Vydáno dne 19. 04. 2009 (13127 přečtení)\nSpor o ekonomickou kalkulaci se nesmazatelně zapsal do vývoje ekonomické teorie 20. stol. Otázkou po vhodnosti či nevhodnosti soukromého a společenského vlastnictví i teoretickým srovnáváním efektivity kapitalismu s efektivitou různě koncipovaného socialistického hospodářství se zabývali mnozí autoři ji dříve; teprve spojení těchto otázek s problematikou racionální alokace vzácných zdrojů umonilo sporu vyvstat v podobě, která nejenom vytyčila charakter základních problémů, se kterými se bude muset vypořádat plánovité hospodářství, činící si nárok na překonání kapitalistického způsobu výroby, ale výraznou měrou ovlivnila také chápání funkce trhů v kapitalismu. Spor tak zásadním způsobem formoval pozici rakouské koly, respektive její opozici k mainstreamové neoklasické ekonomii. Zatímco jetě na začátku století se rakoutí autoři vůči neoklasické ekonomii nevyhraňovali, na základě reflexe sporu dospěli a k jejímu zásadnímu odsouzení, nebo tím, e na jejím základě bylo mono hájit socialismus, se stala pro rakuany nepřijatelnou: "Pokud platí neoklasická obrana [trhu], pak můe fungovat i model trního [myleno neoklasického] socialismu. Pokud model trního socialismu selhává s ohledem na okolnosti týkající se informací a podnětů, pak to samé platí pro neoklasické pojetí trhu.... ádné důleité rysy trní společnosti, v kontrastu se společností netrní, nemohou být adekvátně zachyceny modelem, o kterém se větina domnívá, e je základem pro studium trní společnosti." (Boettke 2000, s. 37)\nPro zajitění alokační efektivity hraje zásadní roli schopnost ekonomiky zajistit racionální ekonomickou kalkulaci, tj. zajistit, aby jednotlivým druhům zboí byly přiřazeny takové ceny, které odpovídají jejich nákladnosti s ohledem na čerpání vzácných zdrojů nutných k jejich produkci. Bez toho, aby ceny výrobků a slueb byly takto nutné a objektivní, by neexistovalo ádné vodítko k posouzení, jestli by nebylo vhodnějí vyuít vzácné zdroje vypotřebované při jejich produkci jiným způsobem.\nVe společnosti, zaloené na dělbě práce, jsou produkty spotřebovávány někým jiným, ne jejich bezprostředním výrobcem. V důsledku toho nemá kupující představu o tom, jaké mnoství vzácných zdrojů bylo při výrobě konkrétního produktu spotřebováno a zda by toto mnoství vzácných zdrojů nemohlo být vyuito jiným způsobem, který by mu přinesl větí uitek. Jediné, co je kupující schopen posoudit, je pak to, zda je za produkt ochoten zaplatit poadovanou cenu, přičem se snaí maximalizovat uitek, kterého je schopen dosáhnout na základě svého rozpočtového omezení. V kapitalismu tak existuje jediné kritérium pro posouzení, zda bylo vyuití daného mnoství vzácných zdrojů k výrobě určitého zboí efektivní s ohledem na monosti jejich alternativního vyuití. Tímto kritériem je skutečnost, za jakou cenu můe být zboí realizováno na trhu. Pokud a dokud je mono zboí prodávat za částku, která umoňuje realizovat zisk, pak je do jeho výroby vtahováno stále více vzácných zdrojů. Pokud zisk realizovat mono není, výroba se sniuje a vzácné zdroje jsou uvolňovány pro jiné způsoby vyuití. Takto spotřebitelé svými peněními hlasy určují strukturu výroby.\nPokud připustíme, e také socialistická ekonomika musí fungovat v souladu s preferencemi spotřebitelů, pak je zde také jediné kritérium, určující alokačně efektivní vyuití vzácných zdrojů: ochota spotřebitelů uhradit objektivní společenské náklady aktuálně nebo potenciálně nabízených produktů. To neznamená, e by ceny vybraných druhů produktů nemohly být na základě politického rozhodnutí subvencovány. Ovem přínosy takových kroků, v egalitářské ekonomice zdůvodnitelných pouze v případech, kdy samotné preference spotřebitelů nejsou sto zajistit optimální skladbu spotřeby, je mono racionálně vyhodnocovat pouze na základě znalosti zmíněných objektivních nákladů. V socialistické ekonomice tedy také musí fungovat spolehlivý cenový mechanismus.\nPro spor o ekonomickou kalkulaci tak byla klíčová problematika, jakým způsobem fungují (nebo mohou fungovat) kapitalistické trhy, respektive některá z variant jejich socialistické alternativy, co do schopnosti koordinace výroby a spotřeby skrze cenový mechanismus. Alokační efektivitu ovem nelze oddělovat od efektivity produkční a inovační, kterým byla samozřejmě také věnována pozornost.\nZáměrem této práce, která je jen velmi neúplným úvodem do problematiky, nebylo podat souhrnný přehled stanovisek jednotlivých účastníků sporu. Takovýchto shrnutí, jejich autoři se rozcházejí nejenom ve vyhodnocení výsledků sporu, je k dispozici nepřeberné mnoství (kromě těch, na která se v textu přímo odkazuji, uveďme jetě např. Hoff 1981, Lavoie 1985, Cottrell&Cockshott 1993a). Snail jsem se spíe postihnout okolnosti, kterým lze přičíst na vrub, e určitá teorie, která mohla být v určité době veobecně přijímána, se v jiné době jevila jako zcela nepřesvědčivá (a naopak). V práci tak věnuji značnou pozornost nejen historickému pozadí sporu, ale také, a to předevím, otázkám ekonomické metodologie. Přestoe jádro neoklasické fáze sporu, který ovem - jak se v této práci snaím ukázat - není dodnes ukončen, spadá do období před 2. sv. válkou, mnohé jeho významné momenty jsou dodnes aktuální a teoreticky i prakticky ivé.\nPři charakteristice jednotlivých postojů jsem se snail v co největí míře vycházet z primárních pramenů a uvádět původní citace. Jak jen to bylo v rámci omezeného rozsahu moné, snail jsem se naznačovat přesahy k irímu kontextu ekonomické teorie a její filosofické fundace.\nTrh  instituce, jejím prostřednictvím dochází ke směně výrobků za peníze nebo jiné výrobky.\nV kapitole 1.1. provádím základní charakteristiku okolností, které byly určující pro mainstreamový postoj k otázce ekonomické racionality socialismu.\nV kapitole 1.2. se zabývám marginalistickou revolucí a jejím vymezením vůči klasické tradici.\nV kapitole 1.3. podávám náčrt teorie celkové rovnováhy, uvádím její vymezení v rámci neoklasické ekonomie a dalí specifika Walrasova přístupu. Zabývám se také těmi rysy neoklasické ekonomie, díky nim se stala vládnoucím paradigmatem v ekonomické teorii 20. století.\nV kapitole 1.4. se zabývám vlivem pozitivismu a logického empirismu na metodologii neoklasických ekonomů a společenských věd ve 20. stol. vůbec. V kontrastu k tomu je charakterizována metodologie rakouské koly.\nV kapitole 2.1. podrobněji charakterizuji přístup Enrica Baroneho, který se později stal východiskem pro neoklasické socialisty.\nV kapitole 2.2. je rozebírána práce L. von Misese, která neoklasickou fázi sporu o ekonomickou kalkulaci v uím slova smyslu rozpoutala.\nV kapitole 2.3. je naznačena moná odpověď na Misesovo stanovisko o nemonosti ekonomické kalkulace na bázi pracovní teorie hodnoty.\nV kapitole 2.4. jsou uvedeny základní rysy Langeho modelu, předevím s ohledem na způsob, jakým vyuil momenty charakteristické pro neoklasické chápání trního procesu.\nV kapitole 2.5. jsou Langeho a Misesova stanoviska porovnána ve světle problematiky monopolizace kapitalismu.\nV kapitole 2.6. je nastíněna Haykova teorie fungování trhu a její kritika.\n1. 1. Společenské a teoretické pozadí\nPři rozboru neoklasické fáze sporu o socialistickou kalkulaci se je třeba vyrovnat předevím s otázkou, jak je moné, e neoklasická ekonomie mohla na jednu stranu slouit jako nástroj k předvedení výhod a ospravedlnění laissez faire a na druhou stranu poskytla neoklasickým socialistům rámec natolik robustní, e větina ekonomů, včetně těch, kteří ze socialismu nebyli zrovna nadení, uznala jejich vítězství a na základě jejich argumentace přijala závěr, e přechod k socialistickému hospodářství, zaloeném na společenském vlastnictví, je myslitelný, moný, nebo dokonce nevyhnutelný (typickým shrnutím v tomto duchu je Bergson 1948). Zda nestačí konstatovat, e výhrady těch, kteří v kontextu dobové debaty racionalitu socialismu popírali, byly chybné nebo nepřesvědčivé. Stačilo, aby se některé okolnosti změnily, a masa ekonomů přehodnotila celou historii sporu a byla najednou ochotna přísahat na prorocké argumenty Misese a Hayeka, povaované o několik desítek let dříve, často těmi samými ekonomy, za bezpředmětné.\nOkolnosti, kterým vděčí neoklasičtí socialisté za svůj dobový triumf, lze rozčlenit do dvou hlavních kategorií: teoretické okolnosti, související s metodologií a analytickým aparátem teorie celkové rovnováhy, a okolnosti společenské, související s tím, jak byly ekonomy vnímány a interpretovány praktické zkuenosti s vývojem různých ekonomických formací. Zatímco rozboru první třídy okolností jsou věnovány celé 3 následující kapitoly, postihnutí té druhé, formující intelektuální atmosféru na Západě od 30. let 20. stol., je poměrně jednoduché: na jedné straně naprostá deziluze z hospodářství volného trhu, které se utápělo ve vleklé krizi, na druhé straně nezpochybnitelné úspěchy sovětské industrializace spojené s více ne slibným tempem růstu. Mluvíme o době, kdy The Wall Street Journal pěl oslavné ódy na Mussoliniho hospodářskou politiku a kdy byl Chručovův výrok o dohnání a předehnání vnímán na obou stranách elezné opony jako poměrně realistický.\nVýznamné zkuenosti s rozsáhlou administrací výroby ve vech rozvinutých zemích přinesla 1. světová válka. Tehdy v USA vznikly orgány jako Správa pro válečný průmysl, Správa pro loďařský průmysl, Správa paliv, Správa potravin, Válečná pracovní komise, Korporace pro válečné finance atd.; mnohé z nich se později staly vzorem pro projekty New Dealu. V Evropských státech, které byly do válečného běsnění přímo zataeny, bylo převzetí otěí vekerého ekonomického ivota státní administrativou jetě výraznějí. Mnozí se nijak netajili tím, e právě zkuenost válečné ekonomiky byla pro ně předstupněm potvrzujícím monost nahrazení anarchie trhu centrálním plánováním, jak o tom svědčí samotný název Neurathovy knihy Skrze válečné hospodářství k hospodářství naturálnímu. Ostatně i v pozdějích letech čerpalo mnoho autorů, argumentujících ve prospěch plánování, ze zkueností nabytých správou sektoru obrany (viz např. Koopmans 1951, s. 456-7).\nV podmínkách, kdy bylo zavedení rozsáhlejí přímé kontroly průmyslu přeci jen mimo mísu, byla rozhodující pozornost věnována otázce, jak přimět manaery, jejich zájmy se rozchází i se zájmy akcionářů, aby sledovali společenské cíle: Proti nadřazeným zájmům společnosti nelze stavět ani vlastnické nároky, ani nároky lidí ve vedoucím postavení. (Means 1932, s. 312) Předpokládalo se, e v národním zájmu se manaeři přestanou řídit jen svým zájmem soukromým: Dovedeme si představit  a bude to téměř nezbytností, má-li systém korporací přeít  e se ´kontrola´ nad velkými společnostmi vyvine v čistě neutrální technokracii, která bude vyvaovat nároky různých společenských skupin a kadé přidělí část příjmového toku na základě veřejného zájmu, nikoliv hrabivosti soukromníků. (tamté)  Toto byly názory, které utvářely veřejné mínění i oficiální politickou rétoriku; neoklasičtí socialisté li samozřejmě jetě dál: k poadavku zruení soukromého vlastnictví. Přestoe v akademických kruzích byla jejich stanoviska akceptována, na reálnou hospodářskou politiku neměli ádný vliv ani v kapitalismu, který vsadil na Keynesovu třetí cestu, ani v zemích východního bloku.\nNaznačená nálada se začala obracet a na sklonku 60. let pod dojmem informací o zadrhávání sovětského hospodářského modelu a v souvislosti se vzestupem monetarismu, v jeho logice bylo mono hájit přesvědčení, e Velká krize nebyla dílem nespoutaného trhu ani zločinných monopolů, nýbr nekalých intervenčních praktik Federálního reservního systému (Friedman 1963).\nZrod neoklasického paradigmatu započal s marginalistickou revolucí v 70. letech 19. století, kdy William Jevons, Carl Menger a Léon Walras publikovali nezávisle na sobě práce, poprvé systematicky a komplexně spojující principy předznamenané ji autory jako Bernoulli, Cournot, Dupuit, Thűnen a předevím Gossen. Základními znaky nové ekonomie byla subjektivní teorie hodnoty a důraz na mezní veličiny. Na rozdíl od ekonomie klasické, která se soustředila na stranu nabídky a středobodem jejího přístupu byla teorie reprodukce a ekonomického růstu, se tak do popředí dostala ekonomie strany poptávky a kritéria alokace vzácných zdrojů. K rozíření a vítězství neoklasické ekonomie přispěl rozhodující měrou a na konci 19. stol. zakladatel cambridgeské koly A. Marshall, který si, narozdíl od Jevonse a představitelů lausannské koly, vysoce cenil odkazu klasiků a nezdůrazňoval rozdíly mezi jejich učením a novou doktrínou. Ta si díky tomu vyslouila od T. Veblena označení neoklasická, přestoe se s klasickou tradicí radikálně rozcházela.\nZásadní roli při rozpoutání sporu o ekonomickou kalkulaci sehrála lausannská kola, prosazující teorii celkové rovnováhy, a proto se v dalím soustředím právě na ni. Její zakladatel Léon Walras zásadně odmítal přístup charakteristický pro cambridgeskou kolu, zkoumající v rámci teorie dílčí rovnováhy interakci nabídky a poptávky na oddělených trzích za předpokladu ceteris paribus. Podle Walrase byla ovem poptávka po kadém zboí závislá nejen na ceně tohoto zboí, ale i na ceně vech ostatních zboí, na ceně vech najímaných výrobních faktorů a konečně i na ceně zboí-úspor. Walrasův model byl určen soustavou simultánních rovnic rovnováhy na jednotlivých trzích a v nejsloitějí variantě zahrnoval směnu, výrobu, kapitál a peníze (pro ilustraci viz obr. 1). Ekonomika se nachází v rovnováze právě tehdy, kdy jsou v rovnováze vechny tyto jednotlivé trhy a tedy vechny uvedené rovnice rovnováhy platí současně. Změna některé veličiny na jakémkoliv trhu pak působí na změny rovnováných úrovní na ostatních trzích.\n(Obr. 1) Podmínky veobecné rovnováhy podle Walrase (Holman 1999, s. 186-7)\nWalrasův vliv a význam pro pozdějí vývoj ekonomické teorie tak spočívá předevím v tom, e byl prvním, kdo se pokusil vytvořit exaktní model zohledňující vzájemné souvislosti vekerých relevantních procesů v ekonomice. J.A. Schumpeter nazval Walrasovu teorii Magna Chartou ekonomie a mnohé ekonomy dodnes oslňuje grandióznost a matematická krása tohoto projektu, kterému se dá vyčítat snad jen to, e nemá mnoho společného s realitou.\nTím, e byla stanovena vzájemná závislost ekonomických veličin, bylo také moné obejít problém, se kterým se potýkali mnozí ekonomové dřívějího období, kdy se nebyli sto dohodnout na směru determinace a kauzální závislosti mezi ekonomickými činiteli (např. otázka, zda je směnná hodnota určena součtem nákladů výrobních faktorů, nebo naopak ceny výrobních nákladů určeny směnnou hodnotou apod.). Toho ale bylo dosaeno jen za cenu vyloučení dimenze historického času násilným napasováním reálných procesů na Prokrustovo loe statického rámce rovnováhy.\nPřitalivost teorie mezní produktivity spočívala zase v monosti jejího apologetického zuitkování. Ricardova teorie hodnoty zachycovala třídní antagonismus a dalo se z ní odvodit, e snaha pracujících o dosaení co nejvyí mzdy na úkor kapitalistova zisku je zcela racionální a oprávněná, protoe výe mzdy není přímo závislá na podmínkách výroby. Sám Ricardo se tomuto momentu nevěnoval, nebo předpokládal, e populační zákon udruje mzdy na existenčním minimu. S rozvojem kapitalismu se stala strategie absolutní nadhodnoty nepouitelnou, co vedlo k oputění populačního zákona. Argumenty ricardovských socialistů se tak mohly vydat výe naznačenou cestou (na kterou ostatně jetě v 60. letech 20. století navázal Pierro Sraffa). Ricardovská ekonomie tak přestala být z pohledu kapitálu vhodným teoretickým aparátem a dny její vlády byly sečteny. Stupňování mzdových poadavků se pro kapitalisty stalo obzvlátě nepříjemným v období rozmachu odborového hnutí, které svými nátlakovými akcemi hrozilo ukusovat stále větí podíl z hubnoucí míry zisku. Je nasnadě, e v takové situaci přila vhod ekonomická doktrína, její teorie rozdělování byla zaloena na teorii mezní produktivity. Tak bylo rozdělování pomyslně učiněno závislým na podmínkách výroby  v ideálním případě měla být odměna výrobního faktoru (takto ji nejen práce, ale i půdy a kapitálu) rovna jeho mezní produktivitě. To mělo být zajitěno působením svobodného trhu práce, kde by byly mzdy určovány pouze přetahováním se kapitalistů o zaměstnance a podbízením se zaměstnanců kapitalistům. Jakékoliv umělé zvýení mzdy nad její rovnovánou úroveň, způsobené například tlakem odborů nebo legislativní intervencí, se tak mělo odrazit ve kodlivém naruení mechanismu ustavování ekonomické rovnováhy, na kterém v konečném důsledku prodělali i sami pracující, a ji růstem nezaměstnanosti nebo  v pozdějích variantách - inflace.\nNařčení z konzervativního apologetismu sice vystihuje některé prvky, kterým marginalismus vděčí za své konečné přijetí irím publikem, ale rozhodně z něj nelze mahem vysvětlovat vechny varianty neoklasické ekonomie, při jejím teoretickém rozvoji a politickoekonomickém uplatnění sehrál roli i její progresivní a strategický moment.\n(Nejen) pro Walrase nebyl Marginalistický model pouze nástrojem legitimizujícím status quo, ale představoval standard, se kterým mohla být poměřována realita, a jako takový poskytoval analytické prostředky k řízení kapitalistické ekonomiky a slouil jako nástroj teoretizování moných reforem a jejich dopadů na její chod.\nV rámci tohoto progresivistického směřování byly o to zásadněji odmítány takové přístupy k problematice ekonomických systému, které se odvolávaly na přirozené právo, věčnou morálku a podobně aprioristické a metafyzické koncepty. Tak přicházíme k jedné z okolností, které se dostaly neoklasické ekonomii do vínku a přitom otevřely neoklasickým socialistům dveře hlavního proudu dokořán:\nNový přístup v ekonomické metodologii vedl k tomu, e socialistické koncepce nemohly být hned zkraje zavrhovány na základě dogmatických odsudků. Jejich posouzení mělo napřítě spadat pouze do kompetence empirických věd.\nProtoe se ale takové posouzení neobejde bez poukazů na efektivitu a spravedlnost, nemůe být předmětem čisté ekonomie, která aspirovala na zařazení po bok astronomie a mechaniky. Stejně jako se v průběhu staletí emancipovala mechanika od techniky, chemie od alchymie a astronomie od astrologie, měla se i čistá ekonomie stát pouze exaktní matematickou teorií determinace cen v podmínkách dokonalé konkurence. Měla popisovat zákony trhu stejně neangaovaně, jako fyzika popisuje přírodní zákony.\nU Walrase se tak setkáváme se striktním rozdělením tří úhlů pohledu relevantních k problematice společenského bohatství, jak ilustruje následující rekonstrukce:\nUstanovování směnných poměrů\nProdukce společenského bohatství\nRozdělování společenského bohatství\nK tomu Walras poznamenává: Předevím si musíme dávat obzvlátní pozor, abychom nestudovali společenské bohatství ze vech třech úhlů pohledu najednou, nebo z kterýchkoli dvou současně; protoe ... nic nemůe být absurdnějí. (Walras 1954, s. 68) Pro nás je toto striktní oddělení zajímavé předevím s ohledem na to, e tak byly z hájemství ekonomické vědy v nejuím slova smyslu vytípány (a etice nebo sociologii napospas ponechány) mnohé instituce podstatné pro fungování kapitalismu. Tento trudný osud stihnul vlastnictví, podnikatele, firmu i ekonomický růst. Způsob fungování těchto institucí (respektive význam daných momentů) se stal jen exogenním, nepodstatným a lhostejným činitelem, který nenacházel v rámci neoklasických modelů ádnou přiměřenou teoretickou reprezentaci. Od toho se odvíjel výzkumný program teorie alokace zdrojů nezávislé na institucionálním uspořádání (viz Koopmans 1993, s. 240). Nedá se ovem říci, e by tento rys neoklasické ekonomie, který zrovna nepřispívá její přesvědčivosti, znehodnocoval argumenty pouité v neoklasické fázi sporu. Se zazávorkováním významu institucí byl alespoň se stolu smeten vekerý balast ohledně jejich posvátnosti, a spor se tak mohl odehrávat na jiné, teoreticky přínosnějí rovině.\nNeoklasická ekonomie odsunula do pozadí fungování institucí a komplexní dynamiku ekonomických procesů redukovala na statický rámec rovnováhy. Srovnávání takto vyabstrahovaného modelu kapitalismu s obdobně konstruovaným modelem socialismu, jejich rovnice rovnováhy se podobaly jako vejce vejci, přímo ponoukalo k závěru, e socialistické hospodářství můe (a musí) co do alokace vzácných zdrojů fungovat obdobným způsobem, jako kapitalismus, a splňovat i stejná kritéria optimality.\nOba zmíněné momenty, hrající do karet neoklasickým socialistům, je moné ilustrovat i na způsobu, jakým Walras kritizoval klasické definice politické ekonomie. Nejprve podrobil kritice Smithovo pojetí politické ekonomie jakoto vědy, jejím cílem je zabezpečit lidu bohatství a státu dostatečné příjmy. Podle Walrase určuje taková definice vědu skrze její aplikace, co je stejně zavádějící, jako kdyby bylo řečeno, e cílem geometrie je budovat pevné stavby. Namísto toho má být prvořadou úlohou vědce sledovat a osvojit si čistě vědecké pravdy bez ohledu na jejich důsledky, dobré či zlé. (Walras 1954, s. 52-3)\nJetě kritičtějí postoj zaujal Walras ke způsobu, jakým politickou ekonomii definoval J. B. Say, který na Smithův účet prohlásil: Raději bych řekl, e cílem politické ekonomie je ukázat způsoby, jimi je bohatství vytvářeno, rozdělováno a spotřebováváno. Walras kritizoval naturalismus a fatalismus takového pojetí, které nahlíí společenské uspořádání jako přirozený a spontánní řád, nezávislý na lidské vůli. Takové pojetí by bylo vhodné pro popis společenstva včel. Na rozdíl od včel, člověk je stvoření nadané rozumem a svobodou, které je způsobilé k iniciativě a pokroku. Při tvorbě a rozdělování bohatství a obecně ve vech věcech týkajících se společenské organizace, má člověk volbu mezi lepím a horím a stále více a více spěje k výběru toho lepího. Takto člověk pokročil od systému cechů, regulace obchodu a fixace cen k systému svobody průmyslu a obchodu ...; pokročil od otrokářství k nevolnictví a od nevolnictví k námezdnímu systému. Nadřazenost pozdějích forem organizace nad ranějími formami nespočívá v jejich větí přirozenosti, ale spíe v jejich blií shodě s materiálním blahobytem a spravedlností.  (Walras 1954, s. 55) Jedním dechem Walras dodává, e stejná kritéria by měla platit také pro přijetí či odmítnutí socialismu.\nWalrasovu libůstku v experimentální sociální vědě, snaící se uplatnit vědecké metody zkoumání při analýze praktických problémů společenského vývoje a reforem, rozhodně nesdílel jeho následovník na postu éfa katedry politické ekonomie v Lousanne, konzervativní aristokrat Vilfredo Pareto. Přesto to byl právě on, kdo neoklasickou teorii kolektivistického hospodářství dále rozpracoval, aby dospěl k závěru, e z hlediska čisté ekonomie není mono mezi socialismem a kapitalismem zvolit (Pareto 1971, s. 269).\nVýrazný pokrok přírodních věd, započatý vědeckou revolucí 16. stol., který se v 18. a 19. stol. jetě akceleroval a začal přináet ovoce v průmyslové praxi, se odrazil ve značné prestii, kterou takto přírodní vědy získaly. Tato vědecká revoluce byla od svých počátků spojena s nutností kritického vymezení vůči rigiditě zakládané vládnoucími teologickým a metafyzickým koncepcemi.\nNení divu, e i mnozí autoři působící na poli společenských věd, zasaených v 2. pol. 19. stol. krizí způsobenou rozpadem německého idealismu, se snaili napodobit úspěch přírodní vědy  a to přijetím její metody. To ale neznamená, e by se tito autoři snaili pro postup ve společenských vědách vytvořit přesnou kuchařku otrocky napodobující postupy věd přírodních; lo jim předevím o nalezení prubířského kamene, díky kterému by bylo moné oddělit zrno vědy od plev metafyzických spekulací - tímto kritériem se měla ve společenských stejně jako v přírodních vědách stát empirická evidence. Je proto vhodné odliovat i v samotné metodologické problematice různé úrovně konkrétnosti, přičem v tomto období se monismus vědecké metody týkal jen té nejabstraktnějí úrovně. Jednalo se tak spíe jen o heuristický přístup, jeho uíváním se empiristé domnívali vyvést společenské vědy ze slepé uličky, kam je zavedla letitá tradice metafyzických spekulací.\nPojem pozitivismus jako takový byl zaveden v souvislosti s filosofií A. Comta. Podle něj se konečně jako jednotná metoda vech věd ustavuje metoda pozitivní, která se na rozdíl od tzv. negativní filosofie vzdává hledání prvotních či konečných příčin a nevysvětluje fakta nefaktickými silami nebo entitami, které nelze bezprostředně verifikovat, nýbr se omezuje pouze na studium faktů a vztahů mezi nimi. Na rozdíl od empiristů před ním a J.S.Milla po něm, kteří pojímali fakta jako data vědomí, byla Comtovi introspekce jakoto metoda vědeckého poznání zcela proti mysli. Podobně se těpily i názory koryfejů neoklasické ekonomie. První marginalisté kladli do základů svého systému koncepci uitku, ani by se znepokojovali tím, jestli je vhodnějí pojímat jej kardinálně nebo ordinálně. Uitek, sice neměřitelný a nevykazatelný, byl pro ně ze stejného těsta, jako ostatní prvky teorie matematickými formulemi sklenuté v novou ekonomickou doktrínu. Matematizaci introspekce dovedl ad absurdum Jevons, který ekonomii samotnou chápal jako "matematiku slastí a strastí" a operoval pojmy jako jednotka uitku nebo mnoství pocitu (plocha pod křivkou vytknutou v rovině intenzita/trvání). Takovýto přístup patrně působil ekonomům více strasti ne slasti a vývoj matematické ekonomie el jinou cestou. Na základě toho, zda autor připisoval vědecký status (často poněkud divokým) konstrukcím odvozeným pouze z formalizované introspekce, nebo v takových postupech spatřoval neblahé dědictví metafyziky, kterého se je třeba vystříhat, lze za pozitivistickou označit a generaci neoklasických ekonomů, počínající Paretem a Baronem, kteří se ze vech sil snaili význam uitku oslabit, předefinovat jej v duchu pozitivismu, nebo se tohoto břemene zbavit úplně.\nNeexistuje a nemůe existovat ádné jiné kritérium platnosti teorie ne její více či méně naprostá shoda s konkrétním jevem." (Pareto 1971, s. 11  12)\n...co se týče pravdivosti teorie, nemůe existovat ádné jiné kritérium ne její shoda s fakty a je zde pouze jeden způsob [experiment a pozorování] poznání této shody. Z tohoto úhlu pohledu nelze nalézt ádný rozdíl mezi politickou ekonomií a ostatními vědami." (Pareto 1971, s. 19)\nStejně jako v jiných oborech, i v ekonomii se pozitivisté uchylovali k nemístně ambiciózním výrokům o epistemologických monostech empirické vědy: Vekeré přírodní vědy dosáhly bodu, kdy jsou fakta studována přímo. I politická ekonomie jej dosáhla, alespoň z větí části. Pouze v ostatních společenských vědách lidé stále jetě lpí na handrkování se o slovech; my se ale této metody musíme zbavit, pokud chceme, aby se tyto vědy rozvíjely." (Pareto 1971, s. 10) Pareto se ji nezmiňuje, co je myleno tím, e věda studuje fakta přímo, jak toho bylo dosaeno a co to ta fakta vůbec jsou. O to také vůbec v této fázi nejde. Z kontextu vyplývá, e Pareto má přímým studiem faktů na mysli předevím negativní vymezení vůči takové analýze faktů, která vychází z aprioristických pomyslů o těchto faktech a jejich podstatě. Poznámka k uvedené tezi vypovídá o pozadí a motivaci pozitivismu - dříve ne přistoupí k explicitní kritice vědy po způsobu Platóna a Hegela, reaguje Pareto na kritiku M. B. Croceho, e člověk přeci vdy přemýlí prostřednictvím koncepcí, vyjadřovaných zase jen prostřednictvím slov: Konečně, odhlédneme-li od vekerých sporů o způsobech pojmenovávání věcí, existují různé druhy `přediva koncepcí a slov`. Máme tu způsob, který je běný mezi metafyziky a od kterého se snaím dret tak daleko, jak je to jen moné; a máme tu jiný druh, který nalézáme v pracích o fyzikálních vědách, a to je ten způsob, ke kterému se chci přiblíit při práci ve vědách společenských." (Pareto 1971, s. 10)\nTaké Paretova demarkace mezi vědeckým a nevědeckým byla odliná od Keynesova rozliení pozitivní a normativní ekonomie; v Paretově případě mohl rozdíl často spočívat pouze ve způsobu formulace: tvrzení, e stát by neměl vydávat patné peníze" je nevědecké, zatímco tvrzení, e stát by neměl vydávat patné peníze, pokud má na mysli dosaení maximální uitečnosti pro společnost" můe podléhat experimentální verifikaci a je tudí vědecké za předpokladu, e bylo fakticky definováno, co je myleno touto maximální uitečností. (viz Pareto 1971, s. 21) Tím byl tento přístup obzvlátě vhodný k zaloení neoklasické teorie blahobytu, k jejímu rozvoji přispěli a o ní se výrazně opírali právě neoklasičtí socialisté.\nVliv pozitivismu na neoklasickou ekonomii lze nejlépe ilustrovat na způsobu, jakým byl z její teorie hodnoty vyháněn ďábel metafyziky.\nPrvní na ráně byla hodnota jako taková, kterýto pojem nebylo mono očistit od jeho konotací, ve kterých v rámci klasické ekonomie figuroval jako vlastní hodnota [intrinsic value]. Pro neoklasické ekonomy měla smysl pouze směnná hodnota, tj. poměry, v jakých je směňováno dané zboí se vemi ostatními druhy zboí. Vlastní hodnota, jakoto něco odliného od směnné hodnoty, byla nemyslitelná. Zatímco směnná hodnota je ryze relativní, vlastní hodnota měla být v určitém smyslu objektivní a teprve z ní se měly odvozovat soustavy směných hodnot. To si neoklasikové nedovedli představit jinak, ne e vlastní hodnota by měla být podobnou vlastností zboí, jako jsou jeho vlastnosti fyzikální: Neexistuje ádné entita připomínající to, co literární ekonomové nazývají hodnotou, a která je objektivně závislá na věci obdobně jako hustota nebo jakákoliv jiná taková fyzikální vlastnost dané věci.(Pareto 1971, s.178)\nDřívějí teorie hodnoty byly povaovány za jednostranné tím či oním způsobem: buďto se soustředily pouze na stranu nabídky a odvozovaly cenu od výrobních nákladků (jako obzvlátě pochybná podmnoina tohoto přístupu byla nahlíena pracovní teorie hodnoty), nebo se soustředily na stranu poptávky a odvozovaly cenu od uitečnosti: Cena neboli směnná hodnota je určena ve stejném okamiku jako ekonomická rovnováha, která povstává z opozice mezi choutkami a omezeními. Ten, kdo se dívá pouze na jednu stránku a uvauje pouze choutky, věří, e pouze ony určují cenu a shledává příčinu hodnoty v uitku (ophelemitě). Ten, kdo se dívá pouze na druhou stránku a uvauje pouze omezení, věří, e pouze ony určují cenu a nachází příčinu hodnoty ve výrobních nákladech. A pokud mezi omezeními uvauje pouze práci, spatřuje příčinu hodnoty výlučně v práci."(Pareto 1971, s.176-7) Teprve zavedením pojmu ekonomické rovnováhy a aplikací matematického aparátu, zachycujícího vzájemnou závislost mezi veličinami a mezi trhy, se neoklasičtí ekonomové domnívali tuto jednostrannost překonat a skloubit preference spotřebitele s podmínkami výroby v procesu determinace rovnováných cen. K určení rovnováhy stanovíme podmínku, ve chvíli jejího splnění jsou posuny umoněné omezeními zamezeny choutkami; nebo naopak, co je v důsledku toté, jsou v té chvíli posuny umoněné choutkami zamezeny omezeními. Samozřejmě je jasné, e těmito dvěma způsoby jsme vyjádřili podmínku pro neexistenci pohybu, co je, podle definice, charakteristikou rovnováhy. (Pareto 1971, s.110)\nCena zboí měla být napřítě určována skrze mik rovnováhy střetávajících se protichůdných tendencí, choutek a omezení (nebo rovnou nabídky a poptávky). Jevons namísto výrazu směnná hodnota pouíval raději směnná míra [rate of exchange], Walras cena výrobku B vyjádřená prostřednictvím výrobku A, a Marshall u rovnou jenom rovnováná resp. nerovnováná cena. V tomto ohledu ji není mono mluvit o teorii hodnoty, ale pouze o teorii relativních cen: Pojem hodnota ... získal příli mnoho vágních a občas dokonce vzájemně si odporujících významů, e je lepí jej při studiu politické ekonomie nepouívat. (Pareto 1971, s.177)\nV tomto procesu vzala za své nejenom hodnota jakoto vlastní hodnota, ale i subjektivní uitná hodnota (uitek, utility). Jevons, Menger i Walras (jako jediný z nich explicitně) odvozovali poptávku přímo z uitku, u něho předpokládali kardinální měřitelnost. Pro dalí generaci neoklasiků se stal takový přístup nepřijatelným. Hlavním důvodem nebyla snaha o větí realističnost, ale to, e pojetí uitku začalo být nahlíeno jako kukaččí vejce metafyziky. Poté, co teprve v 80. letech 19. stol. ekonomická obec vzala marginalismus vůbec na vědomí, se na přelomu století zdálo, e mu ji dochází dech. Na vině byl předevím právě uitek  pozitivismem ovlivnění ekonomové jej byli ochotni po určitou dobu brát na milost jako pracovní hypotézu, která bude v dalím vývoji neoklasiky přislíbené konečně vědecké ekonomické teorie odhozena jako ebřík, po něm se vyplhalo vzhůru. Namísto toho hrál uitek, jeho vědecký status jakoto nepozorovatelné, neměřitelné a netestovatelné veličiny byl z pohledu vládnoucího pozitivismu více ne pochybný, v neoklasickém přístupu stále ústřední roli. Ekonomická obec se cítila takovým arlatánstvím podvedena  favoritem seriózní vědy se stávala opět historická kola a institucionalismus. Pod tímto tlakem se v rámci neoklasické teorie rozvinuly Paretovy indiferenční křivky, Hicksův a Allenův ordinalismus i Samuelsonovy odhalené preference. Jedině díky vytípání uitku se z neoklasiky mohla a ve 30. letech 20. stol. stát teorie, která prakticky smetla vechny ostatní ekonomické přístupy.\nAparát indiferenčních křivek poprvé pouil F. Y. Edgeworth, který ovem předpokládal existenci (kardinálně měřitelného) uitku a teprve z něj odvozoval indiferenční křivky, které ve formě krabicových diagramů pouíval ke konstrukci kontraktační křivky při izolované směně dvou jednotlivců. Oproti tomu Pareto povaoval indiferenční křivky za empiricky dané a z nich odvozoval ve, co potřeboval k ustanovení teorie rovnováhy, ani by bylo nutné uchýlit se k uitku. Pareto nevyuil indiferenčních křivek proto, aby lépe zachytil monosti subjektivního posuzování uitku; zavedl je proto, aby v základech teorie celkové rovnováhy nahradil metafyzický pojem uitek empirickým (tzn. empiricky testovatelným) pojmem indiference. V Paretově výkladu pak uitek figuroval jen jako učební pomůcka pro lepí názornost při úvodu do nové teorie, ale i tak si neodpustil alespoň to, e jej nahradil výrazem ophelimity [schopnost uspokojovat potřeby], který mu připadal méně zatíený zavádějícími konotacemi běné řeči(viz Pareto 1971, s. 111). Pojetí uitné hodnoty, utility, ophelimity, indexů ophelimity atd. významně usnadňuje výklad teorie ekonomické rovnováhy, ale není ke konstrukci této teorie nutné. Díky uití matematiky spočívá celá tato teorie, tak jak je rozpracována v příloze, pouze na faktech zkuenosti, to jest na určení mnoství zboí tvořících kombinace, mezi kterými je jedinec indiferentní. Teorie ekonomické vědy takto nabývá přesnosti racionální mechaniky; odvozuje své výsledky ze zkuenosti, ani by přiváděla na pomoc jakoukoliv metafyzickou entitu. (Pareto 1971, s. 112-3; viz také Barone 1975, s. 247)\nJi v této fázi vývoje ztratilo uívání pojmu hodnota v jakémkoliv spojení smysl a z celé slavné teorie subjektivní hodnoty se stala pouhá teorie chování spotřebitele. Aby toho nebylo málo, pokračoval v pozitivizaci neoklasické teorie Enrico Barone, který se obeel nejenom bez metafyzického uitku, ale i bez indiferenčních křivek, aby se tak opíral pouze o autenticitu faktu. Tím byl zavren dialektický návrat ke Cournotovi. Ten jako první algebraicky vyjádřil poptávku jako funkci ceny a načrtl nabídkové a poptávkové funkce v prostoru mnoství/cena. Při analýze trních struktur zavedl také pojmy mezních nákladů a mezního příjmu; vyhýbal se vak odvolávkám na uitek: doplňkové ideje uitku, vzácnosti a vhodnosti k uspokojení potřeb a potěe lidstva... jsou proměnlivé a svým zaloením neurčité, z čeho vyplývá jejich nevhodnost jakoto základů vědecké teorie. (Cournot 1927, s. 10)\nJak ji bylo řečeno, v procesu vymítání metafyziky z teorie cen si přihřál polívčičku i J. R. Hicks, který z ordinalistických pozic zpochybnil pojem mezní míry uitku s tím, e implicitně zahrnuje nutnost kardinalistické měřitelnosti uitku, a v rovnici rovnováhy spotřebitele ji nahradil mezní mírou substituce. Skutečnost, e vechny koncepty uitku (a ji kardinalistické nebo ordinalistické), byly vdy vzásadě mentalistické a subjektivistické, nedával spát pozitivisticky orientovaným ekonomům ani později. Samuelson se tedy snail pouít svou operacionalistickou metodologii v teorii odhalené preference, která měla být základem teorie chování spotřebitele osvobozené od jakkoliv zakrnělých pozůstatků konceptu uitku. Ten byl nahrazen sadou operací umoňujících agentům empiricky zjevit jejich preference.\nZbývá tak ji jen podotknout, e v poválečném období vzal Samuelson uitek opět na milost a teorie odhalených preferencí  místo aby jej nahradila  se stala jen způsobem, jak jej lépe uchopit ve sféře empirie. Tento comeback mentalismu a subjektivismu nesouvisí pouze s úspěchem teorie očekávaného uitku, ale i s opadnutím vlivu striktního pozitivismu v metodologii vědy po 2. sv. válce. O tom, e ekonomie nebyla takto jediná oblast vědy, které se to týká, svědčí skutečnost, e obdobný osud potkal ve stejném období i operacionalisticky orientované přístupy v psychologii samotné.\nNevyvíjel se ovem pouze přístup hlavního proudu, ale i pozice na rakouské straně barikády: od Misesova apriorismus k Hayekově evolucionismu. Ten byl vůči hlavnímu proudu mnohem smířlivějí, kteréto city nezůstaly mainstreamem neopětovány.\nÚvodem tohoto oddílu zdůrazňuji, e nechci kritizovat uití matematických modelů jako takové, pokud je mu v rámci celku ekonomické teorie vyčleněno patřičné místo. Matematické modely, za předpokladu, e si jejich formalizace nevynucuje přijetí axiomů odporujících realitě, hrají významnou roli při konstrukci čisté ekonomie. Předmětem kritiky této a následující kapitoly je matematická ekonomie utrená ze řetězu reality.\nZakladatelům neoklasické ekonomie nelze přičíst na vrub, e by snad nerozliovali mezi předmětem přírodních věd a předmětem věd společenských, nebo e by za vech okolností preferovali indukci před dedukcí nebo naopak; zcela v souladu s modernějí metodologií vědy odliovali také postup samotného objevu od postupu jeho dokazování. Přestoe neetřili kritikou tzv. literárních ekonomů, byla klíčová pozornost v jejich dílech věnována slovnímu vysvětlení rozebíraných principů. Vekerý sloitějí matematický aparát uváděl Pareto v příloze a u Marshalla byl vtěsnán do poznámek pod čarou. Důvody, proč se vůbec k pouití matematického aparátu uchýlili, nebyly zapříčiněné snahou o formalizaci za kadou cenu: Kde je při vyvozování běná logika adekvátní, tam se s ní také spokojíme; kde není, tam ji bez rozmrzelosti nahradíme matematickou metodou." (Pareto 1971, s. 19) Walras pouíval soustavy rovnic proto, e oprávněně nepovaoval za moné postihnout jiným způsobem vzájemnou závislost mezi ekonomickými veličinami. Ve stejném smyslu se vyjádřil Pareto: ... je mnohem snazí zkoumat vztah příčiny a následku neli vztahy vzájemné závislosti. Běná logika obvykle postačuje pro první, zatímco pro druhé je často nutné uít zvlátní formu logického dokazování, toti dokazování matematické.(Pareto 1971, s.31, viz také s. 104) Marshall, který si se vzájemnou závislostí hlavu nelámal, uíval to, co nazýval matematickou zkratkou, jen poskrovnu - u vědomí toho, e příliná závislost na tomto nástroji můe svést na scestí intelektuálního hračičkovství ve sledování pomyslných problémů bez vztahu k realitě; a co více, můe vést k zanedbávání podstatných rysů, které není mono jednodue zapracovat do matematického aparátu. (viz Pigou 1966, s. 84)\nJak je vidět, zakladatelé neoklasická tradice byli na hony vzdáleni nejhorím výstřelkům matematizující ekonomie 20. stol., která na cestě v jejich lépějích odhodila břemeno snahy o aproximaci k realitě. Teorie raných neoklasiků měly sice k realitě daleko, ti se vak nesnaili metodologickými triky učinit z nouze ctnost a přesvědčit čtenáře, e to, co se můe nevycvičenému oku jevit jako nedostatek, ve skutečnosti nedostatkem není. Zčásti si takovéto nedostatky neuvědomovali, zčásti je povaovali za nevýznamné, zčásti za příhodné abstrakce, zčásti za mouchy, které bude mono vychytat v dalích aproximacích, zčásti si lhali do vlastní kapsy, ale vdy vycházeli z toho, e realističnost je podstatným kritériem při posuzování jakékoliv teorie.\nVe 20. stol. se neoklasická ekonomie stala vládnoucím paradigmatem a četní ekonomové se ujali mravenčí práce na odstraňování mnohých (a to dosti křiklavých) formálních nedostatků teorie, kterou jim zakladatelé neoklasiky zůstavili. Copak o to, po formální stránce bylo mono velico vyehlit, zato s realističností zůstávala neoklasická ekonomie stále na tíru. Ekonomové z toho byli kapku nesví, co vysvětluje úspěch, s jakým se setkal známý Friedmanův esej (1997), ve kterém se snail dokázat, e realističnost předpokladů není pro kvalitu teorie relevantní a e empirická falsifikace se tak nemá vztahovat na předpoklady, ale pouze na predikce. Kvalita teorie je podle Friedmana přímo úměrná její jednoduchosti a predikční schopnosti; a - povate - nepřímo úměrná její realističnosti. Friedman se tak snail skloubit empirismus (v popperovské variantě) s instrumentalismem v duchu přístupu, který byl charakteristický pro změnu chápání axiomatických systémů souvisejícím s přechodem od tradiční logiky ke konstruktivistické logice formálně-matematické. Tato změna je patrná z dopisu D. Hilberta G. Fregeovi: Píete: ´Z pravdivosti axiomů vyplývá, e nemohou být ve vzájemném rozporu.´ Zaujala mě právě tato vae věta, protoe pokud jde o mě, pak\njsem si zvykl říkat pravý opak: nejsou-li libovolně ustanovené axiomy ve vzájemném rozporu s celkem svých důsledků, pak jsou pravdivé.(cit. v Peregrin 1995, s.17)\nTakový přístup můe být s úspěchem vyuit při konstrukci formálních jazyků, ale v případě věd, jejich kritériem je přeci jen praxe, je neudritelný. Teorie o fungování kalkulačky, která by byla zaloena na předpokladu, e výpočty provádí v ní ukrytý bleskurychlý počtář, není dobrou teorií, přestoe je jednoduchá a dává přesné predikce o výsledcích procesů probíhajících v kalkulačce. Praktické projekty zaloené na takové teorii, snaící se zajistit produkci kalkulaček lechtěním velmi malých a velmi rychlých počtářů, lze označit za suboptimální vůči současné praxi.\nJe důleité si uvědomit, e skrze Friedmanovu metodologii se stává neoklasická ekonomie téměř imunní jakémukoliv způsobu kritiky (čím jde zcela proti Popperově duchu). Nepravdivé axiomy nelze kritizovat z definice a empirická falsifikace ústředních hypotéz na základě jejich nepravdivých predikcí je zcela nepravděpodobná působením fenoménu nedourčenosti, charakterizovaném Duhem-Quineovou tezí (Duhem 1906; Quine 1995; viz také Harding 1976). Jde o to, e ádnou teorii nelze testovat izolovaně, ale vdy jen ve spojení s mnostvím pomocných hypotéz  a pokud výsledky testů neodpovídají předpokladům, nelze jednoznačně určit, jestli je problém v teorii samé, nebo v některé z těchto (často implicitních) hypotéz. Pragmatickému zaloení lidské psychiky ovem odpovídá snaha přizpůsobit mnohem spíe platnost těchto pomocných hypotéz, nacházejících se na samém okraji teoretické sítě, ne odmítnout hypotézy vetknuté v jejím jádře, co by si vynutilo naprosté přepracování celé vědy.\nJako příklad lze uvést pokusy o testování neoklasické teorie poptávky, které v rozpětí více ne 40 let podnikli ekonomové Shultz, Deaton a Muelbauer. Přestoe ve vech případech byly výsledky empirických zjitění v rozporu s teorií, nevedlo to uvedené autory k odmítnutí teorie, ale pouze ke zpochybnění vlastních empirických testů s ohledem na monou neplatnost některých předpokladů, které jsou nutně při kadém testovaní tacitně učiněny. Podobně kdy Leontief (1953) testoval Hecksher-Ohlinův teorém, ukázalo se, e skutečnost je vůči předpovědi právě opačná: kapitálově relativně bohaté Spojené státy importovaly kapitálově intenzivní substituty a exportovaly pracovně intenzivní zboí. Je příznačné, e tato událost není v dějinách ekonomické analýzy označována jako vyvrácení Hecksher-Ohlinova teorému, ale jako Leontiefův paradox. Podobně traumatizující zkuenost zaili i dalí ekonomové, kteří se ujali nevděčné úlohy empirického testování neoklasické teorie mezinárodního obchodu: hned jak se vzpamatovali z překvapení, byli ovem hotovi přispěchat s epicyklem o produktivitě práce, lidském kapitálu, přírodních zdrojích atp. (viz De Marchi 1976)\nCopak o to, stejně jako lze konstruovat nespočet nestandardních matematik, geometrií i logik, lze konstruovat i nepřeberné mnoství axiomatických čistých ekonomií, jejich jediným kritériem pravdivosti je jejich logická bezespornost. Takové teorie jsou ale o ničem, pokud nejsou a nemohou být patřičně vztaeny k teoriím empirických a aplikovaným, přičem posouzení této patřičnosti pouze s ohledem na falzifikaci predikcí výsledného celku je (s ohledem na předestřené argumenty) příli slabé a je tedy nutno posuzovat i to, zda axiomy čisté teorie nejsou v rozporu s realitou. To samozřejmě neznamená, e by bylo účelné (nebo vůbec moné) formulovat předpoklady teorií v popisném smyslu tak, aby vyčerpávajícím způsobem zachytily celou pravdu - mezi smysluplnou teoretickou abstrakcí a nutným zjednoduením na jedné straně a přijímáním předpokladů, které zjevně odporují realitě, na straně druhé je významný rozdíl, který se Friedman snaí zamlit.\nZde je na místě s Hayekem (1995) spojovaná kritika nepatřičného přejímání přístupů, které mají smysl v přírodních vědách, do ekonomie. Např. v četných oblastech moderní fyziky neexistuje k realitě jiný přístup, ne skrze dosti odtaité experimenty, a čistá věda tak zcela dominuje, protoe není mono posoudit, jestli jsou její axiomy realistické. Výsledné teorie jsou pak vskutku instrumentální ve Friedmanově smyslu. V ekonomii (a praxeologii vůbec) máme ovem díky introspekci přímý přístup k realitě fungování lidské mysli, co podmiňuje rozklíčování empirické evidence získané pozorováním ekonomických procesů a odráí se tak v základních axiomech kadé smysluplné čisté ekonomie. Na základě toho je moné a nutné posuzovat ekonomické teorie podle silnějích a přísnějích kritérií, ne např. teorii elementárních částic. Tento moment lze ilustrovat na pasái, ve které Friedman dokazuje nutnost testu predikcí a irelevantnost realističnosti: Proč je například ´nerealističtějí´ zanedbat při analýze chování podnikatelů výi jejich nákladů ne barvu očí? Odpověď je zcela zřejmá: protoe první má na jejich chování větí vliv ne druhé. Neexistuje vak ádný způsob, jak zjistit, e tomu tak je, budeme-li prostě pozorovat, e podnikatelé mají různě vysoké náklady a oči různé barvy. Je jasné, e to lze zjistit pouze tak, e porovnáme dopad jednoho či druhého faktoru, který bereme v úvahu, na rozdíl mezi skutečným a predikovaným chováním. Oproti tomu je zřejmé, e díky schopnosti introspekce a na ní zaloené sympatie (ve Smithově smyslu slova), jsme schopni posoudit to, co Friedman popírá  toti skutečnost, e výe nákladů má na chování podnikatelů větí vliv, ne jejich barva očí.\nNerad bych se při sledování vývoje metodologie neoklasické ekonomie nechal zatáhnout příli daleko. Friedmanův vliv sice nejlépe vypovídá o tom, do čeho musela neoklasická ekonomie nakonec zabřednout, aby si uchovala zdání vědecké platnosti; spadá ale do pozdějího období, ne aby byl přímo relevantní pro neoklasickou fází sporu o ekonomickou kalkulaci, take dalí rozvíjení jeho kritiky ponechávám na referenční literatuře (např. Sojka 1996, s.41-9.)\nEkonomie rakouské koly, odvíjející se od Mengerových Grundsätze der Volkswirtschaftslehre z r. 1871, není v základních ohledech heterodoxní ve smyslu institucionalismu, marxismu nebo postkeynesiánství a historicky je spolu s neoklasickou ekonomií součástí tradice vyplývající z marginalistické revoluce. Obě tato pojetí vycházela z metodologického individualismu a metodologického subjektivismu, i kdy, jak jsme si ukázali, neoklasičtí autoři se v určitém období snaili některé rysy subjektivismu oslabit a eliminovat. Následuje neúplný výčet dalích rozdílů, které pokládám za významné:\nRakoutí ekonomové nikdy nepovaovali koncepci ekonomické rovnováhy za zrovna smysluplnou a obeli se i bez sloitého matematického aparátu, kterého je třeba k jejímu podchycení. Přestoe v míře nevraivosti k matematice se liili, nikdy své teorie neoděli do hávu matematických modelů a kritizovali také pouívání spojitých funkcí k ilustraci ekonomických fenoménů, které do ekonomické analýzy zavedl Jevons; místo toho si vystačili s tabulkami nespojitých hodnot, přestoe to činilo výklad poněkud kostrbatějím.\nOdmítnutí aparátu ekonomické rovnováhy s sebou neslo to, e ústředním momentem rakouského přístupu zůstávala i nadále teorie (subjektivní) hodnoty, akcentující mezní uitek. Rakouská teorie je natolik subjektivistická a srostlá se sférou směny, e se její stoupenci domnívají, e trní ceny finálních výrobků determinují ceny výrobních nákladů, zatímco v klasické ekonomii je tomu naopak. Walras měl k tomuto rakouskému stanovisku blízko (viz Walras 1954, s. 400), ale z hlediska 2. generace lousannské koly je jakýkoliv koncept jednosměrné determinace v teorii hodnoty chybný a klasická i rakouská teorie hodnoty tak trpí stejným neduhem, kdy redukují zdroj hodnoty na jedinou příčinu, a u se jedná o náklady, práci nebo uitečnost a a u je povaována za primární sféra výroby nebo sféra směny a spotřeby. Pareto v tomto ohledu peskoval právě i Walrase za to, e často uváděl jako příčinu směnné hodnoty rareté. (viz Pareto 1971, s.180)\nRakuané se staví kriticky k Robbinsovu vymezení předmětu ekonomie na problémy alokace vzácných zdrojů mezi konkurující si způsoby uití. Oproti neoklasické teorii rozhodování, vztahující se ke koncepci ekonomického člověka a daných nebo skrze cost/benefit analýzu uchopitelných informací, staví rakuané teorii jednání, v ní hraje ústřední roli tvůrčí podnikatel, který informace teprve vytváří. S tím souvisí subjektivní pohled na povahu nákladů (náklady ulé příleitosti), který byl v rakouském přístupu více zohledňován ne v neoklasickém.\nDále, zatímco pro neoklasické ekonomy jsou empirické predikce a jejich testování alfou a omegou, rakoutí autoři jejich monost a účelnost vemoně zpochybňují. Konkrétní predikce jsou podle rakuanů nástrojem sociálních plánovačů a tudí od ďábla. Jediné, co jsou ochotni predikovat vdy a vude, je zhoubný vliv jakékoliv administrativní interference s působením volného trhu.\nPřestoe v mnohých bodech je tradiční rakouská pozice neudritelná (co neimplikuje, e by v těch případech byl zrovna její neoklasický protějek tím pravým), je její kritika neoklasických modelů přesvědčivá. To je dáno odmítáním nerealistických předpokladů, které zakládá metodologickou výhodu rakouského přístupu. Pozice rakuanů je v tomto směru značně usnadněna tím, e jejich vlastní teorie mají pouze verbální charakter a formalizaci se vyhýbají za kadou cenu  ve verbální rovině je mnohem jednoduí zachovávat zdání konzistence a realističnosti zároveň. K neustálému omílání, e by mělo být uputěno od vekerých snah ekonomii nějak aplikovat a místo toho ve ponechat na spontaneitě trhu, formálního aparátu také není zapotřebí. Naprosté odmítání statistiky a formalizovaných modelů je u těch rakuanů, kteří se k němu uchylují, zdůvodňováno nepřesvědčivě a dogmaticky.\nVekeré uvedené rozdíly mezi rakouským a neoklasickým paradigmatem nebyly v době sporu o ekonomickou kalkulaci zdaleka rozvinuté; ba právě mnohé z nich byly formulovány na základě a díky tomuto sporu. Mnozí představitelé rakouské koly měli k empiristickým východiskům mainstreamové ekonomie velmi blízko  např. Wieser kladl rakouskou kolu na roveň německé historické kole v tom ohledu, e obě v souladu s duchem doby odmítají spekulativní teorie a svou látku čerpají z pozorováni a experimentu. To samé ovem nelze říci o jiném představiteli rakouské koly, Ludwigovi von Mises, který sehrál významnou úlohu při rozpoutání sporu a zároveň jeho filosofická východiska byla s mainstreamem v nejpříkřejím rozporu.\nKromě výe uvedeného metodologického individualismu a subjektivismu se Misesův přístup vyznačoval jetě snahou o bezhodnotovost, metodologickým dualismem a apriorismem.\nCo se týče bezhodnotovosti ekonomické analýzy, pak se Misesův přístup zcela kryl s dobovou normou a formoval i způsob argumentace, jaký ve sporu o socialistickou kalkulaci zvolil: ekonomové měli odhalovat nepatřičnost utopických projektů nikoliv na základě odmítnutí cílu, jich se jejich proponenti snaili dosáhnout, ale na základě analýzy efektivnosti zvolených prostředků k dosaeni daných cílů. Metodologický dualismus byl sice v rozporu s pozitivistickým monismem vědecké metody, ale nebyl a tak neobvyklý; soudobá metodologie by hodnotila některé momenty Misesova přístupu, ve kterých anticipoval moderní pojetí zatíenosti dat teorií a nedourčenosti, v mnohem příznivějím světle ne jeho doboví odpůrci. Zato s apriorismem si to Mises pěkně polepil.\nFilosofická východiska Misesovy praxeologie jsou jednoznačně kantovská. Kant přistupoval k problému, jak nae koncepty a zkuenost odpovídají objektivním rysům vnějího světa, tím, e otázku obrátil a nechal vnějí svět odpovídat lidským konceptům a teoretickému rámci. Podle Kanta byly některé principy formující lidské poznání  jako např. pravidla logiky, kauzalita atd.  natolik zásadní pro nae chápání, e bez nich by zkuenost vůbec nebyla moná. A protoe je tedy existence těchto principů nutnou podmínkou chápaní vůbec, nemohou být odvozeny z empirického pozorování, ale musí být a priori. Podle Misese mají také ekonomické znalosti základní podmínku, apriorně pravdivý syntetický soud lidské bytosti jednají (jsou činné v účelovém jednání). Z kategorie jednání pak lze podle Misese deduktivně odvozovat i vechny ostatní výroky praxeologické ekonomie, které tak nabývají imunity vůči empirickému vyvrácení: Praxeologie je apriorní. ... Kadý z teorémů praxeologie je odvozen logickým uvaováním z kategorie jednání. Tím nabývá apodiktické jistoty podmíněné logickou dedukcí vycházející z apriorní kategorie. (Mises 1978, s.44; viz také Hands 2001, s. 41-5)\nS takovýmito argumenty se představitelům neoklasického hlavního proudu Mises nutně jevil jako dinosaurus vylézající z páchnoucích bain metafyziky. T. Hutchison, jeho The Significance and Basic Postulates of Economic Theory z r. 1938 obsahovala první systematický úvod do mylenek Karla Poppera a logického empirismu v literatuře k ekonomické metodologii, mířil touto prací předevím proti dogmatickému a extrémnímu apriorismu profesora Misese (Hutchison 1960, s. xxi) Teprve v pozdějích obdobích přihodil do pavědeckého pytle, který původně uil na Misese, jetě marxisty. Samuelson uvedl, e se musel strachovat o pověst svého oboru, kdy četl přehnaná tvrzení, která byla v ekonomii činěna ohledně síly dedukce a apriorní argumentace. (Samuelson 1972, s.736) Blaug zase povaoval Misesovy metodologické spisy za natolik výstřední a dogmatické, e se můeme jenom divit, jak je vůbec někdo mohl brát váně (Blaug 1992, s. 81).\nDluno podotknout, e nahlíení na ekonomii jakoto odvětví praxeologie, tj. teorie lidského jednání, není vlastní pouze představitelům rakouské koly a nepojí se pouze s novokantovským apriorismem. Tato představa vznikla v kontextu irí tradice neoklasické ekonomie a s její artikulovanou podobou se setkáváme i u matematizujících ekonomů (počínajíc Slutským), uplatňujících ryze deduktivní přístup při konstrukci čisté ekonomie, které má u nich ovem pouze analytický (a nikoliv apriorně syntetický) status a musí se druit s empirickou ekonomií, aby bylo vůbec mono mluvit o ekonomii jako takové. V rámci tohoto přístupu je podle mého názoru mono mnohem adekvátněji skloubit čistou ekonomii s empirickou ekonomií, matematiku s introspekcí, predikční schopnost s realističností


Laminátor, A3, laminování za tepla i za studena, laminovací šířka 320mm, fólie 175mic, černo-stříbrný\nFellowes Neptune 3 A3; Laminátor vhodný pro použití ve středně velké kanceláři. Umožňuje laminování za tepla i za studena ve formátu A3 bez nutnosti použití ochranné obálky. Technologie AutoSense…\nHSM Securio C18; Nejvýkonnější skartovací stroj nižší střední třídy s možností trvalé zátěže. Uzavřená konstrukce s výsuvným zásobníkem na skartovaný odpad zpracovává i kancelářské sponky, kreditní…\n17 854 Kč 14 755 Kč bez DPH


Ochrana mládeže :: Informace na dlani\nÚvod > Ochrana mládeže\nPsychiatr Keith Ablow: Budu mluvit proti transgenderizmu navzdory výhrůžkám smrtí\nStudenti ve státních školách v Kalifornii si mohou zvolit, zda budou používat chlapecké nebo dívčí toalety a šatny. Dr. Keith Ablow, MD, je terčem výhružek smrtí pro svůj názor, že tzv. "transgenderizmus" je nedokázaná věda, která vystavuje zranitelné děti riziku zbytečných chirurgických zákroků a...\nGenderová teorie se posunula od otázky, zda muž může milovat jiného muže, až k myšlence, že biologické pohlaví neexistuje\nVšichni kandidáti v amerických prezidentských volbách přijali peníze od nátlakové skupiny LGBTQ, uvádí Semsar. Díky poslední velké demonstraci La MANIF se podařilo dosáhnout stažení připravovaného zákona o rodině. Obecně to bylo považováno za velké vítězství hnutí. V pondělí večer prezident...\nPedofilové chtějí bojovat za práva na sex s dětmi\nČeští pedofilové se aktivně snaží dosáhnout toho, aby byli prohlášeni za menšinu stejně jako homosexuálové. Homosexuálové je v tom podporují. "Jsme také menšina. Menšina, která se letos poprvé zúčastnila Prague Pride. Protože i my si procházíme coming outem," píší na svém webu. Coming out, kterým...\nAčkoliv se to může zdát neuvěřitelné, je to tak, přesně taková věc existuje. Když se ke mě dostala informace, že je na internetu něco jako pedofilův ráj, tak jsem tomu nechtěl příliš věřit. Pustil jsem se tedy do pátrání, a nevěřil jsem vlastním očím, kolik dětské pornografie na internetu je....\nSoud zrušil pedofilův trest za sex s 11 letou mladistvou: Že prý je to "láska"\nItalský odvolací soud anuloval rozsudek nižšího soudu, který rozhodl, že muž půjde za mříže za sex s 11 letou dívkou. Důvod je neuvěřitelný. Pedofila našla policie z dítětem v posteli. Ale podle odvolacího soudu bylo "prokázáno", že dívka bude bez muže trpět velkou nouzí, a že ho miluje. Stejně...\nTéměř třicet procent uživatelů internetu ve věku 13–17 let by souhlasilo se sexem nebo zasláním svých erotických fotografií za peníze. Průzkum mezi dětmi a mladistvými provedla společnost Seznam.cz "Nechali jsme automatického robota na chatu, aby děti oslovil s nabídkou, že bude za jejich...\nHolandský soud se zastal pedofilního spolku\nSoud v nizozemském Leeuwardenu zrušil rozhodnutí nižšího orgánu, který loni označil organizaci Martijn za protiprávní a nařídil její rozpuštění. Asociaci propagující legalizaci pedofilie nelze zakázat, jestliže jinak neporušuje zákon. "Přestože je činnost asociace v rozporu se zájmy veřejného...\nProgram pro vládní únosy dětí\nNejnovějším skandálem je speciální program pro tzv. vládní únosy dětí, který se rozmohl v USA a UK za účelem přípravy dostatečného počtu dětí ve státní péči, v před pubertálním věku, pro potřeby pedofilií postižených členů elitních skupin, politiků a soudců. Nové zákony vnesené do rozvodových...\nRodiče v USA bojují za právo svých dětí na normální školní WC\n1. ledna 2014 vstoupil v Kalifornii v platnost zákon, který umožňuje chlapcům ve škole chodit do dívčích šaten a na dívčí toalety, a dívkám na chlapecké. Stačí, když dítě prohlásí, že se cítí být osobou opačného pohlaví. "To povede k sexuálnímu obtěžování a šikaně, které již tak ve školách je,"...\nV mateřské škole Egalia zaměstnanci nepoužívají slova jako "jeho" nebo "její" a 33 školkařů volají jen "kamarád" bez ohledu na to, zda se baví s chlapcem nebo dívkou. Mají promyšlený každý detail, od barvy a umístění hraček až po žánry knih. Vše je vybráno tak, aby děti nebyly vystaveny...


Jak reklamovat dárky :: Lady-in.cz\nHome > Jak reklamovat dárky\nKaždý si už někdy rozbalil nebo naopak nadělil něco, co prostě nebylo ono. Něco příliš malého, velkého, divně barevného, dárek, který se obdarovanému nelíbil, nebo jej už měl. Takový prezent se dá zastrčit hluboko do skříně, kde „čeká“ na další příležitost, nebo se jej rozhodneme vrátit.\nPři nákupu online by to neměl být problém. Máte nárok zboží během 14 dnů (kalendářních) vrátit – protože se vám nelíbí, vypadá jinak, než jste viděli na obrázku e-shopu, v balíčku bylo něco trochu jiného, nebo mělo oblečení či boty jinou velikost.\nDo 14 dnů nemusí být prodejci doručeno zboží, ale oznámení o odstoupení od kupní smlouvy. Zboží se pak dá zaslat i později. A nestresujte se, důvod není potřeba uvádět, prodejce i tak vrací peníze.\nVzor odstoupení od kupní smlouvy má řada obchodníků na webu, dá se napsat i vlastní žádost. Musí tam být vaše údaje (jméno, adresa, kontakt, číslo zakázky apod.), dále jednoznačný popis, co jste zakoupili a u reklamace i důvod, proč reklamujete. Při nákupech u většího e-shopu využijte i zákaznickou linku, kde většinou poradí.\nOznámení se dá zaslat mailem (je praktické si nechat poslat potvrzení o doručení) nebo doporučeným dopisem.\nVracené zboží z e-shopu putuje zpět poštou.\nV takovém případě máte nárok na proplacení vynaložených nákladů – zaslání poštou.\nV běžných kamenných obchodech je možné nepoužité zboží vrátit do 30 dnů, tady však peníze nevyhlížejte, obchodníci ale dávají možnost buď výběr jiné velikosti nebo si můžete vybrat v dané hodnotě něco jiného.\nPokud je prodejna zavřená (např. kvůli pandemie Covid19) můžete zboží odeslat poštou. Někteří obchodníci jsou ochotni lhůtu pro vrácení nevhodného dárku prodloužit. V supermarketech, kde jsou otevřené pouze potraviny, je možné vrátit zboží z momentáoně uzavřených oddělení.\nCo se dá a nedá vracet\nZboží nemusí mít původní obal, obchodník ale může žádat kompenzaci za nové zabalení. Vracet zboží již použité je ale sázka do loterie.\nNěkteří obchodníci tolerují vyzkoušený svetr (ale ne ponošený), holicí strojek nebo mixér, většinou ale bývají dost přísní. Koupili jste si šicí stroj, ušili celé rodině záclony a teď jej chcete vracet? Budou potíže a ne vždy uspějete.\nRozhodně nevrátíte vybalený software nebo audio, video nosiče, hry. Tady se už nehraje na důvěru a s tvrzením, že se vám hudba nelíbí, rozhodně nepochodíte. A také neuspějete s novinami a časopisy , květinami či se zbožím upraveným na přání zákazníka.\nVrátit se nedají ani potraviny, otevřené parfémy a načatá kosmetika.\nReklamace (výměna zboží)\nVracet zboží bez udání důvodu je jedna věc, druhá pak nutnost vyměnit věci, které byly již při nákupu poškozené, rozbité při transportu, nebo se velmi rychle pokazily.\nReklamaci na nefungující strojek, nebo rozpadlé boty můžete uplatnit do dvou let od převzetí zboží, a to nezávisle na tom, zda jste nakupovali v kamenném obchodě, nebo v e-shopu. Pozor, při nákupu použitého zboží platí jednoletá záruční lhůta.\nProdejce má na vyřízení reklamace 30 dnů, která začíná běžet následující den po datu, kdy byla reklamace uplatněna, musíte od něj také dostat doklad, že zboží převzal a do kdy bude reklamaci vyřizovat.\nPo uplynutí lhůty určené k náležitému vyřešení musí vrátit peníze. Vyřízení reklamace může mít tedy jen tři možná řešení – vrácení peněz, výměna zboží, oprava.\nI bez účtenky máte šanci\nK reklamaci nepotřebujete původní obal, (krabici od bot), ale ani účtenku. Je však potřeba doložit, že zboží bylo nakoupeno u prodejce, kde reklamujete. Akceptovatelný je tedy výpis z účtu, pokud jste platili kartou.\nFoto: pixabay a ava


SKS - Samonabíjecí Karabina Simonov 45 - Stránky 11 - ZbraneKvalitneCZ\nObsah fóra Zbraně Dlouhé zbraně Samonabíjecí SKS - Samonabíjecí Karabina Simonov 45\nSKS - Samonabíjecí Karabina Simonov 45\nPříspěvek#151 » sob 7. dub 2018, 08:46\nRuskou SKS jsem v BVS prohlížel, ale zrovna kus co jsem měl v ruce měl dost stop po rzi v závěru (na hraně kde se hromadí bordel).\nNa druhou stranu, třeba pístek byl funglovka. Víc mne ta chytla 455 a SKS si holt nechám na nějaké další kolo. Až mne nějaká chytne za srdce. Ani Jugoslávka ani Ruska co jsem tam měl v ruce mne nechytly.\nPříspěvek#152 » sob 7. dub 2018, 16:50\ntak moje taky není stoprocentní a na krytu závěru se najde malá stopa po rzi a možná i ješte jinde, ale vzhledem k oseru , kterej je to sem dostat a ceně, která u dalšího kola může vyskočit na nesnesitelnou mez, jsem to vzal. Puška jako taková je ok, není to na leštení ale na blbý časy a tam si myslim, že při trošce péče se dožije ješte jedou tolik co do teď čekala od doby co ji vyrobili\nPříspěvek#153 » pát 18. kvě 2018, 23:02\nBVS hlásí že dovezli SKS z Tuly s kompletním příslušenstvím. Po tormentaci půjdou prý do prodeje, to jsem zvědavej na cenu.\nPříspěvek#154 » sob 19. kvě 2018, 14:07\nTak, to co tam teď maj je taky Tula, spíš sem zvědavej na stav. Z poslední várky se dalo celkem vybrat a nebudem si lhát to příslušenství beru spíš jako doplnění, než něco co bych použil. S cenou si myslim, že bude legrace, což mi připomělo, že bych sem mohl hodit v pondělí večer nějaký foto flinty z poslední várky.\nPříspěvek#155 » sob 19. kvě 2018, 21:40\nViděl jsem nějaké "nové" kusy z BVS a byla to trága.. spatný stav, zasekávaly se, braly jen některé náboje... Dobré kusy jsou přebrané, dnes koupit dobrý kus čehokoli je nadlidský výkon (SKS, Dragunov. i Sa58)\nPříspěvek#156 » ned 20. kvě 2018, 09:26\nZ jaký várky ty nový kusy co si viděl byly? Ta která má bejt teď, nebo ta zhruba před měsícem, ze který jsem kupoval já. Je pravda, že sem byl domluvenej, jakmile to dovezou ze zkušebny daj vědět. pravděpodobně sem byl mezi prvníma, co mohli vybírat a vybrali.\nPříspěvek#157 » ned 20. kvě 2018, 10:15\nBylo to před měsícem. Na střelnici je měli dva kluci, kteří zkoušeli své nově koupené kusy (určitě ne ten samý týden, spíš to leželo nějakou dobu doma a tohle byla první příležitost je provětrat.\nPříspěvek#158 » ned 20. kvě 2018, 10:36\nTak to měli smůlu na kus, moje sice na první natažení taky moc chodit nechtěla, ale při prohlídce nebyl důvod proč by to tak mělo bejt po vyčištění a namazání. A jede jak z praku není s ní žádnej problém. Ona je všeobecně otázka toho, v jakým stavu se sem ty pušky vozej, zásoby nejsou nekonečný a díky embargu se to vozí všude okolo nás. Mám blbou obavu, že za čas už nebude z čeho vybírat, protože všechno, co za něco stojí bude rozprodaný.\nPříspěvek#159 » ned 20. kvě 2018, 15:37\nJá jsem viděl dvě v Liberci na krámě obě byly nějaký divny, jedna nezachytavala závěr druhá nešla rozebrat. Navic obě nebyly moc pěkný, očividně už něco zažily. Jsem zvedavej za jakou cenu budou ty další, levnější to tuším nebude. Jsem docela rád že jsem vzal tu M59 ta byla skutečně ve stavu nové.\nPříspěvek#160 » pon 21. kvě 2018, 17:11\nTakže, jak sem slibil, tak činím, pár fotek mojí Simony. Střílí to, zachytává to, funguje to, sem s tim spokojenej. Jediná úprava která proběhla bylo orvání toho hnusnýho červenýho konzervačního laku na dřevě a přelakování. Nic víc.\nPříspěvek#161 » pon 21. kvě 2018, 17:14\nPříspěvek#162 » pon 21. kvě 2018, 17:15\nA zbylý fotky-\nRegistrován: sob 17. zář 2016, 14:53\nPříspěvek#163 » čtv 31. kvě 2018, 17:40\nZdravím, prosím o radu. Mám SKS Tula 1950 a občas se mi stane, že po výstřelu se mi nový náboj nenatáhne do komory,ale zasekne se špičkou o spodní stěnu komory. Musím ho prstem posunout o kousíček vzad a zatlačit na jeho konec tak, aby se mi špička náboje přizvedla nahoru, po spuštění závěru v pohodě vklouzne do komory. Nedělá to pravidelně, jen občas. Druhý menší zádrhel je, že někdy se mi po vystřelení posledního náboje otevře nábojová schránka, tudíž závěr nezůstane viset. Dříve než bych toto řešil u puškaře, chci se zeptat, jestli nemůže být chyba někde jinde, ve mě např. v držení zbraně apod. Díky Jirka\nPříspěvek#164 » čtv 31. kvě 2018, 22:14\nPředpokládám, že tvůj problém bude souviset se schránkou a špatným podáváním. KDyž mrknes na fotky, sou trošku bídný, tak náboj po vložení je špičkou lehce přizvednutej, po odjištění závěru a zhruba popojetí 2 cm náboj krásně naleze špicí do komory. osobně bych se zaměřil na to, zda ta podávací packa ve schránce funguje jak má, jestli není zdeformovaná, případně se někde neseká a nebo tam není slabá pružina. Odvážim se říct, že to bude nějaká kravina na kterou musís přijít. případě ráno udělám lepší foto.\nPříspěvek#165 » pát 1. čer 2018, 12:41\nLepší foto za denního světla.


Květen 2012 « Archiv | Blogorgonopsid\nZajímavosti ze světa dinosaurů 1.\n31. května 2012 v 16:00 | HAAS | Ostatní zajímavosti\nTak, konec května se nenávratně přiblížil, a společně s ním je tady i můj zcela nový projekt. Určitě znáte ty kraťoučké zajímavosti, které najdete na některých paleontologických webových stránkách, či na webu www.priroda.highforum.net, kde se vždy vše uvede stručně. Něco takového, na motivy dnes již neexistující stránky Canada Paleontology a mnoha jiných jsem se rozhodl něco podobného uveřejnit i já. První část se týká hlavně obecných faktů o tom našem králi dinosaurů...\n1. Tyrannosaurus Rex, což v překladu znamená "král tyranských ještěrů", mohl být vysoký až 6,5 metru, dlouhý až 12 metrů, měl více než 50 ostrých zubů, a žil před 68-65 milióny lety. Byl to masožravec, plazopánvý theropod.\n2. Tyrannosaura Rexe objevil slavný hledač fosilií Barnum Brown. Za svůj život stihl najít hned několik jedinců. Díky takovým kostrám dnešní vědci zjistili jednu podivuhodnost; samec Tyrannosaura měl pravděpodobně u kořene ocasu delší obratle než samice, zároveň ho však ta předčila ve velikosti.\n3. Usazené horniny, čili sedimenty, o kterých se v dnešní době hojně mluví, a jež slyšíte takřka "na každém kroku", vznikly zvětráváním a erozí starších hornin působením větru, vody a deště v milionech let. Sedimenty se nachízejí po celém světě a jsou ideálními místy pro výskyt a hledání zkamenělin.\nTakovéto zajímavosti se zde budou objevovat pravděpodobně každý týden, a určitě i více než jednou. Pokud se Vám první část líbila, komentujte...\nPravěké safari I. - 36.\n30. května 2012 v 15:15 | HAAS | Naše soutěže\nMinule opět neodpověděl Mojeznámky, kterému je už asi jedno, že jeho safari úplně končí. Minulý týden sice safari nebylo, ale to nevadí. Nyní Vaše cesta za pravěkými živočichy pokračuje...\nJak se tak díváš, jde asi o Scuttelosaura. Dilophosaurus jej celého sežral a teď, s plným břichem, odchází kamsi do kapradí...\nGratuluji! Popis je dokončen, a za to Ti nabízím jeden z těchto dvou předmětů:\n1. Motorový člun\n2. Obojek s kamerou.\nNyní si nechávám za popis cíle volné možnosti...\nStále se díváš na Corythosaury a Albertosaury u napajedla, když tu náhle se tam objeví i skupinka Sthrutiomimů...\nTo nebude třeba, protože ho vážně držíš v rukou. Není to ještě dorostlý jedinec, a na těle má drobné chmýří...\nVzdálil ses, ale Sarcosuchus teď není nebezpečný. Jen odpočívá na hladině...\nNo, tak za Arthropleurou to asi nepůjde nejlépe. Setmělo se a v noci hřmí...\nV celku dobrý nápad, jenomže svištící kouli hbitých svalů asi jemnou chůzí nedohoníš. Každopádně, na nebi krouží něco podivuhodného...\nA jak jsem slíbil, už se pomaličku můžete zapisovat na příští výpravy. Pro ty ale bude ještě samostatný článek, takže i když si něco nerozmyslíte a napíšete to, budete to moci v budoucnu ještě měnit. Příští safari určitě zase za týden!\nSkrytá pravda-Ještěrova obrnění\n29. května 2012 v 16:23 | HAAS | Podivuhodné zprávy ze světa pravěku\nTak, je tu další díl Skryté pravdy. Tentokrát jsem si zvolil opět paleobiologii, která je tentokráte zaměřena na sice velice obvyklé téma, možná se však něco nového přeci jen dozvíte...\nAnkylosauři byli mezi dinosaury právě jedněmi z těch nejbizardnějších tvorů, kteří kdy žili na této planetě. S mohutným opancéřovaným tělem byli schopni ukázat i Tyrannosaurovi...\nObecně o skupině:\nTito 3-10 metrů dlouzí obrnění tvorové se vyznačovali především obrněním, které měl každý z nich. Dělíme je celkově do dvou podřádů, a to; Nodosauria a Ankylosauria. První označovaní byli jedněmi z vůbec prvních, kdežto ankylosauriani měli kostěnnou "kouli" na ocase. Vždy šlo o býložravce, většinou velice mírumilovné, ale schopné obrany. Pravděpodobně šlo o potomky jurských Stegosauridů, kteří prošli podobnou vývojovou linií...\nProslaveni po celém světě:\nMezi nejznámější ankylosauridy patří například severoamerická Sauropelta, mongolský Shamosausaurus či čínský Pinacosaurus. Samozřejmě se sem řadí i proslavený Nodosaurus, Saichania nebo Ankylosaurus. Fosilie ankylosaurů jsou, v podstatě řečeno, proslaveny po celém světě hned po velkých dravcích nebo sauropoidních dinosaurech s dlouhými krky. Velcí, zavalití tvorové s ostny a kyji se rozšířili všude po světě...\nOcas ankylosauridů byl svalnatý, poměrně dlouhý. Kostěnné výrůstky, hrbolky, desky nebo trny jim vyrůstaly přímo z krytých zad. Ty jim chránily snadno zranitelný krk, boky nebo břicho, ke kterým se musel útočník nejdříve dobojovat. Jedním z vůbec nejbizardnějších ankylosaurů je například takový Hoplitosaurus...\nAnkylosaurus, jeden z nejznámějších zástupců této skupiny, byl rozšířen po celé Severní Americe a zdá se, že podle fosilních pozůstatků i v Číně či Mongolsku, bylo 10 metrů dlouhé zvíře, které vážilo až 10 tun, a kyj měl váhu pravděpodobně okolo 75 kilogramů. Bojová strategie ankylosaurů byla potvrzena díky nálezu jedince v Mongolsku, jenž měl na ocase dvě části kosti ulomeny - pravděpodobně výsledek po obraně. Býložravce napadl velký dravec, zřejmě Tarbosaurus, kterému Ankylosaurus pořádně ukázal. Taková rána by dravci zlomila natrvalo nohu...\nPopisky k obrázkům: Na prvním obrázku pochoduje velký severoamerický Ankylosaurus, shánějící potravu. Na druhém si pak můžete všimnout bizardně vyhlížejícího Hoplitosaura...\nPokud se Vám tento článek líbil, komentujte. Další Skryté pravdy se ale dočkáte opravdu až zase za dlouho, protože zatím nemám navrženy další díly...\n28. května 2012 v 16:21 | HAAS | Videa\nŽivot v divočině: Pipulky\n27. května 2012 v 14:40 | HAAS | Sopky, láva... Události ze současné přírody\nHluboko na jihu kolumbijských pralesů se skrývá jeden podivuhodný živočich. Pták, jenž svým tancem nedokáže okouzlit jen málokdo. Budeme postupně sledovat začátky jednoho mladého samečka pipulky zlatopásé, který se pokusí za pomoci svého mistra přežít v divočině... Je jaro. Období, kdy většina ptáků klade vejce. Za zhruba tři týdny by se této matce mohli narodit čtyři potomci. Sotva, co se tak stává, matka už upaluje pro potravu. Pipulky zlatopásé, což je druh, který se vyskytuje pouze tady, v kolumbijských pralesích, se živí hmyzem a plody, kterými matka s krmením nejprve začne. V plně vylíhlé snůžce jsou tři samičky a jeden sameček. Jejich přežití se po delší době nebude nijak lišit, ale život velice. Pipulky zlatopásé jsou samotářští ptáci, jen málokdy se združují do menších skupinek. Samotářská matka obývá tento nízký keřík, který jí zůstane, pokud si ho do smrti uhájí... Týdny však ubíhají... Malí ptáčkové už dávno vylétli z hnízda na svůj první, nepodařený let, a zanedlouho ho už opustí. Hnízdo nyní obývají už pouze samičky. Mladý sameček se pomalu vydal na cestu životem v džungli...\nJako samotář teď bude cestovat životem až do příštího jara, kdy se vůbec poprvé naučí stát se "pralesním tanečníkem". Samečci se narozdíl od samiček liší zlatožlutou náprsenkou, límcem a černou čepičkou na hlavě. Zato samice jsou pouze hnědavé, takže jejich zabarvení je v podrostu, který pipulky obývají, velice nenápadné. Tomuto jevu se u ptáků říká "pohlavní dvojtvárnost", kdy se samec od samice výrazně liší... Roční období však ubíhají velice rychle. Na jižní polokouli je nyní zima, ale tady, v tropech, jen obyčejné období dešťů. Prší takřka 22 hodin denně, což je pro ptáky velice nespolehlivé počasí. Mezitím náš hrdina objevil strom, na kterém by se mohl skrýt. Je tu dostatek bobulí, pod lůrou také spousta hmyzu a navíc; žádné jiné pipulky. Brzy však dostává jistou zprávu, že strom sdílí s těmito malpami. Malpa je velice chytrý primát, který dokáže používat kámen jako nástroj. Bohužel, je také nesnášenlivá. Období dešťů není často lehké přežít, ale sameček přežil až do jara. Nyní začíná doba toku. Poprvé se může zúčastnit podivuhodných tanců. Vyhlédl si jej tento starý samec, jehož učněm náš sameček bude. Napoprvé to však nešlo hladce. Jediný pohyb může tanec celý zkazit. Po nějaké době se však celé jaro plné učení vyplatilo. Nyní náš samec už není v učeněnském zajetí a má opět volný zbytek roku...\nPříští jaro se mu jeho učení vyplatilo. Nyní se na nedlouho stará o vlastní vejce, které ale nové matce nechá zanedlouho napospas. Samečci se v době toku shromažďují do skupinek, takže nyní pipulky v hejnech nejsou žádnou výjimkou. Mezitím však náš dvouletý samec odhalil nového přítele i nepřítele zároveň - člověka. Tady, v Kolumbii není každé místo národním parkem, a tak sem zavítala parta návštěvníků. Tito však nepřítelští nejsou a pipulky vůbec nejsou plaché. V klidu je lze chovat i doma, i když to místní zákon zakazuje. Když však dosednou na ruku, není třeba je odhánět, je to znak jejich smyslu "oblíbenectví". Pipulka zlatopásá měří asi 10 centimetrů, takže jde o nesmírně malého ptáčka. Každopádně, našemu samci se jeho život vyplatil. Zažil opravdový prales, o kterém se každému sní, ale i jeho čas se nakonec naplní. Někteří lidé jsou schopni pipulky zastřelit a jejich vatou vycpaná těla poté prodávat do škol po celém světě. Proto se ocitly i tito nádherní ptáci na pokraji vyhubení. Jejich populace však stále rostou...\nSnad se Vám pátá část mého dokumentu líbila... Další díl bude už na konci června, těsně před prázdninami, o kterém tvorovi, však ještě utajím... Nezapomeňte také komentovat, pokud se Vám tato část líbila...\nDirePark Brutus (4/6)\n26. května 2012 v 15:51 | HAAS | Příběhy na vyprávění\nDIREPARK BRUTUS, část čtvrtá\nJak jen nejrychleji jsem mohl, zdvihnul jsem pádlo a prvnímu Troodonu dal pořádnou ránu. To ho ale ještě víc rozčililo a člun jedním zásahem drápu propíchl. Zraněný španěl jakoby se uzdravil a s výkřiky typu "Santa Maria!" utíkal zpátky na pláž. S Troodony jsem měl co do činění a nakonec na mně jeden dokonce skočil. Rozdrásal mi pyžamo pod bundou a z těla mi vyteklo trochu krve. Až za chvíli náhle dravec odletěl nějakých pět, šest metrů ode mně. Uviděl jsem našeho jihoafričana, který držel v ruce ohromnou brokovnici. Postupně všechny postřílel.\n"Safra, kde jsi vězel, ty hurikáne?!" ozval se z křoví náhle Joeův hlas.\n"Už jsem si myslel, že nepřijdete. Měl jsem takový strach o život..." odpověděl jsem.\n"Samou starostí bych Ti nejraději nejednu udeřil," řekl Joe, ale na jeho obličeji se mi nějak nezdály ty jeho pošklebky. Tvářil se, jakoby se mi smál, snad pro mé zakrvácené oblečení, nebo jsem snad vypadal nějak špatně, byl jsem špinavý? Do delší doby jsem to nezjistil.\n"Tadyhle máme dalšího přeživšího," ukázal jsem na španěla, "byl zraněný, a tak jsem mu pomohl."\n"Hm... Takovej chlap se nám bude hodit, zvlášť když udeřej zlý časy," protáhl Joe se svými pošklebky a hned nato se obrátil. Na chvíli zmizel, ale jehop smích jsem neustále slyšel.\nChlapík zaklábosil něco španělsky, sotva jsem to přeložil jako něco, že ho zná, ale zbytek jsem nedokázal přeslovit.\nO něco později jsme se všichni zvedli a vyrazili po pobřeží dál. Jihoafričan se náhle něčeho lekl. Jeden naklonovaný Pterodactylus nad námi kroužil.\n"Malér," řekl potichu Joe, "tak už i ptakoještěři nám unikli. Jestli-že je teď nepochytáme, nemáme nezaručeno, že proniknou kamkoliv. Vždyť jsme pouhých sto kilometrů od pobřeží Jižní Afriky."\nTo pro nás byl ohromný šok. Dokázal jsem si představit, co by se poté stalo. Podobně už je tomu tak s rozšířením ptáků na ostrovech, jako Nový Zéland, protože právě díky svým křídlům jsou ptáci tak přizpůsobiví. Kdo ví, jak by na tom byli ještě ptakoještěři.\nPoté mně jihoafričan pod vedením Joa zatáhl do křoví. Sotva, co jsem se nadál, byli jsme zpátky ve zdemolovaném táboře. Joe pronikl ostražitě do Aviaria a popadl síťovou pistoli. Hned na to po něm ale vystartoval jeden opožděnec, pravěký netopýr. Joe se strašlivě lekl a vystřelil. Zamotal se pak do své vlastní sítě. Netopýr ulétal a nebyla šance ho chytit.\n"Další neznámý na stezce k pobřeží!" vyhrkl Joe. Sotva, co se objevili další ptakoještěři na obloze, vylezl na střechu Aviaria, a že mu to tedy dalo dosti zabrat. Vystřelil po prvním a ten už v mžiku padal z nebes na zem. Bohužel, znamenalo to pro něj jistouz smrt. Uslyšeli jsme jen zakřupání kostí a zapískání a bylo po všem. Krátký proces jsme nakonec udělali téměř se tříčtvrtinou všech ptakoještěrů, které jsme nad táborem uviděli. Španěl se tomu však obrovsky bránil. Pořád do mně něco mlel, nerozumněl jsem mu ani slovo.\nToho dne jsme se usídlili ve sklepě Aviaria. Nebylo tam nijak moc teplo, všude z potrubí kapala voda a slyšeli jsme zvenčí neustále křik dinosaurů. Joe na chvolku odešel ven, prý aby se protáhl před spánkem. V tu chvíli ke mně přiběhl španěl a začal něco říkat zase anglicky:\n"Toho chlapa dobře znám. Je strašně nebezpečný. Viděl jsem 'dinosauřího vědátora' na ostrůvku z palem. Umírá. Muž ho chtěl zavraždit. Všechny nás zabije. Dejte si pozor..."\nV tu ránu přišel Joe zpátky se slovy, že je čas, abychom šli spát.\n"Joe, nemáte náhodou něco společného s tím, že smějící se lidi vždycky lžou?" začal jsem trošku ostřeji, "vždyť vy na nás pořád něco chystáte. Tendle chlápek mi toho o Vás docela hodně řekl. Dávejte si pozor na krk, nebo to s Vámi nedopadne dobře."\n"Nemám s Vámi nic v úmyslu," odpověděl suše Joe.\n"Dobrá, pak mi vysvětlete, proč tento muž viděl Adalberta umírat na malém ostrůvku - sám mu při zranění nemohl pomoci. Neříkal jste mi, že je náhodou můj kamarád v jistém bezpečí?"\n"Tento španěl Vám jenom lže. Zbláznil se, když jezdil toro na Triceratopsovi," řekl na to Joe, "a vůbec," dodal, "toho Vašeho kamarádíčka mi není nijak líto. Neměl se do mého života motat. Jen ať ho čert veme!"\n"Co se to tady děje?" řekl jsem mu na to a s naštváním jsem mu vrazil do obličeje. Jistojistě to nebyl žádný z jeho povedených vtipů. Sotva se postavil, pěstí jsem mu dal druhou ránu přímo do nosu. Pak jsem otevřel dveře Aviaria a utekl ven. Španěl se hnal za mnou.\nZastavili jsme se až někde u pobřeží. Bral jsem sa svůj cíl se na ten ostrůvek dostat. Ať už byl Adalbert mrtvý, či živý. Chvíli jsem bloudil po přístavu, ale nikde nic. Pak mi ale španěl našel ohromnou loďku s motorovým pohonek. Ihned jsme vyrazili přímo k nejbližšímu malému souostroví, kde jsme ostrůvek uviděli. Příjezd k němu byl pro mně nový šok. Adalbert tady ležel v propoceném tílku, hlasitě dýchal a opravdu umíral. Španělova definice Joa byla pravdivá - všechny nás chce pozabíjet. Dal jsem Adalbertovi pár doušků minerální vody, kterou jsem si schoval do petláhce v kapse.\n"Ten - blázen - neměj - s ním sli-sli-to - slitování..." nedopověděl svou větu Adalbert.\nNasedli jsme do člunu a rozhodli se odsud co nejrychleji vypadnout. Voda pod námi však začala dunět. Asi po hodině cesty jsme zjistili, že jsme odhalili špatnou trasu a jsme zpátky u malého souostroví. A jen, co jsem se nadál, z vody něco velkého vyskočilo. Prve to bylo z dálky, ale pak se to ocitalo nám blíž a blíž, až to nakonec převrátilo náš člun naruby. Byl to ohromný Elasmosaurus a měl hlad. Mohl to být můj konec... Pokračování příště.\nPokud se Vám třetí část mého příběhu líbila, komentujte. Hlavně nezapomeňte, že částí nebude pouze šest, takže nesmutněte, že už víc, jak polovina je za Vámi. Další část uvedu zase o víkendu...\nObrázek týdne 25. 5. 2012\n25. května 2012 v 16:26 | HAAS | Obrázky týdne\nDalší týden uběhl jako voda, a je tu další Obrázek týdne. Musím Vás však upozornit, že Podvodní kolekce prehistorického života Todda Marshalla tím pádem na delší dobu končí, a dále se tu budou objevovat obrázky od neurčitých autorů... Tento je však skutečně povedený...\nPopisek k dnešnímu obrázku: Několik trilobitů obývá prehistorické písčité útesy před 530 milióny lety, v době Kambria. Potravy je zde dostatek, trilobiti se dokáží přizpůsobit, ale nakonec, po asi 250 miliónech let stejně vyhynou - žádný druh tu není věčně...\nO víkendu se budete moci těšit na další část příběhu DirePark Brutus a na pátou část Života v divočině, ale prozatím Vám neřeknu o těchto článcích více podrobností - nechte se překvapit...\n24. května 2012 v 15:29 | HAAS | Naše soutěže\nTakže, rozhodl jsem se, že uveřejním novou soutěž. Nejde sice ještě o tu slibovanou (na tu Vám prozradím, že bude mít okolo 30 otázek), ale doufám, že se Vás zúčastní co nejvíce. Jde o Dinosauří poznávačku (něco podobného je k nalezení už takřka na všech blozích), a já se rozhodl, že jí udělám též. Odpovědi pište rovnou do komentářů, ale pokud si nebudete jisti, že by je někdo mohl opisovat, napište je na haasvojta@volny.cz (nezapomeňte alespoň do komentářů napsat, že se hlásíte). Celkem je poznávačka na 7 bodů...\nJak už jsem napsal, co dinosaurus, to bod. Nezapomeňte napsat, co by jste chtěli na diplom... Zítra se budete moci těšit na Obrázek týdne...\n23. května 2012 v 15:00 | HAAS | Videa\n22. května 2012 v 15:34 | HAAS | Videa


Černé odběry elektřiny by mohly být trestné | Zprávy | Tiscali.cz\nAutor: red | Datum: 19. únor 2010 14:20\nMinisterstvo průmyslu a obchodu vytáhlo do boje proti černým odběratelům elektřiny. Hodlá prosadit zákon, aby neoprávněný zásah do elektroměru ze strany zákazníka byl klasifikován jako trestný čin.\nPodle ministra průmyslu a obchodu Vladimíra Tošovského je předně třeba zpřesnit definici toho, co nelegální odběr elektřiny je. Pak také chce upravit metodiku výpočtu škod způsobených černým odběrem.\nTošovský se na tomto postupu dohodl se zástupci Státní energetické inspekce, Energetického regulačního úřadu a ministerstva vnitra. Jednání bylo svoláno poté, co byl elektrárenský gigant ČEZ kritizován kvůli svým sporným metodám při zásazích proti podezřelým z nelegálního odběru elektřiny.\nNa veřejnost například uniklo video Oddělení netechnických ztrát ČEZu s jejich kontroverzním výcvikem, kde se učili mimo jiné střílet či bránit se proti psům. Na jednom ze záběrů kontroloři také zabíjeli drůbež. Policie kvůli tomu minulý týden navrhla obžalovat 26 kontrolorů kvůli údajnému vydírání odběratelů elektřiny.\nTošovský se vyjádřil i k návrhu energetické společnosti ČEZ, jež chce vytvořit společný podnik všech distributorů elektřiny a plynu, který by situaci s nelegálními odběry řešil. O vytvoření takové firmy totiž usiluje šéf ČEZu Martin Roman. Zčásti si tím chce odstranit nálepku toho, kdo praktiky kontrolorů z Oddělení netechnických ztrát podporoval. "Chceme se státními organizacemi dohodnout na pravidlech postupu a určitě bychom i přivítali, aby takováto nová organizace byla po nějakou formou státního dohledu," uvedl Roman pro Český rozhlas.\nTošovský ale v pátek uvedl, že takový návrh záleží čistě na rozhodnutí distributorů a jde mimo ministerstvo. Český rozhlas pak k tomu dodal, že sjednocení přístupu se zamlouvá i generálnímu řediteli Pražské energetiky Drahomíru Rutovi. "Každý distributor to dělá trochu jinak a tím, že to podporuje pan ministr Tošovský, tak si myslím, že stát má snahu tuto záležitost ujednotit. Čili v tom by mohl být přínos," podotkl k tomu Ruta ještě před jednáním na ministerstvu.\nO problematice černých odběrů jednali s firmou ČEZ tento týden i poslanci ze sněmovního hospodářského výboru na výjezdním zasedání v Mostu. Výbor pak doporučil ministerstvu průmyslu, aby podpořilo návrh na vznik společné firmy distributorů energie pro řešení nelegálních odběrů. Jak řekl člen výboru Karel Šidlo (KSČM), mělo by jít o subjekt vzniklý na základě vzájemné dohody a neřešilo se, zda by to měla být například firma nebo státní organizace.


Čistič disků AC230 300 ml\nDomů / Cleaners / Čističe pro AUTO-MOTO / Čistič disků AC230 300ml - LIMITOVANÁ EDICE\nVyzkoušejte limitovanou letní edici s vysokofunkčním čistícím přípravkem na disky a kola. Přípravek vychází z produktu AquaCleaner B230 CAR, který je vhodný pro obtížné čištění a eliminaci všech druhů špíny. Zastupuje tak čisticí prostředky z těžkých uhlovodíků (obsahujících xylen, technický benzín, toluen nebo rozpouštědla chlór a brom). Čisticí přípravek je určený k použití ve strojírenství a automobilovém průmyslu, k mytí strojů, motorů, výrobků, konstrukcí, dopravníkových řetězů, podvozků, forem, šablon, pracovních ploch, podlah, stěn a nářadí znečištěných od olejů, vazelín a jiných „těžkých“ nečistot. Je vhodný pro mytí strojních zařízení a výrobků po obrábění, svařování, pro dokončovací pracovní činnosti a pro použití u technických služeb.\nOdstraňuje nečistoty v podobě minerálních a syntetických tuků, olejů, brzdného prachu a vosků ze všech vodou omyvatelných tvrdých povrchů (jako jsou hliníková kola, motory, obráběcí stroje, konstrukce apod.) Nahrazuje vysoce hořlavé, škodlivé chlorované uhlovodíky, jako jsou např. benzín, ředidla a jiné.


smetana – O rybách všeobecně | Jihočeský kapr v naší a zahraniční kuchyni\n1 ½ kg šupinatého kapra, sůl, 80 g másla, 600 g slaniny, 1 kg napolo uvařených brambor, 60 g hladké mouky promíchané s mletou sladkou paprikou, ¼ l smetany a asi 40 g másla na vymazání pekáče.\nKapra očistíme, vykucháme, hlavu a ocasní partii odkrojíme, po délce ho rozdělíme na dvě půlky a páteř z vyšší půlky vykrojíme. Pak půlky kapra na vrchní straně příčně trochu šikmo několikrát nařízneme, osolíme a do každého zářezu vložíme plátek slaniny a kousek másla. Pekáč vymažeme máslem a narovnáme do něho napolo uvařené, oloupané, na plátky nakrájené a osolené brambory. Potom na pekáč položíme mřížku, na ni dáme připraveného kapra a vložíme do trouby. Po krátkém opečení poprášíme kapra moukou promíchanou s paprikou, a když povrch začne hnědnout, poléváme kapra občas rozkvedlanou kysanou smetanou. Pečení trvá přibližně 20 až 25 minut. Upečené půlky kapra opatrně přendáme na mísu, posypeme jemně rozsekanou petrželkou a ozdobíme na plátky nakrájeným citrónem.\nPříloha: Brambory, které se pekly současně s rybou, a salát ze syrové zeleniny.\nhttp://www.receptynakapra.cz/wp-content/uploads/2018/11/logo_receptynakapra.png 0 0 admin http://www.receptynakapra.cz/wp-content/uploads/2018/11/logo_receptynakapra.png admin2018-11-24 18:16:122018-11-24 18:16:12Kapr pečený po srbsku


Pokračování extraligy na Strahově\nPo úterním večerním rozehrání mužské extraligy (o výjezdu Sportprofitu do Ostravy lze číst zde) tato soutěž pokračovala dalšími utkáními na pražském Strahově. Zároveň zde změřily síly i extraligová družstva žen.\nHolky z ERIN'S FLAG Irish Pub týmu měly nakonec větší porci zápasů. V sobotním programu se ve vyrovnaných zápasech bohužel neúspěšně střetly s Modrým světem a Moravskou Slávií, v prvním utkání se z výhry radovala Ria Alexová, vracející se po zdravotní pauze na kurty.\nV neděli se naší trojici (dále nastupovaly Marika Doubravová a Kristýna Vykouřilová) dařilo bodově lépe, tentokráte opět ve vyrovnaných utkáních porazily pražské United, v posledním utkání podlehly 1:2 družstvu Fajne. Po třech čtvrtinách soutěže se tým nachází na druhém děleném místě.\nBorci ze Sportprofitu v sobotu sehráli dvě rozdílná utkání. Sestava domácích v čele s Gregem Gaultierem a dalšími zahraničními hráči nám moc šancí nedala, zatímco ve vyrovnaném utkání s hradeckými Buldoky o vítězi rozhodl v prospěch soupeřů za stavu 2:2 jeden set navíc. V nedělním jediném utkání si kluci bez problémů poradili s áčkem SC Otec - TOPO 4:0.


Takzvané „frankesteinovské potraviny", které jsou geneticky upravovány, aby odolaly těžkému náporu toxických chemikálií, odolávaly nákazám a obsahovaly více živin, se rychle objevují v supermarketech. Geneticky modifikovanou kukuřici a sóju už lze nalézt v mnoha zpracovaných potravinách a produkují se už i geneticky modifikované cukety, kukuřičný klas a papája. Kromě produktů, které již byly schváleny pro lidskou spotřebu, se však připravuje mnoho dalších – které patrně nebudou označovány jako GMO.\nMezi následujícími potravinami jsou některé, které jsou již k dispozici (ať se nám to líbí nebo ne) a další, jež jsou dosud ve vývoji, například krávy produkující lidské mateřské mléko.\nRýže je často modifikována, aby byla odolná vůči herbicidům a škůdcům, aby se zvětšila velikost rýžového zrna a aby se rýži dodaly živiny, které normálně neobsahuje. Existují různé druhy geneticky modifikované rýže, například rýže „Liberty-Link" společnosti Bayer odolná vůči herbicidům, „zlatá rýže" doplněná vitamínem A a bizarní rýže „Express Tec" společnosti Ventria Bioscience, která byla modifikována tak, aby obsahovala lidské proteiny nacházející se v mateřském mléku. Poslední jmenovaná se používá po celém světě jako kojenecká výživa.\nSojové boby jsou nejběžnější geneticky modifikovanou potravinou. Od roku 1996 vytvořili vědci různé druhy sojových bobů, které jsou odolné vůči škůdcům i herbicidům. Najdete je tam, kde byste je vůbec nečekali, například v čokoládových tyčinkách. Nový druh sojových bobů s vysokým obsahem zdravých olejů byl schválen v roce 2010 americkým Ministerstvem zemědělství; chemické společnosti DuPont a Monsanto pracují na vlastních verzích těchto biotechnických bobů.\nCanola, kultivar semen řepky olejné, produkuje jeden z nejvíce konzumovaných potravinových olejů a je jednou z neprodávanějších plodin v Americe. Možná víte, že canola je zkratkou pro „kanadský olej s nízkým obsahem kyseliny" a je odvozená od různých druhů semen řepky olejné, vyvinutých v 70. letech minulého století. 80 procent canoly produkované ve Spojených státech je geneticky modifikovaných a ze studie realizované v roce 2010 v Severní Dakotě vyplynulo, že modifikované geny této rostliny se rozšířily na 80 procent divoce rostoucí řepky olejné.\nAčkoli posouzení vlivu na životní prostředí nebylo dosud dokončeno, americké Ministerstvo zemědělství oznámilo, že farmáři již mohoupěstovat cukrovou řepu, která byla modifikována tak, aby byla odolná vůči herbicidu Roundup Ready společnosti Monsanto. Toto rozhodnutí bylo vydáno navzdory soudnímu nařízení z roku 2010, které zakázalo pěstování této cukrové řepy, dokud nebude studie provedena. Z cukrové řepy se ve Spojených státech získává zhruba polovina cukru.\n„Existuje možnost, že tato ryba se dříve či později dostane do oceánů," řekl Discovery News Brian Ellis, rostlinný biotechnolog z Univerzity Britské Kolumbie ve Vancouveru. „Myslím, že budeme-li pokračovat tímto směrem, měli bychom být připraveni na dosud neznámé následky."\n„Papája je unikátní v tom smyslu, že její pěstování na Havaji je závislé na biotechnologii," říká Kevin Richards, který má na starosti regulační opatření v Americkém zemědělském výboru. „Na Havaji existuje silně izolovaný agro-ekosystém, který je velmi náchylný vůči podobným chorobám."\nHodně štěstí ve snaze odlišit tyto frankensteinovské potraviny od skutečných, přirozených potravin.\nZdroj: ecosalon.com Překlad: Tomáš Piňos


Nikdo učený z nebe nespadl. Animace je zábavná hra, ale musí mít i technicky správné parametry. Jen tak výsledek animátorské práce zaručí šanci na úspěch u poroty i publika.\nTaké v pátem ročníku máme stanovené podmínky a parametry pro úspěšné zařazení do soutěže! Například stopáž snímku pro soutěžní kategorie musí činit včetně titulků minimálně 1:30 a maximálně 3:59 minut! A motivační témata pro konkrétní kategorie mohou přidat vašim snímkům kus sympatie od odborné poroty!\nPOKUD BYSTE NEMĚLI V ČEMKOLIV JASNO – PROSÍM KONTAKTUJTE NÁS. RÁDI PORADÍME A POMŮŽEME.\nTechnické konzultace mailem rád vyřídí Karel Gamba (pedagog, věnuje se ICT problematice, věnuje se tvorbě animovaných filmů se studenty na Arcibiskupském gymnáziu v Kroměříži, spolupracuje s tvůrci animovaných filmů v Praze aj.)\nOrganizační záležitosti řeší a případně i technické konzultace může poskytnout tým pedagogů z Vyšší odborné školy pedagogické a sociální a Střední pedagogické školy Kroměříž. Nebojte se nás oslovit, s radostí odpovíme na jakýkoliv podnět.\nMartin Číšecký, mail: m.cisecky@ped-km.cz, tel.: 608 416 009\nJana Vítková, mail: j.vitkova@ped-km.cz, tel. 605 292 721\nMartin Císař, mail: m.cisar@ped-km.cz


Vítej zpět Eduardo. Uzdravený útočník Arsenalu zařídil postup dvěma góly\nKrásný návrat prožil po těžké zlomenině nohy fotbalový útočník Arsenalu Eduardo. Zhruba po roce nastoupil za svůj tým v soutěžním utkání a hned vstřelil dva góly. V opakovaném utkání čtvrtého kola Anglického poháru se v utkání proti Cardiffu poprvé trefil ve 20. minutě, v 60. zvýšil z penalty na 3:0.\nPřeji, aby mu zdraví vydrželo a nikdo mu už nelámal nohy. Především jde o sport a ne o bitku nějakých klanů!!\nRosa se snad vrátí, ale jestli si Rada myslí, že ho Venger pustí tak brzo do nároďáku, tak je mimo.\nJsem fanoušek Arsenalu, ale to neznamená, že v tom a tom zápase neuznám, že hrál soupeř lépe!! V tomto případě, je však jasné, že Eduardo svůj tým podpořil i psychicky a výsledek je snad jasný.\nBTW: Byl jsem na AC Milan - Arsenal. Já v dresu Arsenalu a kámoš v dresu AC. Seděli jsme na terase na náměstí, pili pivko a lidé si nás fotili, jako nějaké raritky. Fandím Arsenalu, on AC. No a co? O to snad v tom sportu jde, ne?\nRe: Hlavně to zdraví\nTak to seš tady špatně ale. Tady je to samej debil\nje borec a je to pro fotbal jedině dobře, že se vrátil. S ním Chorvati nakopou Anglii na podzim ve Wembley\ndobre ty! kez by se tak vratil aj Rosa\nEduardo ani upocený Arsenal mně NEZAJÍMÁ\nRe: Eduardo ani upocený Arsenal mně NEZAJÍMÁ\nTak drž hubu a krok a nereaguj. Idioty jako jsi ty vopravdu nechápu. Když mě něco nezajímá, tak snad nereaguju. A mimochodem, až dokážeš to, co Eduardo, tak si vyskakuj. Do všeho kafrat, navíc s pravopisem i formou hodnou žáka pomocný školy, to umí dnes každej. Jsi ostuda diskuze\nZase vožralej, zase hrubky jak u pitomce z pomocný školy a ještě si bere do huby Eduarda. Ty se jednou budeš divit až si tě jednou opravdu někdo najde a rozkope ti hubu, že tě budou sešívat ve špitále.\nkouknete na youtube\nhttp://www.youtube.com/watch?v=IUI2o8jEm98 redakce dejte to do clanku, je tam i prvni gol, stal za to, je to borec, udelal mi den\nto nemůže být pravda, aby někdo z UPOCENÉHO arsenálu dal dva goaly, to bude nějakej ŠOTEK, a vůbec, že by takový TEAM mohl vyhrát, leda tak NÁHODNĚ a UPOCENĚ, bez tak je před krachem a krouží kolem něj EXEKUTOR. každý ví, že NEJLEPŠÍ PIVO JE české budvar Z ARTÉSSKÝCH studní a chmele NAŠEHO, a taky že jediný OFENSIVNÍ fotbálek hraje jedině naše SLAVIE NAVŽDY AŽ DO SMRTI=TITUL (taktéž navždy), neboť on to řikal a on mluví vždy PRAVDU\nRe: nejni možná\nSe-dm nula, se-dm nula, se-dm nula...\na proč ne také nu-la nu-la, jj viděl jsem hezký zápas vraždění nevińátek, a ty kerej jákobé\n7-0 NEZAPOMENEME, REKORDMANI\n1 - 4 DERBY na Letné : podzim 2008 .\n5:1 derby na Letné, jaro 2000 :-o\n0-7 LIGA MISTRŮ na Emirates Stadium: podzim 2007\ntak a rosickýmu\nkoupí wenger zbrusu novou kryplkáru\nPo dlouhém a těžkém zranění si myslím, že se nemohl vrátit líp ! ..Gratuluji ke dvou vstřeleným brankám ! Kdyby se takto vrátil na hřiště i Rosa !