188. Ďjó, porod! – Příběhy pro Ivanu\n← 187. Porod s Ivanou\n189. Porod mého syna →\nKde začít? Od začátku nebo snad od konce? Co takhle dneškem?\n„Děti, pamatujete si den, kdy se narodil Filípek?“ ptám se u večeře.\n„Jóóó!,“ zazní trojhlasně.\n„A co si pamatujete?“\n„Pamatuju si, že jsem šel večer spát a ráno jsem se vzbudil a nesměl jsem do kuchyně a dostal jsem k snídani do postele kakao a sušenky,“ spustí nadšeně Jáchym.\n„A já si nepamatuju ten den, ale pak si pamatuju, že Filípek hrozně řval v kočárku,“ chichotá se tehdy dvouletá Madlenka.\n„A já si to taky pamatuju!“ vloží se razantně do věci hlavní aktér.\n„Miminko si nepamatujete?“\n„Nóo… tak… trochu jó,“ ucedí děti téměř bez zájmu.\n„A ty paní, co se tu tehdy sešly?“\n„Jasně!“ spustí Majda, „pamatuju si takovou krásnou paní, měla hnědý vlasy a cvrnkala si s námi gumičkou!“ Petro Malá, jestli čteš tyhle řádky, doufám, že se v tom popisu poznáváš, i když na cvrnkání coby hlavní pracovní náplň duly snad zapomenout nelze.\n„A co na Ivanu, na tu si vzpomínáte?“\nNastane intenzivní přemýšlení. „Jasně,“ vzpomene si Jáchym. „Jak jsem u ní zapomněl svůj drahokam.“ Míněno dávno před porodem, v A-centru u Ivany v poradně. Její role u porodu je pro naše děti jaksi podružná – ve světle té švandy se sušenkami v posteli a cvrnkáním si gumičkou. Jenže pro mě to je trochu jinak…\nZačalo to kdysi dávno v dřevních dobách, kdy se ještě smělo leccos. Předporodní kurz, ten nejlepší, jaký se dal sehnat, protože já dělám věci poctivě. Nasadila jsem image snaživé studentky a pilně si zapisovala. Hromadné drbání se spolutrpitelkami jsem neprovozovala, to není nic pro mě. Pak moudrý pan gynekolog naordinoval magnézium a má první potřeba to probrat s někým jiným. Kde jinde, než na kurzu, s tou zvláštní dámou, která říká věci, jako by jí bylo jedno, co si o ní kdo myslí.\n„Mokrej hadr na hlavu, nohy na stůl a jáhly,“ bylo mi doporučeno.\nVida, jáhly, kdo by to byl řekl. Navařila jsem kastról blahodárné obilniny a pro jistotu sáhla po platíčku s magnéziem.\nStřih, první porod a první zjištění, že to nějak nejde. Milý čtenáři, jestli ses prokousal předchozími příběhy, už jsi jistě nahlédl, že s imagí pilné studentky, korektní každým coulem a s ironickým nadhledem, se rodí sakra špatně. A zdejchnout se po anglicku se tentokrát nedalo…\nInu, přežili jsme. Podruhé, stále ještě v dřevních dobách, to bylo lepší. Rodilo se v CAPu týden předtím, než ho zavřeli, do vody, a šlo se hned domů. Paráda, takhle to má být. Popadla jsem sladký uzlíček a mazala si to co nejrychleji pryč, než se toho domáknou dochtoři. „A sežeňte si někoho, kdo se na vás přijde mrknout. Já mám službu, zkuste Ivanu,“ zněla instrukce.\nLehce nervózní, volám. Mediální hvězda, nesmírně vytížená dáma, která tráví dny i noci u porodů a na kongresech, má čas a nemá s tím problém. Tehdy, po té pohodové návštěvě u nás doma, jsem ji začala mít ráda a pochopila, jak to všechno může být fajn. Pak zánět a hle, co jiného než tvaroh.\nDo třetice už to bylo u Ivany celé, včetně poradny. Pak porod – ve dva plus jedna, s dvěma dětmi, manželem, dulou a na střídačku Ivanou s kolegyní. S takovým mančaftem za zády se nám to taky na hezky dlouho zaseklo. „Běžte si sednout na záchod a koukejte tam zůstat! Třeba se to rozběhne,“ dostalo se mi rady z kuchyně, kde osazenstvo klábosilo u kafe a pizzy. Distingovaná rodička dostala další ťafku. Nakonec vše dospělo ke zdárnému konci u nás doma a díkybohu na posteli. Narodilo se „krásné zdravé miminko“ a pak už jen pocit třeskutého blaha, že jsem doma, děti že mi všecky ty báby nějak uložily, a že nikam nemusím.\nA Ivana? Neztratila se v tom někde? Ale kdež… Pohled na děti mi ji připomíná neustále. Ona to nejspíš ví, ale nejspíš jí je dál úplně šumafuk, co si o ní kdo myslí. A protože, milý čtenáři, se věci mají tak, jak se mají, zlaté dřevní doby dávno pominuly, a Ivana už neradí, zapiš si za uši: Na předčasný porod ber jáhly, na prsa tvaroh. Nic víc, nic míň. Na značce nezáleží. Ověřeno stovkami spokojených uživatelů. A kdyby se ti náhodou někdy zadřel porod, tak běž na záchod a pro jistotu si dej hadr na hlavu.\nA ještě s dovolením pár soukromých vzkazů:\nGo to hell, Mr. Happy and Co. My všichni tady (vizte, to není jen ženský rod) víme, jak se ty důležité věci mají doopravdy.\nVám, Ivano, přeju a upřímně v ně věřím, ještě stovky a tisíce „krásných zdravých miminek“.\nS úctou a mnohými díky\nJménem celé rodiny\nPřidáno do Příběhy\tOznačeno Ivana Königsmarková, kojení, porod, porod doma, porodní asistentka, porodnice, předporodní kurz, příběhy pro Ivanu\tpermanentní odkaz


Lucy Štruncová vyrábí šperky z polymerové hmoty – DesignMag.cz\nLucy Štruncová vyrábí šperky z polymerové hmoty\n10.03.2017 –– móda –– Ondřej Krynek\nLucy Štruncová se již sedm let věnuje vyrábění šperků z polymerové hmoty a pod hlavičkou vlastní značky LC Tools také vyrábění robustních nástrojů pro jejich zpracování. Na nadcházející designérské přehlídce Prague Design Week 2017 uvidíte v Tančícím domě její polymerové šperky, ale také samotnou hmotu a nástroje.\n„Lucy Štruncová v jedenácti letech objevila polymerovou hmotu, které se doteď nepustila. Pro někoho je to modelína, plast, pro jiné umělecký materiál. Lucy učí workshopy, píše blog, točí videa, tvoří kreativní návody a šíří nadšení o polymerech i díky vlastní firmě LC Tools, kterou založily s jejím tátou a společníkem Martinem. LC Tools designuje a vyrábí kvalitní nástroje pro práci s polymery, které si lidé oblíbili po celém světě. Na Prague Design Weeku společně představí polymerové výrobky, ale také samotný materiál a nástroje v rámci polymerového LC Studia,“ uvádí autorka.\nFoto: Lucy Štruncová


Tvorba / 1981 Český snář | Ludvík Vaculík\nTvorba / 1981 Český snář\nPřehled vydání v českém jazyce:\n1. vydání v Edici Petlice 1981.\n2. vydání v Sixty-Eight Publishers 1983.\n3. vydání, v nakladatelství Atlantis 1. vydání, 1990. 456 stran.\n4. vydání, v nakladatelství Atlantis 2. vydání, 1992. 485 stran.\n5. vydání, v nakladatelství Atlantis 3. vydání, 2002. 481 stran.\n1981 1983 1990 2002\nLudvík Vaculík - úvod k 5. vydání\n(Brno, Atlantis 2002)\nOd doby, kdy tato kniha vyšla v Atlantisu, jsem ji poprvé přečetl: teď při korektuře. Myslím si, že je dobrá. Děkuju za ni všem tehdejším okolnostem, lepším i horším, i své pevné představě o tom, co chci napsat. V tomto vydání jsem nezměnil nic, jenom ve shodě se skutečností jedno D proměnil v B a jméno Ella nahradil jménem Daňa, protože ona žena byla tehdy dotčena, že jsem ji z ohledů přejmenoval. Myslím si vůbec, že některé osoby budou na svůj výskyt v knize hledět už vlídněji než tenkrát. Já jsem chtěl zachytit jejich pohyb, názory a řeč, protože jsem si vždycky přál, aby toto byl někdo udělal třeba se Šaldou a Svobodovou, se Zeyerem a Sládkem, s Demlem a Junovou. Já se totiž vůbec snažím zapsat své přátele a lidi, kteří mne zaujali, do literatury přímo, aby jejich živá existence nevyplouvala až dodatečně z nějakých pamětí či náhodné korespondence. A divil jsem se už, že tohoto si nikdo nevšiml. Ještě tu dešifruju zápis ze 23. ledna 1980, kde jsem vyslýchán pro tzv. pražské číslo Tigridova Svědectví. Připravil jsem ho tehdy já s Petrem Pithardem a Jiřím Müllerem. A aby tu i starý čtenář našel něco nového, vyměnil jsem některé fotografie.\nVyňaté věty z Českého snáře.\n(Ludvík Vaculík: Český snář, Brno, Atlantis 1990. 455 s.)\nMilý čtenáři! Co ty víš! Těch podvodů, co dělají spisovatelé na čtenářích! (s.36)\nNemívám chuť zajímat se bez účelu o osudy cizích lidí. Neprohlížím si lidi v divadle ani na koncertě, nečekám od nich nic povzbudivého. Snáším jako trest, a vím zač, když musím někde poslouchat nějaké osudy: jsou všechny normalizovaně špatné, předepsané, bezútěšné, nebudí ve mně lítost, jsou to osudy zestátněné, patří je odmítnout! (s.68)\nPředsevzal jsem si všimnout si každé pěkné věci, proto o tom mluvím. (s.69)\nAle bylo třeba říct mu něco naprosto konkrétního příznivého. (s.78)\nVšecko platí, co člověk udělá, a kdo pošetile protřiďuje minulost, bude tupý, a kdo se nezná ke svým částem, bude schizofrenik. (s. 88)\nMyslím, že jsou takové zárodky myšlenek, na které když nepřijde dlouho řada, zaschnou a v podobě lupů vytřepou se z hlavy, neovlivnivše nikdy ostatní myšlení, názory ani jednání svého člověka.\nPřátelé mi dosvědčí, že bývám hrubec, ale uvěří mi, že jenom z nešikovnosti, nevychovanosti a neúmyslně. (s.110)\nTo je to právě: vždycky se mezi námi najde zároveň pár spravedlivých, sice je jich hluboko pod boží limit, ale zase z těch hříšných vždycky někteří své hříchy opějí tak krásně, že Pámbu prostě neví, co s námi. (s. 139)\nMadla má ovázaný palec. Když se ráno umývala, řekla mi: "Umyj mi, prosím tě, ruce." Mydlil jsem jí malé dlaně a pravil jsem:"Kde ses zase tak ukoptila, to musíš na všecko sahat, to nemůžeš jít ze školy rovnou domů, to musíš jezdit rukama po zábradlí, otáčet se kolem kandelábrů, to musíš sebrat všecku špínu z ulice?" Když jsem to říkal, s úžasem a ustrnutím srdce viděl jsem účinky té sugesce: její tvář dostávala úplně, ale úplně výraz malého děcka. Potom, když si už sama ruce utírala, pravila: "Už vím. Ty seš asi moje maminka." A za chvíli ještě: "To jsem to dopracovala." Hledím, co to tady náhle tak voní, a je to ve váze stolístka. (s. 216)\nŠla kolem paní Rohlenová a pravila: "Čas prchá jako jelen byvši do prdelky střelen." Opravil jsem jí přechodník a umínil si dál nereagovat. Jistě něco chce. Za chvíli přišla znovu a pravila: "Nic nechci, má otázka bude akademická. Když je energetická krize a v Řevnicích není na skládce žádné uhlí, ačkoli léto se chýlí ku konci, znamená to, že si budu muset natahat z lesa dříví jako Hemerkovna. Kam si je mám uložit?" -- "Jak si představujete akademickou odpověď?" zeptal jsem se a dlabal dál. "No, že někde tady na zahradě." --"To by tu vznikl cikánský tábor," pravil jsem, "máte přeci sklep." Odešla a za chvíli znovu: "Když dám dřevo do toho sklepa, je to jako - no -- jako kdybych cukr ukládala do vody." -- "Anebo do sklepa," doplnil jsem ji. "Ale když je to čistě akademické, pojďte mi ukázat, kde byste si představovala sklad svého dřeva. Musí to ale být místo, na které se budete celý den dívat jenom vy, a ne my všichni." Šli jsme na jižní stranu domu, před její byt, kde si pěstuje růže, maliny, lesní jahody, staré hrnce, zavařovačky a rozlámanou dřevěnou židli. Tam za kmenem smrku tisolistého, rozhrnuv převislé větve pustorylu a šeříku, ukázal jsem na hromadu hadrů, sklenic a květináčů řka: "Ideální místo, paní Rohlenová, že?" Stála za mnou, suchá a titěrná, ruce v bok, veliké oči ve zbrázděné tváři, a pravila: "Oceňuji váš důvtip. Tak se stane. Postačí zarazit tu čtyři kůly a dát na ně nějakou stříšku. Souhlasíte? -- "To bude to pravé, paní Rohlenová, pokud tím nemíníte, že to máme udělat my." -- "Nenene! Mám přeci tři syny!" (s. 230)\nPosekal jsem zahradu, shrabal, Madla mi pomohla trávu odvézt na kompost, ostříhal jsem odkvetlé růže, ale nakvetlá poupata nechal, neboť jsou krásná, Madla růže okopala,a teď je všecko zas na týden pěkné a čisté a my jdeme pryč. Haranti, skákejte.\nKdyž jsme včera přijeli sem a obcházeli zahradu, uviděl jsem zválenou trávu. Řekl jsem si, že je spráskám. "Co se tady zas dělo!" pravil jsem přísně. Němě na mě zírali, potom největší děvčátko pravilo tiše: "My jsme chytali motýly." Hm, ovšem, co jiného, to je klasické. "Víš, ona se ta tráva pak špatně kosí," pravil jsem. "Tak promiňte," šeptla malá dívka. "To nic," pravil jsem a pohladil ji po hlavičce, kruci. Sekl jsem trávu posypanou prvními žlutými lístky ze stromů a žasl, jenom jsem žasl nad tím, jak strašlivě jsme vždycky zváleli celou Arizonu! (s. 255)\nJde o ten hrob. Přeci ti nemusím vysvětlovat, tobě, architektce životního stylu, že to spalování lidí je útok na evropskou kulturu. Je to součástí plánu na znicotnění člověka ve smetí, zaživa i po smrti. Bez hrobu, o kterém bys mohla říci, že na tě čeká, neporozumíš správně obrazům, hudbě. Ani té "Svatební košile" nebylo by bez hrobu! Není ti nápadné, že vlády podporují kremaci? Jenom si prohlédni, jací lidé přesazují celý rok na hrobech květiny, a jací kladou jednou ročně věnce k anonymním pomníkům! Rozdíl těch ksichtů! Tak jako si porovnej obličeje lidí, co dávají rodiče do starobinců a co je opatrujou doma! (s. 288)\nMám sklon nadřízené a vedoucí, dokonce i vládu, respektovat, zvlášť když uvážím, jací jsou lidi a jak zoufalý úkol je dobře je vést. Teprv špatná zkušenost staví mě do odporu, který jsem ochoten opustit při každém zlepšení shora. Není jiné míry správnosti věci než člověkův pocit, svědomitá zkušenost a trochu odhadu o možnostech. Zvlášť špatnou mírou jsou programy, stanovy, ideologické poučky a morální předpisy. Už nikdy nebudu -- jestli dožiju -- v žádné straně! (s. 313)\nV tramvaji jsem pokořen četl Eisteinovu stať "Geometrie a zkušenost". Ano, to je tvé: nerozumět tomu, co tě nejvíc zajímá. A uvědomil jsem si, že jsem přes léto trestuhodně zanedbal rychlost světla, a trest přišel! (s. 317)\nDůsledný odpor proti bezpráví udělá z člověka psance z povolání. Na nic jiného nezbude mu totiž energie a čas. Je to cyklotron! Mezi tresty má co dělat, aby sehnal na chleba a otop. Nakonec mu takový život přitočí do náruče i takovou družku: s ní pak má děti, jež se učí dělit lidi na fízly v civilu a v uniformě, přátelé a věci a místa mají krycí názvy, klid a pořádek a kázeň jsou podezřelé, a když tato mládež doroste do činného věku, bude ještě mít představu, jaký to původní normální stav společnosti má být bojem obnoven? Bojím se za ty mladé lidi jejich pozdější trpkosti: až se ukáže, že příští obroda vzejde nikoli z odstrčenců od vzdělání a práce, nýbrž od těch, kteří dostali možnost studovat, pak pracovat a nakonec dozrát ke správným rozhodnutím. (s. 364)\nKonečně je tu pravý smutný listopadový den, kdy vyjít do ulice znamená krásně si potvrdit, že nejlíp je sedět doma, všecky neklidy musejí se vrátit, odkud vyšly, v bytě je teplo a mnoho čistého papíru nebo aspoň mnoho knih, telefon mlčí a mlčí, roky se obracejí zpátky a všecko hloupé může se změnit v moudrost. Slunce léta krouháme v zelí do bečky lítosti, hodně ušlapeme. (s. 372)\nMezi nimi byla i jeho dcera Marie (proč jinak by mu dávala potom pusu?), která hrála myslím velice dobře. Ale muž přijde, sedne si, pošine si příhodněji pult nebo židli, opře nástroj o zem nebo o hubu a hraje, kdežto žena si rozprostře sukně, pak si aranžuje vlasy na ramenou, pak odhrnuje z čela překážející vlásky, jež mohla přeci doma snadno odstřihnout, pak se podívá, jestli ji dobře vidíme, pak zakroutí paží, aby jí později nepřekáželo napínání rukávů, povytáhne šíji z límečku, čímž si naduje zas vzadu účes a musí přechytit smyčec do levé ruky, aby pravou mohla vlasy znovu správně položit, vyzvedne si smyčec z úschovy, pak můžou teprv začít muži hrát. "Tak blbečku hraj už!" volám vždycky. (s. 402)\nSíň byla přeplněná, jenom Kosík chyběl a Kriegel. Kosík proto, že naň není spoleh v pražádné docházce, a František Kriegel umřel. Vinou zvrhlých úřadů nemohl mít slušný pohřeb, byl proto jenom technicky spálen. Obřad bude po převratu. (s. 402)\nPavlíčkova "zpráva o pohřbívání v Čechách" je nové podání starého truchlovlasteneckého příběhu o spisovatelce-mučednici. Všichni do toho triku vidíme, jsme naštvaní, a přece když se rozsvítí, utíráme si dojaté nosy. (s. 426)\nSeděli jsme u okna, za nímž chodili lidé, ale nemohli nás skrz záclonu vidět, a Josef pravil: "Včera jsem, jako vždycky, chtěl večer zavřít slepice. Ale nemohl jsem je najít potvory! Lítal jsem všude okolo, kde ty ludry jsou, a nikde. Já je , člověče, zapomněl ráno vypustit! Seděly v kurníku, celý den, ale ty byly tak smutné!" (s. 447)\n(Ludvík Vaculík: Hlasy nad rukopisem Vaculíkova Českého snáře. Praha, Torst, 1991. 141 s.)\nNad Sekyrou poznamenal Ivan Klíma, že literatura, to je pro Vaculíka "svět viděný mýma očima, můj příběh, mé zážitky, mé pocity -- zatím nic víc". To "nic víc" musíme ovšem dnes číst trochu jinak, zdá se, že to bude "všechno a navždy". Klíma tehdy postřehl, že toto vidění platí i pro prvotinu Rušný dům. Pod literární konvencí a úpornou snahou uvést do souladu skutečnost s autorovým projektem je v Rušném domě skryt týž vypravěč, s nímž se později setkáváme v Sekyře. Tam se přestal skrývat za někoho jiného, hrál svou roli v širším příběhu, který spínal život generací.\nV Morčatech se Vaculík překvapivě obsadil do nezvyklé role bankovního úředníka. Poprvé tu hrdina příběhu vystupuje jako někdo, kým autor nikdy nebyl. v Rušném domě měl jenom jiné jméno, životní příběh i povolání patřily autorovi. Přesto se Vaculík v Morčatech odchýlil od principu, který si vypracoval v Sekyře, jen zdánlivě. Určitá stylizace vypravěče v Morčatech jde na vrub příběhu, základní vlastnosti si vypravěč ponechává, s vědomím ovšem, že "jen nepatrně jsem se každý den odchýlil a jsem celý život jinde" a zejména s důsledky tohoto poznání. Ani po Morčatech není třeba korigovat starou Klímovu charakteristiku.\nUž po Sekyře Vaculík napsal, že si je vědom úskalí otevřené výpovědi, autor je v ní ztotožněn s hrdinou a do jeho života vstupují lidé, které tam nezval: "Věděl jsem od prvního momentu, že zkažení psychoanalytikové mohou z mého textu přečíst o mně věci, jež nemám v úmyslu zrovna jim svěřovat, ale nešlo to kroutit a schválně maskovat."\nPoslední Vaculíkova kniha Český snář (sny roku 1979) je ještě nezastřenější než Sekyra. Autor se nejen neskrývá za někoho jiného, ani se neukrývá za postavy románového děje, které mohou být konec konců pouhou románovou fikcí, třeba vypadají, jako kdyby byly z jeho života, ale odhodlává se k nejtěžšímu gestu: osou knihy činí nezastřeně sebe, svůj život, a do něho teprve dává vstupovat všemu ostatnímu -- lidem, věcem, myšlenkám.\nČeský snář obráží situaci, kdy autor nemyslí v první řadě na to, jak napsat román, co a jak jím vyjádřit, ale myslí na cosi mnohem základnějšího: jak "dnes" žít svůj život. Sám to v úvaze formuluje až provokativně: "Tam (rozuměj ve fejetonech) myslím na čtenáře, tady na sebe. Čtenář mých fejetonů, bude-li náhodou číst tyto zápisy, může být znechucen: tak který obraz platí a jaký jsem? Jsem jeden." Pochybnosti, které se ho začaly zmocňovat při redakci textu, zahání otázkou: "Je mi bližší příští čtenářova četba, nebo můj minulý život?"\nVelmi nápadně je Vaculík básníkem jazyka, v celém doslavením díle velice myslel na jazyk, styl a formu. Po Rušném domě, který respektuje tradiční požadavky na výstavbu románového příběhu, je příběh Sekyry veden mnohem složitěji, rafinovaněji a jeho smysl je zaklet do osobitého jazyka. Už v úvodu je záměrně vytvořeno napětí mezi rámcovým příběhem, který je až anekdotický (román je začat a zakončen jako vyprávění o návštěvě mladšího bratra na Moravě, a závěrečná věta románu "Příště navštívím bratra, který je na Slovensku," anekdotičnost jen podtrhuje), a mezi tragickou výpovědí o tom, jak člověk, chtěje osvobodit sebe i jiné, pracuje na ještě větším zotročení.\nNejvětší formové úsilí je v Sekyře věnováno jednak práci s epickým časem, jehož prolínání a náhlé přeskoky dopředu i dozadu zasahují až do jednotlivých vět, jednak jazykovému stylu. S jednotlivými vrstvami jazykového stylu nakládá autor podobně jako s epickým časem, prolíná je násilnicky i v nejmenších celcích, v jednotlivých promluvách. Originalita Vaculíkova básnického jazyka nespočívá především v estetickém ozvláštnění, ale v promyšlené hře významů.\nMorčata znamenají oproštění kompoziční i jazykové, nápadné a ostentativní: autor předstírá, jakoby psal knížku pro děti. Je to ovšem fígl. Máme v dobré paměti obdobný kompoziční trik v Sekyře: návštěva bratra jako motivace a základní prvek vnější kompozice knihy. v Sekyře není tohoto parodického způsobu využito ve vnitřní stavbě románu. Zato v Morčatech Vaculík využívá parodických postupů důsledně, parodie zasahuje až do syntaxe a slovníku. Tím větší je pak napětí mezi oproštěnou formou a rafinovanými primitivismy a fatálností poselství.\nKritika si všimla, že dvě kapitoly se v Sekyře vymykají z jazykového stylu knihy, jsou to ty, v nichž Vaculík umisťuje vyprávění do Prahy. Autor tehdy na výtky odpověděl: "Je to věc odstupu. Od dětství odstup mám, od Prahy a svého nynějšího způsobu života ne. Nejraději bych byl ty pražské události vypustil. Jenže to je vlastní život vypravěčův, s nímž chodí po rodném kraji a z něhož také díl viny dává otci. Takže to tam být muselo, nějak. Jenže jakmile mluvíš o Praze a o novinách, musíš užít slova porada, plenárka -- a cítíš úplně sám na jazyku, jak se ti jazyk znechutil. Je v tom však předsudek a alergie. Opravdová schopnost by i toto překonala. v mém případě nástraha je už v tom, že ten nechutný pražský svět stojí proti krásnému, barvitému světu dětství a venkova. a pak: na poli a v lese dějí se věci a nemusí při tom padnout věta. v našem prostředí se však méně skutečně děje a více mluví."\nVe slovech "opravdová schopnost by to překonala" je program, který Vaculík od Sekyry nepřetržitě uskutečňuje.\nMorčata se odehrávají výhradně tam, kde ony dvě pražské kapitoly, které by byl Vaculík ještě před několika lety ze Sekyry nejraději vypustil. Tady, v proměně prostředí, myslím, je i příčina radikální proměny jazyka a v proměně jazyka ej pak hlavní jinakost Morčat.\nV Morčatech nezní onen zvláštní a barevný jazyk jako v Sekyře, protože Morčata se dějí v "nechutném pražském světě" a ne v krásném venkovském světě dětství. Oproštěný jazyk a styl -- na místech, kde se vypravěč obrací ke čtenáři, zjednodušený až k parodii primitivní didaktičnosti učebnic -- je právě onen fígl, kterým začal Vaculík ryze jazykovými prostředky zdolávat úskalí "vlastního života vypravěče".\nDalší fází zmáhání "vlastního života vypravěče" jsou fejetony. jazykově jsou ovšem mnohotvárnější než Morčata. Mají sice stále téhož vypravěče, ale řadu různých prostředí. Protože pro Vaculíka je základem tvorby bohatě individualizovaný jazyk, proměňuje se jazyk fejetonů i podle prostředí, témat, figur, aniž se přitom ztrácí osobitá autorova syntax. Aby však fejetony vyjádřily kromě autorova postavení ve světě, jeho názorů na věci, kromě příhod hlouběji i jeho vnitřní svět, jsou tématem příliš vázané na vnější svět, příliš samostatně komponované, uzavřené a kromě toho jsou navzájem příliš izolované. Dokonce tím izolovanější, čím větší formální i jazykovou péči jim autor věnuje. Každý Vaculíkův fejeton je uzavřený celek, vnitřně komponovaný až k závěrečné pointě. Myslí v něm především na čtenáře. Soustředěnost k tématu a formální uzavřenost jednotlivých fejetonů stojí trochu v cestě vyjádření spisovatelova vnitřního světa jako dění, světa jako nepřetržitého trvání. Na to je fejeton forma přece jenom malá. Nehledě k tomu, že formální uzavřenost fejetonů zvětšuje jejich izolovaná existence. Jsou jako jednotlivosti psány i čteny. Dokud je jeho autor neshromáždí do komponovaného celku.\nV Českém snáři opustil Vaculík tradiční románovou formu docela a zvolil pro svůj "snímek roku" deníkový záznam. Mohlo by se tu namítnout, že román je ve formě deníku, podobně jako román v dopisech jsou formou už dávno tradiční. Ovšem deníková podoba Českého snáře není především literární forma; deníkový záznam, z něhož je vystavěn nový Vaculíkův román, je zápis autentický. Zmiňuji-li se v úvaze o Českém snáři o autentičnosti, chci připomenout, že autentičnost literárního díla není nikdy čistá, literární dílo sebeautentičtější má vždy různou míru stylizace jak ve výběru látky, tak v jejím podání. Už samo vyjádření jazykem je gestem stylizace.\nNefiktivní deníkový záznam jako literární tvar určený k zveřejnění je tradice nepříliš stará. Česká literatura má před Ludvíkem Vaculíkem rozsáhlé dílo Jakuba Demla, dosud nepublikované deníky Jana Hanče a zejména deníkové cykly Jiřího Koláře. Jméno tohoto českého básníka je uvedeno v dedikaci Českého snáře, a nejde jen o běžné připsání.\nV rukopisném deníku Přestupný rok formuloval Jiří Kolář své pojetí deníku a v úvaze nad Vaculíkovým snářem je na místě je uvést. "Deník je podmíněn nespokojeností s veřejným traktováním skutečnosti, kterou mohu nejen číst v knihách, novinách, slyšet v rádiu, vidět v biografech, sledovat v televizi, zaslechnout v klubech, kavárnách, na ulicích nebo shromážděních, ale nespokojenost se vším, z čeho by si mohl kdokoli jakýmkoli způsobem přivlastnit právo na vyslovení odpovědi na otázku Co jsem žil a jak jsem žil?\nDeník nesmí být vytrhávání a prezentování toho, co se domnívám, že je pro určitý čas podstatné, co se mně podařilo zvládnout, ale musí být přiznáním ke všemu, co pro mne život znamenal a co jsem byl schopen z něho vyrvat.\nRok deníku je rokem zápasu proti nejdivočejšímu, co existuje, proti skutečnosti, a zároveň rokem boje o to nejdivočejší, co existuje, o skutečnost."\nTyto Kolářovy formulace pocházejí z padesátých let a jsou ukryté v básníkových rukopisných denících. Vaculíkův deníkový Český snář je podivuhodně totožný s etikou básnického gesta Jiřího Koláře.\nHlavním rysem tohoto gesta je antiiluzívnost, antiliterárnost, gesto je namířené proti tomu, aby tvárné záměry a ideové projekty předcházely životní látce. S tím souvisí Kolářův požadavek závaznosti chronologie zápisu: "Spravedlivou básnickou formu činí z deníku jedině nemožnost odkladu zápisu." Na Českém snáři se prokazuje, že chronologie je nejprostší, ale zároveň výsostný kompoziční princip: život se děje v čase, den po dni, rok po roce.\nTvorba deníku je zápasem o přisvojení vlastního života, ne pouhou snahou o jeho zobrazení. Už vůbec nejde Kolářovi o využití formálních možností, které skýtá deníkový zápis.\nČeský snář má ve svém východisku neiluzívnost, sled záznamů jako výpověď o sledu prožívaných dnů. Stojí na stejných zásadách, které před léty formuloval Jiří Kolář.\nPrvní věcí, která spojuje Vaculíka s Kolářem, je etika práce. Chce-li autor zaznamenat "co jsem žil a jak jsem žil", musil nejprve najít sílu k tomu, aby dílo bylo "přiznáním ke všemu, co pro mne život znamenal a co jsem byl schopen z něho vyrvat." a z této etiky věci vyplývá i požadavek neredukovat zápisy jenom na to, "co se mně podařilo zvládnout". Deníkový záznam není fabulace příběhů, třeba byly reálné, je otevřený v tom smyslu, že každý záznam je určitou možností dalšího děje a ne každý pak děj skutečně rozvíjí. Text nesmí být dramatizován tvárnými prostředky, dramatičnost textu nespočívá na zákonech dramatické stavby, nýbrž v tom, že dílo staví před čtenáře tvůrce, který neukazuje, jak životní látku zmohl, ale jak ji zmáhá, a ne vždy s úspěchem.\nZde se dostáváme k druhé věci, k tvaru díla, uskutečňovaného bez předběžného literárního projektu. Kniha, která vzniká jako spisovatelův deník, má jinou, autentičtější osnovu, odvozenou z charakteru autorovy osobnosti, z jejího jednání. Proto se texty Kolářovy od textů Vaculíkových výrazně liší, třebaže se ve východiscích shodují. Rozdílná povaha tvůrčí osobnosti, rozdílná poetika klade důraz na jiné věci. Deníková reflexe Jiřího Koláře míří k objektivaci jednak záznamem událostí, příhod, útržků cizích osudů, snů, hovorů, více než vlastních intimních zážitků, a v nich pak především takových, které přímo souvisejí s básníkovou tvorbou, jednak nepřetržitým úsilím zobecnit a zformulovat svou tvůrčí zkušenost. Subjektivností výpovědi, v níž objektivní děje jsou tlumočeny přes filtr básníkovy intimity, má Ludvík Vaculík blíž k Jakubu Demlovi než ke Kolářovi. Od Koláře se liší také tím, že síla jeho prozatérského naturelu proměňuje deníkový zápis ve svéráznou, nefiktivní sice, ale přece jen tvorbu románového charakteru.\nV našem případě osnovu vyjevuje autor v deníkovém textu před čtenářem tak, jak den za dnem reflektuje svůj život, myšlení, snění, jednání, setkávání. Je to jiné tajemství než ono, které před čtenářem vyjasňuje vědoucí autor, takové, které stojí i před básníkem.\nJiří Kolář v citované úvaze vylučuje z deníku uskutečňování určitých projektů, dokonce od deníku neočekává, že mu "ukáže nějakou cestu, to není cílem deníku, to by byl poetický akt, deník je cesta sama, přesně omezená časem a hluboce podmíněná nepředvídatelností".\nV zápise z 11. června v Českém snáři čteme: "Ale jaká je tato knížka? Když jsem začal, v lednu, nevěděl jsem, co se stane jejím hlavním tématem, neznal jsem všechny její příští postavy a neměl jsem žádný úmysl. Tak když teď mě hlavní téma přišlo žrát a postavy se dostavily, mám je zapírat nebo přiodívat?" To není bonmot romanopisce, který se svěřuje, jaké má s hrdinou trápení, že neví, co mu zítra udělá.\nJe ovšem něco jiného privátní spisovatelův deník a deník, který píše autor, rozhodnutý jej bez větších zásahů učinit knihou. První případ nepřináší velké problémy, autor nemá starost s konzistencí zápisů ani s konečným tvarem. Deník není nikdy uzavřen, a pokud je některý zápis poslední, pak je to z příčin, které nevyplývají z textu, nýbrž z vnějších okolností. Náš případ je však jiný, Český snář měl předem dané časové rozpětí zhruba ohraničené kalendářním rokem, a zároveň tu odpočatou stál záměr dovést deník do knižní podoby.\nKaždá kniha, třeba vznikla z deníku, musí mít vnitřní stavbu, která ji drží pohromadě. Vaculík začal psát deník, ne privátní deník, ani ne literární deník, ale deník jako svědectví o roce svého života. Denní zápisy se mu v průběhu týdnů začaly proměňovat v román, aniž porušil zásady autenticity, aniž do textu s výjimkou eliminace určitých věcí podstatněji zasahoval, veden představou budoucí kompozice díla. U deníku, koncipovaného jako autentický text, je přirozeně zesílená vazba mezi autorem a textem. Na Vaculíkově knize je zřetelné postupné zesilování i vztahu opačného -- textu a autora. Tento vztah spočívá zajisté v tom, že text je přímou, časově bezprostřední reflexí, ale myslím je i v tom, že Vaculík psal zápisy se záměrem napsat knihu. Texty totiž v průběhu knihy přestávají být jenom bezprostřední, ale přece jenom následnou reflexí, pronikají do života, stávají se jeho součástí. Vznikající kniha vstoupila do života svého autora a začala se v něm uplatňovat rostoucí měrou -- dokonce víc než některé z klíčových postav. Je v něm všudypřítomná, je v pozadí všeho dění. Nesnižujme její existenci na to, že by snad působila především na stylizaci autorova života a jeho postojů pro potřeby románu, její funkce je mnohem podstatnější, spoluvytvářela rok básníkova života, byla usazena v jeho smyslech, číhala v jeho vědomí v každém okamžiku.\nJak by do života svého tvůrce nezasahoval Český snář, když je s ním tak svázán! a je potom tak podivné, že zatímco spisovatel píše knihu, táž kniha píše spisovatelův osud?\nLudvík Vaculík se v Českém snáři nejméně na dvou místech zmiňuje o tom, že si ve svém psaní předpovídá osud, a není to v jeho díle nic nového, co by přinesla až poslední knihy. Když se probíral deníky z mládí, uvědomil si: "Všechno se splnilo, došlo na má nejhorší tušení, zatímco mé hojivé naděje neměly v ničem pravdu. Nejenom úspěchy, ale i všechny své nezdary, poklesky i pády jsem si jakoby předepsal do partitury a potom je odehrával". Jinde lakonicky uzavírá zápis:"...já si svůj osud dopředu asi píšu."\nMůže být osudovější sepětí tvorby a života, než jak je cítí Vaculík?\nNad zápisy z Českého snáře se vybavuje věta ze Sekyry: "Já jsem někdo, kdo si na sebe nakladl pastí a želez, aby se bál a nemohl zpátky." Zbývá mu jen cesta dál, pokračovat v upřímné výpovědi, neustat v reflexi, i když obojí je bolestné, oč upřímnější, o to bolestnější. Nechce-li porušit autentičnost zápisů, autor musí kromě odpovědnosti za sebe přebírat i díl odpovědnosti za všechny, kdo jsou součástí jeho života a kdo vstupují do básníkova díla.Když pak zjistí, že skutečné postavy si nepřejí, aby s nimi jednal jako se sebou, a nechtějí, aby se o nich psalo, chce je respektovat, ale zároveň brání svůj román: "Já se bez takovýchto záznamů nemůžu obejít... Nevím, jak by se jináč dal pořídit skutečný obraz doby, žádná příznivější situace nemusí už přijít." a když vidí, že jejich obrana před zveřejněním je malicherná, nedaruje jim to: zaznamenává poctivě scénu s výtkami a projevy nesouhlasu, prohlásí, že starý zápis škrtá. Původní text, který v knize zůstal, je aktualizován, je bohatší o nový rozměr.\nVšimněme si, důraz je tu položen na slova skutečný obraz dnešní doby.\nDeník zachází s živým organismem a zraňovaná místa bolí. Oč snadněji by se psalo a příjemněji pak četlo o událostech, které už přebolely, si Vaculík uvědomuje, když po sobě čte předchozí zápisy: "Jistě bych měl napsat o některých starších událostech co nejvíc, dokud si vůbec něco pamatuju. Je mi to ale protivné. Když vám lupne v kotníku a ten pak při chůzi bolí, najdete si způsob chůze, při němž se bolestivá poloha obejde, a někdy ani nemusíte kulhat. Za čas, až se bolest ztratí, začne vám noha sama šlapat normálně, ani nevíte odkdy. Když omylem nebo zkusmo šlápnu do některých událostí svého života, cítím, že to furt ještě bolí. Tak toho nechávám, a pěkně zapomínám. Jednou se k nim možná rád vrátím a nebude mi dělat potíž pěkně si je znovu vymyslit. To pak jsou pravé memoáry." Jenomže Český snář nechce být svědectvím, svědectví tvoří jenom jednu rovinu díla, tou druhou, základní, je "cesta sama", řečeno slovy Jiřího Koláře.\nDosti o deníku, řekli jsme přece už dřív, že se Vaculíkovi jednotlivé zápisy začaly záhy skládat v celek, a tím celkem je svérázný román.\nČeský snář se liší od předchozích Vaculíkových románů záměrem, tvarem i jazykovým stylem, a přece s nimi úzce souvisí. Skoro by se dalo říci, že tento jeho čtvrtý román pomáhá tři předchozí lépe přečíst. Platí to ovšem i obráceně: Český snář je s dosavadními knihami pevně svázán, jeho výklad nelze provést bez nich. Na některých místech najdeme přímé odkazy zejména k Morčatům. Hrdina, který je středem všech čtyř knih, je týž, a přece ve směru k poslední prochází zřetelným vývojem. Na počátku stojí hrdina, rozhodnutý uskutečnit svůj ideální společenský projekt. Po nezdarech sice v zápase pokračuje, ale provází jej bolestná reflexe, která konfrontuje jeho zkušenost se zkušeností otcovou. Třetí zastavení v Morčatech je v této linii pojato jako tragické podobenství o lidské aktivitě.\nNa jedné straně stojí princip pasivity, morče, bezpečné jen ve vymezeném a omezeném prostoru, pro něž už jen otevření klece představuje ohrožení. Otevření klece je cestou do svobody, otevřením možností, výzvou k aktivitě a tedy i k odpovědnosti. Morče na každou změnu prostředí reaguje maximální pasivitou, ochromením, strnutím, a při nejbližší příležitosti utíká zpátky do klece. Na druhé straně je princip lidské aktivity. Konfrontace obou principů není jen symbolická. Morčata jsou reálná, jejich chování je reálné. Rodina je v každém svém členu a ve vzájemných vztazích reálná. Realita vyšších společenských struktur má však jinou povahu, je groteskní, často nepochopitelná a neuchopitelná. Hrdinovy úvahy o hrozící krizi a jeho výpočty záhadného oběhu oběživa -- projev aktivity, jímž vpravdě přesahuje vlastní existenci a překračuje své společenské kompetence -- jsou provázeny pozorováním skutečných morčat a pokusy, jimiž se je vypravěč snaží vyburcovat k aktivitě. v pozadí je otázka po chování člověka v ohrožení: jak on bude zápasit o život? Obojí je nazíráno jako odhalování tajemství: chování morčat stejně jako povaha soukromé i společenské vypravěčovy existence.\nŽivot hrdiny románu je ohrožen od okamžiku, kdy ho začalo přitahovat tajemství třinácté komnaty. Když se rozhodl, že do ní vstoupí, šel na smrt.\nVnější nerománová podoba Českého snáře znesnadňuje na první pohled postřehnout, jak jsou si poslední dva Vaculíkovy romány blízké. Morčata mají sice proti Českému snáři románový příběh, jehož tajemství míří do symbolického závěru, ale obě knihy mají společný tvárný princip. Tímto principem je pozorování.\n"Ležím na zemi u morčete a pozoruju. Dlouhým pozorováním se dostávám do rozpoložení, které jsem kdysi prožíval, ale zapomněl na ně. Kdy jsem naposled pozoroval? Někdy za mala na poli. Pozorování jako stav ducha." o několik řádek dále pojem pozorování zpřesňuje: "Je to způsob existence". a ještě dál: "Pozorování, jež mám na mysli, je takový stav těla, který neruší rozpoložení ducha, jenž je. Ten duch je zaujat, ale nikoli napjat očekáváním. Není potěšen ani zhnusen, protože nesoudí. Pozorování je spojeno se sebezapomněním. Je to tedy něco, čeho je mezi tvory schopen jedině člověk, ale zároveň vyžaduje, aby se vzdal lidského interesu na pozorovaném ději."\nSamozřejmě, že se Vaculíkův vypravěč nevzdává lidského interesu na pozorovaných dějích, nemůže se vzdát účasti na vlastním životě. To jen zvyšuje napětí mezi zvoleným stanoviskem, z něhož se dívá na svět i na sebe, a jeho nezrušitelnou lidskou angažovaností.\nV Sekyře dospěl k poznání, jež je jen zdánlivě paradoxní: ten, kdo fakta vytváří, o jejich skutečné podstatě příliš neuvažuje, " nedozrál k jejich poznání. Vyzařuje svými činy ven, necítí žádné vnitřní bolesti a nemá smyslu obracet jej k nim." Toto poznání mění povahu vypravěčovy aktivity, vytváří odstup, nutný k pozorování a postřehnutí přítomných dějů. Vývoj Vaculíkova vypravěče jde od Sekyry cestou reflexe. v Sekyře tázání ještě míří nejčastěji k dějům minulým, hledaje odpověď v konfrontaci dneška s včerejškem, a teprve později se těžiště reflexe přesunuje na přítomnou chvíli, na přítomný život. Právě v tomto okamžiku nabývá na významu takové pozorování, o němž se mluví v Morčatech.\nJeště nedlouho předtím, když odpovídal na otázky k Sekyře, autor si stěžoval: "My se střetáváme opravdu víc jako téze a názory, a nikoli jako živí lidé. Nevidím tedy potřebu, když píšu o dvou intelektuálech, jak jdou parkem a diskutují, abych si všímal jejich rukou a klobouku." To ještě netušil, že za deset let půjde s českým intelektuálem letenským parkem, bude naslouchat jeho hlučnému výkladu o řeckém dramatu v athénském kotli a bude si bedlivě všímat nejen tézí a názorů, ale především zvláštní, neopakovatelné a nepřenosné dobové atmosféry, a hlavně, že v nové knize bude psát právě o dvou intelektuálech, jak jdou parkem a diskutují. a bude si všímat mnohem menších detailů než jsou ruce a klobouky. Některé detaily ho budou dokonce poutat až k rozladění, až k neschopnosti vnímat věci podstatnější, ačkoli se ho vůbec netýkají. Do rozhovoru s mladou spisovatelkou nad jejím rukopisem se vmísí šátek na jejím krku tak intenzívně, že pozorovatel se přes něj nepřenese. Jeho pozornost se k idejím a názorům vrátí teprve poté, když šátek mizí v kabelce. Ponechávám stranou psychologický výklad, jde mi o text, o funkci pozorovaného detailu v něm.\nVytáhl jsem Vaculíkovu starou výhradu k oživování figur, které nejednají, ale jen mluví, ze staršího rozhovoru s jistou zlomyslností, protože netrvalo ani tak dlouho, aby si dokázal vypracovat brilantní způsob právě takového popisu. Samozřejmě, že tento popis není než pozorování učiněné tělem.\nNa prvních stránkách Českého snáře, kdy ještě čeká na téma a hledá způsob, uzavře Vaculík podrobný popis návštěvy mladé ženy větou, v níž je cítit lehká sebeironie: "Je podivuhodné, kolik pozorování člověk může při jednom sezení udělat, když má talent."\nSe smysly nastraženými dovnitř, ale i ven, jde básník světem. Skutečně je hodné obdivu, co taková bdělost ducha a pohotovost smyslů dokáže ve všedním, každodenním světě spatřit a co pak básník, "když má talent", dokáže z toho vytěžit. Možná, že tato zjitřenost smyslů, podnícená tvůrčím úkolem, pomohla objevit v ženě, která přichází sice náhodou, ale právě v době, kdy básník je na číhané, srdcovou dámu.\nStejně jako ostatní figury románu je srdcová dáma dítkem autorových pozorování, její podoba je utvářena stejným způsobem z reálných detailů -- z nich vždy nejdokonaleji bývá trefena osobitost jejich řeči -- ale oproti ostatním má její funkce povahu po výtce románovou s poněkud romantickými rysy. Všechny figury se v románě objevují právě na těch místech, kde s nimi autor žije a kde je při plnění svých úkolů hledá; srdcová dáma hraje v celém kuse odlišný part. Objevuje se předem neohlášena, znenadání jako téměř neznámý člověk. Ukáže se ovšem, že už před časem podvědomým gestem dala hrdinovi znamení, ale teprve když přichází na scénu v pravou chvíli a ve své roli, dostává staré znamení svůj osudový význam.\nSrdcová dáma zasáhne bezprostředně do vypravěčova osudu právě ve chvíli, kdy píše svůj román-deník, právě na tak dlouho, kolik času mu vypravěč předem vyměřil, a ještě před finálem mizí. Jako v pohádce: unesena zlým černokněžníkem za devatery hory a devatery řeky, do cizí země. Okolnosti, plné překážek, v nichž se vztah vyvíjí, jsou romanticky osudové. v románě je to jediný z dějů, který na jeho stránkách počíná, a také tam končí. i to podtrhuje zdání, jako kdyby šlo o děj, který se odehrává z potřeby románu. Odchod srdcové dámy, reálný jako všechny jiné odchody, má v životním příběhu vypravěčově význam symbolický: zastupuje pocit uplývání života násobený bolestí nad ztrátou blízkých lidí, kteří jeden za druhým odcházejí pryč. "Každý, kdo odjel, dal mi výpověď."\nCelistvost jednotlivých zápisů a dramatičnost Vaculíkova románu ovšem nespočívá v příbězích lidí, k nimž hrdinu váže vztah, a které do něho z části zasahují. Ani příběh srdcové dámy v sobě neskrývá takové nosné tajemství, hned od počátku víme, kdy jí odlétá letadlo, a že do něj skutečně nastoupí. Celý Český snář stojí na jediném, základním, den za dnem probíhajícím ději: na vypravěčově zápase o integritu vlastní osobnosti.\nA opět chci zdůraznit: tento pořádající, stmelující princip významové výstavby je principem celého dosavadního Vaculíkova díla. v Českém snáři jenom vystupuje v obnažené podobě. Autor na něj často sám upozorňuje, například tím, že si zaznamenává resumé z přednášky oxfordské profesorky, která problematiku osobnosti formulovala shodně s jeho osobní a uměleckou zkušeností. "Jednota osobnosti je jako provaz z vláken spřadena z přání, tužeb, morálních zásad a podobně. Čím delší tato vlákna osobnosti jsou, tím je osobnost pevnější. Osobnost se musí vědomě pěstovat a uvádět v řád, má-li odolat vlivům, které ji chtějí rozbít. Osobnost je tedy spíš nežli něco stálého a ohraničeného úsilí o pevnou jednotu. Je vyjádřena svým vývojem."\nJedním z provokativních Vaculíkových gest je rozhodnutí rozkrýt před čtenářem osobnost, zbavit jí jednoznačnosti a strnulosti. Jako by tu reagoval na zjednodušené pojetí svého díla jako tvorby autora nelomeného, zakotveného ve venkovské tradici, z níž vyrůstá i jeho závazný plebejský morální kodex. Vaculíkův vypravěč nikdy takový nebyl.\nNeměli bychom být překvapeni Českým snářem a vidět v něm jakési rozkolísání vypravěče. K takové proměně Vaculíkova hrdiny nedošlo teprve mezi Morčaty a Českým snářem ani mezi Sekyrou a Morčaty, ale mnohem dřív, ještě než se ustálil Vaculíkův tvůrčí typ: mezi Rušným domem a Sekyrou. Svár, který byl už v prvotině a obracel svou aktivitu navenek, se už v Sekyře, nikoli teprve v Českém snáři, proměňuje ve svár vnitřní. Zatím je tam zastřen sporem s otcem. Je to však doopravdy jenom spor s otcem? Zajisté není. Je to básníkův vnitřní zápas, poznání, k němuž se prodírá, vychází z jeho životních tázání a bolest, která je provází, je jeho bolest. Tento bolestný vnitřní zápas pak pokračuje přes Morčata k Českému snáři.\nPředstava zemitého, vyrovnaného, nelomeného charakteru, kde se vlastně vzala? Z chybného čtení. Nikde ve Vaculíkově díle pro ni nenajdeme podporu. Vždyť by jeho vypravěčem byl mrtvý člověk!\nIntegrita Vaculíkova vypravěče není vykoupena eliminací cizorodých prvků, naopak Vaculík do každého okamžiku života snaží se zahrnout vše, co doposud prožil, proto je jeho úsilí o integritu osobnosti skutečný zápas a jeho literární vyjádření skutečné drama. "Všechno své bere za celek sebe, a čemu se to nelíbí, to ať ode mne odpadne." Jinde: "Ale všecko udělané platí, platí tedy výstup, i všechny vstupy platí, všecko platí, co člověk udělá, a kdo pošetile protřiďuje minulost, bude tupý, a kdo se nezná ke svým částem, bude schizofrenik. Velikým objetím, kam až dosáhnu, chci si pokud to půjde držet všecko, co kdy bylo moje, a budu zdráv." Jenom autor ví, jaké je to těžké, často až do tragických situací ústící stanovisko. "Jenom já, já neumím pustit nic, co jednou mám. Až mi z toho zbude drahá cupanina."\nPředtím, než Vaculík začal psát záznamy své budoucí knihy, měl v úmyslu napsat knihu ze svého dětství o indiánování. Pak záměr změnil a chystal k vydání deníky svého dětství a mládí. Autor těchto dětských deníků se často objevuje i v Českém snáři. Nejen ve vzpomínkách, žije i ve vypravěči. Na začátku jednoho z prvních zápisů čteme: "Optika životního vzoru je hravá -- pro toho chlapce v indiánské čelence bych byl možná někdo, já však kéž bych byl jako on!" Týž zápis se záhy vrací k tématu uplynulého dne, ale končí probuzením chlapce s indiánskou čelenkou v muži:"V tramvaji mi napadlo, že jednou bych přece jenom chtěl opravdický luk a šípy." Motiv chlapce s čelenkou a motiv luku s šípy prochází celou knihou tak, jak se autorovy pocity "probíjejí hospodních vrstev dětství."\nVaculíkovy návraty nejsou ovšem lyrikovou evokací dětství, dětský hrdina se tu objevuje jako součást úsilí po scelení osobnosti. Vypravěč v dítěti vidí osobnost, která na začátku své dráhy je celistvá. Naznačil to už v Morčatech: "Kdo z vás si nevytvoří nějakou svou zcela originální teorii aspoň o jedné věci života do svých patnácti let, nestvoří si ji už nikdy a o ničem, i kdyby to vnějšně dotáhl až na akademika."\nV Českém snáři se k této myšlence vrací: "Nebyl jsem nikdy moudřejší ani schopnější, než jsem byl do dvaceti let." v epizodách z dětství, v reminiscencích na některé situace se myšlenka stále vrací.\nPři návštěvě domova Vaculík zachycuje v deníkovém zápisu okamžik, kdy celistvost dětského hrdiny se začala lámat. Bylo to tehdy, kdy nalíčen a vystrojen, chtěl jako osamělý Indián projít svým údolím, a potkal dva starce ve valašských krojích ze sousední vsi. Tehdy ho zaskočil onen okamžik, který ho vrhl do dospělosti: "První moje myšlenka byla obrátit se a utéct nebo uhnout do obilí a dřepnout si v něm. To přeci nešlo! Cítil jsem však také, že nedokážu klusat prostě dál proti oběma těm starým lidem, protože jaké je to setkání?... "Uvědomil jsem si, že jsem už dost veliký, abych se přihlásil, že jsem Indián." Stále se mu chtělo utéct, ale už nemohl. "Vydržel jsem v celé své strůji. a když mně míjeli s hlavami na mne obrácenými, nehnul se v jejich vrásčitých temných tvářích ani sval, ani brva. Prošli, ťukajíce svými čakany, a když jsem je viděl zezadu, kde jim cvočkama pobitý opasek náležitě jednou volnou smyčkou spadal hluboko na zadek, cítil jsem, že je to můj konec Indiána. a že už nikdy nebudu to moci žít, ale jen snad hrát."\nJe to významné místo, v jediném okamžiku je tu vyjádřena zásadní proměna mladého člověka. Dokud je dítě schopno uchránit si hru pro sebe, vyloučit z ní vztahy skutečného světa a při setkání s ním utéct nebo se schovat, dotud hru nehraje, ale žije. v okamžiku, kdy se v něm probudí odpovědnost a hru konfrontuje se skutečností, je všechno složitější a osobnost se pod náporem přijímaných skutečných vztahů začíná drobit.\nIntegrita osobnosti Vaculíkova vypravěče nutně zahrnuje i jeho zakotvení v přírodě a silně angažovaný vztah k ní. Zase tu je východiskem dětství, kdy byla příroda jeho a on byl její, bez pozdějšího stále více problematizovaného vztahu. Ač stejně intenzivní, je jeho vztah k přírodě odlišný v dětství a v dospělosti: "Žasnu, když si vzpomenu, že jsme pro svou potřebu ulomili jakýkoliv stromek, například mladou olši, protože je tak křehká, jenom abychom dostali dlouhou rovnou hůl na něco, nebo těch lískových prutů na oštěpy. Vůbec jsem nevnímal samostatnou existenci přírody, byla celá pro mne a kvůli mně. a zváleli jsme každou trávu..." Tento motiv se v knize vrací: "Sekl jsem trávu posypanou prvními žlutými lístky ze stromů a žasl, jenom jsem žasl nad tím, jak strašlivě jsme vždycky zváleli celou Arizonu!"\nVlivem probuzené odpovědnosti a společenské aktivity se povaha zakotvení v přírodě u Vaculíka mění. Určuje nejen vypravěčovo vnitřní ustrojení, ale působí i na jeho hodnocení životních situací a jevů, na jeho individuální a společenské postoje. Příznačný je záznam cesty do Brna, čtení krajiny z oken vlaku. "Měl jsem cestou moc úkolů. Hned za Prahou podívat se, jak postupuje v Kyjích bagrování rybníka, jak se vleče deset let. Za Kolínem vyhlížet onen kratičký průhled mezi rovinnými háji," atd. atd. až po Okrouhlici."Pak mám až do Žďáru volno, to jsem si zašel na kávu do jídelního vozu... U okna zastřeného oranžovou záclonkou vypil jsem v deseti minutách kávu a musel zas běžet, jelikož za Žďárem je naleziště bludných klikatých silniček směrem na Polnou a Rudolec, a pak přijde Křižanov, kde na čáře přes Osovou Bitýšku po Tišnov reviduju polohu a stav lesních a lučních rybníků (...) Nikdy jsem se toho rychlíkového pohledu nemohl vzdát. Několikahodinovým pozorováním chytl jsem vždycky její (krajiny) stav fyzický a psychický: co se děje mezi ní a člověkem, jak nám bude a proč nám není líp." Dlouholetým pozorováním krajiny", při němž inventarizuje i rostliny a sleduje proměny flóry, dokáže Vaculík vidět v tváři krajiny tvář člověka: "... divil se pořád úzkostněji, proč je mi to němé, skoro němé. Tak dlouho lidé jednali s poli, loukami, lesy a řekami jako s továrnou, až pohled na ně působí jak pohled na továrnu. Krajina odpovídá na otázky a její bezduchá tvář jenom zrcadlí tváře místních divochů."\nPři každém setkání s Arizonou, místem indiánských her, se Vaculíkovi vrací táž obava, "jestli tu žije ještě někdo jiný, kdo ji má tak rád, že by ji chtěl zachránit". a k nejtíživějším můrám patří fabrika, jejíž expanzívnost známe už ze Sekyry, v jednom z úzkostných snů "sežrala Brumov". Arizona i broumovská fabrika nám mohou sloužit jako části protikladných sil.\nVaculíkův vztah ke krajině, jeho zakotvenost v přírodě mohou být považovány za zdroj jeho svérázného tradicionalismu s žehráním proti novotám, provokativním venkovským odporem k módám, "starobylosti" jeho mravních norem a tím i jisté rigidnosti celé osobnosti. Hlavním zdrojem onoho tradicionalismu je jeho vztah k hodnotám lidským nebo polidštěným: "Já neumím pustit nic, co jednou mám", "já se mezi ty lidi nehodím, co mohou jedny věci vyměnit za jiné."\nZ pozornějšího čtení vystupuje docela jiný hrdina, člověk plný vnitřního neklidu. i v nejstálejších základech osobnosti, ve zmiňovaném vztahu k přírodě, je obsažen týž neklid. Je zřetelný i v záznamu o cestě do Brna. Vypravěč nevydrží sedět u knihy, nestačí mu pohled z jedné strany, musí přebíhat k protějšímu oknu, aby se přesvědčil, že ačkoliv "všechno se mu zdá odsouzeno ke zkáze", krajinu ještě poznává, že hlavní věci stále ještě nachází na svém místě, že stojí ještě strom, který při poslední cestě nestačil určit, že fabrika ještě nestačila sežrat celý Brumov, že krajina na něj pohlédne občas i lidskou tváří. Vaculík se i přírodou pohybuje od pocitu beznaděje "Přijímám už jen ducha krajiny" až k okamžikům úlevného smíření "Půda okolo lip na nábřeží zkypřena. Hned jsem hleděl vlídněji na Hrad."\nAni bytostný vztah k přírodě nás neutvrzuje v představě Vaculíkova vypravěče jako vyrovnaného venkovana, který se ve všech životních situacích řídí zdravým rozumem. Vždyť knihu od knihy je zřetelnější, že má mnohem blíž k Faustovi než k hrdinům realistické venkovské prózy. Celá Vaculíkova tvorba je pokoušením osudu -- "já si svůj osud dopředu asi píšu" -- ať už skutečným jednáním v reálných situacích, jak to známe ze Sekyry i z pozdější příležitostné tvorby, ať v dějích, jež mají navíc rysy iracionality, jako je tomu v Morčatech. v obou případech, a ještě zřetelněji v Českém snáři, je to troufalá výzva k Bohu, tázání po tom, co člověku nemá být zjeveno. Cesta za poznáním, které se platí krví.\n"...ale já se nebudu omývat, ať jdu od krve, chci!" Je to sice věta uzavírající zápis snu, neplatí vždycky a zplna v reálných situacích tak jako ve snu, ale pro text Českého snáře je příznačná.\nHle, takový jsem -- v tom je katarze a vědomí, že "vyrovnávaje se sám se sebou, jsem připravenější vyrovnat se i s Bohem".\nVyrovnání se životem je opačným pólem pokoušení osudu -- mezi těmito oběma krajními póly těká neklidná mysl Vaculíkova vypravěče. Je překvapen, že se nestydí sedět v kavárenské ohrádce na chodníku a pozorovat lidi, před třemi lety by to nedokázal. "Co se změnilo? Jsem sám k sobě lhostejnější. Nemyslím na to, jak působím, nýbrž prostě působím. Jsou pro mne podívanou všichni oni. Jenom se přesvědčím, jestli jsem správně zapnutý, a sedím. Další stádium uklidnění asi budu sedět i nesprávně zapnutý."\nJe to lhostejnost? Vzpomeneme, jak je v Morčatech vyjádřen princip pozorování: "Pozorování je spojenec se sebezapomněním..." v kavárenské ohrádce sedí pozorovatel. Sleduje kolemjdoucí, a zdá se, že prozatím pozoruje stále nejvíc sebe. Klid není ještě dokonalý. Dokonalý klid je zatím teprve v náčrtu spolehlivé cesty ke štěstí, v proměně člověka v morče: "...když přestanu cokoliv chtít, nedotknu se žádné vzpomínky, nepřijmu z prostoru žádnou výhrůžku, na nic nežárlím, opatrně, když se přestanu i v duchu bránit újmě a vzdám se spravedlivého nároku, když si vzpomenu, jak je to mým mrtvým rodičům už všechno jedno, protože ono to jedno opravdu je!, začínám být šťastný. Jenom se nehýbat!"\nPodstatnou součástí románu jsou zápisy snů. Už v titulu knihy se sny ohlašují -- a významně hned v dvojím tvaru: nejprve jako snář, teprve v podtitulu jako sny. Tvarem snář poukazuje autor k funkci snů v textu a k jejich významům, tvarem sny ve spojení s jedním z běžných kalendářních roků rozkolísává hranice mezi snem a skutečností. Záznamy snů nejsou v románu pouze zachycením "způsobu, jak naše duše pracuje ve stavu spánku", ale míří se jimi k prohloubenému poznání člověka a jeho života. Důraz je položen na sepětí snu s životem.\nProč podtitul knihy tak jednoznačně označuje celý text za sny, když sny tvoří podstatnou sice, ale přece jenom menší část textu?\nSen zde musíme chápat v obecnějším významu. Potvrzují nám to samy záznamy "snové práce naší duše" nejenom zřetelnou vazbou k životu, ale i způsobem umístění v textu: záznamy snů jsou řazeny mezi záznamy reálných situací, aniž jsou zpravidla vyznačeny švy mezi skutečným a sněným. Vaculík záměrně nerozlišuje mezi nimi, aby souvislost zdůraznil. Skutečnost přesahuje do snů a sny do skutečnosti. i sama povaha skutečnosti je podtitulem rozkolísána: je opravdu tak skutečné, co žijeme?\nSny jsou v textu poslední Vaculíkovy knihy významné ve dvojím směru: jednak v poukazech na vazbu vnější skutečnosti a vnitřního básníkova světa, jednak v přímé funkci ve významové výstavbě románu. v záznamu snových dějů je básník v maximální míře svobodný, sen je celistvý, probíhá bez vnitřních cenzurních zásahů. Osobnost vypravěčova se v něm představuje uceleněji než ve skutečnosti, i s vytěsňovanými vlastnostmi a hnutími, a také mnohem aktivněji. To, co si člověk jenom přeje, se ve snu děje, uskutečňuje se v něm i to, z čeho má strach. "Automatika špatných snů je taková, že se v nich stane vždycky právě to, čeho se bojíte: sotva vás napadne, že by se černý chrám mohl zřítit, už se tiše řítí." Český snář předkládá množství takových snů.\nAutomatika snů je ovšem taková, že to nejprostší, co si vypravěč Českého snáře dnes nejvíc přeje, se mu nesplní ani ve snu. Mít kolem sebe všechny přátele, všechny blízké, mít pocit celého domova i za cenu, že by si jen "silou vůle stvořil naši starou ulici s řadou stodol pod lipami a naši chalupu, jaká byla, než ji švagr přestavěl", i za cenu že by musel silně napjatou vůlí obraz udržet v existenci, "protože měl sklon rozplývat se v nepříjemnou skutečnost".\nNa takový sen nemohl čekat věčně, termín ukončení rukopisu běžel, i tak ho přetáhl. Nezbylo nic jiného, než si spravedlivý sen vytvořit.\nČeský snář končí textem, který není ani záznamem zážitku, ani zápisem snu, cesta s přáteli do Brna je čistou básnickou fikcí.\nBudeme-li hledat ve Vaculíkově Českém snáři klíčovou větu, najdeme ji v jednom ze snů. Zní: "...musel jsem držet domov".


ČRNÉ VYKLÁPĚCÍ POUZDRO NA HTC DESIRE 200 (6543697612) - Aukro - největší obchodní portál\npřidat kategorii do oblíbených prodat v této kategorii ČRNÉ VYKLÁPĚCÍ POUZDRO NA HTC DESIRE 200 (6543697612)\nskončeno (Středa, 12 října, 18:49:24)\nnabídka č. 6543697612\nČERNÉ VYKLÁPĚCÍ POUZDRO NA HTC DESIRE 200 Pouzdro je speciálně vyráběné na mobilní telefony. Velkou výhodou pouzdra je, že výklopná část pouzdra chrání celý displej a tím se skoro z cela zabrání mechanickému poškození. Tím pádem je telefon stále jako nový. Vnitřní semišové obložení zajišťuje, aby se zabránilo náhodnému poškrábání a další vnitřní výztuhy posílí ochranu proti mechanickému poškození. Hlavní výhodou pouzdra Vertical je funkčnost a velká výhoda přímého přístupu k tlačítkům, nabíjecímu konektoru, připojení sluchátek a fotoaparátu. Magnetické uzavírání chrání před otevřením pouzdra a poskytuje rychlý přístup k telefonu Pouzdro poskytuje plný a rychlý přístup k celé obrazovce, klávesnici, slotům a postranním tlačítkům.


R4S / BIKE / MTB / doplňky a náhradní díly / oleje, vazelíny, čističe /\nNaše cena: 7,50 €\nKód produktu: RE-1501-6\nspeciální inovativní mycí prostředek pro dokonalé čištění rámu a všech částí vašeho stroje.\nodstraňuje bláto, prach, mastnotu, špínu a všechny duhy nečistot bez poškození citlivých povrchů jako jsou laky, ozdoby, hliník, brzdy, kotouče, chromované prvky, ráfky, náboje, pláště, sedla, gripy, přilby, plastové a mechanické části.\nV případě silného znečištění je možné prostředek lze také použít pro předepírku oblečení.\nResolvBike je vyroben na bázi nanotechnologie.\nneobsahuje žíraviny a rozpouštědla.\npoužití: 1. Namočte stroj vodou. 2. Postříkejte přípravkem rám a všechny části, které chcete čistit. 3. Nechte působit 30 sec. 4. Důkladně omyjte vodou, odolnou špínu případně kartáčem. 5. Osušte. 6. Namažte všechny potřebné díly\ndoplňky a náhradní díly ResolvBike oleje, vazelíny, čističe ResolvBike


Restituce, církev, charita – jak se to rýmuje! – Kateřina Trávníčková\nO církevních restitucích toho bylo napsáno dost a dost. Právní rozbory, historické rozbory. Všichni je známe, nehodlám psát, co už bylo tisíckrát napsáno. Chtěla bych se jen zaměřit na jeden argument a sice ten, že charita jaksi církvi náleží a je to jejím posláním.\nToto je historií vyvrácený nesmysl. Od té doby, co se křesťanství stalo oficiálním/nepronásledovaným náboženstvím, stala se církev politickou silou. Vždy byla a tuto ambici má dodnes. Stačí podívat se na její strukturu. Opravdu jsem jediná, komu připomíná politickou stranu, jen jaksi s nadnárodním přesahem? Domnívám se, že v současné době, kdy jsme již všichni, kdož jsme príslušníky tzv. západní civilizace, měli tu možnost pocítit, zač je toho ve světě nadnárodní kapitalismus, nelze tuto paralelu nevidět. Církev je nadnárodní organizace obchodující s dušemi lidí.\nJak s tím souvisí charita? Je to prosté, milý Watsone. Jak pravil klasik, morálka přichází s plným žaludkem. Každý z nás má své zásady, které se mu jeví nepřekročitelnými. Do doby, než je bezprostředne ohrožen jeho život, popřípadě život jeho blízkých. Upřímně přeji každé lidské bytosti, aby se nikdy nemusela dostat do situace, kdy na jedné misce vah jsou zásady a na té druhé holé přežití. Jak zpíval Nohavica (samozřejmě v jiném kontextu, který však nic nemění na trefnosti), “vemte si duši, však nechte mne žít, slovutní inkvizitoři.”\nMůžete mi tisíckrát argumentovat, že je jiná doba, že dnes už církev nerovná se inkvizice (ale komunisté rovná se gulagy, jak zvláštní). Já si však budu stát za svým a jsem na rozdíl od vás plně oprávněná k tomuto postoji. Já to totiž zažila. Není to nic k odsouzení, zároveň však nic k chlubení. Měla jsem tu čest nacházet se coby matka s čerstvě narozeným človíčkem v církevním azylovém domě. Oni po nás skutečně chtěli povinně nepovinné účasti na mších! Ne, nemusela jsem tam. A taky jsem tam nešla. Pročež si mě jeptišky následně podávaly při rajónech. Se vší křesťanskou láskou mi bylo vysvětleno, že jsem špína, co nic neumí (toto mi skutečně bylo mnohokrát řečeno!!!)\nMálokdo si dokáže představit, jaké to je, když vytíráte podlahu vodou s takřka homeopatickým obsahem čistícího prostředku a za vámi stojí jeptiška a vykládá vám tyhle hnusy. Mnohé z nás matek řešily situaci tím, že si kupovaly vlastní čistidla. Toto nám bylo posléze zakázáno. Neskutečné pozdvižení v domově vyvolala matka, která si koupila mop. Jeptišky nesnesly, když jsme vytíraly podlahu vestoje. Nejmodlivější žena v domově šikanovala ostatní matky. Když jsem na toto její chování upozornila křesťanské vedení AD, bylo mi řečeno, že je to nezajímá, protože dotyčná se na rozdíl ode mne modlí. Následovaly příslušné posudky na sociální odbor o tom, jak jsem nedbalá matka, která nemá vztah ani k úklidu, ani k vaření, a vlastně ani ke svému dítěti.\nToto jsou jen drobné útržky, byla to dost otřesná zkušenost a nerada na to vzpomínám. Jistě vás napadá, jak si v našem vcelku moderním státě může někdo něco takového dovolit. Jednoduše. V tenatech charitních spolků končí výhradně ti, na které se instituce státní vykašlaly. Ti, kteří takříkajíc propadli onou pověstnou sociální sítí. Ti, kterým nepomohly v souladu se zákonem ustavené sociální odbory. Ti, kteří už nemají jinou možnost než pod most nebo sebevraždu. To jsou přesně ty situace, kdy zásady jsou sice hezké, ale človek se jich nenažere, ani si s nimi nezatopí. Ano, existují lidé, kteří umírají pro své zásady. Já ale nechci žít v systému, kde se takto děje. Nechť vás nebesa ochraňují před křesťanskou láskou.\n(P. S.: Jsem jediná, komu přijde, že církev loví ovečky ve stejných vodách jako lichváři a jejich kolegové exekutoři? Jsem jediná, komu přijde, že ke svému postavení se dobrali všichni jmenovaní obdobnou – zákonnou cestou?)


Galasova Cyklojízda č.282 s názvem „120 . Čtvrteční Večerní Mikulášská“ - Praha Centrum\nGalasova Cyklojízda č.282 s názvem „120 . Čtvrteční Večerní Mikulášská“\nSrdečně Vás zvu na Galasovu Cyklojízdu č.282 s názvem „120 . Čtvrteční Večerní Mikulášská“ která se koná dne 05.12.2019(Thursday) Čtvrtek Sraz v 18:00 hodin v parku Folimanka(pod Nuselským mostem) Odjezd v 18:15 hodin Trasa: Park Folimanka , Albertov, Botanická Zahrada , Karlovo Náměstí , U Nemocnice, Lipová, Štěpánská, Václavské Náměstí, Opletalova, Hybernská, Náměstí Republiky, V Celnici, Křižíkova, Pernerova, HOSTINEC U Tunelu – Thámova 1, Praha 8, Karlín Cíl, Odpočinková místa: Václavské Náměstí, První 4 lidi za Mikuláše Čerta nebo Anděla 1 malé pivo v cíli zdarma . Moc se těším na pivo Konrád z Vratislavic. S pozdravem se na Vás těším a kolu zdar, Vláďa Galas http://galasovycyklojizdy.cz/ email: galasovycyklojizdy@seznam.cz Tel.: 731 089 755 nebo 774 124 684


OLYMP CSMV | Ondra dal do finále všechno, na medaili to ale nestačilo\nRůzné sporty letní\nRůzné sporty zimní\nODDĚLENÍ OLYMP CSMV\nVzpírání a boxu\nOddělení provozu a služeb\nOddělení zdravotnického zabezpečení\nOLYMP top team\nPřehled výsledků sportovců\nOndra dal do finále všechno, na medaili to ale nestačilo\n05 Srp Ondra dal do finále všechno, na medaili to ale nestačilo\nPosted at 21:48h in Aktuality, Olympiáda\tby\tTomáš Nohejl\nČeský lezec do olympijského finále v Tokiu nastupoval s naprostým klidem a v rychlosti dokonce zalezl osobní rekord. Po boulderech stále mohl doufat v medaili, ale závěrečný výkon Rakušana Schuberta ho odsunul až na šesté místo.\n“Čtvrté nebo šesté – to už je úplně jedno, prostě neúspěch,” hodnotil po soutěži. “Momentálně to bolí. Asi míň, než bych čekal… Třeba i proto, že vím, že jsem za daných podmínek nemohl zalézt líp. Že to nevyšlo na medaili, je velké zklamání. A asi taky nějaké poučení do příště. Paříž je můj další cíl,” připomenul další olympiádu za tři roky.\nLezení na rychlost bylo skvělým zážitkem a pro Ondru nemohlo začít lépe, protože si v každém vyřazovacím duelu vylepšil svůj osobní rekord. Jelikož vinou zraněného ramena jeho soupeř Bassa Mawem do finále ani nenastoupil, Ondra si v prvním pokusu sám zalezl pro čas 7.44. V semifinálovém pokusu sice český lezec Španěla Ginése neporazil, ale od stěny odcházel s vylepšeným časem 7.03 a úsměvem na tváři. V boji o třetí místo prohrál s Francouzem Michaelem Mawemem, ale pro Ondru byl neuvěřitelný čas 6,86 vnitřním vítězstvím a novým osobním rekordem! Po první disciplíně Ondra zaujal 4. místo, nejrychlejší byl Španěl Lopez a druhou příčku obsadil Japonec Narasaki. “V pavouku jsem kontumačně postoupil a měl zaručené nejhůř čtvrté místo. Udělal jsem si tři osobáky, což byla velká vzpruha,” hodnotil rychlostní soutěž.\nNásledující bouldering, kde byly oproti kvalifikaci postaveny pouze tři bouldery, pro Ondru nedopadl nejlépe. V prvním boulderu mu podklouzla noha a topu dosáhl až na druhý pokus. V druhém boulderu se Ondra trápil až do konce svého tříminutového limitu, nepodařilo se mu však dosáhnout ani zóny, na kterou však dosáhli všichni jeho soupeři. Do topu třetího, vizuálně velice atraktivní boulderu, se nedostal žádný z finalistů a ač Ondra dolezl nejdál ze všech, celkově se po této disciplíně umístil na 6. pozici. “Obvykle se na závodech rozhoduje na čtyřech boulderech, tady byly jenom tři. První jsme vylezli téměř všichni, třetí zase nikdo. Tudíž se rozhodovalo na jednom jediném boulderu a jednom kroku. Byl hodně dynamicko-koordinační. Nebyl takový problém přeběhnout přes tři velké struktury doprava. Ale finální fáze držení vyžadovala hodně dynamiky v rukách a čistou sílu. To byla odmalička moje slabá stránka. Dost jsem se v ní zlepšil, bohužel to nestačilo,” konstatoval. “Problém nebyl v tom, že jsme nepřišli na recept, jak na ni. Ale v tom, že jsme na ni byli slabí.”\nDo obtížnosti Ondra nastupoval pod velkým tlakem a od začátku to byla velmi dramatická podívaná. Český lezec měl medaili na dosah a mohlo z toho být i zlato, ale od něj ho svou finálovou cestou a jediným topem odstřihl vynikajícím výkonem Rakušan Jacob Schubert. “Zalezl jsem dobře. Neudělal jsem žádnou chybu. Psychicky jsem na tom byl dobře, ale v posledních dvou krocích mi došly síly. Byl jsem si docela dost jistý, že následujícího Alberta Ginese a Colina Duffyho porazím. Ale věděl jsem, že cesta bude hodně sedět poslednímu Jakobu Schubertovi, což se potvrdilo.”\nJelikož o vítězném pořadí rozhodoval součin umístění ze všech tří disciplín, Ondrův výsledek se po dolezení Schuberta musel vynásobit dvojkou a výsledkem tedy bylo šesté místo. Celkovým vítězem kombinace se stal Španěl Alberto Gines Lopez, druhý skončil Američan Nathaniel Coleman a bronz si odvezl vítěz obtížnosti Rakušan Jakob Schubert. “Myslím, že se potvrdil můj názor, že kombinace všech tří disciplín je trošku blbost. Kdyby byla obtížnost samostatnou disciplínou, za čtyřicet minut by bylo hotovo. Diváci by všechno hned pochopili. To samé s rychlostí. Kdyby se v ní utkali nejlepší specialisté, byla by to pecka. Z pohledu divácké atraktivity to asi takhle nebyla úplná tragédie. A snad jsme ukázali, že je lezení zajímavý sport a na olympiádu patří. Bylo by super, kdybychom inspirovali víc lidí,” dodal.\nZobrazení příspěvku: 962\nOLYMP CENTRUM SPORTU MINISTERSTVA VNITRA\nZa Císařským mlýnem 1063\n170 06 Praha 7\ntel.: 974 836 201\nAtleti získali sedm českých mistrovských titulů aneb Výsledky Olymp CS MV v týdnu 20.-26. 6. 27.6.2022\nNaši cyklisté zcela ovládli mistrovství republiky, šampionem se stal Zahálka i časovku vyhrál Bárta 26.6.2022\nUzavření stravovacího zařízení v areálu Stromovka 23.6.2022\nOmezení dodávky vody do areálu Stromovka – 23.6.2022 22.6.2022\n© OLYMP Centrum sportu Ministerstva vnitra


HEAVEN SHALL BURN, AUGUST BURNS RED, WHITECHAPEL, IN HEARTS WAKE - 14. 3. 2018 - Klub Roxy, Praha | Metalopolis\nZveøejnìno: 18. bøezna 2018\nZaøazení: Reporty, Diskuse: 2 pøíspìvkù, Zveøejnìno: 18. bøezna 2018\nHEAVEN SHALL BURN obhájili svoji pozici jedné z nejsilnìjších metalcorových kapel i pøed natøískanou Roxy. Pomohl jim rozhodnì nejlepší zvuk, vyklizená scéna a nejlepší svìtla. A, aèkoliv fakt nenávidím melodické refrény a papundeklové samply v metalcoru, tak druhou pøíèku mají Australané z IN HEARTS WAKE. Hrají klasický trendy „feelgood“ metalcore s intonaènì ujíždìjícími melo vokály a možná by chtìli znít jako WHILE SHE SLEEPS. Zdaleka ale nemají takový èich na hitové melodie, které by fungovaly na první dobrou. Co však chybí v hudbì naživo, vynahrazují energií. Lítají jako splašení po zmenšeném podijku, na kterém je již peèlivì vyskládán backline hlavních hvìzd veèera. A, tøebaže mì jejich produkce hudebnì spíše míjí, èemuž pomáhá i zvuk, tak energii, kterou do koncertu vkládají, ignorovat nejde. Odmìnou jsou circle pity hned od zaèátku, pøípadnì velká wall of death na konci setu.\nAèkoliv se IN HEARTS WAKE a WHITECHAPEL pohybují na scénì zhruba stejný èas, tedy nìjakých dvanáct let, tak obì kapely pøedstavují zcela odlišné svìty nejen hudebnì, ale i v tom, kde se nacházejí ve své kariéøe. WHITECHAPEL byli bráni jako jedna z nejbrutálnìjších deathcore kapel a zaznamenali velmi rychlý postup na absolutní špici. Od skvìlého nástupu však spíše jen udržují pozice a stagnují.\nVe zvuku koncertu jsou dominantní kopáky, vokál a vše ostatní splývá v trojkytarové hlomozící mase zvuku. Místy vyjede Ben Savage v kytarovém sólu, ale to je všechno. Ani Phil Bozeman nemá tu energii jako Jake Taylor. Jestliže u IN HEARTS WAKE bylo znát, že o svoje fanoušky bojují, z WHITECHAPEL mìl èlovìk ten pocit, že už hrají jen na jistotu a nemusí se nìjak víc snažit. Pøi pøeøvaném neèitelném zvuku ale zdaleka nepùsobili jako ten pomalý drtivý buldozer, jaký jsem mìl v pamìti z jejich døívìjších koncertù. Ze setu nejlépe vychází skladba „Elitist Ones“, kde hlavì nakažlivý refrén „This is what we have become“ funguje svým frázováním témìø dokonale. Byla to chvíle, kdy se pohupoval a pøikyvoval snad celý sál.\nPøemýšlím, zdali u AUGUST BURNS RED nìco pøekoná ty dva koncerty, co odehráli na Sedmièce v roce 2008. Pamatuji, že první zastávku jejich turné u nás tenkrát otevírali pomìrnì neznámí EMMURE a druhé tour v tomtéž roce již headlinovali, supportem jim tenkrát byla pražská jistota FLOWERS FOR WHORES. Od té doby jsem od nich asi nikdy nezažil tak intenzivní koncert. Ale možná je to jen nostalgie. Vlastnì si už ani nepamatuji, jestli v té dobì nosil JB Brubaker svoje vyhlášené koncertní flip-flopy, jež se staly témìø trademarkem kapely.\nPensylvánští mi i tentokráte splývali a mìl jsem co dìlat, abych rozeznával jednotlivé skladby. Díky tomu, že bicí se postavily až témìø na okraj u divákù, byl øvoun Jake Luhrs uvìznìn jen na jedné stranì scény a nemohl ani pøejít na druhou. Vùbec nevynikly harmonie, které si mezi sebou kytaristé pøedávají.\nS HEAVEN SHALL BURN se vyklízí pódium, takže kapela má mnohem více prostoru na kejkle po scénì. Koneènì zaèíná poøádnì fungovat i svìtelný park a zdá se mi, že se i probudil zvukaø. Škoda, že tuto péèi nemìli i pøedchozí kapely. Možná bych bez pøeøvaných koulí mìl z koncertù mnohem lepší dojem. Rád bych vìøil, že minimálnì s tím zvukem to nebylo schválnì, aby vynikl headliner.\nAèkoliv v sestavì HEAVEN SHALL BURN chybí Maik Weichert, na koncertì to poznat není. HEAVEN SHALL BURN jsou profíci. Marcus Bischoff si koncert užívá s nadhledem a v mnohém mi to pøipomíná koncert pøed tøemi roky, kdy tento klub hostil spolu s HEAVEN SHALL BURN ještì PARKWAY DRIVE. Stejnì jako tenkrát, se securitas v úzkém fotokoridoru neumìjí moc vypoøádat s crowdsurfingem. Incidenty, pøi kterých tu pøed pár lety PARKWAY DRIVE pøerušili koncert, aby si vyjasnili se securitas, co je pøi hardcorovém koncertu už za hranou a co ještì ne, nenastávají.\nOd první skladby, kterou „Downshifter“ z posledního alba „Wanderer“ se mikrofon se co chvíli ocitá mezi publikem, Marcus Bischoff obèas pùsobí jako by mìl na své fans nìjaké kouzelný ovladaè, protože mu vždy zobou z ruky. Ze všech pohledù HEAVEN SHALL BURN pùsobí hvìzdné završení veèera. Jak už jsem vzpomínal výše - škoda, že podobné podmínky ve zvuku, svìtlech a prostoru nemìli i kapely pøed nimi. Mìl jsem silný pocit, že to jejich koncerty celkem výraznì poznamenalo.


TP-LINK TL-WR720N | GIGA PC\nDomů / PC doplňky / Síťové prvky / WiFi routery / TP-LINK TL-WR720N\nBezdrátový router za dostupnou cenu do domácnosti nebo kanceláře. Podpora standardů IEEE 802.11b/g/n s rychlostí až 150 Mbit/s, 2x LAN 10/100Mbps, 1x WAN 10/100Mbps, WEP, WPA/WPA2, WPA-PSK/WPA2-PSK, WPS, IP QoS.\nBezdrátový router TP-LINK TL-WR720N je jednoduchý, bezpečný cenově dostupný způsob, jak sdílet vysokorychlostní připojení k internetu s Wireless-N rychlostí. Je vhodný pro procházení internetu, e-maily, on-line chat, sdílení souborů a streaming médií.\nČistý výkon pro Vaši síť\nTechnologie Clear Channel Assessment (CCA) se automaticky vyhýbá konfliktům kanálu a zvolí vždy nejlepší možný kanál, což výrazně zvyšuje bezdrátový výkon. Router pracuje ve frekvenčním pásmu 2.4 GHz a patří do řady výrobků s podporou standardu 802.11n, nabízí tedy uživatelům vysoké přenosové rychlosti s skvělou spolupráci se všemi zařízeními podporujícími tento standard i starší standardy 802.11b/g. Router je plně certifikován v souladu se standardem pro bezdrátové připojení 802.11n a nabízí datové přenosy s velmi vysokou propustností, teoreticky až 150Mbps a nízkými latencemi.\nVaše siť pod kontrolou\nTL-WR720N je vybaven funkcí zajištění kvality služeb IP QoS, která spolehlivě řídí provoz a upřednostňuje kritické aplikace. Streaming videa nebo VoIP služby tak nejsou zbytečně blokovány běžným internetovým provozem jako např. procházení internetu a stahování e-mailů. Můžete také vytvořit až 4 sítě s různými SSID a oddělit tak např. soukromou síť od sítě pro hosty. Integrovány jsou bezpečností funkce DoS, SPI Firewall, filtry IP adres, MAC adres a doménový filtr. Použijte dostupné funkce rodičovské kontroly k omezení webových stránek, na které mají přístup Vaše děti.\nZabezpečte síť stiskem jednoho tlačítka\nPřipojte snadno nová zařízení k bezdrátové síti pouhým stisknutím tlačítka WPS. Je to a během několika sekund můžete rozšířit svou síť o další počítače, chytré telefony, tablety a další bezdrátová zařízení. Vaše bezdrátová síť může být chráněna pomocí zabezpečení standardu 64/128/152-bit WEP, WPA, WPA2, WPA-PSK a WPA2-PSK.\nPro připojení koncových zařízení pomocí kabelu je router vybaven dvojicí portů Fast Ethernet 10/100 Mbps a pro připojení do vnější sítě, např. pomocí kabelového nebo DSL modemu, je k dispozici jeden port WAN 10/100 Mbps. Rozměry routeru jsou 158 x 122 x 32 mm.


Schüco otevřelo nové školicí a testovací centrum pro plastové systémy | Občanská výstavba\nVýrobní halu na plastové systémy otevřela společnost Schüco International KG před dvěma lety v německém Weißenfelsu, současném sídle divize plast. V květnu letošního roku byl závod o rozloze 6.300 m2 rozšířen o dalších 1.600 m2. Dokončené školicí a testovací centrum pro plastové systémy slavnostně otevřel Andreas Engelhardt, CEO a Managing Partner Schüco. Ekologicky a ekonomicky orientovaný projekt sestává ze vzorkovny, testovacího centra, školicího střediska a oddělení techniky provozu. Při výstavbě budovy a návrhu interiéru byly využity nejnovější technologie. Například nová 3D tiskárna do budoucna umožní vytvářet realistické modely prototypů. Práci s těžkými prvky zase usnadní portálový jeřáb s kapacitou 2 tun.\nV roce 2013 Schüco do výrobního závodu ve Weißenfelsu, kde vedení divize plast sídlí od roku 2006, investovalo přes 11 milionů EUR. Letošní dodatečná investice v hodnotě 1,6 milionu EUR má dle slov Andrease Engelhardta vést k vyšší konkurenceschopnosti s prospěchem pro zákazníky.\nBez ohledu na pracovní pozici, tedy jedná-li se o provozní techniky, strojní obsluhu nebo průmyslové a strojní mechaniky, nabízí centrum celou řadu školení a seminářů. Za posledních 15 let prošlo učňovským programem Schüco 385 mladých chlapců a dívek. Pro řadu dalších má být vzdělávací středisko ve Weißenfelsu inspirací do budoucna. Teoretické i praktické vzdělávání pro příslušná zaměstnání bude probíhat odděleně od sousedící výroby. Prostory nových učeben při zkouškách extruze a kašírování využije například také Komora průmyslu a obchodu.\nNeméně významná je vzorkovna s testovacím střediskem, umožňující plastové vzorky a testovací prvky vyrobit přesně dle požadavků Oddělení technického rozvoje. Výrobce sem pořídil 3D tiskárnu v hodnotě 128.000 EUR, se kterou lze vytvářet realistické modely prototypů z různých materiálů. Další investice směřovala do portálového jeřábu s nosností 2 tuny. Rozšířeny byly kapacity při testování komponentů a materiálů i možnosti testů simulujících vlivy životního prostředí.\nTaké výcvikové kurzy a ukázky strojů pro zákazníky budou nově probíhat na prostorné ploše o rozloze přes 900 m2.\nUdržitelná provozní technika\nBudova centra staví na environmentálně ohleduplných technologiích. K vytápění je například využíváno odpadní teplo z procesu výroby stlačeného vzduchu, potřebného při kašírování profilů. Teplo ve formě horkého oleje, generovaného při kompresi vzduchu, se následně používá k ohřevu TUV. Plynový hořák s ekologicky šetrnou technologií kondenzačního kotle se díky tomu zapíná pouze ve špičce.\nSekce provozní techniky zahrnuje údržbu a servis vlastních výrobních zařízení. Patří sem přístroje pro extruzi a kašírování, chladicí a míchací jednotky. Doplňme také sklad mechanických a elektrických náhradních dílů a součástek pro celé pracoviště.


Kniha Pařížská dieta - Jean-Michel Cohen | Kniha.cz - slevy až 20 %\nRozměry:150 x 230\nPařížská dieta je založena na tom, že si jídlo musíme především vychutnat. V této knize naleznete 325 snadných rychlých receptů, užitečné rady a praktické seznamy, které vám pomohou dosáhnout správné váhy a udržet si ji. Klíčem k úspěchu diety je, že si sami můžete přizpůsobit jídelníček a máte k dispozici rozmanité pokrmy, takže vás nic nenutí dietu vzdát. Občas můžete maličko zhřešit a dopřát si i čokoládu, těstoviny nebo víno - pod podmínkou, že to napravíte pomocí jednoduchého Plánu pro návrat k dietě. Se seznamem ekvivalentních potravin si budete moci upravit recepty podle svého, abyste nikdy nemuseli jíst jídlo, které vám nechutná. Díky přehledné nákupní strategii dr. Cohena a flexibilitě příznačné pro tuto dietu budete moci bez potíží pokračovat v hubnutí, dokud nedosáhnete svého váhového cíle, přičemž můžete za tři měsíce zhubnout až 13 kg. Dr. Cohen stanovil jasná pravidla pro začlenění diety do aktivního životního stylu, včetně tipů, jak správně zvolit jídlo při návštěvě restaurace. Vypracoval tak účinný návod, jak zhubnout a přitom si naplno užívat života.


Porovnání výdrže top modelu Samsung Galaxy S6 EDGE+ - Dotekomanie.cz\nPorovnání výdrže top modelu Samsung Galaxy S6 EDGE+\nLukáš Guhl • 9. 9. 2015\nDomů » Články » Android » Porovnání výdrže top modelu Samsung Galaxy S6 EDGE+\nSamsung se svými posledními vlajkovými loděmi udělal jeden zásadní krok, došlo k odstranění možnosti výměny baterie a také byla odebrána možnost využívat paměťové karty microSD pro rozšíření úložiště. Bohužel se příliš nevydařila optimalizace a výdrž zařízení je přinejmenším špatná.\nNa obrázcích níže můžete vidět, jak si Samsung Galaxy S6 EDGE+ vedl proti svým hlavním konkurentům. Celková kapacita baterie Edge+ je 3 000 mAh hodin, ale největším žroutem energie je samozřejmě super 5,7palcový Amoled displej s Quad HD rozlišením. Prvním testem výdrže bylo vyzkoušení při volání. Telefon se umístil na 3. místě za Lenovem Vibe Z2 Pro a Huawei Ascend Mate2 4G.\nV dalším kole ověření výdrže bylo testováno procházení webu. Zde se Edge+ umístil v polovině, což není chvályhodné při takto vysoké cenovce zařízení.\nV posledním testu se nechávalo na zařízení přehrávat video, zde Edge+ znovu neoslnil a umístil se i za mnohem levnějším modelem LG G Flex.\nO tom, zdali by vám takováto výdrž stačila, můžete jen polemizovat. Rozhodně by vám výdrž nestačila, pokud se do telefonu koukáte často a využíváte jej naplno. Jak si zařízení vedlo celkově, si budete moci přečíst v naší recenzi, kterou pro vás připravuje nadějný redaktor David Pilař.\n9. 9. 2015, 13:00\nŠkoda ze v grafu nejsou zahrnuty i ostatní s6


Řídící jednotka Hunter X2 401-E WiFi pro 4 větve | DOLTAK\nNová řídící jednotka Hunter X2 s možností WIFI pro venkovní použití se snadným ovládáním až pro 4 ovládané větve. Jednotka disponuje integrovaným transformátorem, je určena pro venkovní i vnitřní instalaci (montáž na stěnu).\n• Nová generace řídících jednotek HUNTER s pevným počtem sekcí pro instalaci do interiéru i exteriéru.\n• Spolehlivá v provozu, jednoduchá v ovládaní a programování.\n• Jednotka X2 nabízí perfektní řešení pro všechny menší závlahové systémy - především zahrady rodinných domů, menší sportovní plochy apod.\n• 4 startovací časy spolu se 3 programy poskytují uživateli dostatek prostoru k vytvoření závlahového kalendáře pro jakoukoliv situaci.\n• Samozřejmostí jsou pokročilé funkce jako je nastavitelná pauza mezi sekcemi, možnost vložení vsakovacích pauz a cyklů, nebo senzorový vstup konfigurovatelný pro každou sekci samostatně.\n• Možnost snadného upgrade na systém Hydrawise pomocí WiFi modulu WAND.\nJednotku je možné vybavit modulem Hunter WAND (není obsahem balení), a ovládat ji a programovat z PC, chytrých telefonů nebo tabletů (iOS a Android) v dosahu internetového připojení přes aplikaci HYDRAWISE.\nŘídící jednotka Hunter X2 801-E WiFi pro 8 větví\nŘídící jednotka HUNTER X2 801-E WiFi pro 8 větvíNová řídící jednotka Hunter X2 s možností WIFI pro venkovní použití se snadným ovládáním až pro 8 ovládaných větví. Jednotka disponuje integrovaným tran...\nPočet startovacích časů denně 4 na program (celkem až 12)\nDélka závlahy pro sekci 0 - 240 min.\nPauzy mezi sekcemi 0 - 4 hod.\nNapájecí transformátor Interní\nOchranné krytí IP 44\nRozměry (V x Š x H) 23 x 19 x 10 cm\nWiFi Ano (pomocí modulu WAND)\nWifi modul Hunter WAND pro jednotky Hunter X2


Filmové novinky: Koupili jsme zoo, Vrásky z lásky nebo Královská aféra - TOPZINE.cz\nFilmové novinky: Koupili jsme zoo, Vrásky z lásky nebo Královská aféra\nTOPZINE.cz ➤ Film & TV ➤ Nové filmy, filmové premiéry ➤ Filmové novinky: Koupili jsme zoo, Vrásky z lásky nebo Královská aféra\n12. 4. 2012 Josef Zdobinský Vstoupit do diskuse\nDo kin opět přichází hromada nových snímků. Je mezi nimi i rodinný film s Mattem Damonem Koupili jsme zoo nebo nová česká komedie Vrásky z lásky s celou plejádou našich předních herců.\nZoo parta, která se neokouká. Zdroj: Bontonfilm\nKoupili jsme zoo (We Bought a Zoo, recenze filmu)\nPublicista a spisovatel Benjamin Mee (Matt Damon) se po smrti své manželky rozhoduje, co dál. Musí se starat o dvě děti, ale neví jak. Dostává ale originální nápad. Koupí dům s obřími pozemky, ke kterým patří i starší, momentálně zavřená, zoologická zahrada.\nBenjamin se spolu s dětmi rozhodne, že udělá vše proto, aby se ZOO mohla opět otevřít. Letos je to už třetí film (Děti moje, Žena v černém), ve kterém se ovdovělý otec s dětmi po smrti manželky rozhoduje o svém budoucím životě. Zajímavý příběh a zvířátka by lidi do kin přitáhnout mohly…\nKoupili jsme zoo (We Bought a Zoo), Komedie/Drama/Rodinný, USA, 2011, 124 min, Režie: Cameron Crowe, Hudba: Jon Thor Birgisson, Hrají: Matt Damon, Scarlett Johansson, Thomas Haden Church, Colin Ford\nNová komedie Jiřího Stracha vypráví o stáří a o poslední šanci splnění si snu. Otu (Radoslav Brzobohatý), bývalého učitele, čeká velmi těžká operace. Právě proto se Ota rozhodne, že je čas najít si známost.\nTou by mohla být herečka Jana (Jiřina Bohdalová), starší, ale pořád atraktivní žena, která stále musí něco dělat – stejně jako Ota. Možná proto si oba tak padnou do oka. Spolu se následně vydávají na cestu, na které oba čeká plno zvratů vysněného dobrodružství.\nVrásky z lásky, Drama/Komedie, Česko, 2012, 101 min, Režie: Jiří Strach, Hrají: Radoslav Brzobohatý, Jiřina Bohdalová, Ivan Trojan, Jiří Dvořák, Jiřina Jirásková, Simona Stašová\nKrálovská aféra (A Royal Affair)\nDánsko, druhá polovina 18. století. V pouhých patnácti letech byla Karolina Matylda Hannoverská (Alicia Vikander) provdána za svého bratrance, dánského krále Kristiána VII. (Mikkel Følsgaard). Jejich manželství ale nebylo vůbec šťastné, král jí opovrhoval a jeho přízně si užívalo mnoho ostatních žen, jen ne Matylda.\nZ jedné z mnoha cest si Kristián přivezl domů německého lékaře a psychologa Johanna Friedricha Struensee (Mads Mikkelsen), který mu měl pomoci se schizofrenií. Mezi ním a královnou záhy vzniká milostný vztah. Snímek, ke kterému napsal scénář známý a kontroverzní Lars von Trier se povedlo zrežírovat Nikolaji Arcelu.\nKrálovská aféra (A Royal Affair), Historický/Drama/Romantický, Dánsko/Švédsko/Česko/Německo, 2012, 128 min, Režie: Nikolaj Arcel, Hrají: Mads Mikkelsen, William Jøhnk Nielsen, Mikkel Boe Følsgaard, Trine Dyrholm\nStefanie Plum (Katherine Heigl) neprožívá zrovna úspěšné období. Není schopna si najít mužskou oporu, je nezaměstnaná… Je zkrátka na dně. To se ale může změnit. Bratranec jí nabídne, aby pracovala pro jeho firmu, jež se zabývá naháněním lidí, kteří se z neznámých důvodů nedostavili k soudnímu řízení.\nVýdělek z nové práce je nemalý. Stefanie proto místo přijímá. Brzy se ale objevují první komplikace. Hned první člověk, kterého má chytit, je totiž její celoživotní přítel a kamarád Joe…\nSlečna nebezpečná (One for the Money), Komedie/Krimi/Thriller/Akční, USA, 2012, 91 min, Režie: Julie Anne Robinson, Hrají: Katherine Heigl, Jason O’Mara, Daniel Sunjata, John Leguizamo\nHenry Cavill a Bruce Willis v novém americkém akčním thrilleru. Will Share (Cavill) je právě na dovolené ve Španělsku. Vůbec si to ale neužívá. Částečně mu krachuje firma a navíc nemá zrovna nejlepší vztah se svým otcem (Willis).\nAby toho nebylo málo, z neznámého důvodu je unesena celá jeho rodina pro podezdření z držení velmi cenného kufříku. Do toho všeho je Will obviněn španělskou policíí z vraždy svého otce. Zvládne se Will očistit a zachránit svou rodinu?\nS ledovým klidem (The Cold Light of Day), Akční/Thriller, USA, 2012, 93 min, Režie: Mabrouk El Mechri, Hudba: Lucas Vidal, Hrají: Henry Cavill, Bruce Willis, Sigourney Weaver, Verónica Echegui, Caroline Goodall


Cena v obchodě: 32000.0 Kč\nKonec aukce: 11.01.19 | 21:30:00\nVydraženo za 6,60 Kč\n49" LG 49SK8500PLA\nLG 49SK8500PLA, to je úžasný obraz v každém detailu\nTelevize LG 49SK8500PLA s certifikovaným 4K UHD rozlišením s úhlopříčkou 49" nabízí díky moderním zobrazovacím technologiím ostrý obraz s bohatými detaily a úžasnými barvami. Propracované uživatelské rozhraní webOS 3.5 poskytne chytré funkce pro zobrazování internetového a multimediálního obsahu přímo na obrazovce. K dispozici jsou rovněž kvalitní integrované reproduktory s výkonem 40 W, DTS dekodérem a efektem prostorového ozvučení.\nTelevize LG 49SK8500PLA a její klíčové vlastnosti:\nŠirokoúhlá 49" Nano Cell obrazovka s certifikovaným 4K UHD rozlišením\nTunerová výbava pro příjem digitálního, satelitního a kabelového vysílání\nPodpora Cinema HDR, funkce 4K Upscaling\nThinq AI hlasové ovládání\nHbbTV, WiDi, Miracast & DLNA\nFunkce magické spojení (do mobilu dostáváte návrhy na obsah, související s právě sledovaným kanálem)\nNahrávání živého vysílání na USB\nPestrá konektorová výbava (HDMI, optický výstup, LAN...)\nIntegrované reproduktory s prostorovým ozvučením & DTS dekodérem\nMožnost instalace na zeď\nOperační systém LG webOS\nObsahuje magický ovladač AN-MR18BA\nElegantní model s flexibilními možnostmi umístění\nStylové provedení modelu LG 49SK8500PLA na sebe upozorní hlavně útlým kovovým rámečkem kolem obrazovky. Díky kompaktnímu podstavci televizi můžete umístit na libovolný pevný podklad anebo ji instalovat na zeď pomocí závěsného systému VESA.\nPrioritou jsou ostré detaily\nVýkonný procesor Alpha 7 spolu se sadou exkluzivních technologií nepřetržitě pracuje na vytříbené obrazové kvalitě. K ruce má navíc technologii TrueMotion 200 a stmívací algoritmus Full Array Dimming. Díky nim televize LG 49SK8500PLA zobrazí ostré detaily i v rychlých akčních sekvencích.\nNa LG 49SK8500PLA je skvělý i pohled z úhlu\nModerní displej se postará nejen o zobrazení v prémiovém 4K UHD rozlišení, ale i o skvělou viditelnost při pohledu z prakticky libovolného úhlu. Díky podpoře formátu 4K Cinema HDR (včetně HDR10 Pro nebo Dolby Vision) vám televize naservíruje jemný obraz s vyváženým konstrastem a ostrými barvami. Díky Direct LED podsvícení a technologii Nano Cell Display využívající nanočástice, pak obrazovka LG 49SK8500PLA dosahuje několikanásobně hlubších odstínů černé a celkově lepších pozorovacích úhlů.\nOvládejte televizi svým hlasem\nTelevize LG 49SK8500PLA je vybavena umělou inteligencí ThinQ, která umožní pomocí hlasových příkazů a přiloženého magického ovladače snadněji procházet multimediální galerie, zapnout herní konzoli anebo vyhledat kanály s požadovaným obsahem. Lze také dopředu naprogramovat automatické vypnutí televize v momentě, kdy pořad skončí.\nPřehledná nabídka aplikací a služeb\nPřístup k internetu, přehrávání filmů, hudby a oblíbené služby jako Netflix, YouTube nebo Amazon - to vše máte v přehledné nabídce televize LG 49SK8500PLA na dosah ruky.\nLG 49SK8500PLA je vybavena konektory pro připojení konzolí, notebooků a jiné elektroniky\nDíky bohaté konektorové výbavě lze televizi připojit k jakémukoliv modernímu multimediálním zařízení včetně herních konzolí, digitálních fotoaparátů, kamer, notebooků apod. Na zadní straně má LG 49SK8500PLA 4× HDMI a 3× USB port. K dispozici je také možnost připojení k internetu a mobilním zařízením přes bezdrátové rozhraní WiFi a Bluetooth 4.2.\nÚhlopříčka 49 " (124,46 cm)\nMaximální rozlišení Ultra HD 4K\nTyp tuneru DVB-T2 - HEVC, DVB-S2, DVB-C\nMultimediální funkce Vestavěné WiFi, DLNA, Přehrávání z USB, Nahrávání na USB, Webový prohlížeč, Bluetooth, Chytrý ovladač, Ovládání hlasem\nIndex zpracování obrazu 200 TrueMotion\nObnovovací frekvence panelu 100 Hz\nOstatní vstupy/výstupy USB 2.0, USB 3.0 (3.1 gen1), Sluchátkový výstup, Digitální optický/Digitální audio výstup, LAN, CI / CI+ slot\nŠířka 109,6 cm\nVýška 70,7 cm\nHloubka 24,84 cm\nVýška bez podstavce 63,8 cm\nHloubka bez podstavce 6,25 cm


Do dvaceti let přijde Česko o třetinu elektráren. Běžíme závod s časem – o stavbu nových Dukovan - Seznam Zprávy\nJak budou ubývat české elektrárny? (Video: Zuzana Kubátová, Jan Marek, Seznam.cz)\n„Základní cíle a harmonogram se plní, ve skluzu je ale výběr poradců,“ říká zmocněnec Míl. Jenomže právě kvůli tomu, že stát nemá pohromadě právní a ekonomický tým, se konkrétní parametry komplikované dohody s ČEZem zatím nezačaly řešit. Právní a finanční experti budou třeba také pro nezbytné jednání s Evropskou komisí.\nPodle loňského vládního usnesení mělo ministerstvo průmyslu a obchodu najmout poradce do konce loňského října. Tendr se ale teprve rozbíhá. „Výběrové řízení na právní poradce v těchto dnech schvaluje pan ministr, tendr na ekonomické konzultanty by měl být připraven koncem týdne,“ říká náměstek ministra pro energetiku René Neděla.\nSestavit bude třeba také silný tým pro jednání s Evropskou komisí. Bez jejího požehnání se totiž Česko s přípravami nového zdroje daleko nedostane.\n„Sami můžeme uzavřít s firmou ČEZ nejvýše základní rámcovou smlouvu o spolupráci,“ říká úředník obeznámený s přípravným procesem. „Všechny praktické záležitosti vztahu státu a firmy ČEZ budou obsaženy v dalších dílčích smlouvách, ty už ale budou podléhat notifikaci v Bruselu,“ vysvětluje.\nSpolupráce státu se soukromým ČEZem na jaderném projektu je formou veřejné podpory soukromého byznysu, ta je ovšem na společném trhu v pravomoci unijních orgánů.\nOsud české elektrárny tak závisí i na tom, jak vstřícní k projektu budou noví členové Evropské komise. Postoj vládnoucích evropských politiků k jádru je přitom spíš rezervovaný. Sousední Rakousko se navíc zřejmě pokusí stavbu Dukovan zhatit mezinárodní žalobou – tak jako se ohradilo proti stavbám jaderných elektráren v Maďarsku a na Slovensku.\nStanovisko nové komisařky pro energetiku, estonské exministryně hospodářství Kadri Simsonové, nelze odhadovat vůbec. Energetice se ve své dosavadní kariéře nevěnovala.\nPotíže si ale Češi mohou vyrobit sami – bez bruselského přispění. Stavba nového dukovanského reaktoru se bude schvalovat zhruba ve dvanácti dílčích stavbách, na každou zvlášť se povede samostatné územní řízení. A pro každou musí investor dokládat až padesátku stanovisek různých účastníků.\nDílčí nesouhlas nebo jen úřední chyba mohou stavbu zdržet o cenné měsíce. Zkušenosti ze stavby českých dálnic jsou dostatečně varovné.


Svatba v roce 2011. Už plánujete? - - Společný te... - str. 337\n« Předchozí 1 ... 335 336 337 338 339 ... 756 Další »\nanka6 gepe.tak já si odskočím z Opavy do Prahy do obchodu\n29. zář 2010 ve 12:26 • Odpověz • To se mi líbí •\navano danielak gratuluju a tiše závidim..\nanka ty nemáš letax jako harry potter??\nhailliejade danielak, tak gratulace\nanka, musíš si sem udělat výlet a spojíme to s tím srazem nevěst\n29. zář 2010 ve 12:30 • Svatba byla v červnu 2011 • Odpověz • To se mi líbí •\ngepe anka no porno je stale aktualni, odepsala nam nooo... to je fakt ze Opava moc blizko neni pardon\nava latex? hehe\n29. zář 2010 ve 12:31 • Odpověz • To se mi líbí •\navano gepe, myslíš že by přiletěla na gumě?? letax byl prášek pomocí kterýho se kouzelníci přemisťovali\n29. zář 2010 ve 12:34 • Odpověz • To se mi líbí •\ngepe ava, jo taaak no ale muze priletet i na ty gume\n29. zář 2010 ve 12:35 • Odpověz • To se mi líbí •\navano gepe, ty jsi z toho porna uplně mimo myslíš že manžel tý dotyčný bude koukat na porno se svým tátou??? to je pěkně perverzní..\n29. zář 2010 ve 12:37 • Odpověz • To se mi líbí •\nbella22 avano: to teda je! No já nevím, je mi to více méně jedno, ale jak říkám, neznám žádnýho chlapa, kterej by se někdy nepodíval.\n29. zář 2010 ve 12:38 • Odpověz • To se mi líbí •\ngepe ava, nejsem! no ja myslela v praci, ne ze na to porno bude koukat s tatou teda za predpokladu, ze spolu nepracuji mozna pri pornu...\nanka6 avano.gepe.nezná Harryho\nhaili.to víš až na jaře nebo kdy to vlasně bude\ngepe.to nevá,já vím že se snažíš dám do alba jednu fotku kostýmu,tak mi pak řekněte,ale já bych radši abych ty šaty mohla i využít ina jiné akce\n29. zář 2010 ve 12:40 • Odpověz • To se mi líbí •\nhailliejade tak jsem taky přispěla svou troškou do mlýna\nsmudlinka10 já si naposled při pornu vzala brambůrky a jen jsem se u toho řezala však už jsem tady psala co u toho mám za komentáře já to beru jako komedii a jako komedii beru i to, že někdo svému chlapovi v tomhle věří\navano někdo si dokonce fotí i vlastní nahý fotky před zrcadlem (viz můj včerejší nález v počítači)\nno nedávno jsem četla nějaký průzkum a tam psali, že se pokoušeli srovnat něco psychologickýho u mužů, kteří se dívají na porno a u těch, kteří to nikdy neviděli... průzkum zrušili, nikoho takovýho, kdo by v životě neviděl porno, nenašli\ngepe anka, no neznam no teda jen trosku\njo snazim se a hodne! a nikdo to neoceni a jen jste na me s pornem skaredy\nbella22 možná to mohli zkoumat někde v pralese, tam nemají internet .\n29. zář 2010 ve 12:44 • Odpověz • To se mi líbí •\nsmudlinka10 gepe voe ty mi způsobíš inkontinenci\nbella22 anko, ten je dobrej, do toho bych šla - komplet i s tou čelenkou .\nanka6 tak jsem tam taky něco ještě přidala\ngepe.já ocenují že jsi aktivní a bella taky a že se nám snažíte nám pomoct\ngepe bella a smudli\nanka6 bella myslíš a ten muj by mohl zůstat v bílích kalhotech a doplnit to červenou košily a mohly by jsme vystřihnout tanec\nbella22 anka: no jasně! Já bych do toho šla, ať je zábava .\n29. zář 2010 ve 12:49 • Odpověz • To se mi líbí •\ngepe anka sice nejsem bella ale myslim, ze by jste to tak nakombinovany do barev svatby meli idealni\navano ty jo anka, ty šaty jsou parádní a až o půlnoci vyskočíš na stůl a zatančíš, to budou všichni koukat...\n29. zář 2010 ve 12:50 • Odpověz • To se mi líbí •\nsmudlinka10 se na to vykašlu na vesnici se provalilo, že bude svatba... FB nezůstalo pozadu a už všichni - Jééé malá Maruška se bude vdávat apod... zabila to kámoška - Jéé maličká Maruška v plavečkách s jablíčkem bude vdaná paní!\ngepe anka, ty populnocky jsou super i komplet jak jsou na obrazku!\nsmudli, nojono to taky nesmis psat na FB\navano smudli a máte po tajný svatbě\nsmudlinka10 ono stačilo to nahlásit u nás na matrice a bum... ví to všichni ale to nevadí, hodně kamarádů nás chápe s malou svatbou tak je to ok... jen Přemek se mě ptal jestli neplánuji plavečky s jablíčkem pod svatební šaty\n29. zář 2010 ve 12:53 • Odpověz • To se mi líbí •\ngepe smudli, tak mas inspiraci a smele do toho!\navano smudli tak to chápu uplně stejně to čekam já, protože na matrice dělají největší drbny, který to roznesou expres...\nplavečky by byly super, jsem si vzpomněla na fotku mojí kamarádky, která v šesti letech měla něco podobnýho a na fotce se v tom usmívá bezzubým úsměvem


Outdoor - kalendáø reklamní pøedmìty s firemním potiskem, nápady na dárky\nOutdoor - kalendáø, pro firmu, zákazníky, klienty i zamìstance eshop\nOutdoor - kalendáø, nápady pro firmu, zákazníky, klienty i zamìstance eshop\nZakoupíte-li si kalendáø pro firmy, získáte hodnotný reklamní firemní propagaèní pøedmìt. Nástìnné a stolní kalendáøe i diáøe, které se hodí pro reklamní firemní potisk jako dárkové pøemìty. Máme dobré nápady na firemní vánoèní dárky. Kalendáøe, které mají firemní potisk, patøí mezi vyhledávané reklamní pøedmìty. Vìtšinou je dodává reklamní agentura. Kalendáø je také dobrý nápad na vánoèní dárek. Mezi oblíbené propagaèní pøedmìty patøí dárkové balíèky, které mohou tvoøit nástìnné kalendáøe a jejich reklamní potisk. Je to pak originální reklamní pøedmìt, který také dobøe poslouží jako firemní vánoèní best dárek. Outdoor - kalendáø, dobrý tip. Stolní kalendáøe a nástìnné kalendáøe patøí mezi èasté reklamní dárky. Kalendáøe mohou dobøe posloužit jako zajímavé reklamní pøedmìty. Mezi oblíbené vánoèní dárky a dárkové a reklamní pøedmìty patøí také velké stolní kalendáøe. Pro firmu se hodí firemní logo na potisk pøedmìtù. Reklamní agentury mají nápady na vánoèní dárky a vytváøejí firemní dárky - stolní kalendáøe - nástìnné kalendáøe aby pomáhaly udržovat firemní identitu. Nástìnné kalendáøe a diáøe, to jsou výborné reklamní dárkové pøedmìty. Kalendáø a jeho firemní potisk, to je dobrý propagaèní pøedmìt. Stolní kalendáø jistì ocení každý Váš obchodní partner jako dobré reklamní zboží. Firemní kalendáøe se hodí jako vánoèní dárky pro klienty i jako dárky pro obchodní partnery. Na firemní kalendáøe patøí potisk kalendáøù. Potisk kalendáøù Vám dobøe provede Tereza Tempo Line - reklamní agentura Praha. Výroba kalendáøù a potisk kalendáøù zaberou nìjakou dobu, proto dodejte vèas logo pro firmu, aby vznikly hodnotné obrazové firemní kalendáøe, nebo i tøímìsíèní kalendáøe. Kalendáøe a diáøe, stejnì jako firemní kalendáøe, patøí mezi stále oblíbenìjší firemní best dárky. K vyhledávaným firemním pøedmìtùm samozøejmì patøí firemní kalendáø a firemní diáøe.\nOutdoor - kalendáø, urèitì správná volba. Reklamní kalendáøe dobøe poslouží jako firemní dárky nejen k Vánocùm, obzvláštì jsou-li vlastní a firemní. Vloni to byly kalendáøe loòské, letos je již na kalendáø loòský pozdì, objednejte si radìji kalendáø na pøíští rok. Kalendáø s potiskem, to je dobrá volba jako firemní kalendáø! Nebo vlastní firemní kalendáø - pravý firemní kalendáø! Na vlastní firemní kalendáøe totiž nemusíte platit navíc potisk kalendáøù. Poøiïte si originální firemní dárky - to je ta správná podpora marketingu. Náš firemní e-shop je hodnì šikovný pro Váš nákup stolních i nástìnných kalendáøù a diáøù. Kalendáøe a diáøe pro firmu je dobré koupit vèas, nejlépe právì v našem e-shopu.