Organizační kultura SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/ PDF\nOrganizační kultura SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006\nDownload "Organizační kultura SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006"\n1 POSLÁNÍM ČASOPISU SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA JE: podporovat schopnost české a slovenské společnosti řešit životní problémy lidí prostřednictvím sociální práce, podporovat kvalitu sociální práce a profesionalizaci praxe sociální práce, přispívat k rozvoji sociální práce jako vědní disciplíny a ke zkvalitnění vzdělávání v sociální práci, podporovat zájmy poskytovatelů a uživatelů sociálních služeb. V zájmu dosažení těchto cílů bude časopis v rámci obce sociálních pracovníků a s nimi spolupracujících a pomáhajících pracovníků jiných oborů podporovat: postoje, které považují odbornost a lidskost za rovnocenná kritéria kvality sociální práce, postoje, které kladou důraz na propojení teoretického zdůvodnění postupů sociální práce s její praktickou orientací na problémy klientů a jejich reálné možnosti, soudržnost všech, kteří se angažují ve prospěch řešení problémů klientů prostřednictvím sociální práce, otevřenou, odlišnosti chápající, poučenou a věcnou diskusi v rámci obce sociálních pracovníků, chuť a zájem sociálních pracovníků vidět sebe samé očima jiných. POSLANÍM ČASOPISU SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA JE: podporovať schopnosť českej a slovenskej spoločnosti riešiť životné problémy ľudí prostredníctvom sociálnej práce, podporovať kvalitu sociálnej práce a profesionalizáciu praxe sociálnej práce, prispievať k rozvoju sociálnej práce ako vedeckej disciplíny a k skvalitneniu vzdelávania v sociálnej práci, podporovať záujmy poskytovateľov a užívateľov sociálnych služieb. V záujme dosaženia týchto cieľov bude časopis v rámci obce sociálnych pracovníkov a s nimi spolupracujúcich a pomáhajúcich pracovníkov iných odborov podporovať: postoje, ktoré považujú odbornosť a ľudskosť za rovnocenné kritériá kvality sociálnej práce, postoje, ktoré kladú dôraz na prepojenie teoretického zdôvodnenia postupov sociálnej práce s jej praktickou orientáciou na problémy klientov a ich reálne možnosti, súdržnosť všetkých, ktorí sa angažujú v prospech riešenia problémov klientov prostredníctvom sociálnej práce, otvorenú, odlišnosti chápajúcu, poučenú a vecnú diskusiu v rámci obce sociálnych pracovníkov, chuť a záujem sociálnych pracovníkov vidieť samých seba očami iných. SOCIÁLNÍ PRÁCE SOCIÁLNA PRÁCA CASOPIS PRO TEORII, PRAXI A VZDELÁVÁNÍ V SOCIÁLNÍ PRÁCI CASOPIS PRE TEÓRIU, PRAX A VZDELÁVANIE V SOCIÁLNEJ PRÁCI SP3/2006 Vydává Asociace vzdelavatelu v sociální práci Organizační kultura Sociální práce/sociálna práca Časopis pro teorii, praxi a vzdělávání v sociální práci Časopis pre teóriu, prax a vzdelávanie v sociálnej práci Vydává Asociace vzdělavatelů v sociální práci. Na vydávání se podílí ZSF Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. Číslo/ročník: 3/2006 Adresa redakce: ASVSP, Joštova 10, Brno tel.: / Redakce: Pavel Bajer; Bc. Petra Zoubková; ThMgr. Stanislava Ševčíková; Bc. Marie Pavlíková Foto na titulní straně: Pavel Bajer Grafická úprava: Petr Hrnčíř Korektura: Vilém Kmuníček Předplatné: studentské 99 Kč/ks, občanské 129b Kč/ ks, organizační 229 Kč/ks, v knihkupectví 149 Kč/ks, sponzorské 1200/rok Evidenční číslo MK: MK ČR E Akademické statě procházejí dvojím recenzním řízením Otištěné příspěvky nejsou honorovány. Redakce si vyhrazuje právo upravit nevyžádané příspěvky do publicistické části. ISSN: Redakční rada: Mgr. Martin Bednář, Ph.D. PaedDr. Oldřich Chytil, Ph.D. Bc. Adam Kutěj, Společnost sociálních pracovníků doc. PhDr. Oldřich Matoušek. doc. PhDr. Libor Musil, CSc., předseda PhDr. Eva Mydlíková, Ph.D. PhDr. Pavel Navrátil, Ph.D. PhDr. Mirka Nečasová, PhD., výkonná tajemnice ASVSP doc. PhDr. Milan Schavel, Ph.D., místopředseda Ö doc. PaedDr. Štefan Strieženec, CSc. prof. PhDr. Anna Tokárová, CSc. SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Editorial 1 Fakta, vyhlášky 36 Školy se představují 110 Akce, zprávy 129 O čem se mluví 3 Pohledy na věc 44 Inspirace pro praci 115 Anketa 35 Akademické statě 50 Recenze 118\n2 O čem se mluví Optimálně formovaná organizační kultura posiluje motivaci pracovníků... 3 Případ Půlnoční bouře z pohledu organizací sociálních služeb... 7 Zavedení manažerské supervize přispělo k efektivnějšímu řízení Supervize a snaha pohlédnout na sebe jinýma očima Sociálnych pracovníkov najviac trápia interpersonálne vzťahy Empatia by nemala znamenať stotožnenie s tými, čo potrebujú pomoc...20 Jak se chránit před vyhořením...23 Představy sociálního pracovníka a klienta se ne vždy shodují...25 Kvalita sociálních služeb ve světle zákona o sociálních službách...26 MPSV podporuje plánování sociálních služeb v obcích a krajích...28 Komunitní plán sociálních služeb v Brně má být hotov v roce Středisko Eben-Ezer zavedlo systém managementu kvality podle modelu excelence EFQM...33 Anketa Otazníky sociálních služeb...35 Fakta, vyhlášky Zákon o sociálních službách...36 Pohledy na věc Odborník Naplňování zákona je zatím velkou neznámou: M. Bednář...44 Praktik Zákon stále obsahuje mnoho slabých míst: L. Zatloukal...46 Praktik Zákon může prospět i zdravotně postiženým: L. Novosad...48 Akademické statě G. van der Laan: Taylorismus a řemeslnost v sociální práci...50 M. Nečasová, L. Musil: Pracovní podmínky a dilemata pomáhajících pracovníků M. Žižlavský: Ekonomická efektivnost poskytování sociálních služeb a jednání řadových pracovníků...72 L. Zatloukal: Komunitní plánování sociálních služeb v obcích střet organizačních kultur?...82 L. Novosad: Celoživotní vzdělávání jako nástroj podpory sociální inkluze lidí se zdravotním postižením...95 U. Papenkort: Co znamená sociální pedagogika v Německu? Školy se představují KSPSP PDF UHK: Katedra spolupořádá celostátní kongresy k sexuální výchově Inspirace pro praxi Čo v Poľsku spôsobila decentralizácia Recenze Akce, zprávy a oznámení Otištěné příspěvky jsou povinnou literaturou pro studenty ZSF Jihočeské univerzity v Českých Budějovicích. Časopis vychází čtyřikrát v roce a publikuje co nejširší spektrum článků relevantních pro sociální práci. Články mohou být zaměřeny na jakýkoliv aspekt praxe, výzkumu, teorie či vzdělávání. Časopis má následující strukturu: 1) Editorial; 2) O čem se mluví; 3) Anketa; 4) Fakta, vyhlášky, zákony, dokumenty ; 5) Pohledy na věc; 6) Akademické statě; 7) Studentské práce; 8) Školy se představují; 9) Inspirace pro praxi; 10) Recenze knih; 11) Akce, zprávy, oznámení; 12) Kontakty Časopis je zaměřen na publicisticko praktickou a akademickou část. Zatímco v částech 6 a 7 jsou publikovány zejména texty, které referují o výzkumu a studentských pracích, ostatní části jsou koncipovány šířeji a jsou určeny pro publikování textů autorů z praxe (informace o zajímavých projektech, problematických skutečnostech výkonu profese atp.). Nároky na úroveň autorských textů určených pro publikaci v jednotlivých rubrikách jsou odlišné. Následující pokyny jsou pak adresovány autorům do akademické části časopisu. 1) Pokyny autorům akademických textů Redakce přijímá příspěvky, které odpovídají profilu časopisu. Zaslaný příspěvek musí být určen výhradně pro publikaci v časopise Sociální práce/sociálna práca. Nabídka rukopisů a recenzní řízení Akademickým textem se pro účely našeho časopisu rozumí výzkumná, popř. přehledová stať (teoretická, historizující aj.). Předpokladem zařazení příspěvku do recenzního řízení je skutečnost, že v textu autor systematicky pracuje s relevantními prameny, objasňuje výzkumnou metodologii a s ohledem na svůj výzkumný cíl prezentuje také zjištění. Vzhledem k profesnímu charakteru časopisu preferujeme texty, které obsahují vedle zmíněných aspektů také aplikační dimenzi, v níž autor objasňuje relevanci svých zjištění v kontextu sociální práce. Recenzní řízení je oboustranně anonymní, a je prováděno dvěma na sobě nezávislými recenzenty. Práce jsou posuzovány po stránce obsahové i formální. Na základě posudků rozhodne redakce o jejich přijetí či odmítnutí. V případě potřeby může být práce vrácena autorům k doplnění, či k přepracování. Redakci se zasílají tři provedení rukopisu. Jedno provedení na disketě 3,5 palce ve formátu a dvě tištěné kopie, které neobsahují jméno ani pracoviště autora. Odkazy v textu, které by mohly vést k identifikaci autora se uvádějí na zvláštním listu. Popřípadě je možné poslat nabízený článek em. Uveřejněná stať se stává majetkem časopisu a přetisknout její část nebo použít v jiné publikaci lze jen s citací původu. Redakce si vyhrazuje právo provádět drobné stylistické úpravy. Nevyžádané rukopisy a přílohy se nevracejí Rozhodnutí o vydání O výsledku recenzního řízení je autor vyrozuměn. V případě potřeby je autor vyzván, aby dodal konečnou verzi práce buď na disketě 3,5 palce ve formátu RTF nebo elektronickou poštou. Disketu je nutno označit nálepkou se jménem souboru. Náležitosti rukopisu Text musí být napsán v souladu s platnými jazykovými normami. Texty žádáme napsané písmem Times New Roman, velikost písma 12, styl písma Normální. Stránky jsou očíslované. Poznámky pod čarou lokalizujte výhradně na konec stati. Prosíme, abyste dodržovali standard časopisu pro citaci literatury dle ČSN ISO 690 (010197). 1. Titulní strana obsahuje výstižný a stručný název práce v češtině a angličtině, jména všech autorů, biografickou charakteristiku (do 50 slov) a v poznámce pod čarou také kontaktní informaci pro korespondenci. 2. Abstrakt v češtině v rozsahu maximálně 200 slov. 3. Abstrakt v angličtině v rozsahu maximálně 200 slov v angličtině. 4. Vlastní text (rozsah maximálně 5000 slov) 5. Seznam citované literatury: Autory žádáme, aby zvýšenou pozornost věnovali přesnému a korektnímu odkazování (viz níže). V textu se odkazuje uvedením autorova příjmení, roku publikace (Korda, 2002) a v případě, že se jedná o doslovnou citaci také strany uvedené za rokem po dvojtečce. Seznam literatury je uveden na konci statě a je v něm uvedena pouze literatura, na kterou se v textu odkazuje. Seznam je uspořádán abecedně podle autorů a v případě, že se odkazuje na více prací téhož autora, jsou jeho práce uvedeny chronologicky. Jestliže se odkazuje na práce autora, které publikoval v tomtéž roce, jsou práce odlišeny uvedením písmena a,b atd. u roku vydání. 6. Tabulky a grafy: Tabulka nesmí být širší než 14 cm. Výška písma alespoň Při grafech používejte laskavě kontrastní barvy Citace a odkazy se uvádějí v souladu s ČSN ISO 690 (010197). Vybrané příklady zde uvádíme: Monografická publikace: PELIKÁN, J. Základy výzkumu. Praha: Karolinum, Citace z monografické publikace: FOUČKOVÁ, M. Reinkarnace a hlubinná terapie. In WHITTON, J.L. a FISHER, J. Život mezi životy. Brno: Bollingenská věž, 1992, s Citace z časopisu WINTER, J. Z trosek likvidace signál celé Evropě. Českomoravský profit, 1995, roč. 6, č. 28, s Internetové zdroje [on-line] [ ] Studentské práce akademického charakteru: Snaha o úroveň jako u akademických článků. Předpokládá se pouze částečná znalost a orientace v dané problematice. Použití literatury a citace jako u akademických statí jsou předpokladem. Studentské práce esejistického charakteru: Předpokládá se osobní znalost a zkušenost s tématem z praxe, popř. jako kritická úvaha nad skutečnou praxí. Citace a literatura nejsou podmínkou. 2) Pokyny pro formát recenzí: Rubrika recenze nabízí prostor všem zájemcům, kteří chtějí seznámit ostatní čtenáře se zajímavými knihami z oblasti sociální práce a příbuzných oborů. Maximální rozsah recenze je stanoven na slov. Recenze musí obsahovat bibliografický údaj o hodnocené knize (Daniela Vodáčková a kol.: Krizová intervence, Portál, Praha, 2002) a jméno autora recenze spolu s kontaktem na pracoviště, příp. em. Nabídky recenzí zasílejte ve formátu RTF, jednoduchém řádkování, ve formátu písma Times New Roman, velikost písma 12, na disketě 3, 5 palce či em. 3) Ostatní rubriky Příspěvky ostatních rubrik nemají stanovený závazný formát, jejich podoba bude upřesňována individuálně na základě dohody s redakcí. 4) Kontaktní údaje: Své příspěvky zasílejte na adresu redakce: Časopis Sociální práce/sociálna práca ASVSP, Fakulta sociálních studií MU, Joštova 10 Brno tel: www:\n3 EDITORIAL 1 Vážení čtenáři a milé čtenářky, vstupujeme do nového období. Časopis už není financován z prostředků z Evropské unie, jako tomu bylo v uplynulých 15 měsících. Díky této podpoře se nám podařilo získat stabilní zázemí potřebné k vydávaní kvalitního profesního periodika a především zdvojnásobit počet Vás, našich odběratelů. Právě Vaše podpora, za niž jsme velmi vděční, nám umožní udržet časopis i v nelehkém období změn a inovací, jež musí nevyhnutelně přijít. Všímavého čtenáře jistě upoutá nová grafická podoba. Na nižším počtu stran najdete stále stejné penzum informací užitečných pro Váš další profesní rozvoj. V časopise nastaly rovněž personální změny. Svou činnost ukončil koordinátor grantového projektu Michal Šedivý a došlo také k vystřídání na pozici šéfredaktora. Odstoupivší Stanislavu Ševčíkovou nahradil prozatím redaktor praktické části časopisu Pavel Bajer. Doufáme, že zeštíhlení redakce nám pomůže i nadále udržet uživatelský (čtenářský) komfort, na který jste zvyklí. Možná tak trochu symbolicky je toto číslo věnováno tématu organizační kultury. Máme-li v zájmu klientů zlepšovat kvalitu sociální práce, potřebujeme vědět, jaká je sociální práce v praxi, tedy v organizacích. Klademe si proto otázku: Jak na přístup sociálních pracovníků ke klientům působí pracovní podmínky v organizacích, kde jsou zaměstnáváni? Na tuto otázku můžeme pohlížet ze dvou hledisek. Za prvé se ptát, v jakých podmínkách sociální pracovníci pracují. Za druhé se snažit pochopit, jak sociální pracovníci na své pracovní podmínky reagují a jak jejich snaha zvládat je ovlivňuje práci s klienty. Za pracovní podmínky považujeme okolnosti, které ovlivňují přístup sociálních pracovníků k práci s klientem a výkon jejich činnosti. Vedle mezd a osobních vztahů na pracovišti mezi ně patří rysy práce s klienty (vlastnosti klientů, pracovní zátěž, obtížnost rozhodování apod.), zdroje organizace (příjmy rozpočtu, poptávka, kapacita a kvalifikace pracovníků aj.) a kultura organizace (hodnoty, cíle a zájmy personálu, ustálené představy zaměstnanců o klientech a navyklé způsoby práce s nimi, uznávaná pravidla jednání například zákony, předpisy, zvyklosti apod.). Takto vymezené pracovní podmínky popisuje v tomto čísle našeho časopisu řada autorů. Kultuře organizací a jejímu vlivu na kvalitu práce jsou věnovány rozhovory s Evou Kašparovou a Hanou Janečkovou. Nad pojmem kultura a nad úlohou kultury v politice sociálních služeb se zamýšlejí ve svých statích Martin Žižlavský a Leoš Zatloukal. O významu mezilidských vztahů na pracovišti hovoří Marie Scheibová, Tatiana Matulayová a Dušan Ondrušek. Otázky dostupnosti sociálních služeb v obcích se týká vyjádření Vladany Vaskové. Vliv decentralizace na podmínky a pojetí sociálně- -právní ochrany v polském okrese Kielce popisuje v rubrice Inspirace pro praxi Dana Žilinčíková. Zákon o sociálních službách, který vymezuje státem garantované podmínky pro výkon sociální práce v ČR, citujeme v rubrice Fakta, vyhlášky... Tento zákon a projekty, které mají podporovat zavádění opatření státní politiky sociálních služeb do praxe, komentuje článek Markéty Holečkové, vyjádření Vladany Vaskové, příspěvek Kateřiny Kubalčíkové a Magdaleny Černé, informace Stanislavy Valáškové a pohledy na věc Martina Bednáře, Leoše Zatloukala a Libora Novosada. Pracovní podmínky sociálních pracovníků na Slovensku komentuje Tatiana Matulayová. Otázku, jak sociální pracovníci reagují na své pracovní podmínky a jak to ovlivňuje jejich přístup ke klientům, někteří autoři spíše glosují. Dušan Ondrušek říká, že lidé v organizacích zaměňují střety vyvolávané patologickými pravidly s konflikty, které plynou z charakterových vybočení. Vyhoření může podle něj a podle jednoho z účastníků ankety o managementu v sociálních službách způsobit snaha těch, kdo chtějí zachraňovat svět, překonávat nepřízeň okolností osobním nasazením. O vyhoření způsobeném zajišťováním chodu organizace hovoří Jana Tomášková, Katrin Křupková a Josef Teč z olomouckých nevládních organizací. Marie Scheibová se zmiňuje o střetu mezi představami sociálního pracovníka a klienta o řešení jeho situa- e d i t o r i a l\n4 2 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 ce. Adam Křístek se ve stanovisku k případu Půlnoční bouře zamýšlí nad tím, jak mohou pracovní podmínky v odděleních sociálně- -právní ochrany vyvolávat unáhlenost postupu sociálních pracovníků. Jiní autoři se reakcemi sociálních pracovníků na nepříznivé pracovní podmínky zabývají obšírněji. Hana Janečková a Bohumila Baštecká poukazují na potřebu sebereflexe, změny organizační kultury a přístupu ke klientům. Názory Hany Žurovcové, Adama Křístka a Šárky Chytilové na řešení situace děvčátka jménem Půlnoční bouře ukazují, že v různých organizacích mohou k situaci dítěte bez rodného listu přistupovat z odlišných hledisek, která nejsou prosta vnitřního napětí. Gert van der Laan ukazuje, jak na přístup sociálních pracovníků působí snahy zaměstnávat je jako specialisty na vzájemně odtržené fáze procesu práce s klientem, a navrhuje, jak tomuto typu specializace čelit. Martin Žižlavský rozpracovává názor, že řadoví pracovníci reagují po svém na snahu politiků, aby lidé v sektoru sociálních služeb považovali za svůj hlavní cíl ekonomickou efektivnost. Mirka Nečasová a Libor Musil popisují, jak pracovníci konkrétní organizace zvládají napětí mezi svým, spíše širším pojetím potřeb klientů a zúženým pojetím jejich potřeb zadavateli a dalšími účastníky procesu práce s klientem. Společným jmenovatelem celého čísla je, že autoři zmíněných textů věnují pozornost různým aspektům kultury organizací, které svým klientům poskytují služby sociální práce. Byli bychom rádi, kdyby si je čtenáři celé zařadili do rubriky Inspirace pro praxi. Čtenář nalezne v tomto čísle i texty, které se bezprostředně tématu kultura organizací sociálních služeb netýkají, a to text Libora Novosada o významu celoživotního vzdělávání pro sociální inkluzi zdravotně postižených a Ulricha Pappenkorta z Mainzu, který nám objasňuje význam pojmu sociální pedagogika v SRN. Závěrem bychom Vám chtěli poděkovat za Vaši přízeň a případnou propagaci časopisu u kolegů v oboru a ve Vašem okolí. Věříme, že Vám i nadále budeme přinášet podnětné příspěvky z rozličných oblastí sociální práce. Pavel Bajer, šéfredaktor Libor Musil, odborný garant čísla\n5 OPTIMÁLNĚ FORMOVANÁ ORGANIZAČNÍ KULTURA POSILUJE MOTIVACI PRACOVNÍKŮ Optimálně formovaná organizační kultura posiluje motivaci pracovníků V čem se mohou pracovníci sociálních služeb inspirovat od zaměstnanců v komerční sféře a naopak? Jsou tyto zkušenosti přenosné? Své poznatky z fungování nejen organizací poskytujících sociální služby v následujícím rozhovoru sdílí PhDr. Eva Kašparová, tajemnice katedry psychologie a sociologie řízení na Fakultě podnikohospodářské Vysoké školy ekonomické v Praze. Zabývá se sociologií, metodami a technikami sociologického výzkumu, public relations, personálním a multikulturním managementem, prací ve virtuálním prostředí a využíváním IT v organizačním vzdělávání. Řadu let se podílí na rozvoji e-learningu a vývoji interaktivních e-learningových kursů. Je členkou České asociace distančního univerzitního vzdělávání (ČADUV), European Distance Education Network (EDEN), International Sociological Association (ISA), RC 51 of Sociocybernetics atd. Spolupracovala a spolupracuje na realizaci národních i mezinárodních projektů v oblasti sociální práce, personálního a multikulturního managementu, e-learningu apod. Je autorkou a spoluautorkou některých učebních textů KPSŘ a řady odborných článků. 3 Jak vnímáte označení organizační kultura? Vysvětlit jednoduše, co znamená organizační kultura, je poněkud obtížné. Podle mého názoru jde kromě jiného především o sdílení určitých hodnot a norem, které tvoří základ, kolem něhož se odvíjí veškeré dění v organizaci. V komerční oblasti jde zejména o sdílení hodnot, které vedou organizaci k naplnění zamýšleného záměru a v neposlední řadě k dosažení zisku. Realita sociální oblasti je poněkud odlišnější. Cílem sociálních organizací je zpravidla pomáhat druhým. Charakter organizační kultury a její vývoj pak bude především sledovat naplnění tohoto společného obecného cíle. Řada ziskových, ale i neziskových organizací působících v ČR si význam a možné důsledky fungování organizační kultury uvědomuje. Management se potom aktivně snaží spoluutvářet jedinečnou a neopakovatelnou tvář své organizace, vytvářet příznivé a efektivní klima uvnitř organizace, ale i působit na dobrou pověst organizace navenek. Na druhou stranu existuje ještě mnoho těch, jejichž management význam organizační kultury teprve objevuje nebo v krajním případě její význam podceňuje. Jaký vliv má organizační kultura na fungování organizací, podniků, firem? Organizační kultura má na fungování organizací nesporný vliv. Koneckonců je to podobné jako význam kultury pro lidstvo samo. Organizaci tvoří lidé, kteří do ní vnášejí rozdílnou PhDr. Eva Kašparová zkušenost svých životů, stávají se zde zaměstnanci a učí se jimi být právě v souladu s organizačními záměry. Osvojování si určitých žádoucích hodnot a norem pak může být posilováno různými symboly, rituály apod. Pokud se tedy stane formování organizační kultury uvědomělým a cíleně řízeným procesem, tenduje podoba organizace k jakémusi relativně efektivně fungujícímu organismu. A o to v prvé řadě jde. Otázkou však zůstává, jakou strategii management zvolí k dosažení tohoto cíle. o č e m s e m l u v í\n6 4 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Význam lidského potenciálu v soudobé hospodářské praxi asi není třeba připomínat. Možná je však dobré připomenout penzum životního času průměrného člověka stráveného v práci. Organizační kultura je o sdílení hodnot, je tudíž i o ztotožnění jednotlivých členů organizace s organizačními cíli a životem organizace. Proto je, podle mého názoru, velmi důležité mít na paměti nejen organizační požadavky být dobrým reprezentantem své firmy, podniku či organizace, ale i běžnou lidskou existenci, naše osobní lidské potřeby a přání. Narážím zde záměrně na vyrovnanost, či hledání optimální rovnováhy mezi člověkem-člověkem a člověkem-pracovníkem, resp. člověkem-členem firmy XY. Zatím jsem hovořila o organizaci jako o kompaktním, relativně autonomně a efektivně fungujícím organismu. Každá organizace ale působí v určitém prostředí a určité části tohoto prostředí ke své existenci nezbytně potřebuje. Jestliže si organizace vytvoří na veřejnosti dobré jméno, může tak získat dnes velmi cennou konkurenční výhodu. Jde tedy o oboustranný mechanismus. Ano, představme si firmu, ve které jsou nespokojení, nemotivovaní zaměstnanci, kteří nejsou dobře obeznámeni s organizačními cíli. Myslíte si, že se to neprojeví v jejich pracovních výkonech či v úrovni poskytovaných služeb? Na druhou stranu zde mohou být schopní odborníci, nadšení pro kvalitní produkci, ale management nezaručuje seriózní jednání jak se zaměstnanci, tak i s obchodními partnery. Příkladů bychom mohli zmínit celou škálu. Jak budete hodnotit firmu, která bude nabízet nekvalitní služby, používat nečestné praktiky? A jak může pomoci kvalitní organizační kultura? Právě cílevědomě a optimálně formovaná organizační kultura může být velmi účinnou cestou k identifikaci pracovníků s organizačními cíli, organizačním životem, může vést k posilování motivace pracovníků, ke snaze být za všech okolností dobrým reprezentantem své firmy, a tím i k pěstování pozitivního image. Jde o cestu relativně nepříliš náklad- Ilustrační foto: Martina Illeová archív Centra praktických studií nou. Je jen potřeba nastartovat mechanismy, které budou fungovat dlouhodobě a které pomohou kulturu spoluvytvářet. Některé problémové oblasti v organizačním dění pomáhají odhalit profesionálně prováděné personální a sociální audity. Při auditech tohoto typu se zjišťuje, co je pro pracovníky významné, jak jsou lidé v dané organizaci spokojeni, co může přispět ke zvýšení motivace apod. Výsledky zkoumání se předloží managementu, který se tak může zamyslet nad tím, jak vhodně motivovat zaměstnance, resp. jak optimalizovat organizační kulturu. Vraťme se zpět k rozdílům mezi komerční a sociální sférou. Má tato rozdílnost souvislost s tím, že do sociální oblasti jdou pracovat většinou lidé, kteří jsou jinak motivováni než zaměstnanci komerčních organizací? Určitě ano, v sociální oblasti se zpravidla uplatňují lidé s vyšší schopností empatie, se snahou být připraven pomáhat druhým. Vztahy jsou zde založeny zejména na principu spolupráce. Často zde též chybí na rozdíl od komerční oblasti touha po tzv. maximalizaci užitku.\n7 OPTIMÁLNĚ FORMOVANÁ ORGANIZAČNÍ KULTURA POSILUJE MOTIVACI PRACOVNÍKŮ 5 Na druhou stranu si komerční oblast s neziskovou sférou v sociální oblasti mohou být vzájemně prospěšné. Určitě není neznámý pojem sponzoring, kdy komerční firmy sponzorují určité sociální aktivity. Vzájemný profit spočívá například v získání finančních prostředků pro sociální účely na straně jedné a v pozitivní propagaci komerční firmy na straně druhé. V komerční oblasti jde především o podporu směrem k dosahování zisku, zatímco v sociální oblasti jde o získání prostředků pro realizaci humanitárních aktivit. Ilustrační foto: Pavel Bajer Mohou si organizace sociálních služeb vzít něco pozitivního z fungování komerčních organizací? Jistě. Jak jsem již zmínila, zejména komerční společnosti si začínají uvědomovat význam lidského potenciálu. V dnešní době není snadné mít konkurenční výhodu z hlediska materiálu, výrobků, služeb. Účelné a efektivní využívání lidského potenciálu se tudíž pro ně stává velmi cennou devízou. Vytváření příznivých pracovních podmínek, optimalizace pracovního prostředí, prostor pro vzdělávání, zajištění kariérního růstu, dostatečná informovanost, adekvátní systém a způsob odměňování, zřetelný zájem o realizaci vysoce kvalitní produkce nebo služeb, uznání za kvalitní práci... to, co jsem vyjmenovala, tvoří pouze zlomek celé řady dalších činností, resp. aspektů, které je třeba citlivě sledovat, věnovat jim dostatečnou pozornost a cílevědomě je formovat. Je kladen dostatečný důraz na vytváření organizační kultury v organizacích? Osobně se domnívám, že není. Situace v oblasti řízení lidských zdrojů má podle mého názoru v ČR ještě značné rezervy. Na druhou stranu však nelze nevidět, že i u nás dochází k významným posunům v oblasti vnímání úlohy personálního managementu, a tudíž práce s lidským kapitálem. Čím je dáno, že vedoucí pracovníci nevěnují dostatečnou pozornost spoluutváření organizační kultury na pracovištích? Může to být způsobeno nezájmem vrcholového managementu, určitou nesystémovostí či podceněním lidského faktoru. Bezesporu je příčin daleko více. Významnou roli zde může sehrát i neinformovanost, malá potřeba se dále vzdělávat, apod. Často se nepřikládá této skutečnosti příliš velký význam. o č e m s e m l u v í\n8 6 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Domnívám se, že je ve hře i otázka dlouhodobých perspektiv, které si leckdy některé organizace ne plně uvědomují. Všimněte si například některých firem s dlouhodobou tradicí, jak důsledně dbají na dobré renomé. Nezřídka se stává, že si je zaměstnanec plně vědom své odpovědnosti být dobrým reprezentantem takové firmy. Myslíte, že toto vědomí není cílevědomě formováno? Důležitost kultivace vztahů na pracovištích se bude nadále zvyšovat? Podle mého názoru ano, ovšem za předpokladu, že práce pro člověka nebude pouze existenční nutností. Ve společnosti s relativně vysokým životním standardem, a tudíž i relativně vysokými nároky jejích členů lze kultivaci lidského faktoru předpokládat. Některé firmy považují kultivaci lidských zdrojů za podstatnou část úspěchu. To lze dokumentovat i na skutečnosti, že v celé řadě společností zaujímá personální ředitel vedle generálního ředitele jeden z nejvýznamnějších postů. Nestává se, že i když existuje dobrý vztah zaměstnanec management, časem také sklouzne k rutině? Může to tak být, ale zde nastává úkol pro management. Proto je třeba, podle mého názoru, se v této oblasti neustále vzdělávat, hledat nové motivační metody, učit se novým způsobům oživení vztahů, zkoušet nové postupy. Vzpomeňme například, jak citelně zasáhly do hospodářské praxe informační technologie. Celoživotní vzdělávání se dnes postupně stává jednou z nedílných součástí organizační kultury, a tedy i personálního řízení. Na naší škole připravujeme k publikaci novou knihu Sociologie, kde bude podrobnější pojednání k problematice právě organizační kultury. V poslední době se stále více mluví o týmech, které nejsou formálně ustanovenými organizacemi. Máte vlastní zkušenost s týmovou prací? Mezi moje první osobní zkušenosti s týmovou prací patří spolupráce na vytváření standardů v sociální práci nebo při zakládání vzorového komunitního centra. Dnes mám mnohem a mnohem bohatší zkušenosti. Vzpomínám, jak jsme se jako členové týmu vzájemně poznávali, společně uvažovali o postupných krocích, jak a co budeme dělat. A teprve potom se rozběhla práce, vytvářeli jsme si představu o tom, jak úkol vyřešit, předávali jsme si zkušenosti a zvažovali možné alternativy řešení. Všichni jsme byli na stejné úrovni. Jeden z nás plnil úlohu vedoucího týmu, kdy vedení spočívalo především v koordinaci našich činností. Inicioval setkání, seznamoval nás s tím, kam bychom měli dospět, a do jisté míry řídil naši diskusi. O jednotlivých krocích, které budou následovat, jsme se domlouvali všichni dohromady, protože nikdo dopředu nevěděl, jestli právě tato varianta je správná. V čem vidíte přínos týmů? Týmová práce je práce odborníků, kteří se často podílejí na řešení problému, který nemá do té doby nějaké známé či jednoznačné řešení. Při práci v pracovní skupině často známe přesný popis činnosti, kterou máme vykonávat. Týmové práce se dnes využívá poměrně hojně, a to souběžně s množstvím problémů, u kterých tradiční postupy selhávají, či se jedná o problémy nové. Vypisují se různé soutěže, hledají se návrhy odborníků, kteří předkládají svoje nápady, jak by celou situaci řešili. Experti, kteří danou zakázku dostanou, vytvoří tým odborníků, kteří budou daný problém řešit. V okamžiku vyřešení činnost takového týmu končí. Často na takovém konci stojí například i založení určité organizace, která ale zase bude pracovat na zcela jiném principu. Zajímavá je i role vedoucího takového týmu. Často jeho úloha spočívá v koordinaci činnosti jednotlivých odborníků. Někdy se například ukáže, že jsou členové týmu schopni se domlouvat mezi sebou navzájem. Potom je otázka, zda je v takovém případě manažer nutný. Osobní zkušenosti mám i s virtuálními týmy, kdy se lidé potkávají a řeší určitou problematiku pouze prostřednictvím internetu. Tento postup se mi jeví jako velmi perspektivní z hlediska mezinárodní spolupráce. Práce v tomto typu týmu je velmi specifická. Rozhovor připravil Pavel Bajer\n9 PŘÍPAD PŮLNOČNÍ BOUŘE Z POHLEDU ORGANIZACÍ SOCIÁLNÍCH SLUŽEB Případ Půlnoční bouře z pohledu organizací sociálních služeb Existují různé názory na to, zda úřady postupují při řešení situace dětí přiměřeně a dostatečně citlivě. Televiznímu zpravodajství se někdy podaří k takovým případům připoutat pozornost veřejného mínění. Mezi nejznámější události tohoto druhu patří případ děvčátka jménem Půlnoční bouře. Zeptali jsme se tří sociálních pracovníků, jak by na tento či obdobný případ reagovali v jejich organizaci. Dříve než uvedeme jejich vyjádření, připomeňme sled událostí, které se kolem Půlnoční bouře odehrály: Blance Fuxové a Jaroslavu Blovskému, kteří žijí alternativním způsobem života na svém statku v Šimanově nedaleko Klatov, se narodila v srpnu 2001 holčička. Dostala nezvyklé, indiánské jméno Půlnoční bouře. Narodila se totiž doma během bouřky o půlnoci. Rodiče k životu úřady nepotřebovali a žili si zcela po svém, pouze z toho, co si sami vypěstovali. Nezaregistrovali dítě na matrice, nezajistili dítěti rodný list, nedali ho očkovat ani si nevyzvedávali mateřskou podporu. Matka ani nenavštěvovala pravidelně lékaře, i když před porodem na prohlídky chodila. Během šestinedělí odjeli rodiče s dcerou do zahraničí. O existenci vyhlášky, podle níž matka a dítě nesmí v průběhu šestinedělí opustit republiku bez souhlasu lékaře, se Blanka Fuxová dozvěděla až daleko později. Po návratu z ciziny přišel úřední dopis s požadavkem nahlásit dítě na matriku. Tam nastaly komplikace kvůli jménu Půlnoční bouře. Matrikářka je údajně odmítla zapsat. Rodičům nepomohla ani odbornice z Ústavu pro jazyk český, která může povolovat nezvyklá jména. Holčička tak podle rodičů nedobrovolně změnila jméno na Eliška Gaia. Následovaly další peripetie. V dubnu 2002 byla holčička matce pro její trvalou nespolupráci s úřady odebrána. Podle matky přijely sociální pracovnice z Klatov poprvé 10. dubna. Ubezpečovaly ji, že kojenecké ústavy jsou přeplněné a odebrání nehrozí. Návštěva skončila souhlasem matky, že všechny papíry dá brzy do pořádku. Jenže 23. dubna přijela za rodiči Půlnoční bouře úřední delegace: soudní vykonavatelka v doprovodu sociální pracovnice, policie a primáře dětského oddělení nemocnice v Sušici. Soud už 17. dubna vyhověl návrhu sociálních pracovnic z úřadu v Klatovech a nařídil převoz plně kojené Bouře do kojeneckého ústavu v Plzni. Matka, která nechtěla dceru opustit, musela jet do Plzně stopem. Ze začátku mohla být s dcerou na pokoji jen přes den, po pár dnech jí bylo umožněno být s Půlnoční bouří i přes noc. Po 29 dnech soud rozhodl, že dítě může opustit ústav, předtím však musela matka nechat dítě očkovat a opatřit mu rodný list. Matka si ve svých vyjádřeních stěžovala, že odloučení její dceru poznamenalo. Byl to její první okamžik, kdy zůstala sama. V kojeneckém ústavu byla v postýlce, od té doby ji tam nemůžu dát, řekla například v roce 2004 deníku Mladá fronta Dnes. Paní Fuxová žádá omluvu kvůli odebrání dítěte a sto tisíc korun odškodného. Pražský městský soud letos v březnu požadavek matky zamítl. Podle soudce Martina Valehracha v tomto případě převládl zájem veřejný nad zájmem jednotlivce. Úředníci podle něj plnili svou zákonnou povinnost, protože nebyli k dítěti vpuštěni a nemohli ověřit, v jakých podmínkách žije. Advokát Fuxové Václav Vlk rozhodnutí soudu považuje za chybné, protože upřednostňuje úřad před jednotlivcem. ( ) Vztah státu a občanů je stále silně nerovnovážný. Lidé poškození úředním rozhodnutím musejí prokazovat, že úřad nějakým způsobem chyboval. To je ale často velmi těžké, konstatuje Vlk, který chce podat odvolání. S použitím zdrojů zzvx &x= noviny&c=a _000007_ln_noviny_ sko&klic=212321&mes= Zpracoval Pavel Bajer 7 o č e m s e m l u v í\n10 8 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Sociálním pracovníkům dvou nevládních a jedné statutární (výkonem státní správy pověřené) organizace jsme položili otázku: Jak byste postupovali, pokud byste řešili případ Půlnoční bouře nebo jiný podobný případ? Odebrání dítěte se mi jeví jako bezohledný donucovací prostředek Na Mgr. Hanu Žurovcovou ze sdružení Vzájemné soužití v Ostravě působí případ dojmem, že v ČR je stále důležitější formální stránka věci registrace, jméno, atd., než skutečná kvalita vztahu rodiče a dítěte a kvalita péče o dítě. Státní orgány projevují podivuhodnou necitlivost k základní potřebě dítěte být v kontaktu se svým rodičem, mít vazbu na konkrétní rodičovskou osobu, klidně odeberou dítě od kojící matky. Úředníci neberou rodiče jako partnery a hlavní nositele zodpovědnosti za dítě, nejednají s nimi na rovinu, jasně a srozumitelně jim nesdělí požadavky a termín splnění, nenabídnou pomoc. Soudy rozhodují na základě jedné zprávy od OSPOD, nevyžadují žádné jiné důkazy, zprávy od jiných zdrojů, nepromluví s rodiči. Odebrání dítěte se v tomto případě jeví jako bezohledný donucovací prostředek, jak,alternativní rodiče postavit do latě a dotlačit je k vyřízení všech náležitostí, tvrdí Žurovcová. S týmem ze sdružení Vzájemné soužití v Ostravě by nabídla následující možnosti řešení situace: 1. S rodiči bychom probrali celou situaci, udělali bychom společně plán toho, co je nezbytné zajistit, aby důvody pro nařízení předběžného opatření pominuly. Jde zejména o vyřízení rodného listu dítěte, registrace u pediatra, vyřízení sociálních dávek. Seznámili bychom rodiče s mezemi, které stanovuje český právní řád a které je nutno respektovat. 2. Pokud by matka s dítětem ještě nebyla v kojeneckém ústavu (kam dítě bylo umístěno rozhodnutím soudu poznámka redakce), zajistili bychom její přijetí s dítětem. 3. Nabídli bychom rodičům zastupování u soudu v roli obecného zmocněnce během řízení o zrušení předběžného opatření. 4. Kontaktovali bychom příslušný orgán sociálně-právní ochrany dítěte (OSPOD), vyjednávali bychom s nimi o podmínkách, za kterých bude možné zrušit předběžné opatření. Snažili bychom se s nimi dohodnout na urychleném návratu dítěte do péče rodičů. 5. Nahlédli bychom jako zmocněnci rodičů do spisu na soudu, jednali osobně se soudcem, dali dohromady důkazy o tom, že život, zdraví ani výchova dítěte nejsou ohroženy výpovědi svědků, příbuzných, fotografie dítěte, přijímací zprávu dítěte do kojeneckého ústavu (jak dítě prospívá, zda netrpí podvýživou, nemá známky týrání, jaký je jeho vývoj ). 6. Podali bychom návrh na urychlené zrušení předběžného opatření. 7. Pokud by nevedlo jednání na OSPOD k dohodě o zrušení předběžného opatření, kontaktovali bychom Úřad ombudsmana. Povinnosti mají mít menší váhu než ochrana rodinného života Eliška,Půlnoční bouře Fuxová se patrně do hledáčku OSPOD dostala oprávněně, domnívá se Mgr. Adam Křístek z pražské Poradny pro občanství, občanská a lidská práva. Jedna z hlavních povinností ze souhrnu rodičovské zodpovědnosti je podle 31 zákona o rodině péče o nezletilé dítě a na prvém místě péče o jeho zdraví. Sociálně-právní ochrana dětí se podle 6 zákona č. 359/1999 Sb. zaměřuje též na děti, jejichž rodiče neplní povinnosti plynoucí z rodičovské zodpovědnosti. Předpisy zabraňující neregistrování dítěte, dokonce opuštění republiky s ním, by měly zamezit velikému nebezpečí obchodu s dětmi, podotýká Křístek, který má přesto k rozhodnutí sociálky a soudu řadu výhrad. Pokud by v poradně řešili tento či podobný případ, postupovali by takto: a) Formální stránka: Po kontaktu s klientem v této situaci lze po právní stránce postupovat několika způsoby: buď se odvolat proti nařízení předběžného opatření (dále jen PO, o něm rozhoduje krajský soud), nebo navrhnout zrušení PO u soudu, který původní PO vydal (okresní soud). Není pravda, že po nařízení PO má soud tři měsíce na rozhodnutí, ale pouze na zahájení řízení v dané věci. V praxi jsme zažili trvání PO do pravomocného verdiktu i 3,5 roku!\n11 PŘÍPAD PŮLNOČNÍ BOUŘE Z POHLEDU ORGANIZACÍ SOCIÁLNÍCH SLUŽEB 9 Z hlediska obvyklé doby potřebné pro zrušení i neodůvodněného PO je uvedená doba 29 dní téměř bleskurychlá Nic to ovšem nemění na situaci, že nedůvodná PO by vůbec neměla být nařizována. Pokud soud, ať v odvolání, či při zrušení návrhu, nevyhoví, lze návrh na zrušení PO kdykoli opakovat, zvláště při zlepšení poměrů rodiny. Pokud je soud (na nějž mívá stěžejní vliv názor opatrovníka OSPOD, sociálky ) neoblomný, rozhodne se definitivně až v řízení o výchovných poměrech dítěte, které je nutno zahájit, nikoli však skončit v oněch třech měsících. Kromě právních kroků je samozřejmě třeba pokusit se zároveň o vyjasnění problému s OSPOD, lékaři a dalšími institucemi, iniciovat komunikaci mezi klienty a úřady, i tak lze situaci někdy vyřešit. b) Věcně: Většina PO se nařizuje z důvodů buď zanedbávání dítěte, dokonce jeho opuštění, nebo existenčních potíží rodiny, například přijde o byt. V tomto případě bylo úřadu naopak patrně známo láskyplné, citové prostředí, materiálně velmi dobře vybavené. Tím bych argumentoval. Je pravda, že podle zákona je povinnost rodičů hlásit matrice narození dítěte (pokud se narodí doma) do tří dnů od narození u matky od chvíle, kdy je toho schopna. Do matriky se zapisují pouze jména nezkomolená, nezdrobnělá a nedomácká a zejména je v zákoně č. 258/2000 Sb. zakotvena povinnost podrobit se očkování. Pokud se však zjistí dítě, které očkováno nebylo, vydá orgán ochrany veřejného zdraví rozhodnutí, kde určí zdravotnické zařízení k provedení očkování. To je prostředek nápravy, nikoli PO. Navíc se domnívám, že všechny uvedené povinnosti, byť i dosti závažné, nemají takovou váhu jako ústavně a mezinárodně právně zajištěná ochrana rodinného života! Skutečnosti rozhodné pro nařízení PO musí být alespoň osvědčeny, zdá se však, že orgán informace neměl vlastně žádné, neboť sociální pracovnice většinou nezastihly rodiče doma. To by bylo závažné pouze tehdy, kdyby byl u dítěte například soudně nařízen dohled a rodina by jej neumožňovala provádět. Taková však v tomto případě situace rozhodně nebyla. Nemělo by se mít za osvědčeno, že příznivý vývoj dítěte je vážně ohrožen či narušen jen proto, že se úřad domnívá, že dítě dosud není očkováno a že se pracovnice při několika návštěvách na rodinu nedozvonily. Ve správním i soudním řízení lze postupovat pouze tak, jak zákon dovoluje, v něm uvedenými prostředky. Pokus o smírné vyřešení je zase pro dítě a rodiče nejlepší, neboť soudní cesta je zdlouhavá, měsíce i déle, u malých dětí přitom hrají roli i pouhé dny. V této souvislosti je nutné zmínit, že od 31. května tohoto roku je právě úprava předběžného opatření změněna ve prospěch omezení jeho trvání: doba tří měsíců je snížena na jeden, pokud není v té době zahájeno řízení ve věci samé, platnost opatření zaniká. I když je řízení zahájeno, je podle nové úpravy vždy zapotřebí prodlužovat platnost předběžného opatření rozhodnutím soudu v případě potřeby vždy o jeden měsíc (jinak rovněž zanikne). Je dokonce nově stanovena horní hranice šesti měsíců. Lze ji však překročit, pouze však z vážných důvodů a objektivních příčin, které nedovolily skončení řízení: například bude-li se čekat na výsledky znaleckého zkoumání. Nově je též zakotvena povinnost soudu o návrhu na zrušení předběžného opatření rozhodnout do sedmi dnů, aby soudy nebyly zahlceny, je nově v případě zamítnutí tohoto návrhu omezeno nové podání tímtéž navrhovatelem, až po uplynutí 14 dní od právní moci rozhodnutí o zamítnutí předchozího. Uvedené změny, na jejichž formulaci a prosazení do občanského soudního řádu se podílela i naše Poradna pro občanství/občanská a lidská práva, by měly zlepšit možnosti obrany rodičů proti nepřiměřenému odebírání dětí a zkrátit dobu pobytu dětí v náhradní péči z důvodu předběžného opatření. V řešeném případě Půlnoční bouře by však ani tyto změny v úpravě předběžného opatření na situaci asi nic nezměnily a případ by patrně probíhal úplně stejně. Důvody pro nařízení předběžného opatření zůstaly stejné (ocitlo-li se dítě bez jakékoli péče, nebo jsou-li jeho život nebo příznivý vývoj vážně ohroženy či narušeny). I vyřízení věci v případě Půlnoční bouře stihl soud v dnes platné lhůtě jednoho měsíce. Co si myslíte o rozhodnutí soudu, který upřednostnil úřad před občanem? Těžko se vyjádřit, neznám-li podrobné odůvodnění verdiktu. Poškození dítěte byť i jen o č e m s e m l u v í\n12 10 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 dvacetidevíti denním pobytem v ústavu je však pravděpodobné. Záleží na tom, zda by bylo na soudě prokázáno skutečné porušení předpisů, tedy nesprávný úřední postup, což zde evidentně soud tak nevyhodnotil, či jednání OSPOD a posléze soudu bylo kvalifikováno jako zákonné, byť třeba více opatrnické. Domnívám se, že může jít částečně i o politické rozhodnutí, chránící veřejnou moc před uplatňováním odškodného v dalších případech, neboť by šlo o precedent. Je to ale škoda. Obecně bez vztahu k tomuto případu bych v podobných kauzách nesvaloval vinu vždy jen na konkrétní sociální pracovnice: ty mají téměř nezvladatelné kvantum práce, proto někdy uplatňují neadekvátní opatření unáhleně, neboť zkrátka nemají čas docházet do rodiny podle skutečné potřeby, řešit nedorozumění a závady vysvětlováním a poučením. Roli může hrát někdy též nedostatečné vzdělání a předsudky u některých pracovnic. Soudem přiznané odškodnění v tomto případě a jeho hrozba v dalších případech v budoucnu by mohlo pohnout veřejnou moc k přehodnocení finančního zajištění sociálně-právní ochrany, ke snížení agendy připadající na jednu pracovnici, aby se mohly věnovat skutečné sociální práci a ne psaní nedůvodných PO z opatrnosti, a též k podpoře vzdělávání pracovníků OSPOD. V neposlední řadě též ke snížení počtu zjevně situaci nepřiměřených návrhů na nařízení PO, kterým by bylo posléze vyhověno. Jednání aktérů vystihují slova vyhořelost a neprofesionalita A nakonec úřední pohled jedné ze sociálních pracovnic orgánu sociálně-právní ochrany dětí. Ten časopisu poskytla Mgr. Šárka Chytilová, vedoucí odboru sociálních věcí a zdravotnictví na Magistrátu města Ostravy. Půlnoční bouře se narodila rodičům, kteří spolu dlouhá léta mohli provokovat většinovou společnost vyznáváním jiných životních hodnot. Odloučeností od společnosti vyvolali zájem orgánů sociálně-právní ochrany dětí. Jevilo se, že právě Půlnoční bouře je dítětem, kterému má být poskytnuta ochrana, protože rodiče svou rodičovskou zodpovědnost neplní v plném rozsahu. Projevovalo se to zejména v tom, že dítě nepřihlásili na matriku, nenechali jej očkovat, určili mu jméno, které vzbuzovalo značné rozpaky a nemožnost ho podle našich předpisů uznat a zapsat do rodného listu. Naprostá nezávislost na státních vymoženostech v podobě různých finančních podpor mladé rodině po narození dítěte ještě více prohlubovala podezření, že dítě je ohroženo. Výzvy rodičům sociálních pracovníků orgánů SPOD k tomu, aby změnili své postoje, se pro jejich naprostou ignoraci míjely účinkem. Sociální pracovníci pak v určité situaci využili nástroje v souladu s naším právním řádem a podali návrh k soudu na předběžné opatření. Soud návrhu vyhověl, holčička byla odebrána z péče rodičů a svěřena do péče ústavního zařízení. Paradoxně se tak stalo v situaci, kdy sociální pracovníci konečně po devíti měsících od narození dítěte mohli prošetřit podmínky, v jakých je o ně pečováno a jaký je jeho stav. Skutečnost, že dítě bylo shledáno zdravé, spokojené, nesmyslnost tohoto opatření jen prohlubuje. Jak jinak mohlo být postupováno a co všechno mělo být zvažováno? V prvé řadě měla být dostatečná pozornost věnována procesu posouzení rodiny, tzn. těm okolnostem, které rozhodnutí o odejmutí dítěte bezprostředně předcházejí. Jedná se o klíčový rozměr sociální práce a v tomto případě mu zřejmě dostatečný prostor věnován nebyl. Ústavní výchova je považována za krajní řešení a v souladu opět s naším právním řádem měla být využita mírnější výchovná opatření. Například stanovení dohledu, v jehož rámci by pravidelně byly sledovány životní podmínky dítěte. K tomu mohlo být využito služeb nestátních organizací. Přítomnost nezávislých pracovníků v rodině nemusí vyvolávat její odpor. Hlavně však mělo být důsledněji naplňováno ustanovení 5 zákona o sociálně-právní ochraně dětí, které říká, že předním hlediskem sociálně-právní ochrany je zájem a blaho dítěte. Separování plně kojeného, zdravého dítěte od jeho matky určitě blahem není. V příběhu malé Elišky Gaii se tak uplatnil především zájem státu donutit její rodiče k poslušnosti. Jednání všech aktérů lze shrnout pod slova vyhořelost, neprofesionalita a znevažování ochrany práv tohoto konkrétního dítěte. Připravil Pavel Bajer\n13 ZAVEDENÍ MANAŽERSKÉ SUPERVIZE PŘISPĚLO K EFEKTIVNĚJŠÍMU ŘÍZENÍ Zavedení manažerské supervize přispělo k efektivnějšímu řízení Podpůrnými aktivitami, především v oblasti vzdělávaní pro pracovníky v organizacích, se zabývá PhDr. Hana Janečková z pražského Institutu postgraduálního vzdělávání ve zdravotnictví (IPVZ). V rozhovoru dále například odhaluje typické vzorce chování v organizacích nebo nabízí způsoby řešení dilematických pracovních situací. 11 Čím se zabýváte ve vztahu k organizacím? V jedné jsem léta zaměstnaná na nevýznamné pozici a pozoruji proměny organizace a lidí, kteří zde pracují. Zakládala jsem jedno občanské sdružení a jsem stále členkou jeho výboru, ovšem bez velkého vlivu. V jedné, křesťansky orientované organizaci pracuji od jejího vzniku, patřím tedy k pamětníkům a stále zde mám svoji docela důležitou roli. Vesměs jde o organizace, které poskytují sociální nebo zdravotnické služby nebo se zabývají celoživotním vzděláváním. Léta se zabývám vzděláváním pracovníků ve zdravotnické a sociální oblasti na nejrůznějších úrovních od manažerů až po pracovníky přímé obslužné péče. Zabývám se také vzděláváním sociálních pracovníků ve zdravotnictví. Byla jsem u zavádění systému manažerské supervize v organizaci. Podílela jsem se na tvorbě rozvojového plánu organizace a účastním se procesu vytváření systému řízení kvality při poskytování sociálních služeb. Jakým způsobem se snažíte pomáhající organizace podpořit, aby lépe fungovaly? Přesvědčujeme se o tom, že to, čemu říkáme manažerská supervize tedy pravidelné strukturované individuální rozhovory řídících pracovníků se svými podřízenými o problémech jejich práce, jejichž cílem je podpora pracovníků a vytváření dobrých podmínek pro jejich práci a rozvoj, kontrola a hodnocení pracovníků při plnění jejich úkolů pomáhá lepšímu fungování organizace. Tato supervize pomáhá průběžně upřesňovat náplně práce, dávat pracovníkům perspektivu v organizaci, oceňovat jejich práci, pomáhá jim zvládat obtížné situace a předcházet jejich vyhoření. Pracovníci tím také dostávají možnost prezentovat své představy o řešení problémů a rozvoji organizace. Nezanedbatelná je též skutečnost, že manažerskou supervizi lze plně rozvinout pouze v podmínkách jasné a přehledné organizační struktury. Zavedení manažerské supervize v celé organizaci přispělo k jasnému definování rozhodovacích pravomocí, a tím i k efektivnějšímu řízení. Popis činností, vytvoření struktury vzájemně komunikujících organizačních článků, vědomí společného úkolu (poslání), tedy kdo, co a proč bude dělat to je základ fungování všech organizací. Na co zaměřujete vzdělávací aktivity? Především jde o kompetenci a profesionální růst všech pracovníků, kteří jsou v přímém kontaktu s klienty. Vzdělávací programy tedy míří k rozvoji odborných činností, které tvoří základ konkrétních služeb ať je to základní obslužná péče nebo náročná psychologická pomoc člověku v krizi, ať je to osobní asistence pro lidi s mentálním postižením, práce s dětmi z rizikového sociálního prostředí nebo komplexní péče o člověka s demencí. Další komponenta vzdělávacího programu míří do oblasti sebezkušenosti. Jde o výcviky, které umožňují lidem v pomáhajících profesích rozpoznat na sobě samém nejrůznější situace, prožitky a reakce, které jsou i situacemi, prožitky a reakcemi jejich klientů. Naučí se tyto věci reflektovat, uvědomovat si, jakým způsobem může slovo terapeuta nebo činnost pečovatelky působit na klienta, ovlivňovat jeho život, jaké reakce může naopak klient vyvolat v terapeutovi. Pracovník v pomáhající profesi pak může lépe pochopit potřeby a pocity klientů, lépe orientovat svoji pomoc, lépe pracovat s hranicí ve vztazích. Dále je důležité vzdělávání vedoucích pracovníků v manažerských dovednostech, jako je hodnocení pracovníků, řešení konfliktů, poskytování zpětné vazby, mapování priorit, o č e m s e m l u v í\n14 12 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 strategické plánování. Sem patří i dovednost provádět manažerskou supervizi vést rozhovor se svým podřízeným. Vedoucí pracovníci se učí pracovat s vizí a posláním jako významným motivačním prvkem, který musí prostoupit celou organizaci. Cílem manažerského vzdělávání je také podpora týmu posilování sociální soudržnosti organizace, vzájemné poznávání, výměna zkušeností, vědomí vzájemné potřebnosti, společný prožitek. Konečně čtvrtou součástí vzdělávacího programu je práce na sobě, podpora fyzického a duševního zdraví pracovníků, prevence vyhoření, relaxace, odpočinek. I to se lidé potřebují naučit. Jaké bývají typické vzorce chování v organizacích? O tom nelze mluvit obecně. Pro každou organizaci jsou vzorce chování, ba dokonce používaný jazyk, zcela specifické. Používaný slovník nesporně kulturu organizace odráží (ležáci, dementi, mentálové versus lidé upoutaní na lůžko, s demencí, s mentálním postižením). Organizace, nebo i její části, se liší ve způsobu prezentace své práce navenek (okázalé prezentování někdy i nevykonané práce versus skromná a nenápadná pomoc bližnímu), ve způsobu zacházení vyšších organizačních složek s nižšími (nemusíte zde být, máme za vás náhradu, už vás nepotřebujeme versus jsme zde pro vás, stojíme o vás, pomůžeme vám), ve způsobu přijímání zásadních rozhodnutí (my to za vás rozhodneme, musíte nám věřit, nebo: rozumíme dostatečně své práci, není třeba ji zpochybňovat versus potřebujeme slyšet vaše názory, pojďme spolupracovat, jsme jeden tým). Časté je odvolávání se na vnější zdroj kontroly (stát nedá peníze, zákon to neumožňuje, vedení to nezajímá, je málo pracovníků) namísto důvěry ve vlastní vnitřní kontrolu nad děním (to zvládneme, dobře se na to připravíme, získáme si informace, proškolíme personál, své klienty neopustíme). Organizační kulturu charakterizují také sdílené hodnoty. Důležitá je orientace na klienta, dát mu najevo, že jej bereme vážně, ctíme jeho důstojnost. Stejně důležitá je i úcta k pracovníkům, péče o jejich spokojenost, profesionální růst. Jak spolu souvisejí hodnoty a chování pracovníků? Výše uvedené sdílené hodnoty se promítají do chování. Lidé jsou silně motivovaní, svoji práci vykonávají s plnou zodpovědností, pracují s velkým nasazením (i nad rámec svých popsaných pracovních povinností, i za nižší mzdu, než je obvyklé), pomáhají bližním, jsou obětaví, pracují profesionálně a kvalitně, chovají se slušně ke klientům, rozšiřují si znalosti a zlepšují své dovednosti. Zajímavé je chování ve vztahu ke změně a způsob navození změny chování. Může to být například takto: lidé přijímají věci tak, jak přicházejí, diskuse nebo dokonce kritika není očekávána, nikdo není na kritiku připraven. Zároveň jsou lidé na sebe hodní, ohleduplní, jsou dobří a za všech okolností se snaží, pomáhají si navzájem, konflikty neexistují, všichni jsou spokojení, protože jsou skromní a nenároční. Všem jde o věc, tedy o pomoc potřebným a nemohoucím, lidem v nouzi. To však může být jenom povrch. Proto je lepší, když se podaří vytvořit dostatečně bezpečné prostředí, aby kritika mohla zaznívat, a to jak od pracovníků, tak od klientů. Vše má samozřejmě podobu skupinových norem, viditelných i skrytých vzorců chování, které může ovlivnit impuls zvenku (externí supervize, konzultace ke standardům kvality) nebo příchod dominantního pracovníka s novými hodnotami a vzorci chování (tzv. opinion leader tvůrce názorů), kterým může být i nový vedoucí. Jde o složité psychosociální procesy, skupinovou dynamiku, která v týmech hraje důležitou roli a měla by být reflektována. Jistě je také důležité, jak se lidé v organizaci starají o své fyzické prostředí, v jakých podmínkách pracují, jak pečují o jeho estetickou stránku, jak je prostředí přizpůsobeno uživatelům služeb. To jsou věci, které vnímá každý návštěvník organizace jako specifické, věci, které ovlivňují jeho první dojem. Můžeme mluvit o image organizace. Setkáváte se s příběhy o hrdinech, ničemech, hlupácích organizace? Asi bych to nenazvala takto ostře. V některých organizacích snad bývají těmi ničemy někteří\n15 ZAVEDENÍ MANAŽERSKÉ SUPERVIZE PŘISPĚLO K EFEKTIVNĚJŠÍMU ŘÍZENÍ vedoucí pracovníci, vyznačující se tím, že zneužívají své moci, nezvládají svou práci nebo pracují pro své vlastní zájmy, nikoli pro organizaci. Znám spíše příběhy o nadšených průkopnících, o matkách-zakladatelkách a otcích- -zakladatelích, o osobnostech, které organizaci někam posunuly a pak se něco stalo a ony odešly. Slyším o lidech rozporuplných, kteří byli v něčem skvělí a v něčem třeba pochybili; o lidech, kteří se stali nenapodobitelným vzorem pro ostatní, o schopných jedincích, kteří neuměli pracovat s týmem, nedovedli se domluvit; o příliš mladých pracovnících, kteří k sobě nebyli dost kritičtí, o lidech méně schopných, kteří potřebovali pomoc a podporu. S přicházející novou generací vznikají nové příběhy o rozjetém vlaku a nutnosti změny, o ambicích a skutečné profesionalitě. Ilustrační foto: Martina Illeová archív Centra praktických studií V každé organizaci existují typické metafory. Utkvěla vám nějaká v paměti? Patřilo by sem možná: Člověk s demencí je jako vážka, je křehký a potřebuje naši ochranu a péči. Nebo: Chceme své klienty pohostit, nakrmit je, tak jako to dělal Ježíš. Pomoc bližnímu je naše poslání, pramení z naší víry. Nikdo však není k víře nucen, ani pracovníci, ani naši klienti. Každý člověk je jedinečný a jako takového jej přijímáme. Nevím, jestli je metaforou běžně užívaný termín učící se organizace, ale často jej slýchávám. A co výrok pana profesora Zdeňka Matějčka, který je připomínán v situacích, kdy jsou lidé zaskočeni konfliktem, a který zní asi takto: Nelze se divit, když se pohádají lidé, kterým o něco skutečně jde, když chtějí společně něco dobrého vytvořit. Jaké dilema se podle vaší zkušenosti řeší v organizacích nejčastěji? Určitě k nim patří zvažování, do jaké míry budeme zvyšovat počet klientů, abychom zároveň udrželi vysokou kvalitu, ale i ekonomickou rovnováhu organizace. Dilema osobních zájmů versus zájmů kolektivních se týká více klientů v pobytových zařízeních než pracovníků. Preferování osobních zájmů pracovníka, například sebeprosazení, materiální výhody apod., nad zájmy organizace je považováno za neetické. Dilematem může být rozpor mezi přáními a představami klientů a představami organizace o poskytované službě (například chuť být závislým versus podpora k nezávislosti). Neangažovaného sociálního pracovníka si moc nedovedu představit, to je pak možná pouhý úředník nebo chladný vědec. Setkáváme se však s takovými dilematy, jako je vysoké pracovní nasazení, obětavost, ochota udělat pro klienty maximum, které bývá v rozporu s ochranou sebe sama, svých potřeb, své rodiny, vlastní hranice. Nebo jde také o problém propuštění nezdatného, nepotřebného pracovníka, když jde o člověka, který je sám oslabený a obtížně se uplatní na otevřeném trhu práce. Rozporuplně vnímáme též tlak na jasné vymezení cílových skupin, když spektrum potřebných je tak široké a všeobecná dostupnost služeb omezená. Základní dilema zde souvisí s financováním. Organizace jsou postaveny do situace, kdy mohou dělat jen to, na co se vypíší projekty, i když vidí potřebu rozvíjet i jiné služby. Konečně jako dilema můžeme vnímat i otázku zachování podstatných prvků organizační kultury, zejména hodnot a motivací zakladatelské generace v okamžiku, kdy nastupuje generace nová, jinak profesionálně připravená, vybavená odlišnými důrazy a představami o chodu organizace a poskytovaných službách. 13 o č e m s e m l u v í\n16 14 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Co ovlivňuje přístup pomáhajících ke klientům? Především vnitřní motivace, postoj pracovníka zájem o pomáhající profesi, zájem o člověka, chuť pomáhat druhým. Nesmí to být člověk, který se bojí druhého dotknout, nechce se mu naslouchat, nemá trpělivost posedět s druhým, dozvědět se o něm něco, být mu nablízku, přemýšlet o něm, pracovat v jeho zájmu. Dále je to profesionální kompetence, v jakékoli pracovní pozici se pracovník v sociálních službách musí dále vzdělávat, procházet školeními, výcviky, supervizí. Pomáhající by tedy měl být ochoten a měl by se naučit neustále kriticky hodnotit svou práci, měl by mít chuť své dovednosti neustále zlepšovat, své znalosti rozšiřovat a prohlubovat, a to zejména o nové poznatky a zkušenosti ze zahraničí, z jiných organizací, od zkušenějších kolegů. To vše proto, že sociální realita je proměnlivá, neustále přináší nové problémy, a také názory na způsob pomoci se neustále mění. Také proto, že stejně proměnlivá a náročná je práce se vztahem. Přístup ke klientům také ovlivňuje organizační kultura a sociální klima na konkrétním pracovišti. Tedy jak je pracovní tým soudržný a jaké jsou skupinové normy a skupinová dynamika, jakým způsobem se tyto normy uplatňují, jak ovlivňují chování jednotlivých členů, jaké typické vzorce chování ve vztahu ke klientům fungují. Důležitou roli sehrává vedoucí pracovník. Konečně je to identifikace pracovníka s vykonávanou prací, s organizací, jeho pracovní spokojenost, shoda mezi jeho vnitřním nastavením a cíli organizace i pracovního týmu. Jak motivujete pracovníky? Pracovník je informován o tom, do jaké organizace vstupuje, co se od něj očekává. Je rovněž dotázán, co on sám očekává od organizace, co potřebuje ke své práci, aby byl spokojen. Domlouváme se o našich možnostech uspokojit jeho představy. V organizaci existuje systém manažerské supervize, hovoříme s pracovníkem o tom, co potřebuje k tomu, aby mohl svoji práci vykonávat dobře. Problémy vznikající na pracovišti se snažíme řešit otevřeně na společných poradách týmu. Snažíme se, aby žádná iniciativa pracovníků nezapadla. Pracovníkům poskytujeme zpětnou vazbu o tom, že si jich vážíme, že si ceníme práce, kterou vykonávají. Chválíme je za splněné úkoly. Co lze udělat pro to, aby docházelo v organizaci ke sdílení představ s ostatními pracovníky? Především o těchto představách společně mluvíme. Je to dost spontánní, protože lidé v sobě stále ještě mají značné nadšení, jde jim o věc. Snažíme se vytvářet různé příležitosti pro setkávání pracovníků, kde mohou o své práci diskutovat, a také to činí. V rámci porad, které probíhají na různé úrovni, se snažíme vytvářet prostor pro výměnu názorů na různé věci, které se týkají celé organizace. Také podporujeme, aby zástupci jednotlivých organizačních útvarů mohli prezentovat výsledky své práce, dáváme prostor pro dotazy, pro prezentaci různých představ o řešení konkrétních problémů. K tomuto účelu existují též různé pracovní skupiny složené z klíčových pracovníků, významných osobností, které mají k řešenému tématu co sdělit. Snažíme se, aby koncepční materiály byly vytvářeny týmově a aby zpracované návrhy byly poskytnuty k diskusi a oponentuře kompetentních pracovníků. Naším cílem je též vytvoření funkčního vnitřního informačního systému využívajícího moderních technologií. Tento systém by měl být obousměrný a snadno přístupný. Co je pro vás nejvíce uspokojující při vzdělávání pracovníků v sociální a zdravotnické oblasti? Je to proměna lidí, kteří poznají, že věci lze dělat jinak. Jako by se z těžkého břemene, které zavaluje a nutí k pláči, stala zajímavá výzva a úkol. Mám radost, když přijdu někam, kde se věci dějí tak, jak by se měly dít, kde pracují hrdí lidé, kteří umějí svou práci dělat dobře a práce je těší. Většinou zde potkávám i spokojené klienty. Rozhovor připravil Pavel Bajer\n17 SUPERVIZE A SNAHA POHLÉDNOUT NA SEBE JINÝMA OČIMA Supervize a snaha pohlédnout na sebe jinýma očima V poslední době se stále více rozvíjí supervize v organizacích sociálních služeb. Velmi využívaným odborníkem v oblasti řízení organizací a supervize je psycholožka PhDr. Bohumila Baštecká. Učí na katedře psychologie Filozofické fakulty Univerzity Palackého v Olomouci. Odborně garantuje výcvik Psychosociálních intervenčních týmů, kursy telefonické krizové intervence pro občanské sdružení Rafae a spolugarantuje supervizní kursy pro Remedium Praha. Uvedené výcviky a kursy rovněž lektoruje. Prakticky se účastnila psychosociální pomoci například po povodních, po havárii autobusu u Nažidel, po teroristickém útoku na školu v severoosetinském Beslanu. Je spoluautorkou učebnic Základy klinické psychologie, Klinická psychologie v praxi, Terénní krizová intervence a Krizová intervence. 15 Odkdy se zabýváte organizační supervizí? Jaká bývá obvykle zakázka na supervizi v organizaci? Supervizí v organizacích se zabývám asi sedm let. Spojení organizační supervize moc neužívám. Velmi často dělám případovou supervizi, to znamená, že organizace chce, aby se lidé v přímé péči zabývali příběhy svých klientů, svou vlastní prací. Jindy se chtějí zaměřit na fungování pracovního týmu, takže mluvíme o supervizi týmové. Další možnost je, že vedoucí organizace potřebuje někoho, s kým by probral například postupy při propouštění zaměstnanců. Vedoucí jsou poměrně osamělí lidé. Při některých rozhodnutích se nemohou opřít ani o tým. Supervizi, při které se zamýšlíme nad způsoby a procesy řízení v organizaci, pak obvykle říkáme supervize řízení. Každopádně je supervize jen jedním ze způsobů, jak podporovat kvalitu práce s lidmi, kvalitu týmu a kvalitu řízení. To, co ji odlišuje od dalších způsobů například od porad nad případem, metodického vedení či třeba koučování je důraz na reflexi a sebereflexi. V supervizi se má člověk dozvídat i něco o sobě, protože on sám je v pomáhajících profesích vesměs nejdůležitějším pracovním nástrojem. Které typy organizací sociálních služeb nejčastěji žádají o supervizi a z jakých důvodů? Mohu jen říct, kdo žádal o supervizi mne. Tradičně dobrá úroveň zacházení se supervizí bývá v organizacích, které se zabývají závislostmi, případně jinými psychickými poruchami. O supervizi se ale zajímají už i domovy důchodců a ústavy sociální péče a v poslední době i školy sociálního, případně zdravotního zaměření. PhDr. Bohumila Baštecká U organizací žádajících MPSV o dotace a u ústavů je někdy znát, že požadavek supervize mají vnucen shora. Zároveň se situace začíná převažovat do druhé krajnosti, supervize začíná být považována za všelék jako by to byla jediná záruka kvality, jediná obrana proti vyhoření. Spolu se zaváděním supervize je nutné podpořit úroveň manažerských dovedností vedoucích pracovníků, protože oni mají v rukou daleko větší zbraně, než je supervize. Jak ovlivňuje špatné fungování organizace provedení účinné supervize? Pokud organizace řekne: Funguji špatně, potřebuji supervizi k tomu, abych já organizace tedy já manažer začal fungovat lépe, tak je vyhráno. Znamená to, že manažer je schopen reálně analyzovat situaci, má asi i vizi, ví, k čemu chce o č e m s e m l u v í\n18 16 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 dojít a supervize mu k tomu má pomoci. Pak je možné se dohodnout na něčem, co má smysl. Pokud ale supervize funguje jen formálně nebo má zakrývat nedostatky vyhnívající organizace, pak smysl nemá. Pro špatnou organizaci pak může supervize sloužit jako alibi. Snažíme se tomu předejít při uzavírání kontraktu. Bavíme se o tom, jestli si zaměstnanci myslí totéž, co vedení. Při schůzce s pracovníky a vedením bychom si měli dát záležet na tom, aby bylo řečeno, co se bude konkrétně řešit. Když se špatně uzavře smlouva, mohou vznikat u pracovníků obavy: Jak bude nakládáno s výstupy ze supervize? Co se stane, když před vedoucím řeknu, že se mi něco nelíbí? Také je důležité vzít vážně postoje pracovníků k supervizi jako takové. Jestliže pracovník řekne: Já supervizi nepotřebuji, bylo by lepší peníze, které za ni platíme, využít na něco jiného, tak je třeba se o tom bavit. S jakými překážkami se při supervizi v organizacích nejčastěji setkáváte? Liší se překážky ve státních a neziskových (občanských) institucích, organizacích? Dělám teď supervizi v šesti organizacích a dvě jsou tzv. státní, jejich zřizovatel je krajský úřad, tři jsou neziskovky a jedna škola. Pracovníci neziskovek jsou někdy tak otráveni nízkou mzdou a nejistotou, zda dostanou aspoň tu, že supervize jim může připadat jako šlehačka, které chybí dort. Obrací se se žádostí o supervizi častěji řadoví pracovníci, nebo vedoucí? Jestliže se obracejí řadoví pracovníci, tak jde většinou o průšvih nebo o řadu neúspěchů; jejich touha po supervizorovi bývá voláním o pomoc, snahou o revoluci, nebo obojím. Doufají, že se supervizorovi podaří to, co jim samotným ne například, aby jim vedoucí naslouchal. Někdy jde o prostou snahu prostřednictvím supervize vedoucího odstranit. Proto mohu uzavírat smlouvu jen s vedoucími pracovníky organizace a v rámci toho se zaměstnanci a snažit se o vyváženost supervizního trojúhelníku, jak tomu říkáme. Pokud chce vedoucí zaměstnancům něco důležitého sdělit nebo naopak zaměstnanci vedoucímu, měli by se učit hledat jiné cesty než jen supervizi. Jaká cvičení, techniky, přístupy, metody používáte při supervizi v organizacích? Liší se to podle druhu supervize. U supervize případové s jedincem jde většinou o rozhovor, u týmové někdy využívám práci malých skupin, přeskupování týmu. Méně používám neverbální techniky, z nich možná nejčastěji kreslení, někdy sochání či živé obrazy. U případové supervize ve skupině je rozhodující, jakým způsobem vtáhnete skupinu do probíraného případu. Využívám skupinu pro supervizi procesu, to je zajímavá věc. Nerada dělám bálintovskou skupinu, má úzkou indikaci, zaměřuje se na vztah, a lidi jsou z jejího průběhu někdy zmatení. Nedávno jsem byla požádána o supervizi přímou, což znamená, že budu přítomna přímo při kolegově práci. To už jsem dlouho nedělala, tak se těším. V každé organizaci existují určité vzorce vztahů a chování, zjevné i skryté skupinové normy. Jak postupujete, abyste vzorce a normy rozklíčovala, porozuměla jim? Každý jsme jiný, mně manžel říká Columbo. Já svoji práci dělám skutečně jako detektiv, což řada lidí nese nelibě. Ať sedím s pracovníky individuálně nebo skupinově, vždycky se něco děje, někdo něco řekne, nějak se zatváří, nějak zareaguje. Dokud není dostatek důvěry, aby nastalo přímé vyjadřování těchto věcí, píšu si dlouhé zápisy, ve kterých jsou hypotézy, třeba: pravděpodobně Anička ne dost dobře snáší Františka, kterého zato obdivuje pan vedoucí. Domněnky si postupně ověřuji. Vztahy v týmu lze rozklíčovat, postupně lze i upozornit na to, jaký dopad na práci s klienty a na náladu v týmu mohou mít různá týmová seskupení typu my, co spolu chodíme na oběd. Horší je dotknout se samotné praxe. Můžeme sedět na supervizi a skloňovat standardy ve všech pádech, ale pokud není nikdo, kdo by sledoval skutečné chování pracovníků při práci s klienty, je to jenom hra. Co tím myslím: přicházím do organizace na supervizi. Zazvoním a dveře otevře příjmová pracovnice. Když mě spatří, ze tváře jí mizí úlek, koho to sem čerti nesou, rozjasňuje se radostí, že nejde klient, a říká: Á, to jste vy, paní doktorko. Nojo, jenže ona by měla otevírat dveře rozjasněná radostí, že jde\n19 SUPERVIZE A SNAHA POHLÉDNOUT NA SEBE JINÝMA OČIMA 17 klient, že ona může dělat svou práci a může ji dělat dobře. Tohle mě zneklidňuje. V takových souvislostech je supervize jen hra. Jak řešíte situace, když zjistíte, že příčina problémů spočívá v osobě, chování vedoucího? Pokud zjistím, že vedoucí není úplně v pořádku, tak se to ode mne dřív nebo později dozví. Když se spolu nedomluvíme a není jiná možnost, odejdu. Vedoucí je osoba, které má supervize v organizaci sloužit. Já s ním nemůžu začít soupeřit nebo se s ním jinak přetahovat, to bych poškozovala i tu organizaci. Když to nejde, tak to nejde. Setkáváte se při supervizi s tzv. honem na osobní patologii, hledáním obětního beránka? Jak lze změnit tento přístup? Ani ne. Když jsem to jednou zažívala, moc jsem si nevěděla rady, ačkoli jsem jev pojmenovávala, upozorňovala na něj. Bylo to silnější než my všichni. Jak pracujete s vedoucími, kteří se zaměřují jen na plnění výkonu u svých podřízených a nesnaží se jim porozumět? To jde někdy ztuha. Já sama jsem zaměřena hodně na výkon, takže to může vytvářet slepou skvrnu. Na jednom pracovišti, kde taková výkonová vedoucí je, jsem vyloženě v patu; rozumím jí, myslím, a přesto ji neumím podpořit. Tady selhávám. Naštěstí i supervizoři mají supervizi. V některých organizacích se svým způsobem vyžívají ve vytváření krizí, ať už jde o klienty, řadové pracovníky nebo vedoucí. Jak postupujete v těchto případech? Takových organizací moc neznám. Jednou jsem dělala supervizi v organizaci, která procházela těžkou krizí několikanásobnou výměnou vedoucích pracovníků. Tam se moc nedalo supervizně pracovat. Oni nevytvářeli krizi, reálně ji měli. V takových situacích je asi dobré vytvořit pravidla pro práci, která všem klientům i pracovníkům umožní přechodovým časem bezpečně projít. Někdy se setkávám, zvláště v neziskovkách, s tím, že dávají najevo, jak jsou v časové tísni, co všechno už mělo být před týdnem uděláno; a oni teď sedí na supervizi, nic se neděje, jen se ztrácí čas. Oni skutečně jsou v časové tísni. Jenže bez toho, aby se v organizaci vytvořila kultura občasného reflektování směru a smyslu onoho spěchu, je to cesta do záhuby, práce jak v utržené lavině. Podobné je, když se začnou řešit jen tzv. problémoví klienti. V Čechách tomu napomáháme sami, když řekneme: přineste si na supervizi nějaký problém. A lidi pak říkají: my nepotřebujeme supervizi, my teď nemáme žádný problém. Jenže supervize nemá hledat problém; supervize má napomáhat porozumění druhému a sobě samému, má při práci podporovat reflexi a sebereflexi. Je to tím, že nemáme dobře vytvořený systém interní supervize, který by se soustavně zaměřoval na rozvoj pracovníka, nikoli na hašení požárů. Mluvili jsme doposud o organizacích, v kterých funguje supervize. Určitě je však řada organizací sociálních služeb, jež nepovažují supervizi za podstatnou. Je možné podle vaší zkušeností říct, jaké organizace se brání supervizi a jaké důvody je k tomu vedou? Často se myslím organizace brání supervizi proto, že jim ještě nikdo nevysvětlil její smysl a její zařazení v organizaci vedle dalších nástrojů řízení. Zavádět supervizi do organizací, kde nemají například porady, skutečně nemá valný smysl. Nemohu zobecňovat, že ve špatné organizaci se brání supervizi. Znám organizace, které se brání supervizi proto, že mají špatné zkušenosti se supervizí. Třeba v týmové supervizi na sebe všichni všechno řekli na popud supervizora a on potom odešel a nechal je v tom. Pak se zaměstnanci zákonitě ptají: K čemu ta supervize vlastně byla? Co je pro vás největším obohacením při provádění organizační supervize? V organizaci se děje mnoho věcí a je pro mne obohacením se v nich vyznat a stát se jejich prospěšnou součástí, protože se často stávám i součástí, která prospěšná není. Obohacením je, když člověk překoná překážku a překoná ji dobře k dobru organizace. Rozhovor připravil Pavel Bajer o č e m s e m l u v í\n20 18 SOCIÁLNÍ PRÁCE/SOCIÁLNA PRÁCA 3/2006 Sociálnych pracovníkov najviac trápia interpersonálne vzťahy Svoje skúsenosti a poznatky s vývojom sociálnych služieb na Slovensku či so situáciou v ústavných zariadeniach poskytla PaedDr. Tatiana Matulayová, PhD., ktorá sa venuje teórii sociálnych služieb. Ďalej sa v rozhovore zaoberá táto vysokoškolská učiteľka na Katedre sociálnej práce a andragogiky Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity etickými dimenziami sociálnej práce či tým, čo najviac v súčasnosti trápi sociálnych pracovníkov na Slovensku. Čo sa v posledných 17 rokoch v oblasti sociálnych služieb na Slovensku udialo? Niekoľkokrát sa zmenila rámcová legislatíva určujúca podmienky pre poskytovanie sociálnych služieb. Odstránil sa monopol štátu prebehla decentralizácia sociálnych služieb sprevádzaná masívnym presunom kompetencií na regionálnu a miestnu samosprávu. Začali sa také procesy, ako demokratizácia a humanizácia, profesionalizácia zamestnancov, modernizácia a inovácia. Podstatným spôsobom sa rozšírila paleta sociálnych služieb rôzni zriaďovatelia, rôzne druhy, rôzna kvalita začal fungovať trh sociálnych služieb. Uplatňujú sa známe trendy v sociálnych službách podpora rozvoja terénnych a ambulantných sociálnych služieb, či viaczdrojové financovanie. Väčšia pozornosť sa venuje takým cieľovým skupinám, akými sú bezdomovci, osoby so závislosťou, nezamestnaní, utečenci a pod. Čo je ešte nutné urobiť, o čom sa diskutuje? Napriek zmienenému rozvoju je nutné skonštatovať, že sociálne služby v posledných rokoch nepatrili k sociálno-politickým prioritám (tou bolo sociálne poistenie a riešenie vysokej miery nezamestnanosti). K najaktuálnejším témam patrí príprava nového zákona o sociálnych službách, nevyhnutnosť prijatia štandardov kvality sociálnych služieb, financovanie sociálnych služieb, dosiahnutie vyššej miery kooperácie medzi verejným, súkromným a tretím sektorom diskusia o sociálnom podnikaní. Aké sú normy, štandardy, vzory konania v rezidenčných zariadeniach sociálnych služieb na Slovensku? Východisko odpovede na túto otázku spočíva v rozlíšení a vymedzení noriem, štandardov a vzorov konania. Definícií týchto pojmov je niekoľko. Jedno rozlíšenie približuje L. Musil (2004, str. 30), podľa ktorého normy sú návody žiaduceho priebehu konania, ktorých vplyv na konanie je garantovaný mocenskou alebo morálnou, teda z hľadiska konajúceho subjektu,vonkajšou sankciou. Štandardy definuje ako pravidlá, ktoré vymedzujú spôsoby konania, o ktorých uskutočnenie má byť usilované. Vzory vymedzuje ako stavy alebo spôsoby konania, ktoré je podľa pracovníka žiaduce dosiahnuť. Normy potom môžu mať charakter právnej (napríklad zákon o sociálnej pomoci, zákonník práce), či etickej normy (napríklad definovaná Etickým kódexom sociálneho pracovníka na Slovensku). V tejto súvislosti podotýkam, že sa na Slovensku v minulom volebnom období pripravoval zákon o sociálnych službách. S kolegyňou PhDr. Beátou Balogovou, PhD., sme na jeseň 2005 realizovali prieskum týkajúci sa etickej dimenzie sociálnej práce v rezidenčných zariadeniach sociálnych služieb. Zistili sme, že väčšina respondentov nepozná písomnú verziu slovenského etického kódexu, aj keď ho považujú za dôležitý. V súčasnosti pokračuje niekoľkoročné úsilie o prijatie celoslovenských štandardov kvality sociálnych služieb. Mnohé zariadenia sociálnych služieb v tejto otázke spolupracujú s Radou pre poradenstvo v sociálnej práci. Ide o mimovládnou organizáciu, ktorá sa tejto problematike na Slovensku dlhodobo venuje. Prejdime k etickej rovine. Aké morálne dilemy najčastejšie riešia sociálni pracovníci v rezidenčných zariadeniach sociálnych služieb? Opäť sa odvolám na výsledky spomínaného prieskumu. Z jeho výsledkov je zrejmé, že respondenti najčastejšie riešia morálne dilemy,


Idar od Hájkovy lípy :: od Hájkovy Lípy\nNarozen: 14.06.2014 Chovný: Ano\nBonitační kód: 1i/AZ2I/5 - HLS\nZkoušky: Mezinárodní šampion práce (splněné podmínky), Český šampion práce, U, Norník, 2x CACIT, 6 x CACT, CACT HU, CACT SK, 3x CT Všestranný klubový vítěz 2017, Klubový vítěz v práci na černou zvěř 2017+2019, Klubový vítěz OP KCHJ ČR, MRK I.c.( 371), MRK II.c.(383), KHS I.c. (195)+(200), OP KCHJ I.c.(173), MSBLJ I.V/II.H (100/70), Pohár Č. Středohoří II.c.(238), Inter VGP 223 b., BL I.H/I.H (64/64), Sfk -Sp I.c.(100), LZ I.c.(229), HZ II.c.(178), BZH I.c.(204), BZ I.c.(96), Maďarsko - BL I.V.(100), BL I.H. (92), 2x voda I.c.(32), KZN (84), Mezinárodní norování Ukrajina II.c. (92), Mezinárodné duričské skúšky jazvečíkov I.c. (191), BZ I.c.(112), LZ I.c.(268), VGP II.c (202), MRK I.c.(361), PČS I.c. (267)\nVýstavy: BOJ, CAJC, r. CACIB, CAC\nDalší potomci po Idarovi se narodili v červnu 2018. Jedná se o opakované krytí Pegi z Heneberk a narodili se dva kluci a dvě holky. Z minulého krytí vzešla velmi úspěšná fena Zora z Heneberk.\nU Idara byla provedena DNA analýza. Byl proveden základní test, který lze použít k potvrzení původu a test na barvy. U Idara byla vyloučena přítomnost merle genu. A byla ještě provedena analýza na přítomnost hnědého genu - není jeho nositelem.\nIdarovi se podařilo obhájit za rok 2017 1. místo v pracovním poháru hladkosrstých standardních jezevčíků a celkově obsadil místo 3.\nIdar je prvním psem, který dokázal v jednom roce vyhrát Klubovou honičskou soutěž, Memoriál Rudolfa Kristla i O pohár KCHJ a stát se tak několikanásobným Klubovým vítězem.\nV září 2017 se prezentovala Idarova dcera Zora z Heneberk v rakouském Tullnu, kde zvítězila v mladých fenách a získala velmi ceněný titul Osterreichicher Jurgen Siger!!! V lednu 2018 na NV v Brně se opět prezentovala Zora z Heneberk s krásným výsledkem V1, CAJC, BOJ, BOB, 2.JBIG IV. FCI, KANDIDÁT CHOVU. V únoru na MVP získala Zorka CAJC, BOJ, BOB, následně BIG a k neuvěření ještě II. BIS celé brněnské výstavy z 4000 psů!\nIdar v Polsku:\nTo, že jsou v Polsku už cca 4 roky špatné zákony týkající se myslivosti a konkrétně výcviku psů je i u nás všeobecně známo. Proto mám dobrý pocit z naší lednové mise za naši severní hranici. Ale od začátku: hned po Novém roce mi volal kamarád Mirek Vítek a zval nás na zkoušky honičů v podmínkách skutečného lovu. Mezi řečí zaznělo, že to bude medializované a bude to použito při snaze výše zmíněné zákony změnit. Z toho vyplynulo, že do Polska pojede Idar. Na zkouškách a soutěžích už ho nevodím, ale na naháňkách a dosledech pracuje a práce na černou ho baví a tak byla volba jasná.\nV Polsku na nás tedy čekala soutěž, při které se posuzovala práce psů v leči. Startovalo 21 psů několika plemen. Zastoupeny byly například západosibiřské lajky, porcelani, polští ogaři, polští honiči a jagteriéři. Ze všech psů bylo 5 oceněno plným počtem bodů. Naši 3 jezevčíci, v pořadí Ines z Pernštejnského podhradí, Herry ze Skleného kopce a můj Idar od Hájkovy lípy. Ostudu jsme neudělali, přivezli titul diviačar a pomohli dobré věci. Docela nás bavil úžas polských kolegů nad tím, že u nás pracují nejen drsnosrstí, ale i hladkosrstí jezevčíci.\nIdar tedy ve svých 7 letech získal další titul Diviačar.\nOdkazy na dvě videa, která při této akci byla natočena:\ndíl 1.: https://www.youtube.com/watch?v=gBgVRI2b1c8\ndíl 2: https://www.youtube.com/watch?v=jjzGun0rcb8\nMemoriál Rudolfa Kristla 2017\nNorování Ukrajina 2017\nIdar z Hájkovy lípy\nHnědý gen Cz.pdf\nMerle gen Cz.pdf\nHnědý gen Eng.pdf\nMerle gen Eng.pdf\nČeský šampion práce.pdf


KLORANE DÁRKOVÁ SADA Chinin šampon proti vypadávání vlasů 400ml + balzám 200ml\nChinovník, keř pocházející z Jižní Ameriky, je tradičně využíván pro jeho posilující a tonizující schopnosti. Vybrali jsme druh Cinchona calisaya Wedd. pro jeho kůru přirozeně bohatou na chinin, molekulu se silnými stimulačními vlastnostmi. Chinovník pěstujeme převážně v Latinské Americe, přičemž respektujeme okolní ekosystém. Z ručně sklizené kůry koncentrujeme aktivní látku do výtažku, jehož schopnosti stimulovat vlasovou cibulku byly prokázány*** a patentovány**.\nKLORANE chinin šampon proti vypadávání vlasů 400ml\nKLORANE Chinin Vlasový balzám proti vypadávání vlasů 200ml\nKLORANE Force Keratine Koncentrát při vypadávání vlasů 125ml\nKLORANE Chinin šampon proti vypadávání vlasů 400ml AKCE\nKLORANE Chinin šampon proti vypadávání vlasů 200ml


Hledám vztah. Ženu, se kterou bych sdílel svůj život. Nabízím přátelskou povahu, aktivní trávení volného času (výlety, lehký sport, divadlo).\nChtěla by jsi být tou jedinou růží ve vesmíru, o kterou bych pečoval? Chtěla by jsi, abych se na Tebe často usmíval? Máš ráda výlety do přírody? Zajdeš ráda do kina nebo na koncert? Chtěla by sis se mnou povídat? Jestli ano, pak bychom si mohli rozumět a vše společně sdílet...\nLetadlem k moři, pešky do lesa, vlakem na hory, autobusem na koupaliště… a nebo se jen válet na gauči či zlobit na hřišti. To všechno nás baví, ale bylo by to ještě lepší, kdyby se k nám (kluk 7 + holka 5) přidala ještě nějaká paní nebo slečna, aby si i taťka měl s kým hrát ??\nMužVážně 64 let Brno\nMám nové autičko, jedem v Září na víkend do Benátského zálivu?


Začalo to naléhavým vzkazem, který mi poslalo Martinovo auto po výjezdu z myčky. Levá žárovka dálkového světla nesvítí! (Naštěstí narozdíl od Rputiny Fifi Martinův Durin nemluví, ale jen píše a rozsvěcuje kontrolky...:)). Zpráva mě sice nenadchla, ale co se dá dělat. Jak jsme dojeli domů, poslala jsem Marka, aby na světla kouknul. "Obě svítí!" hlásil synek. Fakt. Durin kecal. Podle jeho pánečka je to prý oblíbená hláška, kdykoliv se auto umyje, takže jsem se rozhodla nechat ho pořádně uschnout v naději, že změní názor.\nJenže za letošního podzimu v Norsku neschne nic a tak Durin na svém tvrzení stále trvá. Stokrát jsme kontrolovali světla a vždy svítí, stejně jako oranžový trojúhelník a varovná hláška na palubní desce. Já vím, že je to v pořádku, ale ta denní informační masáž ze strany potměšilého vozu mě hrozně rozčiluje. A tak občas mačkám páčku a nutím palubní počítač, aby změnil téma. A tak jsem jednou ráno vezla Marka do školy a zapnula přitom mimoděk sledování okamžité spotřeby paliva.\nLidi, to je ale hrozné čtení! Ty cifry! Jeden aby se bál vůbec sešlápnout plyn! Když totiž sečtete chladná až mrazivá rána a poměrně silný motor, vyjde vám něco na způsob thrilleru. Okamžitě mě napadlo, že takhle jezdit nemůžu, vždyť je to děsně drahé! Co na tom, že průměrná spotřeba se vzhledem k nízkým rychlostem a plynulému stylu jízdy na zdejších silnicích drží na velmi rozumné úrovni. Po ránu tam klidně vždy na pár sekund skočí dvacítka, potom třináct, sedmnáct litrů na sto kilometrů. Proboha, co s tím budu dělat?\nNo samozřejmě nic, jen přepnu palubní počítač na jinou hlášku a budu i nadále jezdit slušně a pokud možno úsporně. Jenže v té hlavě to zůstává. A tak mě napadlo, jak je dobře, že zatím neexistují jiné hlášky o okamžité spotřebě. Představte si, že byste měli přístrojík, který by vám pořád ukazoval, kolik toho právě spotřebovává váš organizmus. Nebo kolik stojí v právě v tomto okamžiku vaše živobytí. Na kolik přichází rodina, kolik zaplatíme za psy, kolik za zábavu a dokonce i kolik nás stojí prostý fakt, že pracujeme!\nTo by byl teprve horor! Teď si představte ty následky. Otázka zda "na to mám" by získala dost děsivý rozměr. Žádné tichoučké úmluvy, že když si dopřeju tohle, tak stačí trošku ušetřit támhle a ono to určitě vyjde. Takhle byste to věděli přesně a nejspíš by v tom žádná útěcha nebyla. Jen ta aritmetika. A protože lidi jsou lidi, začaly by se zlověstně upřesňovat odpovědi na módní otázku: Kolik stojí děti? Vyplatí se to vůbec?\nBrr. Ještěže nic takového nemáme, to by byly konce! Protože spoustě lidí i tak uniká, že velmi mnoho věcí je prostě neměřitelných, a to zejména v oblasti přínosů a potěšení. A tak si říkám - čert vem tu pitomou hlášku o okamžité spotřebě. Je to jen jeden aspekt počítající náklady z provozování auta. Ušetřený čas, hřbet nezlomený pod nákladem, stejně jako další možnosti a výhody to nespočítá. Je to prostě jenom užitečná informace pro člověka, který se chce naučit jezdit úsporně.\nDobrá, vyřešila jsem to. Na chvilku. Než bude další mrazivé ráno a Durin mi napíše, jak děsný má zase hlad...:)))\nRenataE OT: prosím, vzpomeňte si na mě zítra po jedenácté. Taky mě čeká zubařka, bojim... 18:39 29.11.2006\nHanča Re: OT: prosím, vzpomeňte si na mě - ale vypadá to, jako by specielně na... 22:41 29.11.2006\nBeda Re: OT: prosím, vzpomeňte si na mě i ty, "Brute"? ... opravdu nějak... 23:02 29.11.2006\nVave Re: OT: prosím, vzpomeňte si na mě 6:35 30.11.2006\nRpuť Našla jsem - http://www.plotknihy.cz/katalog.php?id=3 I.Eichler: Problémové... 18:02 29.11.2006


Odešel Milan Štébl – Rugby Club Havířov\n17. května 2021 (12:28)\nMilan Štébl, původem z Vyškova, prošel několika kluby, ale svou sportovní kariéru ukončil právě u nás v Havířově v roce 1991, kdy končila většina hráčů, kteří v roce 1988 vybojovali bronzové medaile v mistrovství Československa. Nyní nás zastihla zpráva, že minulý týden zemřel. Milan žil v Oldřichovicích a pracoval na Městském úřadu v Třinci. V celém rozsahu přebíráme informaci webu ceskeragby.cz:\n„Všem přátelům a známým, které taťka měl na fb sděluji, že včera 13. května 2021 nás ráno opustil. Mějte ho v srdci a s láskou vzpomínejte na něj s úsměvem, který měl rád... Bude nám chybět." Dcera Jolka.\nMilan Štébl v týmu Havířova 1988\n17. května 2021 (16:16)\nJe to velmi smutné, když nás opouštějí naši bývalí spoluhráči, a to spoluhráči, kteří nám hodně jak ve sportu, tak i v civilním životě byli dobrými kamarády, na které bylo vždy spolehnutí a mezi které patřil i Milan Štébl.


SPOLEČNOST: Chce to přestat blbnout - Neviditelný pes\nTento rok je rokem absolutně nesoudných médií, která díky svému aktivismu a snaze vytlouci z koronáče téměř bez výjimky kapitál a příjmy od inzerentů a zvýšení nákladu či sledovanosti prokázala svůj úpadek. Čert je vem, kdyby ovšem jejich současné plácání kolem vakcinace nevedlo k její relativizaci.\nPředně nechápu, proč straší s hrozbou, že vakcinace může být povinná. Nemusím být pronikavý analytik politické scény nebo nedejbože politolog, abych dospěl k závěru, že vláda ČR nenařídí povinnou vakcinaci proti koronáči. A tím by bylo možno toto téma uzavřít.\nNa druhé straně není třeba mudrovat ohledně evidence očkovaných. Samozřejmě, že evidence už je v běhu od prvního očkovaného, tj. od našeho premiéra. Tak jako každý očkovaný proti chřipce - jako třeba já - je lékařem, u kterého byl očkován, evidován a vykázán zdravotní pojišťovně a pokud nejde o očkování zdarma, pak je očkování tak jako tak zaneseno ve zdravotní dokumentaci pacienta. A na závěr to nejlepší: jestli má být přehled o tom, aby někdo nebyl očkován například dvakrát na jiném místě, kdyby se rozhodl aktivně například po třech měsících znovu nechat očkovat (horlivci též existují, nejen horliví odpůrci), musí evidence očkovaných být. A co má být? Prostě bude a hotovo a nevím, jak to souvisí s mými svobodami zaručenými ústavou. Jako by očkovací průkaz byl útokem na svobodu jednotlivce. A na myšlenku očkovacího průkazu na koronáč si koukejte zvyknout. Ne proto, že to bude (možná) chtít vláda, ale určitě to budou vyžadovat domovy důchodců, léčebné ústavy, domy s pečovatelskou službou, nemocnice pro návštěvy, letecké společnosti... a tak můžeme pokračovat do nekonečna.\nNěkteří senátoři se užalují k smrti vyčerpáním u Ústavního soudu, ale tak to bude a nebude to shledáno protiústavním. Proti právu nebýt očkován totiž stojí právo na ochranu zdraví pacientů, klientů domovů důchodců, personálu letadel a hlavně pilotů. Například.\nNápad Španělska, kde už zjevně zcela zblbli z koronáčové paniky, vytvářet neveřejné seznamy a seznamovat s nimi jiné státy je z jiného soudku. To už je opravdu přes čáru, protože tady jde o zneužití situace, byť jde jen o v EU tolik oblíbené obyčejné práskání.\nJen panikářský právní zjitřenec může mít z evidence očkovaných anebo z očkovacích průkazů bezesné noci a někteří právníci nekonečné zdroje příjmů. My ostatní, co jsme nerezignovali na schopnost si příliš nekomplikovat život tam, kde to není nutné (nedělat si na rovině kopec), budeme i s evidencí očkovaných spát klidně.\nNa ČRo Plus komentátor Matěj Skalický hodnotící rok 2020 řekl, že tahle krize (koronáčová) způsobila následky, které již nikdy nebude možné napravit. Tak to je klasická ukázka novinářské hlouposti. Ví tento člověk, že se Evropa kdysi vyhrabala z nekonečně horších, strašlivých následků Velké války anebo třeba z nekonečně drastičtějších a strašlivějších následků 2. světové války? Samozřejmě, že se vybabráme z koronáčové pandémie a lockdownových následků, protože to je dějinný kašlíček a ne tregédie. I když, já se mu snad omluvím, jestli on to nemyslel ironicky. Že když tu revitalizaci budou řídit naši i evropští současní politici anebo v budoucnosti staré anebo nové politické štiky provozu jako například z IT udělátek a nekonečné transparentnosti zcela zpitomělí Piráti, je možné, že se z toho opravdu nevyhrabeme.\nAle i tak se z toho vyhrabeme, jen to s těmi panikářskými politickými klauny bude bohužel trvat zbytečně o hodně déle. Ale chce to nebrat vážně média a přestat blbnout.\nJ. Kejkrt Pokud jde o existenci nějaké evidence nebo průkazu, nemám problém. Pokud jde o... 11:22 1.1.2021\nJ. Jurax Ano.Je dobré se řídit úslovím "Inteligenta nenaserou!" 22:28 31.12.2020\nV. Navrátil Osvěžující 20:02 31.12.2020\nK. Filip Co k tomu dodat? Lidi, používejte svůj vlastní racionální rozum, nedejte se... 19:55 31.12.2020\nB. Mráz Absolutní souhlas s prvním odstavcem. 19:30 31.12.2020


Fotogalerie klubu | USK Provod\nUSK PROVOD Ústí nad Labem\nHistorie klubu Rekordy klubu Medailisté M ČR Olympiáda dětí a mládeže Reprezentace ČR Členské příspěvky Děkujeme za podporu sportu Informace o zpracování údajů\nVýsledky Fotogalerie Propozice\nProvod je všude Fotogalerie klubu\nUSK Provod / Fotogalerie / Fotogalerie klubu\nFotogalerie / 09.05.2017\nATLETICKÝ MÍTINK KRÁLOVSKÉHO MĚSTA\nZávod v Kadani přinesl spoustu kvalitních výkonů na začátku sezóny. Ten nejkvalitnější předvedla Magdaléna Řehákova ve skoku dalekém, výkon měřil 5,28 m. V…\nBílinský stadion o víkendu hostil tradiční vícebojařský závod. Hned čtyři desítky našich závodníků testovalo formu na začátku sezóny a šestice z…\nFotogalerie / 27.04.2017\nSoustředění San Benedetto del Tronto\nDo jarní Itálie se vypravilo 7 našich atletů s trenérem Slavomírem Durilou. Trénovalo se jak na písečné pláži, tak na zrekonstruovaném stadioně v centru Benedetta. Atleti měli možnost trénovat po boku českých reprezentantů všech…\nFotogalerie / 09.04.2017\nSoustředění ve Španělsku\nVe dnech 26. 3. - 7. 4. 2017 proběhlo ve Španělsku zahraniční soustředění pod vedením trenéra Alexeje Lesnika. Výborné podmínky a počasí pomohly splnit všechny plány a odvedená práce je příslibem do nadcházející…\nFotogalerie / 07.04.2017\nTestovací sraz běhů - střední tratě\nOdkaz na video z testovacího srazu běhů v Pardubicích, kterého se účastní Nikola Bisová. Testuje se laktát v krvi. https://www.facebook.com/miroslav.wastl/posts/199575887212032\nFotogalerie / 27.03.2017\nBěh Kyselkou 2017\nkompletní výsledky: http://www.bezvabeh.cz/media/files/vysledky/170325_vysledky_Kyselka_fQHZ.pdf\nFotogalerie / 16.03.2017\n11. PLES ATLETŮ - FOTO II.část\n11. PLES ATLETŮ - FOTO I.část\nFotogalerie / 05.03.2017\nMČR žactva - bronzový double pro Nikolu Bisovou\nPražská hala ve Stromovce hostila o víkendu Mistrovství ČR žactva. Kritéria k účasti v individuálních disciplínách splnily: Nikola Bisová, Viktoria Babíková a Markéta Matějková. Štafetu na 4 x 300 m pak ještě doplnily Tereza…\nJarní přespolní běh v Lounech\n13 dětí našeho klubu zahájilo sezónu přespolních běhů v Lounech. Nejlépe se vedlo Elišce Zítkové, která svůj běh vyhrála. Zbylé výsledky uvedeme po zveřejnění.\nFotogalerie / 12.02.2017\nMistrovství ČR mužů, žen, juniorů, juniorek,…\nŠňůru halových šampionátů zahájilo MČR ve vícebojích, které se konalo v pražské hale ve Stromovce. V kategorii juniorů závodil Filip Najman a mezi dorostenci Filip Kaplan. K juniorskému sedmiboji se přihlásilo celkem 16…\nFotogalerie / 15.01.2017\nVíceboje v Jablonci nad Nisou\nDo halové sezóny vstoupili i naši vícebojaři. Premiérový start ve vyšších kategoriích si Filip Kaplan a Filip Najman zapsali na přeboru Libereckého kraje v Jablonci nad Nisou. Filip Najman po sedmi disciplínách nasbíral 4 425 bodů…\nUSK Provod je atletický klub v Ústí nad Labem. Je určený pro všechny věkové kategorie od 5 – 50 let, muže, ženy, děti i mládež, i pro ty nejmenší.\nTelefon: +420 777 709 837\nPracovní doba: 8 – 19 hodin\nAdresa: V Podhájí 226/28, 400 01 Ústí nad Labem\nČíslo účtu na platby: ČSOB – 1034384/0300\nZRUŠENÍ TRÉNINKŮ 28.…\n1. kolo KPD mladšího…\n1. kolo KPD dorostu a…\n"Rychlík, Pérko a…\nKRAJSKÝ PŘEBOR ÚKAS…\nKP ve vícebojích…\nNapsali v Ústeckém…\n1.kola KP družstev…\nUSK PROVOD ©2019 Všechna práva vyhrazena. Vytvořilo grafické a webové studilo Lagarto.cz


Coinbase Prime bude pohánět nový účet pro správce majetku\nDomů › Novinky › Coinbase spolupracuje s OneRiver za účelem spuštění účtu pro investory\nCoinbase Prime bude pohánět nový samostatně spravovaný účet ONE Digital SMA, oznámila společnost.\nBrett Tejpaul, ředitel Coinbase Institutional, v tiskové zprávě uvedl, že partnerství s One River Digital pomůže oběma firmám „uspokojit vyvíjející se potřeby klientů“.\nSpolečnost One River Digital Asset Management a přední kryptoměnová burza Coinbase se spojily při spuštění nového, samostatně spravovaného účtu (SMA) na institucionální úrovni pro správce majetku a další institucionální investory, uvádí tisková zpráva zveřejněná v pátek.\nONE Digital SMA bude poháněno Coinbase Prime, nabídne sadu strategií a služeb pro investice do digitálních aktiv, ke kterým mohou správci majetku snadno a přímo přistupovat, uvedly obě společnosti v prohlášení.\nPlatforma také nabízí „včasný pohled na budoucnost správy aktiv ve finančním systému přecházejícím na infrastrukturu podporující blockchain,“ dodali.\nONE Digital SMA je podle Coinbase určeno správcům majetku, kteří chtějí dát svým klientům přímou expozici vůči investování do kryptoměn. Účet nabídne úplnou transparentnost a přichází s dalšími funkcemi, jako je sázení.\nBrett Tejpaul, ředitel Coinbase Institutional, poznamenal, že spuštění SMA přišlo v době, kdy se vlastníci digitálních aktiv stále více přesouvali od výzkumu k digitální implementaci. Dodal, že pro rok 2022 byli zákazníci více nakloněni držení svých digitálních aktiv na oddělených účtech, které ovládají.\nPoznamenal také, že klienti více vyhledávali služby správy investic, které nabízejí stejnou kvalitu, na jakou jsou zvyklí na starších trzích.\nNová nabídka bude zásadní pro splnění vyvíjejících se potřeb a požadavků klientů, poznamenal výkonný ředitel Coinbase.\n„ONE Digital SMA je to nejlepší z obou světů – poskytuje špičkový přístup a bezpečnou úschovu prostřednictvím Coinbase Prime a investičních produktů a služeb institucionálního stupně od One River Digital,“ řekl Tejpaul.\nOne River Digital Asset Management je přední správce aktiv s přibližně 2,5 miliardami USD v institucionálních aktivech. Společnost zahájila své služby v roce 2013.


Náš TIP na nový model trendy kočárku. V čem vede? – Maminka.cz\nPožadavky na ideální kočárek jsou vysoké a není se vůbec čemu divit, vždyť musí mít perfektní funkční vlastnosti a taky hezký design. Věděly jste, že jsou v dnešní době kočárky, se kterými nemusíte dělat žádné kompromisy? Zvládnou doslova všechno - velký nákup, chodícího sourozence, úzké prostory nebo skládání jednou rukou. Nový model kočárku Quinny Hubb, patří mezi ně. Nabízí skvělé řešení nejen pro rodiče v městském prostředí, kteří chtějí mít svobodu procházet se a užívat si městské prostředí plné kaváren, obchodů a parků.\nQuinny Hubb je lehoučký a praktický. Je nejen prostorný, ale jeho design je také velmi chytrý. Má jednu rukojeť, takže můžete nosit své dítě na druhé ruce a také je jednou rukou snadno rozkladatelný. Navíc je vybaven automatickým zámkem, který drží kočárek zamknutý při nošení a ukládání. Nákupní koš je vybaven chytrou kapsou pro menší předměty, jako je vaše peněženka nebo telefon. Potřebujete víc místa? S nákupní taškou XXL můžete přidat dalších 10 kg.\nMezi barevnými kombinacemi si vybere každá žena a hluboké lůžko je zase praktická trefa do černého. I při pouhých 3 kg je kočárek mimořádně pevný a stabilní, zatímco uvnitř je měkký a pohodlný. Disponuje také stupátkem pro další dítě, což žádný jiný kočárek nemá! Navíc modularita rámu a různých slotů umožňuje polohovat tak, aby vyhovoval vašim potřebám: proti směru jízdy, po směru jízdy nebo plně nakloněné. Prostě jednička mezi kočárky!\nTémata: Těhotenství, Děti, Reklama


JenProŽeny » Jarní prázdniny: Tip na výlet\nJarní prázdniny: Tip na výlet\nStezka korunami stromů Krkonoše připravila pro návštěvníky speciální večerní prohlídky na období jarních prázdnin, které se ponesou v duchu hry s překvapením.\nNevšední zážitek si návštěvníci užijí každou středu v únoru od 17:30 a v první polovině března od 18:30. „Chceme, aby se návštěvníci bavili a zažili něco neobvyklého. Zveme je proto na večerní prohlídky, během nichž se mohou těšit na tajemnou atmosféru večerního lesa, zábavu a dobrodružství. Akce je koncipována tak, aby se mohla zúčastnit celá rodina,“ uvádí Marie Jarkovská, ředitelka Stezky korunami stromů Krkonoše.\nBěhem speciálních prohlídek si budou návštěvníci moci vychutnat kouzlo večerního lesa. Vedle toho jsou pro ně připraveny zábavné hry, kdy si například vyzkouší, zda dokážou poznat lesní živočichy podle zvuků nebo očí a při výstupu na vyhlídkovou věž si poslechnou zajímavé vyprávění o Krakonošovi.\nNa vrcholku vyhlídkové věže bude pro návštěvníky připraven také čaj nebo grog na zahřátí. Aby si zábavu opravdu užili, mají prohlídky omezenou kapacitu a je třeba se přihlásit na info@stezkakronose.cz.\nAutor: JPŽFoto: Stezka korunami stromů Krkonoše