden rok (nebo déle, stanoví -li to dvoustranná dohoda). Žadatelé o povolení musí prokázat, že mají oprávněné důvody k častému překračování vnější pozemní hranice v rámci režimu malého pohraničního styku. Státy Schengenu musí vést centrální registr vydaných povolení a musí poskytnout okamžitý přístup k příslušným údajům ostatním státům Schengenu.\nDržitelé povolení k malému pohraničnímu styku mohou strávit až 3 měsíce pokaždé, když vstoupí do pohraniční oblasti země, která povolení vydala (tato lhůta je mnohem velkorysejší než obvykle „90 dní v období 180 dnů“) udělena státním příslušníkům třetích zemí navštěvujícím schengenský prostor).\nPřed uzavřením dohody se sousední zemí musí schengenský stát získat souhlas Evropské komise , která musí potvrdit, že návrh dohody je v souladu s nařízením. Dohoda může být uzavřena pouze tehdy, pokud sousední stát udělí alespoň vzájemná práva státním příslušníkům EHP a Švýcarska, kteří mají bydliště na schengenské straně příhraniční oblasti, a souhlasí s repatriací osob, u nichž bylo shledáno, že dohodu o hranicích zneužívají.\nNorsko - Rusko od května 2012.\nPolsko – Rusko (oblast Kaliningradu) od července 2012 (pozastaveno od července 2016)\nDohoda mezi Chorvatskem a Bosnou a Hercegovinou se prozatímně uplatňuje, čeká se na ratifikaci.\nDne 28. dubna 2014 bylo Moldavsko klasifikováno jako státní příslušnost „přílohy II“ . Dne 11. června 2017 byla Ukrajina klasifikována jako státní příslušnost podle přílohy II. Moldavští a ukrajinští občané, kteří jsou držiteli biometrických pasů, již proto ke vstupu do Schengenského prostoru a Rumunska nepotřebují vízum, čímž se zbavují nutnosti žádat o povolení pro malý pohraniční styk (pokud si nepřejí strávit více než 90 dní v rámci 180denního doba povolená osvobozením od vízové povinnosti, vzhledem k tomu, že držitelé povolení k malému pohraničnímu styku mohou při každém vstupu pobývat 3 měsíce v pohraniční oblasti).\nExistují nebo byly plány pro Litvu – Rusko, Polsko – Bělorusko, Bulharsko – Srbsko a Bulharsko – Severní Makedonie dohody o místním pohraničním styku. Dohoda mezi Polskem a Běloruskem měla vstoupit v platnost do roku 2012, ale Bělorusko ji odložilo, přičemž nebylo stanoveno datum provedení (k říjnu 2012).\nNa konci roku 2009 začalo Norsko vydávat roční víza pro více vstupů, bez obvyklého požadavku mít rodinu nebo obchodního partnera v Norsku, zvaném Pomor-Visas, Rusům z Murmanské oblasti a později těm z Archangelské oblasti . Finsko neplánuje povolení k hranicím, ale v roce 2011 vydalo více než milion pravidelných víz pro Rusy a mnoho z nich víza pro více vstupů. EU plánovala povolit až 5letou platnost víz pro více vstupů pro Rusy.\nK dispozici je také podobný systém pro malý pohraniční styk povolení mezi Španělskem a Marokem , pokud jde o Ceutu a Melillu . Tento systém je starší a byl zahrnut do přístupové smlouvy Španělska z roku 1991 do Schengenského prostoru. V tomto případě existují kontroly identity pro kohokoli, kdo cestuje do jiných částí schengenského prostoru (možné pouze lodí a letecky). Takové kontroly nejsou pravidlem pro jiné zóny malého pohraničního provozu.\nObčané Albánie, Bosny a Hercegoviny, Černé Hory, Severní Makedonie a Srbska mohou vstoupit do schengenského prostoru bez víza. Dne 30. listopadu 2009 zrušila Rada ministrů vnitra a spravedlnosti EU vízovou povinnost pro občany Černé Hory, Severní Makedonie a Srbska, zatímco 8. listopadu 2010 učinila totéž pro Albánii a Bosnu a Hercegovinu. První z nich vstoupil v platnost dne 19. prosince 2009, zatímco druhý dne 15. prosince 2010.\nDne 4. května 2016 navrhla Evropská komise pro občany Kosova bezvízový styk . Evropská komise navrhla, aby Rada Evropské unie a Evropský parlament, aby zrušila vízové povinnosti pro obyvatele Kosova převedením Kosova bezvízový seznam krátkodobých pobytů v schengenském prostoru. Návrh je předložen společně s kladným hodnocením komise, které potvrzuje, že Kosovo splnilo požadavky svého plánu liberalizace víz.\nEvropská komise zahájila s Kosovem dialog o liberalizaci vízového režimu dne 19. ledna 2012. V červnu 2012 předala Komise kosovským orgánům plán liberalizace vízového režimu, který určil legislativu a institucionální opatření, která Kosovo potřebovalo přijmout a provést, aby mohlo pokročit liberalizace víz.\nJednání o liberalizaci vízového režimu mezi EU a západním Balkánem (kromě Kosova) byla zahájena v první polovině roku 2008 a skončila v roce 2009 (pro Černou Horu, Severní Makedonii a Srbsko) a 2010 (pro Albánii a Bosnu a Hercegovinu). Před úplným zrušením víz podepsaly země západního Balkánu (Albánie, Bosna a Hercegovina, Černá Hora, Severní Makedonie a Srbsko) se schengenskými státy v roce 2008 „dohody o zjednodušení vízového režimu“. zkrátit čekací doby, snížit poplatky za víza (včetně víz zdarma pro určité kategorie cestujících) a snížit administrativu. V praxi se však nové postupy ukázaly jako delší, těžkopádnější, dražší a mnoho lidí si stěžovalo, že získání víz bylo jednodušší, než vstoupily v platnost dohody o usnadnění.\nŠpanělská a portugalská policejní vozidla ve středisku policejní spolupráce Španělsko-Portugalsko (španělsky: Comisaría Conjunta Hispano-Lusa ; portugalsky: Centro de Cooperação Policial ) v Tui na hranici Portugalsko-Španělsko .\nAby se zabránilo potenciálně přitěžujícím účinkům zrušení hraničních kontrol na nelegální imigraci a přeshraniční kriminalitu, schengenské acquis obsahuje kompenzační policejní a soudní opatření. Hlavním z nich je Schengenský informační systém (SIS), databáze provozovaná všemi státy EU a Schengenu, která do ledna 2010 obsahovala více než 30 milionů záznamů a do ledna 2014 obsahovala více než 50 milionů záznamů, podle zveřejněného dokumentu v červnu 2015 Radou Evropské unie . Přibližně 1 milion záznamů se týká osob, z nichž 72% nesmělo vstoupit a zůstat v schengenském prostoru. Pouze 7% osob uvedených v databázi SIS bylo pohřešovanými osobami .\nDrtivá většina údajů v SIS, kolem 49 milionů, se týká ztracených nebo odcizených předmětů. Evropská rada uvádí, že v roce 2013 úřady pomocí databáze SIS odhalily v průměru 43 odcizených vozidel denně.\nSeznam orgánů EU s přístupem k SIS je každoročně zveřejňován v Úředním věstníku Evropské unie . K 24. červnu 2015 může databázi SIS využívat 235 úřadů. Databáze SIS je provozně spravována agenturou eu-LISA .\nSchengenská dohoda také umožňuje policistům z jednoho zúčastněného státu sledovat podezřelé přes hranice jak při pronásledování, tak pokračovat v pozorovacích operacích a posílit vzájemnou pomoc v trestních věcech.\nSchengenská úmluva rovněž obsahovala opatření, jejichž cílem bylo zefektivnit vydávání mezi zúčastněnými zeměmi, avšak tato opatření byla nyní zahrnuta do systému evropského zatýkacího rozkazu .\nViz také: schengenské acquis\nPrávní základ Schengenu ve Smlouvách o Evropské unii byl vložen do Smlouvy o založení Evropského společenství prostřednictvím čl. 2 bodu 15 Amsterdamské smlouvy . Do smlouvy, která je v současné době označována jako hlava IV a obsahuje články 61 až 69, byl vložen nový název s názvem „Víza, azyl, imigrace a další politiky související s volným pohybem osob“. Lisabonská smlouva podstatně mění ustanovení článků v názvu přejmenovává název na „ Prostor svobody, bezpečnosti a práva “ a rozděluje jej do pěti kapitol nazvaných „Obecná ustanovení“, „Politiky hraničních kontrol, azylu a přistěhovalectví“, „Soudní spolupráce v občanských věcech“, „ Soudní spolupráce v trestních věcech “a„ Policejní spolupráce “.\nSchengenský prostor měl původně svůj právní základ mimo tehdejší Evropské hospodářské společenství, který byl zřízen podskupinou členských států Společenství na základě dvou mezinárodních dohod:\nSchengenská dohoda z roku 1985 - Dohoda mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném zrušení kontrol na jejich společných hranicích.\nSchengenská úmluva z roku 1990 - Úmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném zrušení kontrol na jejich společných hranicích.\nNa jeho začleněním do hlavní části práva Evropské unie podle Amsterodamské smlouvy , Schengenská dohoda a úmluva byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství na základě rozhodnutí Rady ministrů. V důsledku toho mohou být Dohoda a Úmluva změněny předpisy .\nMini-schengenský prostor , ekonomická zóna mezi Srbskem, Albánií, Severní Makedonií a Kosovem\nDohoda o kontrole hranic Střední Ameriky-4-Smlouva o hranicích ve Střední Americe\nSpolečná cestovní oblast - oblast otevřených hranic zahrnující Spojené království, Irsko, ostrov Man a Normanské ostrovy\nEvropská migrační krize - migrační krize 2010 v Evropské unii\nFADO -evropský systém archivace obrázků pro doklady totožnosti\nMechanismus pro spolupráci a ověřování - systém EU pro dodržování závazků\nSeverská pasová unie - Dohoda mezi DK, FI, IS, NO a SE\nPrümská úmluva - smlouva o vymáhání práva v části Evropy\nVeřejný registr cestovních dokladů a dokladů totožnosti online - online úložiště bezpečnostních funkcí v cestovních dokladech\nTrans-Tasman Travel Arrangement -Dohoda mezi AU a NZ\nVízová politika schengenského prostoru - Zásady týkající se povolení požadovaných pro vstup do schengenského prostoru\nMédia související s vnitřními schengenskými hranicemi na Wikimedia Commons\nWikicesty má cestovní průvodce pro cestování po Schengenském prostoru .\nKalkulačka dnů strávených na cestách pod schengenským krátkodobým vízem (ec.europa.eu) Citováno 2. března 2014.\nÚmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném zrušení kontrol na jejich společných hranicích ( Úř. Věst.L 239, 22. září 2000, s. 19 ). ( Konsolidovaná verze ).\nDohoda mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném zrušení kontrol na jejich společných hranicích ( Úř. Věst. L 239, 22. září 2000, s. 13 ).\nNařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) ( Úř. Věst.L 105, 13. dubna 2006, s. 1 ).\nNařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se uvádí seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic víza, a zemí, jejichž státní příslušníci jsou od tohoto požadavku osvobozeni ( Úř. Věst. L 81, 21. března 2001, s. 1). 1 ).\nNařízení Rady (ES) č. 693/2003 ze dne 14. dubna 2003, kterým se stanoví zvláštní dokument o usnadněném tranzitu (FTD), dokument o usnadnění železniční dopravy (FRTD) a kterým se mění společné konzulární pokyny a společná příručka ( Úř. Věst.L 99, 17. dubna 2003, 8 ).\nNařízení Rady (ES) č. 1683/95 ze dne 29. května 1995, kterým se stanoví jednotný formát víz ( Úř. Věst.L 164, 14. července 1995, s. 1 ).\nNařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 ze dne 20. prosince 2006 o zřízení, provozu a používání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) ( Úř. Věst.L 381, 28. prosince 2006, s. 4) ).\nNařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a mechanismy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v jednom z členských států ( Úř. Věst.L 50, 25. února 2003 , s. 1 ); také označováno jako dublinské nařízení .\nRozhodnutí Rady 2008/615/SVV ze dne 23. června 2008 o posílení přeshraniční spolupráce, zejména v boji proti terorismu a přeshraniční trestné činnosti ( Úř. Věst.L 210, 6. srpna 2008, s. 1 ).\nNařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016 o kodexu Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) ( EUR -Lex - 32016R0399 - CS - EUR -Lex )\nTato stránka byla naposledy editována 18. září 2021 v 03:52 (UTC) .


Lara Croft and the Guardian of Light (mobilní) - recenze - Mujsoubor.cz Skype\nApl…\t» Hry (mobilní)\t» Akční a arkády (mobilní)\t» Lara Croft and the Guardian of Light (mobilní)\nLegendární archeoložka v nejnovějším dobrodružství\nLara Croft and the Guardian of Light se stala na PC a konzolích obrovským hitem a vnesla této značce mnohé nové a oživující prvky. To se však nedá tak docela tvrdit o mobilní verzi hry, kterou si nyní blíže představíme. Známá britská archeoložka se vydává do Jižní Ameriky, kde odkrývá starověké zrcadlo, omylem vypouští démona a s pomocí Toteca (aztécký bůh) se pokusí zachránit svět před zničením.\nHra nabízí množství herního obsahu (až 10 obsáhlých levelů), který můžete hrát sami nebo s partnerem. Pokud hrajete sami, je řešení problémů o kus jiné, než ve dvojici, což v podstatě znamená řešení jednoho problému dvěma různými způsoby. Singleplayer je stavěn tak, abyste s Totecom spolupracovali co nejvíce. Nebuďte tedy překvapeni, když budete Totecovi pomáhat s lanem nebo vám bude on sám házet do zdi oštěp, abyste se dostali k vyšším místům.\nTo by bylo ale z plusů této hry asi tak všechno. Oproti své PC verzi se graficky ani neblíží příjemnému vzhledu. Nemůžeme samozřejmě srovnávat PC grafiku s tou mobilní, ale ta druhá jmenovaná prostě není dobrá. Lara Croft and the Guardian of Light je jednou z těch her, kterým mobilní zasazení škodí, což se týká hlavně ovládání. Dobrodružství jsou přece založena na objevování různých zákoutí, nápaditém překonávání nástrah apod. Zde je však ovládání velmi slabé a nenabízí možnost využít potenciálu hry. U multiplayeru se navíc můžete setkat s častým padáním hry, což zážitku rozhodně nepřidá.\nPro die-hard fanoušky jde o další kousek do sbírky, pro ostatní o nepříliš povedený mobilní port hry.\nAztécký bůh jako pomocník\nSpolupráce s Totecom\nMůže padat při multiplayeru\nLara Croft and the Guardian of Light (mobilní) - iPhone, iPad\nLara Craft hra, Lara Croft game, Lara Croft Tomb Rider, Hry pro iPhone a iPad, Akční hry na mobil, Lara Croft hry, Adventura na mobil, Lara Croft and the Guardian of Light apk\nOpište znaky opačně 3 2 7 9 a 0 :\nLara Croft and the Guardian of Light (mobilní)MultiplayerBossovéAkční dějRychlý průběh událostí\nLara Croft and the Guardian of Light (mobilní) - iPhone, iPad Poradna »\nOpište znaky opačně 2 5 6 a e f :\nNovinky ve výpočtu dovolenéTest antivirů – říjen 201512 super vychytávek pro používání Link…Vytýkací dopisPrůvodce VŠ aneb Od maturity po absolv…Sociální a zdravotní pojištění OSVČ 2016\tMůjSoubor - Přidat aplikaci - Kontakt - Nahoru - Ochrana osobních údajů - RSS - Zjisti svou IP adresu


Zažijte explozivní orgasmus v celé své kráse - Loverator Academy Blog : Loverator Academy Blog\nHome › LOVERATOR recepty › Zažijte explozivní orgasmus v celé své kráse\nZažijte explozivní orgasmus v celé své kráse\nTagy:erotické hry erotické pomůcky orgasmus sex doma vibrátor ženský orgasmus\nDélka: 35 – 50 minut\nZařazeno v kategorii: vibrátor, erotické pomůcky, erotické hry, milování, orgasmus, ženský orgasmus\nVyzkoušelo párů: 2200 roztoužených párů, které si přáli ozvláštnit sex doma\nHodnocení odborníka: Orgasmus pro nás není žádnou neznámou, ale jeho explozivní přívlastek nezažila velká většina z nás. Pokud nepozvete do ložnice erotické hry, vibrátor nebo nikdy nenavštívíte sexshop Praha nemůžete svoji rozkoš rozvíjet dále! Ti z vás, kteří postrádají fantazii se mohou inspirovat. Nejen ženský orgasmus je samozřejmostí! Dnes si to rozdejte při úklidu. Vaše milování nabude zcela jiných rozměrů.\n1 x nestydatá žena a lehce chlípný muž\n1x automatická pračka nebo sušička\n1x pro hravé z vás jakékoli erotické pomůcky nebo vibrátor LoveMe od Loveratoru\n1x mini sukně\nPustila jste se do úklidu a náhle pociťujete vibrující pocity ve vaší škebličce? Bingo, právě teď je ten nejlepší čas na pořádnou dávku škádlení. Erotická hra může začít a orgasmus na sebe nenechá dlouho čekat. Odskočte si vedle do místnosti a sundejte si kalhotky a mějte na sobě dráždivě kraťunkou minisukni, která když se ohnete bude odhalovat vše podstatné. Rozpusťte s vlasy a vydejte se k partnerovi, který se ještě nic netušíc rozvaluje na gauči a sledujete fotbalový zápas. Začněte utírat prach před televizorem a přitom se lehce předkloňte. Také si rozepněte topík a uvolněte si kozičky z podprsenky a nastavte je tak, aby váš milenec měl pocit, že každou chvíli vypadnou do jeho dlaně. Smyslně se vlňte v bocích a pokračujte v úklidu až směrem k němu. Pusťte se do leštění konferenčního stolku a vpíjejte se mu do očí. Brzy to nevydrží a začne vám dráždit bradavky. Přistupte k němu blíž a předkloňte se v bocích, těšně před jeho obličejem. Nebude váhat ani vteřiny a začne se vám prodírat pod sukni. Divoce se zmocní vaší zvlhlé dírky a jazykem si bude prodírat cestu dál. Prsty vklouznu dovnitř a bod g zažije nepoznané. Zlehka přirážejte a laskejte si poštěváček.\nDnes zapomeňte na milování v posteli a vsaďte na automatickou pračku, která právě ždímá a nechejte se na ni partnerem vysadit. Lehněte si, široce roztáhněte nožky a čekejte na zběsilý průnik. Pokud se chcete ještě chvíli dráždit zapojte do erotické hry právě vibrátor LoveMe a hrajte si jak dlouho jen budete chtít. Nemusí se nutně jednat o vibrátor, pohrajte si s fantazií a zvolte jakékoli erotické pomůcky. Volba je na vás. Chcete-li počkat na proces ždímání, uvelebte se na pračku a nechejte se rozmazlovat dotyky. Právě masáž dostatečně zkrátí dlouhou chvíli než přijdou na řadu vibrace a orgasmus. Až rozpoznáte, že partnerem cuká silný orgasmus, sešupněte z pračky a nechejte si smetanovou spršku stříknout na obličej. Věřte, že se na vás nebude moci vynadívat. Opravdu nikdy na takové vyvrcholení nezapomene, tento prožitek se stanou vzpomínkou na divoké milování a ten nejsilnější orgasmus protkaný chtíčem a rozkoší.\nVášnivé rodeo a rozkoš u něj v kanclíku!\nVibrátor a vibrující erotické pomůcky – Jak je využít na 100% v posteli?


Zeman se s Merkelovou a Steinmeierem setká za týden | Týden.cz\nDo Berlína Zeman dorazí ve středu 19. září odpoledne, politická jednání ho čekají především ve čtvrtek a v pátek. Ve čtvrtek bude v nedaleké Postupimi, kde se setká s braniborským ministerským předsedou Dietmarem Woidtkem. Podle informací ČTK by si v braniborské metropoli měl také prohlédnout zámek Cecilienhof, kde se po druhé světové válce uskutečnila postupimská konference. Ve čtvrtek odpoledne pak má Zeman v Berlíně jednat se zástupci německých firem, které v Česku investují.\nV pátek před polednem se prezident setká se svým německým protějškem Steinmeierem, který ho přivítá s vojenskými poctami. Během společného oběda mají diskutovat především o přeshraniční spolupráci a vzájemných ekonomických vztazích. Tématem má být i vnitřní politika obou zemí, reforma Evropské unie, evropský rozpočet, volby do Evropského parlamentu, migrace či vztahy s Ruskem.\nKolem 15.30 pak Zemana v budově berlínského kancléřství přijme Merkelová. Oba politici mají mluvit o problematice migrace, energetiky, bilaterální ekonomické spolupráce, politické situaci v obou zemích nebo o Rusku a Evropské unii.