Ikonický steakhouse si s omezenou kapacitou poradil po svém - Novinky.cz\nNovinky.czMužiIkonický steakhouse si s omezenou kapacitou poradil po svém\nU jednoho stolu posedává i Audrey Hepburnová. Foto: Profimedia.cz\nRestaurace v americkém New Yorku v pátek otevřely znovu své vnitřní prostory, avšak s podmínkou, že mohou být zaplněné jen na 35 procent kapacity. Známá restaurace Peter Luger Steak House se rozhodla využít malé obsazenosti a přilákat hosty zpět za pomoci newyorského muzea voskových figurín Madame Tussauds, píše agentura Reuters.\nAby restaurace nevypadala příliš prázdná, zaplnily ji částečně voskové figuríny známých osobností. U jednoho stolu tak sedí před sklenkou Martini Audrey Hepburnová oblečená jako její postava Holly Golightlyová ve filmu Snídaně u Tiffanyho.\nLegendární nádražka definitivně skončila, cedule se smutně válely ve vestibuluMuži\nU dalšího stolu pak Jimmy Fallon, který se dokonce sám přišel se svojí figurínou navečeřet. U baru stojí se sklenkou koktejlu Old Fashioned Jon Hamm v podobě postavy Dona Drapera ze seriálu Šílenci z Manhattanu.\nPříspěvek sdílený Madame Tussauds USA (@madametussaudsusa)\nPandemie zasáhla restaurace v New Yorku zvlášť těžce. „Bylo to drsné,” řekl manažer proslulého steakhousu Michael Costa. „Přizpůsobíme se tomu, co se děje. Právě teď bereme cokoliv nám dají. Jsme na dně, ale přežijeme,” dodává.


V této pohnuté době se mnoho z nás snaží dosáhnout osvícení. Stavu samádhí ,nirvány, satori, kde se naše mysl rozšíří do nekonečna a duši zaplaví blaženost. O tomto stavu jsme slýchávali už jako malí a mnohé duchovní knihy o něm hovoří v superlativách. Opravdu víme všechno? Skutečně chápeme, co osvícení obnáší? A jsme si vůbec vědomi toho, co musí člověk podstoupit, aby osvícen byl? Blíží se Konec času, jak tomuto období říkají stará proroctví, vč. biblických. Končící mayský horoskop nás v této vizi jen podporuje a tak se objevuje mnoho snaživých lidí, kteří smysl svého života směřují na 21.12.2012, kdy má dojít ke zlomu. Jaký zlom to však bude nikdo neví, avšak internet je plný divokých spekulací, jež v mnoha lidech vyvolávají děs a touhu se honem zachránit. Snad proto mnozí hledači duchovna propadli mánii, kdy podstupují nekonečné množství tzv.zasvěcení, z nichž 99% tvoří bohužel podvody a fantasmagorie. Snad ani ne 1% pak nabízí skutečná zasvěcení, která pochází ze Světla a jsou funkční. Otázkou je, k čemu byly určeny. K rychlému osvícení tedy opravdu ne. Co se týče podvodů, jejich základem je fakt, že se trh duchovna nasytil tradiční Reiki a jejími větvemi a podvodníci, kteří nic neumějí, jen udílejí zasvěcení, teď nemají co nabídnout . Ve snaze se uživit a vydělávat na lidské hlouposti ( či touze po zdokonalení) pak vymýšlí taková zasvěcení jaká dnes na netu najdete. Patří mezi ně delfíní reiki, amara, imara,merkaba, christmas reiki, andělská reiki, ale i desítky dalších honosných názvů. Všechna tato zasvěcení nabízejí to po čem lidské srdce touží – osvícení, otevření 4.čakry, zbavení se karmy, jasnozřivost………….. a všechno jako mávnutím kouzelného proutku. Znovu opakuji, je to všechno podvod nejvyššího kalibru, a kdyby součástí nebyla i temná vlákna , bylo by to snad i k smíchu.\nKDO CHCE KAM POMOZME MU TAM Jsem si jistá, že ten, kdo se nesnaží obejít vesmírné zákony, na taková zasvěcení nenarazí, ani by ho nenapadlo hledat rychlé řešení a obcházet božskost. Každý, kdo touží po osvícení by si měl uvědomit, že osvícení není něco, co si může koupit, vybrečet, ukrást, nebo ulovit. Tohle všechno dnes hledající dělají. Nezajímá je, co budou muset pro svou změnu – transformaci – udělat a co je její součástí. Je zajímá, co nabízí dané zasvěcení. Jenže lidé, kteří se snaží takto snadno uživit , nebo zfamfrněli z nějakých temných technik, vám řeknou to, co chcete slyšet. Osvícení, zlatý to vrchol pyramidy, září do dálky a přitahuje pozornost mnoha toužících. Viděli jste však někdy pyramidu z blízka? Je obrovská! Je strmá. Je rozsáhlá. Ten, kdo by se chtěl dostat až k vrcholu, bude muset mnohé obětovat a investovat hodně svých sil. Stejné je to s osvícením. Osvícení musí předcházet totální pročištění a transformace na všech úrovních – fyzické, duševní ( mentalita a emoce) a duchovní. U transformace chvíli zůstaňme protože pro nás je to zlomové téma.\nTRANSFORMACE Transformace, tedy přeměna, je posun našeho vědomí směrem ke Světlu. Jednak tuto transformaci musí něco vyvolat ( na mnoha úrovních), jednak si v rámci transformace musíme zpracovat všechna nezvládnutá, temná témata, z hloubky našeho nitra, naší buněčné paměti a našeho podvědomí, a jednak ji musíme také přežít.\nTransformace musí být vyvolána naší snahou něco změnit. Snaha musí být upřímná a konkrétní. Zároveň, například u šamanů,tento hluboký proces spouští Duchové, na základě dohody s duší člověka, kterou duše uzařela před zrozením. Člověk je vyvolen k nějakému hlubšímu úkolu a tak je v rámci života povolán. Součástí transformace JE VŽDY vyzvednutí kundalini, která souvisí a často sama vyvolává psychospirituální krizi ( šamanskou smrt a nemoc). Nezpochybnitelným faktem je, že TÍMTO PROCESEM MUSÍ PROJÍT KAŽDÝ, KDO CHCE DOJÍT OSVÍCENÍ ! Nelze to nijak očůrat, obejít, zlehčit, zjednodušit atd – o což se všichni ti zasvěcovaní snaží. Vyhledávání snadného zasvěcení za účelem zduchovnění je trapným pokusem obejít hluboký vzdělávací proces, bez něhož nelze duchovně vyrůst. NELZE SI OSVÍCENÍ UHNAT JAKO CHŘIPKU. I když byste rádi. Lidé, kteří začali za tímto účelem pěstovat duchovní turizmus, nemají mentálně a duchovně na to, aby se kamkoliv duchovně posunuli. Vědí to, ale protože jsou součástí primitivního světa, který si myslí, že může všechny zákony vesmíru obejít, tak to zkoušejí. K pláči je, že se většina z nich tváří, jak jsou oduševnělí a přitom slouží satanovi k jeho velké spokojenosti. Jakmile člověk dosáhne určité úrovně duchovní práce sám na sobě, začne mu vesmír odpovídat. Kundalini začne stoupat a v zablokovaných čakrách poukazovat na nevyřešená, hluboko skrytá, témata. Součástí tohoto procestu jsou halucinace, závratě, psychozy, schizofrenie, deprese, sebevražedné sklony, úzkostné poruchy, sociální deformace, maniodeprese, psychosomatické nemoci ( které se často i fyzicky projevují – vzdouvání břicha apod.) Druhou částí jejího vzestupu jsou nemoci fyzické, jako je rakovina, roztroušená skleroza apod., včetně zážitků blízkosti smrti – klinická smrt, kóma….. To všechno patří k transformující očistné fázi, kterou nelze nijak oklamat. Nevím proč, ale lidé si myslí, že jim božství nevidí do hlavy. Je mi líto, že vás asi zklamu, ale „ti nahoře“ vědí moc dobře, jaké máte skutečné úmysly a podle toho si s vámi pak pohrají. Ne, aby vás vytrestali, ale aby vám výchovně ukázali, že takhle tedy ne ! Čím je tento rok starší, tím víc mě navštěvují lidé, kteří trpí následky tohoto hromadění duchovních kurzů, zasvěcení a informací ( které většinou pochází z té temné strany duchovna, ale tváří se božsky). Tito lidé šílí a jsou mnohdy na pokraji zhroucení. Někteří trpí následky temnoty, do které zabředli u mistrů mnoha honosných jmen. Druzí dostali naplno to, co se snažili doslova ukrást – a po zásluze se sypou, protože na to nemají. Vystoupání kundalini může totiž způsobit i smrt popraskáním cév v mozku ( mrtvice, ochrnutí, atd.). Sotva to ustávají duchovní, kteří vědí oč jde a s kundalini pracují s úcou a pokorou, co mají pak dělat ti ostatní, kteří se vkradli do boží zahrádky?\nCO PO NÁS VESMÍR CHCE Otázkou pak je,co po nás vlastně vesmír chce. Je to tak jednoduché, až se to lidem nezdá. Vemír si žádá naši upřímnost k sobě i ostatním, požaduje po nás pokoru, která je pro duchovní růst ( přirozený růst) naprosto nezbytná ! Bez pokory a důvěry v boží řád, se nemůžeme posunout ani o píď na ose svého duchovního vývoje. Je to, jakobychom se snažilli vkrást zadními vrátky do domova někoho, komu naprosto nedůvěřujeme, máme snahu ho kontrolovat a kecat mu do života a práce. Právem by se nás takový člověk zeptal, „Tak co u mě sakra chceš?“\nPRÁCE SE SVÝM STÍNEM Nejdůležitější je práce se svým nitrem, zejména s jeho stinnými zákoutími, kde se skrývá mnoho kostlivců. Snažíme-li se tyto kostlivce skrýt za světelnou clonou, brzy zjistíme, že to nějak nefunguje. Buď se nic neděje, pak to co přijímáme a s čím se naplňujeme není Světlo, nebo se kostlivci začnou probouzet a vycházet ze svého hrobu v našem srdci a duši, a pak víme, že je probudilo pravé božské Světlo. V tu chvíli se vak většina lidí vyděsí a očekává, že je Světlo spasí. Bez práce, bez uvědomění, bez přijetí stínu……..bez uznání naší zodpovědnosti jak za existenci stínu, tak i za jeho zmizení. Jenže, tak to nefunguje. Tito lidé pak začnou obíhat různé léčitele a hledat spasení. Co nejrychlejší, nejlevnější a hlavně tutové. Nedostanou to ! Buď je vesmír směřuje tak, že dojdou k samým léčitelským patlalům, nebo dojdou k probuzené bytosti, která jim řekne to co já : „Tuhle daň za duchovno musíte splatit sami, druhých se to netýká! “\nSMLOUVA Nikdo neví a nebo si nechce připustit, že i obyčejná Reiki stvrzuje smlouvu, která je nesmazatelná. Tato smlouva říká, že dostanete duchovní možnosti, ale ne zadarmo. Za všecho se platí. Výměna energií musí být v rovnováze. Jestli-že jste do duchovna vkročili (jakkoliv) pak musíte vědět, že dříve, nebo později, i vás čeká nutný proces transformace – tedy z lidského hlediska UTRPENÍ. A jak už jsem uvedla, součástí utrpení je vystoupání kundalini , tedy psychospirituální krize zvaná temná noc duše (šamanská smrt, nemoc). Cítím povinnost znovu zopakovat, že tato temná noc duše není žádným trestem, ale nedílnou součátí našeho růstu , jako kosmické duše. Dřív a nebo později tím projdeme všichni. Otázkou je, zda si uvědomujete tuto duchovní smlouvu a zodpovědnost s ní spojenou. Podle toho co vídám u mě v ordinaci značně pochybuji. Reiki a další metody jsou pro mnohé ještě dnes zábavou, nebo moderní kratochvílí.\nNĚCO SE DĚJE Musím uznat, že je velmi „podezřelé“, že k hromadnému zasvěcování do Reiki dochází v posledních cca 5 letech, kdy se do Reiki pouští i ti, kteří ještě před pár lety duchovně spali. Enormní nárust musí něco znamenat. Řekla bych, že vesmír už ztratil trpělivost a tak nabídl chtivým lidem léčivou polívčičku zvanou Reiki, aby je pořádně „prohnala“ a konečně lidstvo dokopala přes transformační očistnou fázi, k růstu ke Světlu. A podle toho jak pospíchá, se dá odvodit, že moc času už opravdu nemáme, než začne pořádná celosystémová mela. Možná to bude za pár let, možná za pár životů, ale už je to doslova za dveřmi – což potvrzují a dokládají mnohá proroctví starých národů ( tato proroctví často předávají otcové na syny už po tisíciletí). Je na čase s tím něco dělat. Je na čase dělat něco se sebou samými.\nNAPLŇ SVÉ SRDCE LÁSKOU Kdokoliv volá bude vyslyšen. Není rozdílu mezitím, kdo je už dávno vzhůru, a tím, co se právě probouzí. Všichni budou vyslyšeni v ten slavný den, kdy budou lidská srdce prolomena Jeho přítomností. Proto přestaňte hledat vy malověrní a vyčkejte až přijde (On). Osévejte svá malá pole, zavlažujte je a úrodu svou sklízejte s radostnou tváří. Nic neuspíšíte a nic se neopozdí. Každému bude dáno podle pozemských zásluh,nikoliv božských. Jen andělé mohou být měřeni božskými zásluhami, vám to nepřísluší. Jste jako děti, které se chtějí stát co nejdříve dospělými, avšak jakmile toho věku dosáhnou, jak rádi by zas byli bezstarostnými dětmi. Je radost pozorovat váš růst a k pláči je vaše marné snažení po něčem, co je nedosažitelné. Kdo si co zaslouží, to také dostane. Ne jinak. Potěšte náš zrak svými maličkostmi, které jsou dílem vaší duše a vašeho upřímného snažení. Není většího potěšení, než je právě to, co vy tak zanedbáváte – váš život. Prosévejte co ještě nebylo proseto a užívejte co vám bylo dáno. Jen tak můžete naplnit cyklus, který byl už dávno započat. A děkujte, že někteří z vás byli více požehnáni, neboť ti vám přibližují boží vůli, a nesnažte se být výše, nežli oni, neboť nenasytnost znamená ,že se vaše touhy nikdy nenasytí. A přejte těm, jenž jsou stiženi Duchem, aby měli sílu a přijali svou roli, neboť to dělají pro vás. Co jsem slíbil, to splním. Ne jinak. …………….. (informace od Svrchovaného) Pužití textů pouze s uvedením zdroje, v opačném případě jde o trestný čin.


Nový Harley-Davidson je do města - Novinky.cz\nNovinky.czAutoMotoNový Harley-Davidson je do města\nNový Harley-Davidson je do města\n13. 3. 2017, 8:14\nAmerický Harley-Davidson představil novou motorku. A budete se divit. Není to chopper, bobber, cruiser, ani nic jiného. Je to motocykl do města.\nJistě, není to skútr, ale na poměry téhle značky je to změna opravdu velká. Jmenuje se Street Rod, vychází z řady Dark Custom a jak sami vidíte, tohle je něco jiného, než dosud Harley nabízel.\nMathew Weber, hlavní konstruktér motorky i celé firmy o ní říká, že je prostě naladěná na větší výkon a točivý moment, než má jakákoli konkurence. Třeba motor V-Twin High Output Revolution X 750 je dvouválec s rozevřením 60°. Rozvod má typ SOHC a dostal ostřejší vačky, aby se mohl pochlubit výkonem kolem 51 kW (70 k při 8750 ot./min) a největším točivým momentem 65 Nm při 4000 ot./min.\nMotoru je přizpůsobený i rám a zavěšení. Vpředu má obrácenou vidlici 43 mm, která má uchycení v ostřejším úhlu 27° pro zrychlení řízení. Zadní tlumiče používají externí nádobku, takže i při zvýšeném zdvihu 117 mm (navýšení o 31 %), dokáže mít stabilní pružicí charakteristiku v celém rozsahu.\nEleganci dávají za dost sedmnáctipalcová černá kola, na nichž jsou navlečeny pneumatiky o rozměrech 120/70 R17V vpředu a 160/60 R17V vzadu. Motocykl bude nabízen ve třech barevných kombinacích: Vivid Black, Charcoal Denim a Olive Gold. Cena byla pro Evropu stanovena na 6800 euro bez DPH, což je v přepočtu asi 185 000 Kč.


Na kole vinohrady Uherskohradišťska - V Česku - Výlety - KOLO.cz\nOd podzimu 2006 pořádá Městské informační centrum v Uherském Hradišti cyklovýlety po tamních vinohradech. Projekt propojuje oblíbený sport s regionálním vinařstvím a je rovněž ideální příležitostí k poznání přírodních krás a pamětihodností regionu. Symbolické otvírání cyklostezek proběhne 21. dubna 2012.\nPřipraveno bude pět tras, které startují z Uherského Hradiště. Šestá trasa, Stezka Komenského, startuje z Uherského Brodu.\n1. STEZKA BLATNICKÉHO ROHÁČE (55 km, převýšení: 130 m, start: 9.45 hod.)\nUh. Hradiště - Kunovice – Ostrožská Nová Ves (Vinotéka u sv. Vavřince*) – Ostrožská Lhota – Hluk (Památkové domky*) – Boršice u Blatnice (Víno ZLOMEK – VÁVRA)- Blatnička (Víno HRUŠKA) - Blatnice pod sv. Antonínkem (Blatnické muzeum,Vinařství KOZUMPLÍK, vinařské búdy Pod Starou horou - Vinařství Jan CÍCHA, Vinařství Ing. Masařík Vojtěch; Vinotéka firmy BLATEL) -Uherský Ostroh (Lichtenštejnské sklepy - Vinařství Vyskočil) -Včelí naučná stezka - Ostrožská Nová Ves - Kostelany nad Moravou (most přes řeku Moravu) – Uh. Hradiště\n2. STEZKA MUŠKÁTU MORAVSKÉHO (45 km, převýšení: 120 m, start: 9.50 hod.)\nUh. Hradiště – Kostelany nad Moravou (most přes řeku Moravu) – Nedakonice - Polešovice (Šlechtitelská stanice vinařská Polešovice – Zdeněk HABROVANSKÝ, DROBILOVO VÍNO – Richard Drobil ) - Vážany (rozhledna Doubí)- Tučapy - Boršice (Vinaři z Boršic – Záhradkářský dům, Vinné prameny – Libor Kořínek; Vinný sklep SOVÍN) – Buchlovice (Vinotéka zámek Buchlovice, Muzeum Podhradí, Vinotéka Dvořanů) – Zlechov – Staré Město (archeologická lokalita Na Špitálkách) - Uh. Hradiště\n3. STEZKA DOLNÍM POOLŠAVÍM (45 km, převýšení 80 m, start: 9.55 hod.)\nUh. Hradiště – Kunovice (Slovácký sklep)– Podolí (Kaple svatého Ducha) - Míkovice (vinaři KPV Míkovice – Hospoda u Slezáčků) – Veletiny – Vlčnov (Vlčnovské búdy – vinaři z Vlčnova, Rozhledna Hraběcí)– Veletiny (Veletinské búdy ve Staré hoře)– Popovice (Potomákovo muzeum krojů, vinaři z Popovic - areál Amfík Bukovina) – Vésky – Sady (Vinařství Josef Medek, Vinařství Josef Hron a spol., archeologická lokalita Sady - Špitálky) – Uh. Hradiště\n4. STEZKA VELEHRADSKÁ (30 km, převýšení: 70 m, start: 10.00 hod.)\nUh. Hradiště – Staré Město – Modrá (Archeoskanzen Modrá)– Velehrad (Klášterní sklepy Velehrad/Vinný sklep Stojanov – AGRO Zlechov, Velehradský dům sv. Cyrila a Metoděje, HOTEL MLÝN VELEHRAD) – Tupesy (Muzeum tupeské keramiky) – Břestek – Buchlovice (Zámek Buchlovice - Záchranná stanice volně žijících živočichů, Vinotéka zámek Buchlovice, Muzeum Podhradí, Vinotéka Dvořanů) – Zlechov – Staré Město (KOVOSTEEL – Den Země)– Uh. Hradiště\n5. STEZKA ZA MORAVÚ (35 km, převýšení: 50 m, start: 10.05 hod.)\nUh. Hradiště – Baťův kanál – Huštěnovice (Muzeum Huštěnovice – vinaři z Huštěnovic) - Spytihněv (Přístaviště Spytihněv) - Napajedla (Zámek Napajedla – zámecká vinotéka) - Topolná (vinaři z Topolné – hřiště TJ Topolná) - Kněžpole (Víno Zdeněk HUDEC) – Jarošov (vinaři z Jarošova - Motorest u pivovaru) - Uherské Hradiště - Mařatice (Vinný sklep U Lisu - Vinohradská ulice) – Uh. Hradiště\n6. STEZKA KOMENSKÉHO (53 km, převýšení 130 m, start: 10.00 hod.)\nUh. Brod – Nivnice – Dolní Němčí – Slavkov – Boršice u Blatnice (VÍNO ZLOMEK – VÁVRA) - Blatnička (Víno HRUŠKA) – Blatnice pod sv. Antonínkem (Blatnické muzeum, Vinařství KOZUMPLÍK, vinařské búdy Pod Starou horou - Vinařství Jan CÍCHA, Vinařství Ing. Masařík Vojtěch; Vinotéka firmy BLATEL) – Uherský Ostroh (Vinařství Vyskočil - Lichtenštejnské sklepy) - Ostrožská Lhota – Hluk (Památkové domky) - Vlčnov (Vlčnovské búdy – vinaři z Vlčnova, rozhledna Hraběcí) – Uh. Brod\nVíce naleznete na www.uherske-hradiste.cz/\nVrátit se na: « Videoreportáž z podzimu 2011\nVideoreportáž z podzimu 2011\n17.04.2012 - V Česku - autor: TomasGladis - 23481x


3 pomazánky z červené řepy - Jakbýtfit.cz\nKonzumace červené řepy obecně zvyšuje odolnost organismu. Může být nápomocná i při léčbě rakoviny. Pravidelné pití šťávy z řepy může pomoci našemu organismu i při boji s touto zákeřnou chorobou. Pektiny nám pomáhají při trávení, řepa snižuje množství škodlivého cholesterolu a pročišťuje střeva.\nDost často se doporučuje i během těhotenství, kdy pomáhá totiž při zdravém vývoji plodu. Prospívá tvorbě červených krvinek, je vhodná také při chudokrevnosti a pomáhá při častých chřipkách a nachlazeních. Nejlepší účinky na zdraví má syrová. Pro lepší chuť jsou nejlepší bulvy s maximálně osmicentimetrovým průměrem. Při tepelném zpracování je lepší ji před vařením neloupat, aby tak neztrácela zbytečně moc své životodárné blahodárně působící šťávy.\n1 Pomazánka z červené řepy, ořechů a česnekem\n2 Pomazánka z červené řepy s majonézou\n3 Pomazánka z červené řepy a tvarohu\nPomazánka z červené řepy, ořechů a česnekem\nZajímavá pomazánka se vždycky hodí a slouží jako záchrana, když vám přijde nečekaná návštěva. Když potřebujete připravit pohoštění nebo zajímavou svačinu či rychlou večeři. Zkuste třeba červenou řepu smíchat s vlašskými ořechy a česnekem. Vaření řepy vám zabere tak hodinu a z uvedeného množství uděláte porce pro 4 osoby.\n250 g vařené či pečené červené řepy\n50 g nasekaných vlašských ořechů\nSmíchejte 250 g vařené nebo pečené červené řepy, kterou nastrouháte, přidejte 50 g nasekaných vlašských ořechů, 3 prolisované stroužky česneku, 50 g bílého jogurtu a 2 lžíce majonézy. Osolte, opepřete a pěkně promíchejte. Pak můžete podávat.\nPomazánka z červené řepy s majonézou\n1 ks lučina\nČervenou řepu uvaříme ve slupce. Poznáme to tak, že je možné píchnout do půlky bulvy vidličkou. Po vychladnutí ji oloupeme a na struhadle nastrouháme najemno. K řepě přidáme lučinu nebo pomazánkové máslo, červenou cibulku nakrájenou nadrobno a asi 2 lžíce majonézy, kterou může nahradit kysaná smetana nebo bílý jogurt. Pak vše velmi důkladně promícháme vidličkou. Podle chuti pomazánku dosolíme a opepříme, můžeme taky pro dochucení použít nějakou bylinkovou sůl.\n250 g předvařená červená řepa\nČervenou řepu pokrájíme na menší kousky a vhodíme ji následně do mixéru. Přidáme na kousky pokrájenou cibuli a oloupaný česnek. Pak pomazánku osolíme, opepříme a chvilku ji promixujeme, aby se zelenina spojila. Pak přidáme tvaroh a ještě jednou jej promixujeme. Pouze na chvíli, aby se vše promíchalo, ať řepu nerozmixujete úplně na kaši. Pomazánku přendejte do misky a necháme ji alespoň hodinku v lednici odležet a podáváme ji namazanou na čerstvém pečivu.\nŠtítky: červená řepa, pomazánka, Pomazánky z červené řepy, zajímavá pomazánka\nod Pavla Růžičková 30.3.2018


Apramo EROS Slate Gray 2019 | pinkorblue.cz\nApramo EROS Slate Gray 2019\nApramo Autosedačky 9 - 36 kg\nVšechny varianty Apramo EROS Slate Gray 2019\nČíslo výrobku: A259445\nApramo® EROS™, autosedačka skupiny I / II / III mit ISOFIX Adapter und Top Tether\nVěk: 9 měsíců až cca. 12 let\nOptimálněji už to nejde Apramo autosedačka EROS™ má mnoho výhod, kvůli kterým by si měli rodiče na převoz svých dětí tuto autosedačku přát! Příjemná jízda, a bezpečné sezení!\nInovativní, nová Apramo autosedačka EROS™ je s ISOFIX adaptérem a s TOP tether přínáší více stability a bezpečnosti při převozu Vašich dětí v autě. Apramo autosedačka EROS™ je s její nastavitelnou konstrukcí a možností přizpůsobení autosedačky, roste s Vaším dítětem po mnoho let a stane se jeho společníkem. Bezpečnost na prvním místě zachraňuje životy. Prodyšné, antialergenní a odolné potahy, látky a polstrování doplňují rafinované, do detailu promyšlené prvky. Vlákna v látce zajišťují příjemnou cirkulaci vzduchu a a nechají Vaše dítě komfortně a pohodlně cestovat. Jednoduchá instalace a užití je u těchto autosedaček zaručena. Pro zajištění pohodlí má Apramo jedno extra polstrování pro usazení nejmenších dětí. 4x nastavitelná pozice na ležení zvyšuje komfort při cestování.\n• Skupina II/III určena pro Děti od 9 do 36 kg (9 bis 12 Jahre)• Výškově nastavitelná opěrka hlavy do 11 poloh:• SSIP Ochrana proti bočnímu nárazu• Integrovaný 5 bodový pásový s centrálním upevněním (9-18 kg)\n• 4x nastavitelná pozice opěrky\n• ISOFIX (RIGIDFOX) + Top Tether instalační systém\n• Extra polstrování pro nejmenší\n• Lehce odnímatelný, pratelný potah\nRozměry (délka x šířka x výška): 51 x 46 x 61 cm\nNávrh na změnu popisku produktu A259445.


Statistici: Zotavování německé ekonomiky zaostává za jinými unijními zeměmi – Investiční web\nStatistici: Zotavování německé ekonomiky zaostává za jinými unijními zeměmi\nZotavování německé ekonomiky z několika vln koronavirové pandemie zaostává za jinými evropskými zeměmi. Silně průmyslová země, kterou trápí i problémy v dodavatelských řetězcích, se na rozdíl od většiny evropských ekonomik ani ke konci loňského roku nevrátila na úroveň čtvrtého kvartálu 2019. Vyplývá to ze srovnání, které ve čtvrtek zveřejnil německý statistický úřad. Předkrizovou úroveň nedohnalo za stejné období ani Česko.\nDvacet zemí z unijní sedmadvacítky se v loňském čtvrtém kvartálu buď vrátilo na úroveň před koronavirovou krizí, nebo ji překonalo. Hrubý domácí produkt (HDP) Německa se ale v posledních třech měsících roku ve srovnání se čtvrtým čtvrtletím 2019 snížil o 1,1 procenta.\nKe konci roku zpomalovaly v největší evropské ekonomice především spotřebitelské výdaje. Nedařilo se ale ani průmyslu a v jeho rámci zvláště výrobě aut, kterou trápily výpadky v dodávkách a nedostatek materiálu.\nV předkrizovém srovnání zaznamenalo nejsilnější ekonomický růst v EU ve čtvrtém čtvrtletí Irsko (+15,3 procenta), Estonsko (+7,2 procenta) a Slovinsko (+6,6 procenta). Hůře než Německu se v tomto srovnání vedlo ekonomice Španělska (-4,0 procenta), Česka (-1,9 procenta), Portugalska (-1,4 procenta) a Slovenska (-1,2 procenta).\nEkonomika Evropské unie jako celku v tomto čase ve srovnání s obdobím před krizí přidala 0,6 procenta. Výrazně lépe se vedlo Spojeným státům, jejichž ekonomika ve čtvrtletí vykázala růst o 3,2 procenta, uvedl statistický úřad.


[ Příspěvků: 1116 ] Přejít na stránku Předchozí 1 ... 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75 Další\nNapsal: stř 16.04.2014 13:16\nHK 401B jsem měl dvě a nerozchodil jsem ani jedno..\nNapsal: stř 16.04.2014 13:34\nDěkuji to jen potvrzuje má slova. Lidé stejně to budou kupovat a lamentovat a prosit o radu jak to zprovoznit\nNapsal: stř 16.04.2014 14:18\nAgy: Díky moc, přesně tuhle odpověď jsem potřeboval. To jsem chtěl vědět celou dobu, ne co si mám koupit nebo co je lepší. Jasně, že si klidně koupím něco jiného a lepšího, ale teď chci vědět v čem je chyba\nNapsal: stř 16.04.2014 14:33\nAle to přece dává smysl diskusním fórům jako je toto!\nJe zbytečné dělat z těchto lidí neposlušné, nesvéprávné hlupáčky, kteří si nedali říct, a teď jdou pokorně s prosíkem.\nJen se k potřebným informacím nedostali včas a chytili se do pasti. Teď celkem logicky předpokládají, že by jim ostatní modeláři jaksi z kolegiality mohli poradit pokud možno bezbolestnou cestu jak z té pasti ven.\nKdyž už do toho teda spadli - poradíš jim lepší cestu, než se zeptat tady na fóru?\nKdybys nebyl tak tajemnej a dopsal si do svého profilu aspoň obec kde se nacházíš, už by ti možná dávno někdo nabídnul nějaký gyro na test k zapůjčení a mohl's mít po starostech...\nJá ti klidně nějaké půjčím, ale v Brně...\nNapsal: stř 16.04.2014 14:49\nMé odpovědi byly směřované spíš lidem co by se pro HK mohli rozhodovat, kdybych toto četl jak jsem začínal možná bych si dal říct ale to je těžké soudit. Jen myslím že se kolega bude stejně trápit i přes to, že to třeba rozchodí. Helina vzlétne, ale nebude to stejně to pravé ořechové, časem k tomu stejně všichni dojdou pokud je to neodradí\nNapsal: stř 16.04.2014 14:54\nNejsem tajemný, jsem z Brna Jen časově nestíhám a nevím rychle jak to doplnit. Teď jsem dojel ze Slovenska. Jinak vyřešeno!!!!!! Proměřil jsem spínače a u reversu nespínal!!!! Byl pořád vyplý. Pořádně jsem jej rozchodil silou a je vše v pořádku. Gyruje na správnou stranu. Díky všem za rady, hodně jsem se toho tady za 2 dny naučil Jak to půjde zkusím vzlétnout. Ještě jednou díky.\nNapsal: stř 16.04.2014 15:15\nNo sláva! Hmota opět pokořena člověkem!\nNo a jestli začínáš, tak... víš jak. ... Nenech se zlákat k tomu abys hned někam zkoušel letět, pěkně poviset, ocáskem k sobě, přistát, rozdejchat a znova, jako u blbejch\nJo a případné cumily pošli raději s odkazem na bezpečnost někam do háje, aby tě nehecovali....\nNapsal: stř 16.04.2014 15:36\nJasne,nemam zatim velke cile a hlavne chci byt na to sam . Jeste jednou diky\nNapsal: stř 16.04.2014 15:43\nTak hodně povedených startů a ještě víc povedených přistání.Ono nahoru to jde skoro samo,ale dolu už je to někdy krapet o ůsta.\nNapsal: stř 16.04.2014 16:26\nGratuluji, pokud tě to chytne tak to časem vytuníš. Hlavně pomalu a nízko\nPokud bys potřeboval kříž tak jej dám za cenu materiálu.\nNapsal: stř 16.04.2014 20:13\nProměřil jsem spínače a u reversu nespínal!!!! Byl pořád vyplý. Pořádně jsem jej rozchodil silou a je vše v pořádku. Gyruje na správnou stranu.\nJeště mě tak napadlo..\nPokud se ten přepínač dá považovat za nespolehlivý (a to asi dá) pak bych uvažoval nad tím, že bych ho propojil natvrdo, prostě přemostil.\nNepředpokládám, že bys to gyro chtěl přehazovat mezi různými helinami, a když si náhodou vzpomene že by zase chtěl zlobit, mohlo by to znamenat hodně nepříjemné překvapeni...\nPokud bys o tom uvažoval a netroufal si na to, tak klidně písni vzkaz na soukromou zprávu, na SMD elektroniku jsem celkem vybavenej.\nNapsal: čtv 17.04.2014 7:04\nMel sem dve HK401B. To prvni bylo moje uplne prvni gyro - driftovalo doleva porad a stale. Naucil sem se s tim nejak litat a poslal ho pak dal po koupi jineho. Pak sem koupil na pokus pro auto dalsi HK401B - driftovalo snad jeste vic nez to prvni a opet doleva.\nPochybuju ze existuje nejake HK401B ktere touhle chybou netrpi skoda penez. Ale s jeho prepinaci sem nikdy problem nemel.\nMimochodem, pouziva nekdo z vas ve 450ce 4x A123 2300mAh? Nak\nNapsal: čtv 17.04.2014 12:11\nHK401B som mal a fungovalo naprosto bez problemov. Dokonca som ho isty cas mal aj v Protose.\nJe potrebne ho v normal mode nastavit posuvanim serva po trubke (alebo tiahlom) tak, aby nikam neuhybalo a potom bude v HL mode fungovat.\nA este som si spomenul - pre zlepsenie funkcnosti tohto gyra bola na zahranicnom fore doporucena mala uprava. Spocivala v zaisteni plosneho spoja vo vnutri gyra zalepenim tavnym lepidlom alebo aspon zaistenim vypchanim molitanom alebo niecim podobnym. Plosak nebol dokonale zaisteny proti pohybu. Tuto upravu som robil aj ja.\nNapsal: pát 18.04.2014 9:13\nTistaky HK401 jsem k sobe podle te upravy prilepil a samotne streva gyra pak v krabicce zajistil molitanem. I kdyz sem ho v normal modu vyladil aby ve visu ocas nikam neuhybal, stejne v HL modu driftovalo doleva. Nak\nNapsal: sob 19.04.2014 10:44\nMě na Tarotu gyro HK401 taky hodně ujíždělo doleva. Po pár letch jsem dostal na letišti nabídku na gyro Futaba GY520 za 1200 kč. Koupil jsem ho a je supr, drží jak přibitý i v bočním větru


Lébl: Mým cílem je vrátit na OH český mužský beachvolejbal — Volejbal — ČT sport — Česká televize\nLébl: Mým cílem je vrátit na OH český mužský beachvolejbal\n15. 11. 2016 18:30, autor: ČT sport\nPraha - Nový šéf beachvolejbalu Martin Lébl chce využít současný zájem dětí o plážový volejbal. Po nástupu do funkce si vyříkal názory s trenérem Simonem Nauschem, kterého loni kritizoval za rozpad páru Markéta Sluková, Kristýna Kolocová. Lébl také věří, že na olympiádě v Tokiu budou i čeští muži.\nBývalý úspěšný reprezentant v šestkovém volejbalu a účastník olympiády v Sydney 2000 na písku Lébl přijal pozici šéfa českého beachvolejbalu před měsícem. Vyříkal si názory s trenérem Nauschem, kterého loni v létě ostře kritizoval za rozpad dvojice "Kiki a Maki". "Byly to moje profesní komentáře, které jsem v té době tak cítil," řekl Lébl. "Se Simonem se známe, řekněme, patnáct let. Měli jsme na to téma debatu a věřím, že jsme schopni hodit tohle oba za hlavu. Uděláme tlustou čáru a budeme schopni spolupracovat, aby z toho měli benefit oni a celé prostředí českého beachvolejbalu, což už se daří."\nSluková začala hrát s Barborou Hermannovou a na konci loňského roku vyhrály turnaj Světového okruhu kategorie Open, letos skončily druhé na mistrovství Evropy a kvalifikovaly se na olympijské hry do Ria. "Udělaly za rok obrovský kus práce. Nechci, aby to vyznělo, že je tady opěvuji, ale je fantastické, aby se během roku nová dvojice dostala na olympiádu. Za to jim patří obrovský klobouk dolů," uvedl Lébl.\nKolocová s Kvapilovou nestačily v Pelhřimově na Slukovou a Hermannovou, 6. 11. 2016\nNa hrách v Riu startovala pouze jediná česká dvojice, což byl oproti předchozím hrám v Londýně ústup z pozic. Lébl si přeje, aby za čtyři roky v Tokiu byla česká beachvolejbalová výprava početnější. "Holky jsou dál naše želízko číslo jedna a věřím, že se objeví. Mým dalším osobním cílem je vrátit tam český mužský beachvolejbal, i když cesta je strašně dlouhá a nejsem si jistý, jestli nám ty čtyři roky budou stačit. Ale budeme se o to snažit," řekl Lébl.\nCentralizace v juniorských kategoriích\nRád by více podchytil a centralizoval práci s reprezentací. Řešit bude věčné dilema, zda z pozice svazu mluvit do složení dvojic. "Je to napůl kolektivní a napůl individuální sport. Někde ve světě rozhoduje svaz a jinde to nechávají na dvojicích. Já se chci zaměřit na centralizaci v juniorských kategoriích, kde svaz musí mít mnohem větší slovo, jak se bude trénovat a kdo s kým bude hrát," nastínil Lébl.\nLébl zná prostředí šestkového i plážového volejbalu a nechce, aby si navzájem konkurovaly. "Beachvolejbal nikdy nebude přetahovat extra talenty šestkové reprezentace jako Donovan Džavoronok, protože takový hráč si na mezinárodním trhu vydělá víc. Ti jsou na to moc dobří a i beachvolejbal se s tím musí smířit, že tihle hráči nikdy nebudou hrát beachvolejbal. Snažím se najít shodu, aby jak beach, tak šestky pochopily, že by měly existovat vedle sebe bez problémů," zakončil.


Už přes 800 lidí chce pomáhat v pandemii skrz portál Pomůžeme.si – Roklen24.cz\nUž přes 800 lidí chce pomáhat v pandemii skrz portál Pomůžeme.si\n14:13 19. března 2020\nWebová platforma Pomůžeme.si, která vznikla teprve minulý týden za účelem propojování dobrovolníků s organizacemi, které momentálně potřebují posily, roste každým dnem o stovky zájemců. V současné době jejich počet přesáhl 800 a jejich řady se rozrůstají každou hodinou. Iniciativa také včera spustila aplikaci pro partnery – tedy dobročinné spolky a organizace – kteří teď díky ní mohou snadněji hledat dobrovolníky ve svém okolí. Přihlásit se jako dobrovolník nebo organizace, která shání pomocné síly, je možné na webových stránkách www.pomuzeme.si. Platformu se podařilo vyvinout za pouhých 5 dní, stojí za ní zaměstnanci pražské firmy Applifting a řada dalších jednotlivců, kteří se do vývoje zapojili dobrovolně.\nPlatforma Pomůžeme.si dnes zároveň podepíše první online smlouvy s dobročinnými organizacemi přes portál iSmlouva.cz. Zájem o jejich uzavření projevily mimo jiné celorepubliková náboženská společnost Diakonie ČCE, teplické dobrovolnické centrum SPOLU proti samotě, Městská charita České Budějovice, SOCIÁLNÍ SLUŽBY PRAHA 9 a spolek Trimed. „Již se nám podařilo domluvit se s Diakonií, která má po celé republice 153 poboček. Naši aplikaci bude využívat Městská charita České Budějovice, studenti 3. lékařské fakulty organizující dobrovolníky do pražských nemocnic a také jsme v kontaktu s krizovým štábem Hlavního města Prahy. Zároveň jednáme s dalšími neziskovými i státními organizacemi,” říká autor a koordinátor projektu Tomáš Landovský.\nPomoci může kdokoliv\nK Pomůžeme.si se může přihlásit kdokoliv a odkudkoliv, ať už jako dobrovolník, nebo jako organizace, která shání pomoc veřejnosti. „V registračním formuláři navolíte základní údaje, jako například, ve které oblasti se nacházíte a co můžete nabídnout. My už vás poté propojíme s vhodnými organizacemi v okolí,” vysvětluje stručně princip Pomůžeme.si Landovský.\n“Ať už jde o velké nebo malé město, neziskovku nebo nemocnici, Pomužeme.si je tady pro všechny, kteří potřebují dobrovolníky. Například zrovna včera nás oslovila nemocnice v Železném Brodě, která sháněla lidi na pomocné práce,” říká Landovský.\nStovky nových zájemců a první uzavřené smlouvy s organizacemi\nPlatforma Pomůžeme.si vznikla ve čtvrtek 12. března sdílením online dotazníků, které mapovaly, zda se lidé mají na koho obrátit v případě nouze. Průzkumu se zúčastnilo přes dva tisíce lidí a 90 % z nich projevilo zájem pomoci druhým. Projekt je odpovědí na obrovskou vlnu solidarity Čechů, kteří chtějí být užiteční v době pandemie infekčního onemocnění COVID-19.\nOd té doby se množí podané přihlášky, zájemci přibývají každou hodinou po desítkách. Platformu teď čeká podepsání prvních oficiálních smluv, všechny přitom budou uzavřeny online přes platformu iSmlouva.cz. “Digitální podepisování nám umožňuje řešit všechny byrokratické záležitosti mnohem dynamičtěji, než by tomu bylo za běžných podmínek. Jsme rádi, že existuje cesta, jak pomoc efektivně zprostředkovat se všemi právními náležitostmi, aniž by bylo nutné vyjíždět k vyřizování osobně. To je v době karantény, kterou plně respektujeme, naprosto zásadní,” míní autor a koordinátor služby.


Dálnice D10 byla kvůli vážné nehodě několik hodin uzavřená – Novinky.cz\nDálnice D10 byla ve směru na Turnov mezi 31. a 32. kilometrem několik hodin uzavřena kvůli nehodě tří osobních aut. Čtyři lidé byli zraněni, jedním z nich bylo i dítě, které museli záchranáři resuscitovat. Uvedli to mluvčí středočeské policie Jakub Vinčálek a mluvčí středočeské záchranné služby Petra Effenbergerová. Provoz byl obnoven kolem 13:15.\nstředa 28. prosince 2016, 10:57\n(Aktualizováno: středa 28. prosince 2016, 13:58 )\nPodle mluvčí středočeské záchranné služby mají dva lidé středně těžká poranění, další osobu přepravil vrtulník s těžkými zraněními do jedné z pražských nemocnic.\nU dítěte nastala zástava oběhu, záchranáři provedli resuscitaci a napojili dítě na umělou plicní ventilaci, uvedla Effenbergerová. Sanitka je pak převezla do pražské nemocnice v Motole.\nVyšetřování příčin nehody


PČR, PS 2017-..., 13. schůze, část 77 (24. 5. 2018)\nDále tu máme návrh pana poslance Bendy, aby tisk 87, bod 28, antikuřácký zákon, byl zařazen pevně, pokračování projednávání, na úterý 29. 5. jako čtvrtý bod, jelikož už máme tři pevně zařazené body.\nTakže přistoupíme k hlasování a zahajuji hlasování teď. Kdo je pro, stiskněte tlačítko a zvedněte ruku. Kdo je proti?\nV hlasování číslo 69 přihlášeno 105 poslanců, pro 102, proti nula, zdrželi se 3. Návrh byl přijat.\nA jako poslední návrh na úpravu schváleného pořadu schůze zde mám návrh pana předsedy volební komise Kolovratníka, aby volební body číslo 93, volba Rady ČTK, 95, volba Státního zemědělského intervenčního fondu, a číslo 96, Rada Českého rozhlasu, byly pevně zařazeny na středu 30. 5. ve 12.45. Nebudu to tady už číst znova. Aha, vy tady máte na papíře, co jste mi dal, napsáno 12.30, ale tady jste říkal 12.45. Takže 12.45? Ano, 12.45. Takže o tomto budeme hlasovat.\nJá zahajuji hlasování teď. Stiskněte tlačítko a zvedněte ruku, kdo souhlasí. Kdo je proti?\nV hlasování číslo 70 přihlášeno 105 poslanců, pro 104, proti nula, zdržel se 1. Výsledek - byl přijat.\nTakže tím jsme se vypořádali se všemi návrhy na úpravu programu schůze. Já tady přečtu ještě omluvy. Omlouvá se mezi 10. a 11. hodinou z důvodu jednání pan poslanec Robert Králíček, z dnešního dopoledního jednání do 12 hodin se ze zdravotních důvodů omlouvá paní poslankyně Andrea Babišová, ze zdravotních důvodů se omlouvá z dnešního jednání Poslanecké sněmovny paní poslankyně Květa Matušovská. Omlouvá se od 14.30 z pracovních důvodů paní poslankyně Marcela Melková, omlouvá se pan poslanec Farský dnes od 9.30 do 11.15 a od 16.30 do konce jednacího dne z důvodu jednání ve volebním kraji. Pan poslanec Petr Dolínek se omlouvá z dnešního jednání od 9 do 10.30, a to z pracovních důvodů. Pan poslanec Jan Farský - aha, to už tady bylo. A pan premiér a předseda vlády Andrej Babiš se omlouvá do 14.30 a ústních interpelací se již pan premiér zúčastní. Dále poslední omluva, opět pan Farský, tak to jsme tady měli třikrát.\nBudeme pokračovat. Nyní bychom tedy zahájili bod\nProjednání důsledků závazků a migračních rizik, které vyplývají\nz podpisu Marrákešského protokolu ministrem vnitra vlády České republiky\nTento bod byl mimořádně zařazen na základě úterního hlasování Poslanecké sněmovny. Prosím, aby se slova ujal zástupce navrhovatelů tohoto bodu poslanec Radek Rozvoral, který, bude-li souhlasit, se stane zároveň i jeho zpravodajem. Souhlasíte, pane poslanče? (Ano.) Takže budete zároveň navrhovatelem i zpravodajem. Tak prosím.\nPoslanec Radek Rozvoral: Děkuji za slovo, pane předsedající. Dobré ráno, vážené kolegyně, vážení kolegové, vážení členové vlády. Já bych tedy ještě poprosil za poslanecký klub SPD o půlhodinovou přestávku vzhledem k tomu, že tady není pan ministr Metnar. (Dotaz předsedajícího mimo mikrofon.) Požádal jsem za klub SPD o půlhodinovou přestávku, aby se toho bodu zúčastnil pan ministr Metnar.\nMístopředseda PSP Tomio Okamura: Dobře, já vyhovím vaší žádosti a vyhlašuji tedy pauzu do 10.14 z toho důvodu, aby se dostavil pan ministr vnitra Metnar. (Upozornění ze sálu mimo mikrofon.) Pardon, omlouvám se, já jsem se přeslechl, jak je hluk v sále. Žádost byla o půl hodiny, to znamená, zahájíme v 9.45. V 9.45 se sejdeme. Omlouvám se, byl tady hluk. Takže půl hodiny do 9.45, ano.\nPoslanec Jan Chvojka: Jestli můžu poprosit, tak my bychom si vzali taky ještě čtvrt hodiny pauzu, takže do 10 hodin, jestli můžeme.\nMístopředseda PSP Tomio Okamura: Dobře, ještě žádost ČSSD, takže pauza do 10 hodin, tedy dalších 15 minut. Takže se sejdeme v 10 hodin v sále Poslanecké sněmovny.\n(Jednání přerušeno v 9.15 hodin.)***


Rockerka nemusí mluvit sprostě - kulturní magazín Uni\nRockerka nemusí mluvit sprostě\nSpektrum muzikantských aktivit Dorky Barové bylo už i tak úctyhodné. Nyní si zpěvačka, cellistka a skladatelka „přibrala“ ještě federální rockovou kapelu Tugriki, spontánně založenou se členy Korben Dallas. Což není zdaleka všechno. Dočtete se o žhavém Mexiku, sólovém albu, těšínském humoru i lublinských slzách.\nKapela Tugriki, která právě vydala první album, vznikla z „náhlého popudu“. Jak to přesně bylo?\nJuraj Benetin z Korben Dallas ohlásil pauzu v činnosti ve stejnou dobu jako Aneta Langerová, se kterou jsem hrála docela často. V ten moment se mi ozval baskytarista Lukáš Fila, že ostatní členové Korben Dallas nechtějí v mezičase zahálet a jestli spolu něco neuděláme. Díky odmlce Anet mi nějaký prostor zbyl, a tak jsem řekla jenom „tak jo“.\nIntuice ti prozradila, že spolupráce bude fungovat? Znala jsi kapelu dobře už předtím?\nNapřed, v listopadu loňského roku, jsme si samozřejmě dali schůzku. Nevěděli jsme hned, jestli nám společné hraní půjde. Ale dříve jsem Korben Dallas opravdu neznala. Teprve když s nimi Aneta nazpívala duet, dozvěděla jsem se o nich jejím prostřednictvím. A poslechla si desku se symfonickým orchestrem Kam ideme, pro kterou duet vznikl. Teprve když mi zavolali, našla jsem si na YouTube, jak hrají ve třech, popřípadě ve čtyřech se stálým hostem Ľuboslavem Petruškou, který je jinak členem Chili Liki Tu-a. Když jsem přistoupila na spolupráci, začali jsme komunikovat „virtuálně“. Lukáš píše výborné texty, které mi začal posílat mailem. Další verše dodal i bubeník Ozo Guttler. V září a v říjnu loňského roku jsem vybrané texty zhudebňovala a posílala jim zpátky dema.\nSlovenština s polským přízvukem\nSlovenština ti sedí. Stejně jako ti měkkostí vyhovuje polština, že?\nŽe jo? Nejdříve jsem měla strach z přízvuku, ale Slováci mi říkají, že sice cizí přízvuk mám, jenže polský. Což jim zní příjemněji než ten tvrdší český. Nejdříve jsem chtěla zpívat jenom slovensky. Ovšem kluci mě přesvědčili, že česky mluvím a že bude přirozené použít oba jazyky. Souhlasila jsem, i když vlastně česky zpívám nerada a netajím se tím. Ale byla to výzva.\nKdyž jsi začala připravovat repertoár, měla jsi nějakou „zvukovou“ inspiraci, předlohu? Jde samozřejmě o subjektivní dojem, ale například píseň V kuchyni lehce připomene sound některých interpretů a raných alb labelu 4AD. Ale samozřejmě netuším, jestli vůbec něco takového sleduješ.\nNe, to mi opravdu nic neříká. Písničky jsem vlastně psala stejně, jako kdybych je připravovala sama pro sebe. A hlavně, měla jsem předem k dispozici texty, což je pro mě jednodušší. Už slova mě jako autorku hudby někam hodí. Obsahem i rytmem. Vedou mě určitou cestou. Kluci dostávali dema, na která jsem nahrála třeba tři stopy cella a čtyři vokály. Hrozně jsem se těšila na moment, až si zahrajeme, kdy kluci písně uchopí s novým zvukem, s dalšími nástroji.\nNa desce se opravdu překvapivě soudržně spojily dva zvuky a dva světy, i když bych to nečekal.\nTo by předtím nenapadlo nikoho. Ještě před půl rokem ani mě. Ovšem tím, že Ozo i Lukáš mají rádi Tara Fuki a znali mě i od Anet, asi věděli, proč oslovují zrovna mě. Alespoň když jsem se jich ptala, jak jsem je „napadla“ zrovna já, zmiňovali Tara Fuki.\nTugriki vyplňují pauzu dvou jinak často hrajících kapel. Jde o jednorázový projekt, který skončí s návratem Langerové a Korben Dallas na pódia?\nMysleli jsme si, že ano, ale nakonec ne! Všechno jde tak hladce, a tak nás to baví, že chceme s Tugriki pokračovat. Z těch demáčů, posílaných mailem, jsme udělali písničky během pouhých tří čtyř dnů společného zkoušení. A hned během těch prvních dnů jsme natočili kompletní instrumentální základy šesti skladeb, a ještě se dobře seznámili. Všechno sepnulo výborně i po lidské stránce. Ale zase určitě nejde o kapelu, která má ambice hrát třicetkrát do měsíce. Kvůli dalším muzikantským závazkům, ale i proto, že kluci to mají jinak. Nejsou hudebníci na plný úvazek. Všechny je živí nějaké hlavní zaměstnání a při plánování turné třeba řeknou, že nechtějí být dva víkendy po sobě mimo domov. Ovšem jarní a podzimní šňůry by měly klapnout. A kluci už se ptali, co druhá deska.\nNejlepší věci jsou ty spontánní, že?\nAsi ano. V listopadu jsme se prvně viděli, v březnu je deska venku. Což je úlet! K té spontaneitě mám hezkou historku. Zbývaly nám už jen asi čtyři dny času na přípravu a chyběly ještě čtyři písničky, chtěli jsme jich mít na desce deset. Nakonec jsem poslala tři dema a Lukáš mávl rukou, že je to jedno, tak bude skladeb na albu devět. Jenže pak mi kluci oznámili, že už jsem jednu písničku posílala předtím! Fakt! Vůbec jsem si ji nepamatovala, nechápu, jak skladba vznikla. Vše proběhlo tak rychle, že mi práce na ní asi splynula s dalšími nápady.\nOpravdu většinou píšu spontánně, intuitivně. Písnička buď přijde, nebo ne. Člověk jí samozřejmě musí jít naproti, musí být s nástrojem, cvičit. A když se nápad včas nechytí, zmizí.\nVšechno do sebe zapadlo i v případě vydavatele, alba se okamžitě ujal Supraphon. Supraphon bývá vnímán jako to „staré“ vydavatelství, ale vznikla tam skupina lidí, která se rozhodla podporovat „ne-mainstreamovou“ muziku. Na jedné straně Kája Gott a další, na druhé Lanugo nebo Tata Bojs. Je ohromně sympatické, že chtějí podobné věci dělat a mají na ně prostředky.\nV tiskové zprávě říkáš, že v tobě Tugriki „probudili spící rockerku“. Jak se to projevuje?\n(smích) No zpívám strašně nahlas, skoro křičím! Kluci na mě zkusili, abych mluvila sprostě, jenže to už mi nejde. V mluvě rockerství necítím.\nAle na pivo občas zajdeš, jak vidím, i se spřátelenými publicisty, což je velmi rockerské.\nTo jo. (smích) Zvláště, když musím jíst něco ostrého, jako před nedávnem v Mexiku. Ale vážně, „probuzené rockerství“ se projevuje v určité uvolněnosti muzikantského projevu a v energii. Samozřejmě, Vertigo má také ohromnou energii, jenže úplně jiný druh. Rockový drive je odlišný.\nUrčitě je pro tebe přirozený. Stačí si vzpomenout třeba na hraní s Chorchestrem, že?\nUrčitě. Vlastně je to milá vzpomínka na mládí. Teď ve dvaačtyřiceti mám ohromnou radost, že mi bigbít ještě jde!\nNakousla si „ostré“ Mexiko…\nV Mexiku jsme hrály koncem března s Andrejkou, tedy s Tara Fuki, na Eurojazz Festivalu. Navíc jsme tam měly i dva klubové koncerty. Mexiko je úžasné! Dokonce mi tam chutnala i zmíněná ostrá jídla, která normálně nejím. I když z něčeho, čemu říkali „skoro bez koření“, jsem měla málem smrt.\nCo samotné koncerty? Eurojazz v Ciudad de México si moc pochvaloval i tvůj partner Marcel Bárta.\nMarcel tam hrál před časem s Mamatohe. Eurojazz probíhá pod širým nebem v parku vedle hudební školy, neplatí se vstup, přijde spousta lidí a atmosféra je úžasná. Prostě jih! Na jihu se hraje vždycky dobře, i když naše hudba musí být pro jižany velmi nezvyklá.\nŽe by Tara Fuki roztančily temperamentní publikum?\nRoztančit někoho s Tara Fuki je fakt těžký. (smích) Ale tak bouřlivou reakci nezažiješ zrovna často, živelný potlesk, na závěr dokonce ovace ve stoje. Celý dav posluchačů si pak s námi chtěl udělat selfíčko, bylo těch fotek na dvě stě. Řeknu ti, docela náročné. Říkaly jsme si s Andrejkou, ještě že nejsme slavné. Těch neustálých podpisů a selfíček, to musí být dřina.\nCelé to byl úžasný výlet, akorát pro Andrejku s poněkud dramatičtějším návratem. Nepřiletělo jí totiž violoncello a hledalo se po různých letištích nějakých šest sedm dnů. Divné, přitom můj nástroj dorazil hned a v pořádku, obě cella se nakládala do letadla na stejném místě… Andrejka z toho měla pořádně pocuchané nervy a já s ní.\nO existenci neexistujících slov\nProbrali jsme cestování po dalších zemích a vzhledem k Tugriki se nabízí další logický dotaz: Byla jsi v Mongolsku?\nNebyla. Název vznikl naprosto spontánně, stejně jako všechno v téhle kapele. Bubeník Ozo si dělal legraci z auta basáka Lukáše, že je nudné, rodinné. A že by si měl jako rocker koupit nějaké pořádné. Lukáš se ho ptal, kolik jako takové „pořádné“ stojí. Ozo na to, že třeba jen „dvě stě, tři sta“. A Lukáš zase, „dvě stě, tři sta čeho“? Ozo okamžitě odvětil „nevím, třeba afghánských tugriků“. Strašně jsme se tomu nasmáli, začali jsme se oslovovat „ty tugriku“. Ale mysleli jsme si všichni, že takové slovo neexistuje. Jenže pak jsme vygooglili, že existuje! Akorát nejde o afghánskou měnu, ale o mongolskou. Nejtěžší bývá vymyslet název kapely a když v našem případě vznikl takhle spontánně, zůstali jsme u něj. Slovo Tugriki zní hezky, i když s Mongolskem nemá naše hudba nic společného.\nAle máte zaděláno na mongolské turné! Ulánbátarská rocková a indie scéna je považována za velmi zajímavou. Fungují tam kluby jako Basement či Gandan Live House, rockové festivaly Play Time a NisNis Fest, to stojí za zkoušku! Ale zpátky do naší rockové federace. Tugriki už za sebou mají první koncerty, jak se vydařily?\nZatím proběhly dva, v Košicích a Prešově. Měla jsem trému, i kvůli zpěvu ve slovenštině. První koncert s novou kapelou, a ještě na Slovensku, trochu jsem se bála, jak mě publikum vezme. Premiéra je vždy otazník. Ale na druhém vystoupení už jsem byla naprosto uvolněná. Reakce publika na obou koncertech byly úžasné, i ohlasy jsou pozitivní. Navíc jsme hráli v obou městech na velmi hezkých místech.\nJména kapel, se kterými hraješ, vydají na slušný seznam. I když některé se asi scházejí jen příležitostně. Jak to zvládáš plánovat a dávat dohromady? A s kým teď vystupuješ vlastně nejčastěji?\nMomentálně hrají nejvíce Tara Fuki, určitě se to daří i proto, že máme šikovnou manažerku. Andrejka sice stále bydlí ve Francii, a protože tam má děti, návrat hned tak neplánuje, ale pořád to funguje skvěle. Za dva roky oslavíme dvacáté výročí, říkaly jsme si, že do té doby to spolu musíme doklepat… Dvacet let je na dvě holky docela dlouhá doba! Samozřejmě pak neplánujeme skončit, jen mě překvapilo, kolik let už jsme spolu a jak dobře nám to klape. Daří se nám i zahraniční koncerty. Loni jsme byly například v Dánsku nebo Maďarsku a také v polském Lublinu. Což pro mě bylo velmi osobní a dojemné, protože z Lublinu pochází moje maminka a jako dítě jsem tam jezdila za dědečkem a babičkou. Před koncertem jsem si říkala, že se hlavně nesmím na pódiu rozbrečet. No a samozřejmě, když jsme vysvětlovaly, proč zpíváme polsky, že tam mám rodinné kořeny, publikum se dojalo a já – bú – už jsem brečela jako želva. (smích)\nO docela pravidelné vystupování se snaží také Vertigo. Plánovat koncerty a turné ovšem musím minimálně půl roku dopředu, aby nedocházelo ke kolizím. Kuzmich Orchestra vystupuje opravdu málo, žena Pepy Ostřanského pracuje na českých centrech v Bulharsku, a tak bývá Pepa často mimo republiku. Ale snaží se sem jezdit. S Tellemarkkem jsme vydali desku, i když také koncertujeme jen občas. A zrovna teď jsme si zase zahrály v triu s Lenkou (Dusilovou) a Beatkou (Hlavenkovou). I když tohle je vyloženě jenom příležitostný projekt, výborně si sedlo spojení kytara, cello, piano a tři vokály. To když zabere… A co tam vlastně ještě mám? (smích)\nAle pokud se chci hudbou uživit, musí to tak být. Protože žádná z těch kapel nemá ambice hrát pořád, aby honoráře stačily na složenky. Navíc ostatní členové mají také další vlastní projekty. Navíc mě to takhle nejvíc baví, protože pak muzika neunavuje, nestane se rutinou. Zažívám různé nálady.\nUž hodně dávno jsem si říkal, že ke spolupráci s Beatou prostě musí dojít. I když jste každá úplně jiná, máte podobnou citovost, nebo jak to říct. A to jsem se dozvěděl až nedávno od Beaty, že jste v dětství byly prakticky sousedky a pojí vás „těšínský smysl pro humor“.\n…kterému občané jiných částí republiky obvykle moc nerozumějí. (smích) Přesně tak, narodily jsme se tři kilometry od sebe. A tohle neví skoro nikdo: Když nám bylo asi tak šestnáct, měly jsme spolu kapelu.\nBubeníkům vstup zakázán\nTy jsi ovšem už před docela dlouhou dobou zmiňovala také plány na sólovou desku. Posunula se kvůli Tugriki?\nNe, představ si, že ne! V červnu jdu do studia a vydání alba jsme naplánovali na září. A zase šlo o naprostou náhodu. Dlouho jsem o desce přemýšlela, ale nic mě netlačilo, pomalu jsem si chystala repertoár. Ale pak jsme někde hráli s Vertigem a přišel za mnou Petr Ostrouchov s dotazem, jestli nechci dělat sólovou desku. Jako na zavolanou!\nVlastně přišel vhodný čas i proto, že syn začal chodit do školky a najednou mám volných pět, šest hodin, kdy mohu na něčem pracovat. Což s malým dítětem pochopitelně nešlo. Předtím jsem prostě byla s ním a večer jela hrát. Soustředit se na psaní se mi už nedařilo.\nUž máš hotový repertoár pro album a jasno v obsazení?\nJasně, jen ještě asi dvě písničky dodělávám. Ve většině věcí se mnou bude hrát na kytaru Míra Chyška a Kuba Vejnar na baskytaru, stick a kontrabas.\nTakže spíše písničkové album, ale průzračnější, bez bicích?\nPár bubeníků mi chtělo do nahrávky infiltrovat, ale ubránila jsem se. (smích) Půjde opravdu o písničkové album, žádné velké experimenty. Zpívat budu v polštině, ovšem nejen svoje texty, oslovila jsem také další autory. Nemyslím ale, že půjde o něco „z jiné planety“, určitě nezměním rukopis třeba oproti písním, které píšu pro Tara Fuki. Mám ráda severskou scénu, což se určitě také projeví.\nŘíkala jsi, že raději píšeš hudbu na hotový text. Co když tě napadne jako první melodie?\nTo bývám ve strašném ajfru, chtěla bych mít ten text k dispozici co nejdříve, nelépe teď hned! Ale když nemám nápad na slova sama, představuje pro mě jistotu Krzysztof Kamil Baczyński. Vytáhnu z knihovny řádně očtenou sbírku, otevřu, zazpívám si na právě vzniklou melodii některou z básní a je to. Jako bych konkrétní verše přímo zhudebňovala. I tohle se děje. Ale jde o vzácné momenty, písně samozřejmě vznikají i tou složitější cestou. Jeden měsíc něco napíšeš, zahraješ párkrát na koncertě, říkáš si – dobré, a najednou písnička vyšumí. Jinou hraješ deset let.\nAlenka v říši improvizovaných divů\nTvojí další doménou je improvizovaná hudba. Což možná pomáhá i ve zvládnutí tolika kapel. U některých odpadá dlouhý čas strávený ve zkušebnách, ne?\nNení to tak docela pravda. Například Vertigo docela pravidelně zkouší. Nejde o to, že se přesně nazkouší nějaká kompozice, ale že spolu muzikanti tráví čas, naladí se na sebe. A právě onen strávený čas, to, jak se vzájemně znáte, se pak projeví během pódiových improvizací. Člověk ví, kam se s ostatními může vydat, co čekat. Dokonce až do takové míry, že něco opravdu napevno nazkoušíme, forma se ustálí, a na koncertě se přesto stane, že někdo rozhodne vynést věc ještě úplně jinam. A kouzelné na tom je, že těch dalších pět lidí ho okamžitě následuje. Je to tak krásné, že si někdy na pódiu připadám jako Alenka v říši divů.\nZkoušíte i v triu Tellemarkk?\nNe, tam opravdu nezkoušíme. Tam jde o úplně jiný komunikační kanál.\nA funguje také výborně.\nAle když jsme u těch různých komunikačních kanálů, jednu věc opravdu nezvládám a vím, že mi to trochu škodí. Totiž živit sociální sítě. V Tara Fuki jsme tak trochu ze staré školy. Naštěstí máme manažerku, která nás k tomu nutí. Že se máme nafotit, natočit si videa… Pro mě je to hrůza, ale doba je taková, lidé už jsou na to zvyklí. Když nejsi na sociálních sítích dost často, mají pocit, že neexistuješ. Takže se musíš pořád prezentovat, a to je strašně otravné.\nNějak se mi sešlo, že jsem během asi třiceti dnů musela nafotit a připravit promo materiály hned s několika kapelami. Ke konci už jsem z toho dostala záchvat a křičela, že „za mých mladých let se přece hrálo a nedělaly se jen fotky a videa na sociální sítě“. (smích) Jenže dneska už bez video-pozvánky, dokud neuděláš ťuťu na kameru a nezacukruješ „zítra hrajem v horní dolní, všichni přijďte“, nikdo na koncert nedorazí. Mladší už jsou v tomhle zběhlí, propagaci na sociálních sítích umějí a považují za přirozenou. Ale jinak obdivujeme mladé lidi, kteří dnes chtějí zakládat kapelu. Mají to mnohem těžší než my před dvaceti lety.


V Paříži vládlo pravé prosincové počasí. Sníh s deštěm, tři stupně nad nulou. "Vy se vracíte od moře?" usmála se na mě letuška při pohledu na můj slaměný klobouk. "Kdepak," odpověděl jsem, "jen jsem rok pracoval uprostřed afrického buše." Nevěřícně na mě pohlédla, ale bylo tomu tak. Celý rok 2000 jsem strávil jako lékař v Bozoumu, malém městečku na severozápadě Středoafrické republiky. Bez telefonu, televize a Internetu dny plynuly pomaleji a klidněji. Některé byly smutnější, jiné veselejší, ale většina z nich si byla velmi podobná. Jako třeba tento den.\nOkolo 6. hodiny ranní se s železnou pravidelností vyhoupne nad kopec Binot slunce a rychle rozpustí ranní mlhu v údolí. Noční hlídač na misii rozhoupe starý zvon a tak hlasitě oznamuje všem v Bozoumu, že začal nový den.\nSnídám na verandě. Je ještě velmi příjemně, jen asi 22 °C. Z verandy se mi otevírá nádherný výhled na celý Bozoum. V údolí pod misií se mísí slaměné střechy stovek domků s tmavozelenými korunami mangovníků, jejichž větve se prohýbají pod tíží zralých plodů. Snídaně je prostá. Sušené mléko, marmeláda a místní "chléb", který je poněkud nezvyklé chuti. Pekaři v Bozoumu totiž často přidávají do těsta místo soli cukr.\nNasedám do svého malého Citröenu CV3 a jedu do nemocnice. Musím jet pomalu, neboť cesta je plná výmolů a kamenů. Cestou potkávám vesničany jdoucí na trh. Jsou to především ženy, nesoucí na hlavách ve velkých nádobách maniok, zeleninu, arašídy, banány a další plodiny. Na zádech v šátcích mají přivázané své nejmenší. Okolo běží děti do školy, usmívají se, mávají a hlasitě vykřikují: "Bara mo, docteur. - Ahoj, doktore." Tady v malém Bozoumu se všichni znají.\nPo chvíli přijíždím do nemocnice postavené na malém návrší. Pracuji zde již čtvrtý měsíc jako lékař - dobrovolník, bez nároku na plat. Nemocnice je státní a její spádová oblast je velká asi jako polovina České republiky. Tvoří ji komplex přízemních budov se střechou z vlnitého plechu a betonovou podezdívkou odolnou proti termitům. Jsou zde čtyři základní oddělení: chirurgie, interna, porodnice s gynekologií a dětské oddělení. Dalšími objekty v areálu jsou ambulance, operační blok a lékárna. Uprostřed na dvoře pod starými obrovskými mangovníky táboří příbuzní nemocných. Na ohništi připravují jídlo, perou prádlo a použité obvazy. Nemocnice není obehnána zdí, a tak se mezi nimi popásají vepříci, kozy a slepice obyvatelů Bozoumu.\nDen začíná na chirurgii. Podle místního zvyku si se všemi nejprve podám ruku, a pak už začíná vizita. Jde se mnou šéf oddělení - "major" Goum. Je to sympatický schopný člověk, na kterého se mohu ve všem spolehnout. Propouštím dva vyléčené pacienty. I přes nedostatečné vybavení nemocnice a špatnou hygienu je zde pooperační úmrtnost minimální. Nepřičítám to ani tak svým schopnostem, jako spíše neuvěřitelné odolnosti domorodců a praktické absenci přidružených civilizačních onemocnění, jako jsou ischemická choroba srdeční nebo cukrovka.\nPřed nemocnicí postávají rodiče s malým klučinou. Má zlomenou ruku. "Ať nejí a nepije," říkám rodičům, neboť jej budu muset uspat, abych zlomeninu srovnal. Děti sladké ovoce láká, lezou po stromech a některé občas spadnou. V nemocnici tomu sestry říkají "syndrom mangovníku". Většina zdejších úrazů vzniká podobně. Při sklizni ovoce, při práci na poli, vzácněji při rvačkách a soubojích. Těžká komplikovaná poranění, která znají evropští chirurgové z automobilových nehod, jsou zde vzácností. V celém městě se 17 000 obyvateli je jen asi 10 aut.\nZa normálních okolností bych zlomeninu ošetřil hned, ale dnes jsem tu jediný lékař, a proto musím projít celou nemocnici. Můj černý kolega dr. Baté je jako obyčejně na cestách. V Bozoumu, tak jako ve většině středoafrických nemocnic, pracuje jen jeden lékař. Ten navíc spíše plní funkci ředitele nemocnice, vyplňuje statistiky, neustále jezdí po nejrůznějších schůzích, a tak mu na vlastní léčení pacientů prakticky nezbývá čas. Lékařskou péči, včetně jednodušších operačních zákroků, vykonávají sestry, přesněji řečeno bratři, neboť v Africe vetšinu středního zdravotního personálu představují muži. Ti s lékařem konzultují jen nejasné nebo komplikované případy. Profesní úroveň "sester" je různá. Některé neznají prakticky téměř nic, ale najdou se i takové, které díky své každodenní praxi a snaze mají velké zkušenosti a znalosti mnohdy převyšující úroveň sester u nás.\nDalší na řadě je interní oddělení. Zastoupení nemocí se zde poněkud liší od Evropy. Jsou tu pacienti s TBC, malárií, jaterní cirhózou, ale především s AIDS. Tato nemoc se v Africe velmi rychle šíří. Během několika let práce v evropských nemocnicích jsem viděl méně případů AIDS než během prvních 3 týdnů v Africe. Celkový počet HIV pozitivních odhaduji na 15 % obyvatel Bozoumu. Toto onemocnění spolu s malárií zodpovídá za většinu úmrtí v nemocnici. Mezi hospitalizovanými je též jedna mladá, asi 22letá žena s AIDS. Je dcerou jednoho zdravotního "bratra". Ten je zoufalý, neboť ví, že jí zbývá již jen několik měsíců života.\nPorodnici procházím rychle. Jsou tu jen dvě matky, které dnes v noci bez komplikací porodily. I když jsou rodiče velmi často chudí, pro své novorozence vždy nějak opatří pletený obleček včetně malé čepičky a ponožek. Děti mají světlou kůži (černý pigment se začne tvořit pod vlivem slunečního záření až za několik dnů), a tak zpočátku připomínají děti z Evropy. "Pane doktore, ani jedna ještě nezaplatila poplatek za hospitalizaci," žaluje mi rozhořčeně porodní asistentka Regine. Jen krčím rameny. Vím, že peníze již nejspíše nemají, neboť je vydaly za oblečky. S penězi je to tu věčný problém. V zemi žádné zdravotní pojištění neexistuje, a tak pokud někdo onemocní, musí plně hradit použité léky a zdravotnický materiál až do poslední jehly, navíc pak poplatek za hospitalizaci, eventuálně za operační výkon.\nPoslední zastávkou je pediatrie - nejvíce vytížené oddělení v nemocnici. Ve dvou malých místnostech se tísní asi 15 nemocných dětí se svými matkami a dalšími příbuznými. Přichází Semplice, šéf oddělení. Zase nastává nezbytné podávání rukou. Pak mi sděluje smutnou zprávu. Ráno zemřela Marie, osmiletá holčička, která byla již řadu měsíců v nemocnici s těžkou plicní a břišní formou tuberkulózy. Moc mě to mrzí, neboť jsem si tuto malou trpělivou holčičku zamiloval. I když se v průběhu týdnů přes moji veškerou snahu její stav postupně zhoršoval, takže nakonec nemohla pořádně jíst ani dýchat, nevzpomínám si, že by si někdy stěžovala. Každé ráno mě na vizitě vítala širokým úsměvem a na mé otázky jen tiše odpovídala: "Yakape. - Je mi dobře." Poslední dny již ani neměla sílu vstát, ale úsměv z její tváře nikdy nezmizel. Většina afrických pacientů je takových. Jsou trpěliví, nenároční, vděční za každou sebemenší pomoc.\nMusíme ale pokračovat. "Ala sigigi, - Ven," křičí Semplice a energicky vyhání příbuzné. Během vizity vyžaduje klid. V rychlosti prohlížím všechny černoušky a kontroluji jejich léky. Jako obvykle najdu několik dětí, jimž některé chybějí, protože na ně jejich rodiče nemají peníze. Po vizitě je půjdu hledat do skladu na misii. V rohu jedné místnosti nalézám čtyřletou holčičku, kterou jsem minulou noc operoval. Včera ráno si při pádu na poli propíchla o větev bříško a rodiče ji nesli na zádech 40 km do nemocnice. "Tonga na nie? - Jak ti je?" ptám se. "Nzala a sala mbi, - Mám hlad," stěžuje si tiše a kouká do země. Dnes jí sice ještě najíst dát nemohu, ale jsem rád, že se jí daří dobře.\nRychle spěchám do skladu na misii, abych přivezl chybějící léky pro chudé děti. Musím spěchat, neboť mě ještě čeká operace tříselné kýly. Ve skladu jsou léky, které misie dostává od přátel a sponzorů z Evropy. Také mně se před odjezdem do Afriky podařilo sehnat několik bedniček zdravotnického materiálu z Francie, ze Švýcarska, ale i z Prahy. Tak mohu doplnit pacientům léky, na které jim již nezbývají peníze.\nPo chvíli se vracím do nemocnice. Přibíhá porodní asistentka: "Pane doktore, přivezli jednu ženu, která rodí již od včerejška!" Jdu ji hned vyšetřit. Případ je jasný. Žena má zúženou pánev. Musí se co nejdříve provést císařský řez. Kýlu musím odložit.\nPorod císařským řezem. Díky němu se žena dočkala svého prvního dítěte. Všech předchozích šest při porodu zemřelo, tentokrát dorazila včas. Černošské děti mají zpočátku světlou kůži, pigment se začne tvořit vlivem slunečního záření až za několik dnů.\n"Kanga be ti mo, - Vydrž," říkám mladé černošce, beru do ruky skalpel a jen v lokální anestezii rychle otevírám břicho a dělohu. Jakmile vybavím novorozeně, můj asistent vstříkne ženě do žíly anestetikum. Po zbytek operace bude spát. Ale na počátku jsem ji uspat nemohl. Není tu totiž možnost umělé plicní ventilace a nemohu riskovat, že matka začne ve spánku při vybavování dítěte zvracet, ani že dítě bude mít v důsledku podaných léků po porodu dechové obtíže. Kontrola dýchání se zde uskutečňuje velice prostě. Pacientovi se nalepí pod nos smotek bavlny. Dokud se bavlna pohybuje, svědčí to o tom, že pacient ještě dýchá.\nOperace probíhá bez problémů. Černoška se po letech dočkala svého prvního dítěte. Všech šest dětí jí při předchozích porodech zemřelo. Tentokrát dorazila do nemocnice sice na poslední chvíli, ale ještě včas.\nPo operaci dělám RTG snímek dítěti se zlomenou rukou, které na mě čeká již od rána. Rentgenový přístroj je ve zdejší nemocnici horkou novinkou. K jeho získání mi pomohla náhoda. Před časem jsem se seznámil s panem Buhlem, nejvlivnějším mužem v kraji. Je šéfem rozvojového programu DROP, financovaného německou vládou, který se zabývá výstavbou silnic a renovací nemocnic. Poslal za mnou svého řidiče, že je mu tuze špatně. Diagnostikoval jsem mu žlučníkovou koliku způsobenou kamenem a sdělil prognózu. Protože velmi dobře znal místní podmínky, hned druhý den odletěl do Evropy a nechal se operovat. Kámen mu našli, odstranili a on mi z vděčnosti slíbil pomoc s instalací RTG přístroje. Také mi nabídl, že mi pomůže doplnit vybavení nemocnice, které je zde na velmi nízké úrovni. Nejenže chybí kyslík, anesteziologický přístroj nebo inkubátor, ale je tu nedostatek i tak základních zdravotnických potřeb, jako jsou obvazy či náplasti. Nejprve jsem uvažoval asi o třech nástrojích, ale nakonec jsem do Německa odeslal objednávku na přibližně padesát chirurgických nástrojů (Humbyho dermatom, set pro transoseální trakci, zubařské kleště atd.) v celkové hodnotě asi 28 000 DM. Pan Buhl dodržel slovo, a tak je Bozoum nyní jednou z nejlépe vybavených nemocnic v zemi.\nRTG snímek ukázal, že jde o vzácnější typ zlomeniny v oblasti lokte. Nejsem dětský traumatolog a repozici takovéto zlomeniny jsem nikdy nedělal. Nejbližší dětská chirurgie je v hlavním městě, 450 km daleko. Rodiče dítěte ale nemají ani na zaplacení cesty, natož na léčbu na tomto oddělení. Je potřeba situaci nějak vyřešit. Tak si beru na sál svou učebnici chirurgie a postupuji krok za krokem jako podle "kuchařky". Zdařilo se.\nV nemocnici není možnost umělé plicní ventilace, a tak se kontrola dýchání při operacích uskutečňuje velice prostě - pacientovi se pod nos nalepí smotek bavlny. Pokud se pohybuje, znamená to, že pacient ještě dýchá. Mnoho operací se proto provádí jen v lokální anestezii.\nNakonec ještě operuji původně plánovanou kýlu. Na operačním sále, který pochopitelně nemá žádnou klimatizaci, stoupá teplota na 33 °C. Mám na sobě operační plášť z tlusté neprodyšné látky, čepici, ústenku. Je mi hrozné vedro, můj pomocník Goum mi musí co chvíli otírat čelo, po kterém mi stékají potůčky potu. Mám žízeň, ale nejprve musím dokončit operaci. Tak ještě poslední steh na kůži, a je to. "Awe, - Hotovo," vydechuje s uspokojením můj asistent Albert. Také toho má již za dnešek dost a těší se na odpolední siestu. "Můžete jíst a pít, co chcete," říkám pacientovi, který se již obléká, "Goum vás odvede na pokoj." Kýly se zde operují zásadně jen v lokální anestezii.\nNa misii jsou již všichni po obědě, ale jídlo pro mě naštěstí schovali v kuchyni. Okolo jde otec Marcello, šéf misie. Neustále má pocit, že moc nejím. "Jez, jez, jinak tě sní Afrika," pobízí mě s úsměvem. Po obědě si jdu na chvíli odpočinout, neboť bych chtěl odpoledne jet s otcem Sebastienem, mladým indickým knězem, do Konkere. Je to malá vesnička asi 40 km od Bozoumu, kde bude sloužit mši. Pro mě je to vítaná příležitost na chvíli uniknout z kolotoče nemocnice a také se podívat na život v buši.\n"Odjíždíme," volá Sebastien, "vezmi s sebou vodu." Plním kanystr s přefiltrovanou vodou a utíkám k terénnímu náklaďáčku, kde na mě čeká s Marinou, usměvavou uruguayskou řádovou sestrou, která jede s námi. Ujíždíme po hliněné cestě směrem na sever. Je období sucha a za námi se zdvihají mračna červeného prachu. Kolem se míhá spálená vysoká tráva a nízké pokroucené kmeny křovinatého buše. Vidím k nebi stoupat sloupy dýmu z četných požárů. Okolo krouží několik dravců. Loví drobnou zvěř prchající před ohněm. Cesta však netrvá dlouho.\nJsme již očekáváni. Mezitím co otec Sebastien zpovídá, místní pěvěcký sbor nacvičuje písně. Marina pomáhá nachystat oltář a organizuje setkání vesnických dětí ze společenství "Aita kwe". Nejprve se jdu trochu projít po vesnici. Je stejná jako desítky jiných, které již znám. Hliněné domky se slaměnou střechou a malými okénky beze skel, kurníky na vysokých kůlech, ohniště přede dveřmi, kozičky a vepříci. Po chvíli se vracím ke kapli zazpívat si s "Aita kwe". Africké děti jsou rozhodně nejsympatičtější část populace. Jsou stále usměvavé, plné radosti a nadšení i z těch nejmenších věcí. I mezi zdejšími misionáři jsem jediný, kdo má světlé vlasy a modré oči. Jiní běloši zde nejsou. Ani obchodníci, ani turisté. Jsem tedy pro děti velkou atrakcí. Neustále se za mnou otáčejí a ty nejmenší a nejzvědavější se mě přicházejí dotknout. Co když se ta bílá barva dá setřít?\nMše se nese v radostném duchu. Ve vesnicích v buši je mše jen jednou za několik týdnů, když na ně vyjde řada. Je to pro slavnost, a tak černoši divoce bubnují, tančí a zpívají. Též se přidávám.\nKdyž vycházíme z kostela, zapadající slunce barví vše do ruda. Ženy ve vesnici zapalují před domky oheň a připravují večeři. Jeden vesničan nás zve k sobě domů. Takové pozvání tady nemůžete odmítnout. Vcházíme do nízkého domku. Uprostřed místnosti asi 2 x 3 metry je na nízkém nahrubo otesaném stolku připravená večeře. Koule z manioku, kousky vařeného kuřecího masa se zeleninovou omáčkou. Slavnostní a tradiční jídlo. Hostitel před nás pokládá na zem nádobu s vodou na umytí rukou. Jí se rukama. Marina mi ukazuje, jak si mám správně uždíbnout špetku ze společné koule manioku a namáčet ji v omáčce. Hlavou mi problesknou vzpomínky na přednášky z parazitologie a varování z turistických průvodců. Rychle je zaplaším. Nemám moc na vybranou. Malinký příbytek osvětluje jen petrolejová lampa. "A nzere mingi," chválíme jídlo a záhy se zvedáme k odchodu. Nemůžeme sníst vše. Hostitel nám dává ze svého nedostatku. Ještě poslední stisky rukou, a už se vracíme do Bozoumu. Dlouho slyším za námi volání: "Ala lango nzoni. - Mějte se dobře."\nTerénní Toyota se otřásá a nadskakuje na kamenité cestě. "V příští vesnici je jedno nemocné dítě. Že se na něj podíváš?" naklání se ke mně Marina. Unaveně kývám hlavou. Zastavujeme před skupinou chýší a necháváme rozsvícené reflektory. Z jedné chýše vylézá statný černoch a nese v náručí v hadrech zabalené miminko. Nemám s sebou vůbec nic. Ani stetoskop, ani teploměr, ale beru děcko do rukou a rychle jej vyšetřuji. Přitisknu si jej k uchu a poslouchám, jak dýchá. Po několika měsících pobytu v zemi, kde chybí téměř vše, jsem se již naučil vystačit si pouze se svými smysly. Po chvíli jej vracím otci. "Bude to dobré," říkám, "ale musíte s námi na misii pro léky." Muž souhlasí a vylézá na korbu auta. Ještě v noci se vrací pěšky 10 km s léky do své vesnice.\nI ti nejchudší si zde potrpí na parádu. Pletený obleček včetně čepičky a ponožek nesmí chybět ve výbavičce žádného novorozence, byť by kvůli tomu nebyli rodiče schopni zaplatit hospitalizaci spojenou s porodem.\nPo společné večeři na misii ještě jedu zkontrolovat do nemocnice pacienty, které jsem dnes operoval. V nemocnici se nesvítí. Již pátý měsíc v Bozoumu nefunguje veřejné osvětlení. Jen z baráčku, kde je noční služba, probleskuje otvory v zavřených okenicích slabé světlo z petrolejové lampy. Přesto je dobře vidět. Celý dvůr tone v záři úplňku, který se odráží od plechových střech pavilonů. Proti jasnému nebi se černají obrovské koruny starých mangovníků. Všude je ticho. Vcházím na chirurgii a otáčím se k černým stínům postav, ležících na zemi. Jsou to příbuzní nemocných. "Barala kwe. - Zdravím vás všechny." "Bara mingi mingi, mon docteur," ozývá se ze všech stran ze tmy. Jdu najisto za svými pacienty a s baterkou v ruce kontroluji rány, dreny a jejich celkový stav. Žena po císařském řezu se již dobře probrala z narkózy. Novorozeně leží vedle ní zabalené do pruhu látky. Otáčím se k rodičům: "Jaké jste jí dali jméno?" Opáčili: "A jak se jmenujete vy, pane doktore?" Já na to: "Marcel." Oni: "Tak se tedy bude jmenovat Marcelline." Takže nyní je v Africe o jednu Marcelku víc. I pacient po plastice kýly a děcko se zlomenou rukou jsou v pořádku. Mohu jít klidně spát.\nVracím se pomalu na misii. Na cestu mi jasně svítí měsíc a z městečka v údolí se nese zpěv a zvuky tamtamů. Končí další africký den.


Verze pro tisk: Zlínský kraj podpoří projekty integrace, loni dal peníze obcím\nVytištěno 22.10.2020 21:16\nZlínský kraj podpoří projekty integrace, loni dal peníze obcím\nČástku 650.000 korun rozdělí letos Zlínský kraj v rámci podprogramu na podporu integrace Romů. Žadatelé mohou na projekty získat od 10.000 do 200.000 korun. Kraj přispěje na různé vzdělávací programy, kulturní a umělecké aktivity nebo na udržování romských tradic i volnočasové aktivity. Novinářům to dnes řekl hejtman Zlínského kraje Libor Lukáš (ODS). Loni dostaly peníze obce na práci terénních pracovníků.\nStejný podprogram vyhlásil kraj v roce 2003, kdy komise obdržela 19 žádostí. O peníze tehdy žádaly církve, občanská sdružení i fyzická osoba. Kraj celkově mezi vybraných 13 projektů rozdělil 450.000 korun.\nLoni krajský úřad tento podprogram nevyhlásil. Dotace 620.000 korun, určená na podporu integrace Romů do společnosti, šla přímo obcím, které peníze použily na činnost terénních pracovníků, upřesnil na dotaz ČTK mluvčí kraje Patrik Kamas. Ke konci loňského roku pracovalo v kraji šest terénních pracovníků.\nO dotace letos mohou požádat nejen občanská sdružení nebo církve, ale také obecně prospěšné společnosti a fyzické či právnické osoby. Kraj program vyhlásí na konci ledna, žádosti bude přijímat do 4. března.\nV kraji nyní žije přibližně 4500 Romů. Terénní pracovníci jim pomáhali například v Holešově na Kroměřížsku, Vsetíně, Uherském Brodě nebo ve Starém Městě na Uherskohradišťsku.\nThe original article can be found at: http://www.romove.cz/cz/clanek/20314


Automatický hadicový naviják / buben s hadicí na vodu 20 m W\nVy nic neposíláte, my si pro zboží pošleme dopravu, kterou zajistíme. Nechceme, aby zákazník, který nám vkládá důvěru tím, že nakoupí Automatický hadicový naviják / buben s hadicí na vodu 20 m W-20CZ v našem obchodu, měl při případné reklamaci nějaké výdaje.\nProfesionální automatický hadicový naviják / samonavíjecí buben pro upevnění na stěnu, strop nebo jinou konstrukci je vybavený hadicí na vodu 1/2“ dl. 20 m a novým systémem aretace ... (Podrobný popis)\nKód zboží 4100000100W20\nProfesionální automatický hadicový naviják / samonavíjecí buben pro upevnění na stěnu, strop nebo jinou konstrukci je vybavený hadicí na vodu 1/2“ dl. 20 m a novým systémem aretace i navíjení. Skříň je ze speciálního plastu na bázi PP odolného proti nárazům i povětrnosti. Komfortní ovládání vytahování hadice s minimální silou a její automatická aretace v libovolné pozici (patentovaná konstrukce) při požadované délce vytažení. Krátkým povytažením hadice se západka aretace uvolní a hadice se pomocí integrovaného pružinového systému řízeně navíjí zpátky do navijáku. Hadice se při automatickém navíjení zatahuje pomalu a tento pohyb je řízený přesným vodicím systémem, zabraňujícím kroucení a zamotávání hadice.\nNastavitelný doraz navíjení hadice zabraňuje případnému poškození stěn a předmětů v okolí navijáku. Držák navijáku umožňuje natáčení tělesa navijáku o 180°. Snadná montáž navijáku na stěnu, strop nebo jinou konstrukci, instalační materiál je součástí dodávky. Vysokotlaká PVC hadice (provozní tlak 10 bar) má délku 20 m a vnitřní průměr 1/2“ (12,7 mm), je ukončená rychlospojkou a postřikovací koncovkou / nastavitelnou tryskou. Hadice je v navinutém stavu chráněná skříní před poškozením, což významně prodlužuje její životnost. Naviják se připojuje na zdroj vody vysokotlakou PVC hadicí dl. 2 m ukončenou rychlospojkou s vnitřním závitem 3/4“. Po ukončení práce nebo po sezóně je možné těleso navijáku s hadicí snadno demontovat z držáku. Případná výměna hadice je po odklopení víka tělesa navijáku velmi jednoduchá.\nbez DPH 2 247 Kč\nAhoj, přeposílám zboží z webu Svarecky-obchod.cz. Jedná se o: Automatický hadicový naviják / buben s hadicí na vodu 20 m W-20CZ cena 3 133 Kč odkaz: https://www.svarecky-obchod.cz/zahradni-technika/zahradni-hadice-a-prislusenstvi/33621-automaticky-hadicovy-navijak-buben-s-hadici-na-vodu-20-m-w-20cz.htm Doporučuji se na něj podívat!\nNašli jste u konkurence levnější Automatický hadicový naviják / buben s hadicí na vodu 20 m W-20CZ, ale přesto chcete nakoupit u nás? Pošlete nám odkaz na levnější variantu a uvidíme, zda Vám budeme moci cenu upravit.\nProsím o zaslání informací ohledně dostupnosti produktu: Automatický hadicový naviják / buben s hadicí na vodu 20 m W-20CZ cena 3 133 Kč odkaz: https://www.svarecky-obchod.cz/zahradni-technika/zahradni-hadice-a-prislusenstvi/33621-automaticky-hadicovy-navijak-buben-s-hadici-na-vodu-20-m-w-20cz.htm


Bez komentáře – D-FENS\nOpakovaně jsem si přečetl tuto větu, abych se ujistil, že ji správně rozumím. Chápu, že v určité společenské pozici je něco takového možné. Jen dumám, co se musí stát, aby něco takového si dokázal člověk obhájit sám před sebou. Oznámit národu, že podstatnou část považuji za „Untermensch“, že s tím nemám problém a v zásadě nebudu mít problém s následným „řešením“. Protože to bude nezbytné. Člověk má tendenci odpouštět a i tohle vyjádření dokáži panu profesorovi odpustit. Jednak proto, že člověk je omylný a ani titul profesor osobu od omylu neochrání. A za druhé proto, že jsem přesvědčen o tom, že on to myslel upřímně a nedomyslel sílu svých slov. Jinak by použil výrazně lepší newspeak. A za třetí, myslím, že pan profesor by měl dostat příležitost k uvědomění si toho, co řekl a co může takové prohlášení způsobit. Proč o tom tedy píšu.\nŽijeme ve zvláštní době. Máme tu nemoc, která je závažná. Až tak závažná, že s ní někteří nemocní lidé umírají. Na úrovni vedení tohoto státu, bylo rozhodnutu o opatřeních, která to byla naposledy za heydrichiády. Vedle toho zavádíme nepovinné očkování, které nechrání proti této nemoci, ale jen zmírňuje příznaky. Současně těm, kdo o tomto očkování neuvažují oznamujeme, že nepovinnost bude mít následky, jako třeba, že se stanou podlidé. A to i za situace, kdy množství vakcíny je jen velmi omezené a přístup k nim mají někteří potřební a vybraní nadlidé. Přemýšlím, proč se proti závažné nemoci neočkuje povinně a napadá mě jen dvojí vysvětlení. Nemoc není tak závažná, nebo z povinnosti vyplývají i nějaké důsledky, které nejsou dobré po byznys s touto nemocí. V době, kdy zjistit, že jsem pravděpodobně nemocný mohu zdarma 1x za 3 dny. Ale nemám to podle ministra zdravotnictví dělat sám, pokud jsem zaměstnanec, abych nezatěžoval systém. Má dělat můj zaměstnavatel na vlastní náklady a reportovat pravidelně státu. O tom, že by bylo vhodné začít se zabývat otázkou léčiv se dozvídáme způsobem, kdy navrhovaný postup léčby jednoho lékaře nebo týmu jiný lékař nebo tým napadá jako neúčinný nebo se referuje o „zázračném“ léku.\nPak tu máme děti školou povinné, které neměli už téměř půl roku tělocvik a rok se učí online. Přemýšlím, zda někdo z autorů a zastánců těchto opatření chápe důsledky svých činů. Přece víme, že mezi obezitou a imunitou existuje vztah. Víme, že obezita je nemoc. V kombinaci s COVID je to pak dle lékařů poukázka na vylepšení počtu pacientů na JIP. A základ pro obezitu si určitě děláme v dětství. Asi nám teď tyto děti nezhorší statistiku úmrtí, ale za 30 a více let to někdo bude muset zaplatit. Na pochopení principu, že prevence je levnější než pozdější náprava nepotřebuje nic modelovat a prognózovat. Učivo se dá dohnat, to není nic nemožného. Zdraví dětí mnohem hůře, pokud vůbec.\nMáme tu skupinu lidí, kteří tuto společnost živí daněmi. Ta nejvíce zatížená je převážně, nikoliv výlučně, zaměstnanci 40+. Víme, že pro 40. roce života imunita pozvolna oslabuje a postupně ztrácí schopnost přizpůsobení na nové hrozby. Právě lidé mají nejčastěji děti školou povinné. Ti suplují v mnoha případech služby, které poskytuje stát, jako například školství. Stát od těchto lidí očekává, že budou pouze pracovat, platit daně a chodit ven pouze v nezbytných případech všude s povinným respirátorem nebo rouškou. Mnoho z nich připravil o práci nebo výsledky práce za mnoho let. Z mnoha lidí udělal nebo udělá jedince závislé na almužně státu. Nikde ani slovo o obnově, o regeneraci. Opět je jasné, že v delším horizontu bude existovat souvislost mezi imunitou těchto lidí a jejich zdravotním stavem. Mnoho z nich skončí ve špatném psychickém stavu nebo jinak onemocní a už se velmi těžce postaví na vlastní nohy. Na rozdíl od dětí ovšem možnost nápravy bude výrazně menší anebo téměř žádná. Pro stát paradoxně i levnější, jelikož důsledky budou terminální.\nMáme tu i skupinu lidí, kteří do samostatného života vstupují. Neumím si ani představit psychické vypětí mladého člověka, kterému zakážete se socializovat jinak, než pomocí slaboduchých aplikací sociálních sítí, jelikož cesty za účelem navázání nebo udržování vztahu nespadá do kategorie nezbytných cest. Díky takovým nápadům budou škody na budoucích rodinách, na vztazích i na zdraví těchto lidí, jelikož toto není dobré ani pro velkého introverta s poruchou nějakého toho spektra. Úplně morbidně pak už vyzní nápad a realizace zákazu setkávání se členy rodiny, kteří jsou naopak na konci životní pouti. Představa, že bych musel celý zbytek života žít s vědomím, že jsem některé členy rodiny neviděl a už nikdy neuvidím jen proto, že jsem dodržoval nařízení je věc, se kterou by se mi žilo velmi těžko. Domnívat se, že lidský kontakt v takové situaci nahradí aplikace v mobilním telefonu je samo o sobě diagnóza.\nKaždý z nás má nově na krku krom výše popsaného minimálně dalších 50 tisíc dluhu navíc. Chápu, že pro mnohé progresivní jedince je lákavé tištění peněz a rozdávání, jako se to daří muži číslo jedna ve Spojených státech. Ale večírek skončí, přijde na placení a nikdo nepočká. A nakonec si ještě budeme říkat, že „pověstný“ exekutor Vrána byl vlastně lidumil.\nVšimněte si, je v podstatě úplně jedno, zda se bavíme o moci soudní, výkonné nebo zákonodárné, o médiích nebo tzv. elitách, často maskovaných za kvanta titulů. Do popředí, se dostali jedinci, kteří tam nikdy být neměli, jelikož na to prostě nemají. Schopnosti koncepčně něco vymyslet, vést, rozhodnout, řídit a nést odpovědnost jsou zcela vymizelé. Někteří dokonce žijí v bludu, že vedoucí pozice se dá vysedět, případně je za „zásluhy“ nebo ještě lépe se tam uklízí za neschopnost. Zcela logicky postrádají následně přirozenou autoritu a jediné co jim zbývá, je „řešení“ bagatelních problémů a nadbytečných agend, prezentování se v médiích na úrovni náctiletých influecerů, fráze, dětinské hašteření a žalování, newspeak, formálnost bez kontextu, vydávání odporující si nařízení a demonstrace síly. Dejme těmto lidem šanci odejít. Všichni nejsou citově plošší jedinci a mnozí budou za tuto možnost vděční. Čím méně nenávisti, tím méně spojenců budou právě skuteční psychopaté mít.\nMohl bych pokračovat dále, ale dovolím si zde již jednu myšlenku na závěr. Odpouštím za sebe všem těm, kteří se na výše popsané stávající situaci a především budoucí následcích a hrůze podílejí. Ať již nevědomky nebo i vědomě a pod jakoukoliv pohnutkou. Přestože se mě ve všech výše uvedených případech dotýká přímo nebo zprostředkovaně. Z mého pohledu není totiž velký rozdíl v tom, zda škodíte lidem z důvodu páchání domnělého dobra, dělání jen své práce nebo malé domů. Domnívám se, že většina z těchto lidí nejsou nesvéprávní jedinci. Tady nejde o to co bylo, ale co bude. Jsme jen lidé a děláme chyby. Věřím, že život elity (dosaďte co chcete) s představou, že ji nenávidí podstatná část lidí, které oni na oplátku považují za podlidi, je něco, co nepatří do 21. století. Zlu se neustupuje, ale stejně tak není ideální bojovat proti zlu pácháním dalšího zla nebo násilí. Jelikož tento přístup má kladnou zpětnou vazbu a plodí další násilí. Myslím, že odpuštěním dám šanci posunout se do něčeho lepšího. Těm, o kterých jsem psal výše to umožní odejít ze scény, některým pak se i zamyslet a pochopit, že jsem byl součástí zla a pokusit se o nápravu.\nBudeme v těžkých časech, co nás čekají, potřebovat lidi, kteří mají schopnosti něco vymyslet, vést, rozhodnout, řídit, přijmout odpovědnost a především mají autoritu ne z pozice síly. Nikdo z nich přece není tak naivní a nedá svůj kredit všanc těm, co nyní vládnou nebo jsou v opozici. Dokud tam budou tito jedinci dále rotovat, tak se budeme pořád více a více propadat. To je oč tu běží. Zkuste se nad tím zamyslet.\n(177x známkováno, průměr: 1,58 z 5)\n16 646x přečteno\nUpdatováno: 21.3.2021 — 22:25


vše zachrání tabletka – Eva Benek\nVše zachrání tabletka?\n[headline style="1" font_size="40" font_color="%2337d7d7" align="center"]Vše zachrání tabletka?[/headline]\nZdraví v jediné tabletce? Dr, Colin Campbell v knize Celek uvádí následující:\n[headline style="1" font_size="20" font_style="normal" font_color="%23616161" align="center"]Zdraví v jediné tabletce? Dr, Colin Campbell v knize Celek uvádí následující:[/headline]\n[images style="5" image="http%3A%2F%2Fwww.evabenek.com%2Fwp-content%2Fuploads%2F2018%2F03%2Fpexels-photo-460566-e1521232838949.jpeg" width="600" align="center" top_margin="0" full_width="Y"]\n[text_block style=“style_1.png“ align=“left“]“Představte si velkou farmaceutickou společnost, která pořádá tiskovou konferenci, na které odhalí novou tabletu s názvem EUNUTRIA. Následně je předložen celý seznam vědecky prokázaných účinků:“\n“ 1) Tablety EUNUTRIA předchází 95% všech nádorových onemocnění i těch způsobenými toxickými látkami z životního prostředí.“\n“ 2) Předchází téměř všem srdečním infarktům a mozkovým příhodám!“\n“ 3) Je schopna zvrátit i chronickou chorobu srdeční.“\n“ 4) Předchází diabetu č. 2 a je schopna jej tak rychle vyléčit, že po třech dnech užívání\ntěchto tablet je nebezpečné pokračovat v aplikaci inzulínu!“\n“Tato tableta má také vedlejší, avšak jen pozitivní vedlejší účinky:\n–\tDosažení optimální váhy\n–\tOdstranění migrén a akné\n–\tZlepšení energetického stavu organismu\n–\tZlepšený partnerský život“\nŽádná taková tableta však neexistuje! Není to v ničím zájmu. Kdyby taková tableta existovala, její tvůrce by byl snad nejbohatším člověkem planety.\nTuto “tabletu“ nám od pradávna na svých rukou předkládá jen samotná Příroda a světe div se, nic za to nechce. Jen trochu úcty k životu, vážení si jejich darů v podobě celistvé rostlinné stravy a také trochu péče o každý kousek půdy, který sami můžeme obdělávat bez chemických postřiků, umělých hnojiv a s parádní úrodou, kterou za tu trochu práce dostaneme jako odměnu. O zbytek se postará už sama Příroda.\nStrava založená na kompletních rostlinných celistvých a průmyslově nezpracovaných potravinách je nejzdravějším a zároveň je také daleko účinnějším prostředkem k udržení zdraví a prevenci chorob.\nTato strava je daleko účinnějším prostředkem ke zdraví a prevenci chorob v porovnání s léky na předpis, chirurgickými zákroky, syntetickými vitamíny včetně genetických manipulací a intervencí.\nTato strava však neexistuje a nikdy nebude ve formě tablet! Proto ani neexistují tržní mechanismy, které by ji doporučovaly. Žádná média ji nepropagují, žádné pojišťovny ji neproplácejí.\nZ důvodů, že neexistuje ve formě tablet, byla důležitost rostlinné stravy skryta za různé polopravdy, lži a neověřená tvrzení. Jednoduše nikdo nepřišel na to, jak na ní formou tablety vybudovat velkolepý byznys. Je to tedy jako vždy, jen na nás samotných. Pozornost nevěnovat zázračným tabletám, ale kompletní, celistvé, průmyslově nezpracované stravě.\n[text_block style="style_1.png" align="left"]“Představte si velkou farmaceutickou společnost, která pořádá tiskovou konferenci, na které odhalí novou tabletu s názvem EUNUTRIA. Následně je předložen celý seznam vědecky prokázaných účinků:“\n“ 1) Tablety EUNUTRIA předchází 95% všech nádorových onemocnění i těch způsobenými toxickými látkami z životního prostředí.“\ntěchto tablet je nebezpečné pokračovat v aplikaci inzulínu!“\nŽádná taková tableta však neexistuje! Není to v ničím zájmu. Kdyby taková tableta existovala, její tvůrce by byl snad nejbohatším člověkem planety. \nTuto “tabletu“ nám od pradávna na svých rukou předkládá jen samotná Příroda a světe div se, nic za to nechce. Jen trochu úcty k životu, vážení si jejich darů v podobě celistvé rostlinné stravy a také trochu péče o každý kousek půdy, který sami můžeme obdělávat bez chemických postřiků, umělých hnojiv a s parádní úrodou, kterou za tu trochu práce dostaneme jako odměnu. O zbytek se postará už sama Příroda. \nStrava založená na kompletních rostlinných celistvých a průmyslově nezpracovaných potravinách je nejzdravějším a zároveň je také daleko účinnějším prostředkem k udržení zdraví a prevenci chorob.\nTato strava je daleko účinnějším prostředkem ke zdraví a prevenci chorob v porovnání s léky na předpis, chirurgickými zákroky, syntetickými vitamíny včetně genetických manipulací a intervencí. \nZ důvodů, že neexistuje ve formě tablet, byla důležitost rostlinné stravy skryta za různé polopravdy, lži a neověřená tvrzení. Jednoduše nikdo nepřišel na to, jak na ní formou tablety vybudovat velkolepý byznys. Je to tedy jako vždy, jen na nás samotných. Pozornost nevěnovat zázračným tabletám, ale kompletní, celistvé, průmyslově nezpracované stravě.


Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka | Garance nejnižší ceny. Rezervace zdarma.\nhotelyhotely Asiehotely Ruskohotely Permskaya Oblasthotely Permskiy rayonhotely hotely Ust'-KachkaSanatory Evropeysky\nUst'-Kachka hotely: Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka\nadresa hotelu: Permskiy District, 614524 Ust'-Kachka\nzeměpisná poloha: 58° 0' 30" severní šířky, 55° 40' 15" východní délky\nNachází se 200 metrů od Kachka Ust-autobusové zastávky, tento hotel v Ust-Kachka vesnice nabízí kulečník a sauna. Nabízí wellness centrum a pokoje s minibarem.\nSanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka: rezervace ubytování\nRezervujte si pokoj v hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka on-line a ušetřete peníze. Garance nejnižší ceny!\nSanatory Evropeysky – podrobné informace & rezervace »\nSanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka: nízké ceny, žádné rezervační poplatky.\nProč si rezervovat hotel Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka u nás\nHotel leží na adrese Permskiy District ve městě Ust'-Kachka, Permskiy rayon, Permskaya Oblast, Rusko – viz mapa Ust'-Kachka ».\nHotely blízko hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka\nHotely v okolí hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka jsou seřazeny podle vzdálenosti od hotelu.\nSanatory Malakhit (Poselok Ust-Kachka ve městě Ust'-Kachka, vzdálen přibližně 250 m)\nVelká letiště blízko hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka\nV následujícím seznamu jsou uvedena velká letiště ležící blízko hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka. Letiště jsou jsou seřazena podle vzdálenosti od hotelu.\nDalší letiště v okolí hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka\nLetiště blízko hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka, která nejsou uvedena v předchozím seznamu.\nTipy na výlety během pobytu v hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka\nV následujícím přehledu uvádíme města v okolí hotelu Sanatory Evropeysky hotel Ust'-Kachka. Města jsou seřazena podle vzdálenosti vzdálenosti z centra do hotelu.\nUst'-Kachka (vzdáleno přibližně 400 m)\nOdina (vzdáleno přibližně 2.8 km)\nUst'-Syny (vzdáleno přibližně 3.8 km)\nMaloye Shilovo (vzdáleno přibližně 4.0 km)\nLugovaya (vzdáleno přibližně 5.7 km)\nKonets-Bor (vzdáleno přibližně 6.8 km)\nGamy (vzdáleno přibližně 7.7 km)\nGorshki (vzdáleno přibližně 8.0 km)\nKrasnokamsk (vzdáleno přibližně 8.2 km)


ÚvodŽivot s miminkemZdraví a nemoci u miminkaKontrola kyčlí u dětí\nVyšetření kyčelních kloubů je nezbytnost a povinnost v případě každého malého miminka. Jde o preventivní opatření proti vadě, která se nazývá dysplazie kyčelního kloubu, se kterou se rodí ročně asi 5 000 dětí. Tato vada se týká především dívek, u chlapců se ale může objevit také, proto není radno vyšetření podcenit.\nCo je dysplazie kyčelního kloubu\nJde o vývojovou poruchu, kdy dochází vlivem nesprávné pozice kloubu ke špatnému vývoji jamky a hlavice v kyčelním kloubu. Velkou roli může hrát dědičnost, ale také nesprávná poloha plodu v děloze, kdy dítě přijde na svět pánví napřed. Jak již bylo řečeno, touto vadou trpí spíše holčičky, hlavně ty prvorozené. Dalšími ohroženými dětmi mohou být ty s větší porodní váhou (nad 4 kg).\nPrvní vyšetření podstoupí miminko již v porodnici. Ortoped ho prohlédne, zda nemá nějaké anomálie – správné postavení kyčlí, zda jsou záhyby na zadečku a na stehnu symetrické, jak dlouhé má nožičky a jak funguje kyčelní kloub v pohybu i v klidu. Někdy se k vyšetření používá i ultrazvuk. Další návštěva probíhá kolem 6. týdne od narození a poslední bývá kolem 3 měsíců. Díky ultrazvuku lékař zjistí, zda miminko trpí poruchou kyčelního kloubu nebo ne.\nPokud se u miminka dysplazie kyčelního kloubu zjistí, přichází na řadu léčba. Pokud se na vadu přijde včas, dá se poměrně dobře a rychle léčit. Používají se různé pomůcky, které však musí stanovit sám doktor individuálně. Jedná se o speciální punčošky, nebo třmínky, které se nosí po celý den a snímají se pouze na koupání. Dále jsou k dispozici peřinky, které se nasazují na plenky. Doba léčby trvá přibližně čtvrt roku.