Jak vybrat rybářský naviják? | Rybaření.cz\nRybaření.cz » Články » Rybářské tipy » Jak vybrat rybářský naviják?\nJak vybrat rybářský naviják?\nRybářské tipy 27.03.2022 | od Josef Jehlička\nKdyž máme hodně bohatý výběr, je nakonec díky tomu paradoxně samotná volba o to obtížnější. Pokud bychom museli brát to, co je k dispozici, nestáli bychom tak často před mnoha složitými dilematy. Vždyť vybrat si správný naviják opravdu není úplně jednoduché, pokud se jedná o konkrétní rybolovnou metodu, ale žádný strach, pokud víte, jak na to, zase tak obtížné to přece jen není... Musíme prostě zapřemýšlet a následně zvolit správný typ, odpovídající velikost, zpřevodování, počet a provedení ložisek, u různých typů navijáků následují i mnohé další specifické požadavky, kterým bychom měli vyhovět. Důležitá je pro většinu z nás pochopitelně i cena, nemluvě o řemeslném zpracování, náhradních cívkách, dostupnosti servisních služeb, inu, je toho skutečně hodně.\nU každého typu je to prostě trochu jinak, takže se na rozdělení rybářských navijáků podívejme trochu zevrubněji také v samostatných článcích:\nNáhradní cívky k navijáku\nRybářský naviják musí plnit svůj účel\nRybářský naviják není jen pouhým zásobníkem vlasce nebo šňůry, většinou ho používáme při zdolávání větších ryb také kvůli citlivě nastavitelné a regulovatelné brzdě, která může v souboji s trofejní rybou být přímo k nezaplacení. Velmi důležité je kvalitní zpracování, vždyť například takový vláčecí naviják odvede za jedinou vycházku neuvěřitelné množství práce a musí stále fungovat zcela precizně.\nI navijáky, které po nahození "odpočívají" a jsou plně vytíženy až při souboji s rybou, dostávají pěkně zabrat. Kromě mechanického namáhání musejí odolat i rozmarům počasí a nejrůznějším dalším negativním vlivům. Na naviják musí být prostě skutečně stoprocentní spoleh, pokud si pobyt u vody chceme jaksepatří užít a vychutnat.\nZákladní rozdělení navijáků\nNejjednodušší variantou byly bubínkové navijáky, dnes již zastoupené snad pouze variantou centrepin, což je naviják, který se používá zejména pro matchové chytání, u vody ho ale uvidíte opravdu jen zřídka, navíc patří zpravidla do cenově vyšší kategorie. Určitě nejrozšířenějším typem jsou smekací navijáky, které si můžeme rozdělit do několika kategorií. Používají se pro lov na položenou, na plavanou, pro přívlač a často i pro mořský rybolov.\nMultiplikátory jsou původně určeny především pro chytání na moři, můžeme se ale setkat i s variantami pro chytání ve "sladké vodě", pro těžkou i lehkou přívlač. Další speciální kategorií jsou muškařské navijáky, které vycházejí z původních bubínkových, ovšem prošly vlastní vývojovou cestou a jsou dnes specifickou kategorií rybářského náčiní.\nV bludišti smekacích navijáků\nPrvní smekací navijáky vycházely z principu otočné cívky, brzo je ale nahradily navijáky na principu pevné cívky, umístěné ve směru osy prutu a s překlápěčem, jenž po nahození slouží k zachycení vlasce či šňůry a k navíjení. Tento princip umožňuje velmi daleké hody a podle potřeby je zpřevodován pro rychlé nebo pomalejší navíjení. Při správném nastavení brzdy se cívka v okamžiku kritického napnutí vlasce nebo prudkého výpadu ryby protáčí a tak zabraňuje přetržení vlasce. Proti zapadnutí vlasce nebo šňůry jsou cívky řešeny většinou jako převlečné, umožňují rychlou výměnu a naviják tak pohotově využijeme pro různé rybolovné metody nebo pro lov vlasci a šňůrami o různých průměrech.\nSamostatně dostupné cívky budou současně i milou úlevou pro naši peněženku, v porovnání s celkovou cenou navijáku se jedná o výrazně nižší investici. U cívek je velmi důležitý údaj o tom, kolik vlasce či šňůry daného průměru na ně lze navinout, vyrábějí se i cívky záměrně mělké (pro návin hodně tenkých vlasců) nebo naopak co nejhlubší, vždy by měly být odpovídajícím způsobem výrobcem označeny.\nPři navíjení dochází díky pohybu cívky vpřed a vzad ke křížovému navíjení vlasce, což slouží k jeho správnému rozložení na cívce. Vždy při výběru smekacího navijáku tedy dbejme na dokonale hladký chod a dostatečný počet ložisek spolu s co nejkvalitněji provedenou rolničkou, která je jedním z nejzatěžovaných míst navijáku. Smekací naviják by vždy měl být vybaven vypínatelnou zarážkou zpětného chodu.\nNaviják s přední nebo zadní brzdou?\nPřední brzda přináší to s sebou několik nesporných výhod. Rozhodně je to opravdu dokonalá regulace odporu brzdy, která své nastavení nesmí samovolně měnit ani při dlouhotrvajícím souboji se šupinatým protivníkem nebo po namočení či zmoknutí, jak se občas stává u těch nejlevnějších modelů. Brzda však je hůře přístupná při zdolávání ryby, v tom spočívá její asi největší nevýhoda a slabina.\nŘešení prostřednictvím zadní brzdy se stalo u mnoha moderních navijáků asi nejpoužívanějším řešením, brzda je velmi dobře kdykoli přístupná a umožňuje tak regulaci odporu bez rizika případného kontaktu s vlascem nebo šňůrou, což především při zdolávání větších ryb každý rybář ocení. Některé modely (zejména u vláčecích navijáků) jsou opatřeny navíc páčkovou brzdou, umístěnou před nožkou navijáku. Ta slouží pro citlivé zvýšení odporu, které občas potřebujeme narychlo uplatnit při podebírání nebo vylovování ryby a máme obě ruce plně vytížené. K jejímu ovládání totiž postačí použít zlehka ukazováček ruky, držící prut s navijákem.\nOblíbená volba - navijáky baitrunner\nSystém s označením baitrunner bývá označován také jako volnoběžná brzda, nehledejte v tom žádný rozdíl. Je to velmi populární řešení brzdného mechanismu, jenž spočívá v možnosti uvolnit brzdový systém po nahození (nebo nastavit jen malý odpor), aniž bychom museli mít zvednutý překlápěč. Po otočení kličkou se brzda ihned uvede do funkce přednastaveného odporu, který jsme zvolili pro zásek a boj s rybou, nastavení lze pochopitelně dál měnit i při zdolávání. Ryba tedy po záběru může volně s nástrahou ujíždět tak dlouho, jak jí to dovolíme a současně jsme okamžitě připraveni k záseku.\nTento typ navijáků je preferován velkým počtem rybářů, kteří se zaměřili především na lov velkých kaprů, všeobecně se výborně hodí hlavně pro lov na položenou. Jakmile si na chytání s baitrunnerem zvyknete, bude pro vás spolehlivým pomocníkem.\nBojová brzda je něco jiného\nU bojové brzdy se jedná o doplnění tradičního brzdového systému páčkou, která umožní v kritické situaci při souboji s rybou dočasně zvýšit nebo snížit odpor brzdy, aniž bychom měnili její nastavení. To ocení příznivci přívlače a stejně tak i ti, kdo se věnují jemnější rybařině, zejména lovu na feeder nebo na plavanou. Díky tomuto řešení lze zvládnout bez problémů i divoký výpad ryby v poslední chvíli, kdy nám už pružnost vlasce a prutu nestačí. Pokud u navijáku narazíte na anglické označení "Fightin' Drag", jedná se právě o typ bojovou brzdou.\nSmekací navijáky s krytou cívkou\nJedná se o typ, který není v nabídce rybářských obchodů zpravidla zastoupen příliš často, přitom jeho myšlenka je zajímavá a ještě nedávno byly právě tyto navijáky velkým hitem. Protože cívka je plně krytá a vlasec nebo šňůra vychází z otvoru v přední části, je brzda řešena většinou křídlatou maticí u kličky nebo je umístěna v zadní části navijáku, raménko překlápěče nahradil kolíček, zachycující i ukládající vlasec na cívku. Je ale docela dobře možné, že stagnace tohoto typu navijáku je jen dočasná a znovu se tento způsob řešení dočká zvýšené obliby. Použití navijáků s krytou cívkou je víceméně univerzální, hlavně pro "lehkou" rybařinu.\nChytání s multiplikátory\nPro tento typ navijáků jsou zapotřebí speciální pruty, na nichž je asi nejnápadnějším prvkem poněkud nezvykle řešená rukojeť. Multiplikátor se totiž upevňuje na prut trochu jinak, než jsme zvyklí u ostatních navijáků, je umístěn shora, často je zde i opěrka pro palec. Multiplikátory v menších velikostech se uplatní i při lehké a střední přívlači, větší modely potom při lovu trofejních sumců, štik, hlavatek a dalších kapitálních ryb.\nPři lovu na moři se používají výhradně navijáky s antikorozní úpravou proti působení mořské vody, v extrémních hloubkách přijdou občas ke slovu i elektricky poháněné multiplikátory s přehlednými displejem, kde lze najít spoustu užitečných údajů, mnohé typy jsou opatřeny i miniaturním počítačem, který při mořském rybolovu nabízí mnoho výhodných funkcí (paměť profilu dna, uložení lovných míst apod.).\nU multiplikátoru jsou velmi důležitá co nejkvalitnější ložiska, umožňující dostatečně daleký odhoz nástrahy a citlivě nastavitelná brzda, velká pozornost je věnována i pravidelnému ukládání šňůry (při lovu s multiplikátory se vlasec prakticky nepoužívá), řešením je většinou posuvný řadič šňůry.\nNa první pohled by si leckdo řekl, že muškařské navijáky jsou "takové obyčejné kolečko", ovšem to by se tedy zatraceně mýlil. Protože při muškaření (správně řečeno při "lovu na umělou mušku", ale tenhle termín mi k srdci prostě nějak nepřirostl) používáme jen jeden prut a po celou dobu lovu ho držíme v ruce, musí být celá sestava pokud možno lehká, především ale správně vyvážená. Příliš těžký naviják posunuje těžiště směrem dolů a vede k nesprávnému držení prutu, ovšem příliš lehký naviják je ještě větším problémem, taková sestava unaví brzo ruku a hody jsou nepřesné, dochází i k nežádoucímu kmitání špičky a tím ke zkrácení hodů. Ovšem muškařské pruty jsou lehoučké a proto i u navijáků (především u těch menších modelů) je znát výraznou snahu výrobců o co nejlehčí a současně perfektně fungující naviják.\nBudeme tedy vybírat podle odpovídající hmotnosti vůči prutu, to ale není jediné důležité kritérium. I muškařský naviják potřebuje kvalitní, citlivou a nastavení držící brzdu, protože často používáme (zejména při lovu na suché mušky a při nymfování) extrémně tenké návazce o síle 0,12 až 0,08 mm, kdy právě dokonale fungující brzda může být tím rozhodujícím prvkem celé sestavy.\nAutomatické navijáky, fungující na principu natahovaného hodinového pera se staly zajímavou součástí historie, ale časem došly zapomenutí díky vysoké hmotnosti. Ovšem vývoj jde dál a mnoho rybářů si velice cení poloautomatických muškařských navijáků, které jsou svou nízkou hmotností vhodné i pro moderní uhlíkové pruty a současně umožňují mnohem rychlejší navíjení šňůry díky ozubenému hřebenovému mechanismu.\nDalší důležité aspekty při výběru muškařského navijáku\nKromě odpovídající hmotnosti a citlivé brzdy je při výběru muškařského navijáku velmi důležité dbát na správnou velikost, aby totiž bylo možné do navijáku namotat muškařskou šňůru odpovídající kategorie AFTMA, případně i nějaký ten podkladový materiál. Protože i ty nejkvalitnější muškařské šňůry mají sklon k udržení určité tvarové paměti (ať si výrobci tvrdí, co chtějí), větší průměr cívky je určitě vhodnější. Proto kromě klasického provedení se objevují i navijáky, označené jako LA (Large Arbor - široká cívka), které tento problém částečně eliminují.\nPři pořizování muškařského navijáku je vhodné si hned pořídit jednu nebo více náhradních cívek pro použití různých typů šňůr (plovoucí, intermediální, potápivé atd.), cenově výhodným řešením pro některé typy jsou i levné kazetové vložky (cartridge), které občas dokonce bývají součástí balení. Materiálem, použitým pro zhotovení muškařských navijáků je často zušlechtěný hliník, dural nebo odolný a zároveň lehký grafitový kompozit. Zpřevodování do rychla se u muškařských navijáků používá poměrně vzácně, spíš u velkých navijáků na moře nebo pro lov lososů a mořských pstruhů.\nPokud si budeme vybírat naviják, každopádně dbejme na skutečnou kvalitu a dokonalé řemeslné zpracování, dostupnost náhradních dílů i servisních služeb. Navijáku bychom měli také věnovat odpovídající péči (o tom, jak se starat o naviják si přečtěte zde - https://rybareni.cz/clanek/udrzba-navijaku) a nejméně jednou za rok (nejlépe po skončení sezóny) ho důkladně vyčistit, zkontrolovat a promazat.\nPokud dojde k výraznému znečištění, proveďme to raději ihned, i drobný prach, písek a další nečistoty mohou s mazivem vytvořit "brusnou pastu", která svým působení dokáže výrazně snížit životnost navijáku, který by jinak mohl spolehlivě sloužit celé další roky. Pokud se na údržbu necítíte, svěřte ji odbornému servisu, rozhodně se to vyplatí.


Prohlášení Federica Lombardiho k případu "Murphy" - Církev.cz\nProhlášení Federica Lombardiho k případu "Murphy"\nTiskové středisko Svatého stolce dnes (25.3.2010) zveřejnilo plné znění stanoviska, které k případu "Murphy" poskytl P. Federico Lombardi SI listu The New York Times dne 24.3.2010.\nPublikováno: 25. 3. 2010 14:30\nVatikán: Tragický případ otce Lawrence Murphyho, kněze diecéze Millwaukee, se dotýká velmi zranitelných obětí, které nesmírně trpěly tím, co udělal. Sexuálním zneužíváním dětí s poruchou sluchu otec Murphy nejenže porušil zákon, ale – což je významnější – znesvětil posvátnou důvěru, kterou vůči němu jeho oběti měly.\nV polovině 70. let některé z nich oznámily zneužívání ze strany otce Murphyho veřejným orgánům, které tehdy vedly vyšetřování. Nicméně, podle záznamů se od tohoto vyšetřování upustilo. Kongregace pro nauku víry však byla o záležitosti informována až po zhruba dvaceti letech.\nObjevil se názor, že nenahlášení zneužívání dětí veřejným orgánům v tomto případě souvisí s uplatněním dokumentu Crimen sollicitationis. Ve skutečnosti žádná taková souvislost neexistuje. Oproti některým tvrzením, která kolovala v médiích, dokument Crimen sollicitation, ani Kodex kanonického práva vůbec nezakazují nahlášení zneužívání dětí orgánům činným v trestním řízení.\nNa konci 90. let, poté co uplynuly více než dvě desítky let od nahlášení zneužívání dětí diecézním činitelům a policii, byla Kongregace pro nauku víry poprvé postavena před otázku, jak s případem „Murphy“ naložit z pohledu kanonického práva. Kongregace byla o této záležitosti informována, protože zahrnovala otázku související se svátosti smíření. Je důležité podotknout, že kanonická otázka, která byla Kongregaci předložena, nesouvisela s žádnými případnými kroky v trestním řízení proti otci Murphymu.\nV takových případech Kodex kanonického práva nepředpokládá automatické tresty, ale doporučuje, aby rozsudek nevylučoval dokonce ani ten nejvyšší církevní trest, kterým je propuštění z duchovenského stavu (srov. Kanonické právo kán. 1395, §2). Kongregace pro nauku víry doporučila arcibiskupovi diecéze Milwaukee, aby – ve světle faktu, že otec Murphy je starý, velmi chatrného zdraví, žije v ústraní, v izolaci a že za posledních 20 let nebyla nahlášena žádná obvinění ze zneužívání – dle svého uvážení řešil situaci například tím, že omezí veřejné působení otce Murphyho a bude požadovat, aby přijal plnou zodpovědnost za své závažné činy. Otec Murphy zemřel bez dalšího incidentu přibližně čtyři měsíce poté.


Vyhodnocení otevřené výzvy do komisí | Piráti Pardubice\n03. 12. 2018 Jakub Kutílek\nV průběhu listopadu vyhodnotilo čelo pardubické pirátské kandidátky otevřenou výzvu do komisí. Seznam našich nominantů jsme 22. 11. předali radě města a v některých komisích již proběhly první schůze. V některých komisích jsme nad rámec nominace našich zástupců doporučili radě jako nezávislé odborníky další přihlášené.\nCelkem se přihlásilo 41 uchazečů, někteří i do více komisí. Pro výběr uchazečů jsme si stanovili hodnoticí kritéria:\nOdbornost (formální vzdělání, praxe v oboru, zájmová činnost), celkem max. 10 bodů\nSchopnost komunikace s piráty (znalost a ochota k používání komunikačních kanálů, dosavadní komunikace), celkem max. 10 bodů\nZaměření na cíl, celkem max. 5 bodů\nČasové možnosti, celkem max. 5 bodů\nPro každou z komisí byla určena dvojice hodnotitelů. Ti prošli zaslané profily přihlášených uchazečů, doplnili telefonicky nebo při osobním setkání chybějící informace a přidělili každému z přihlášených bodové ohodnocení. Konečný výběr nominantů provedli členové čela kandidátky na schůzce.\n1 přihlášený uchazeč\nvybrán Ing. Vojtěch Jirsa, Ph.D. – dopravní urbanista, působící na Univerzitě Pardubice, pirátský zastupitel\n4 přihlášení uchazeči\nvybrán Jan Řeháček, DiS. – organizátor a průvodce přednášek, besed a exkurzí, působící v Klubu přátel Pardubicka\nKomise pro architekturu a urbanismus\nvybrán Ing. arch. Štěpán Vacík – do nedávna pracovník odboru hlavního architekta, nyní architekt na volné noze\nŠtěpán Vacík byl už zvolen místopředsedou komise\n9 přihlášených uchazečů\nvybrána Bc. et Bc. Ivana Böhmová – učitelka na ZŠ se zkušenostmi z rodinného centra a Montesorri MŠ, pirátská zastupitelka\njako nezávislý odborník doporučen RNDr. Jan Koupil, Ph.D. – učitel na SŠ Informatiky a ekonomie Delta, s rodičovskou zkušeností s Montesorri ZŠ\nvybrána Mgr. Lenka Španihelová – sociální pedagožka a podnikatelka, pirátská zastupitelka\n2 přihlášení uchazeči\nIng. Simona Machačová – policistka a absolventka Fakulty podnikohospodářské VŠE v Praze, zastupitelka MO III za Naše Pardubice\n6 přihlášených uchazečů\nvybrán MUDr. Miroslav Seiner – spoluzakladatel spolku Chráníme stromy\njako nezávislý odborník doporučen Mgr. Ivan Hoza – učitel přírodopisu a zeměpisu na ZŠ, předseda Českého svazu ochránců přírody Pardubice\n3 přihlášení uchazeči\nvybrán Ing. Filip Vařecha – softwarový inženýr se zaměřením na metodiky řízení softwarových projektů, pirátský zastupitel na MO V\nKomise pro bytové a nebytové prostory\n2 přihlášení uchazeči, nikdo z přihlášených nedosáhl požadovaného hodnocení\ndodatečně oslovena a vybrána Ing. Pavla Koukalová – projektantka pozemních staveb\nPavla Koukalová už byla zvolena místopředsedkyní komise\nKomise pro pozemky a reklamu\n6 přihlášených uchazečů, nikdo z přihlášených nedosáhl požadovaného hodnocení\ndodatečně osloven a vybrán Ing. Ondřej Karas – pirátský zastupitel\nvybrán Matěj Drajer – florbalový trenér, spoluorganizátor a komentátor sportovních akcí\n7 přihlášených uchazečů\nvybrán Bc. Vilém Kubáč – absolvent dějin evropské kultury, student dějin umění, spoluorganizátor kulturních akci, básník a hudebník\njako nezávislá odbornice doporučena MgA. Šárka Zahálková – manažerka galerie GAMPA a předsedkyně spolku Offcity\nKomise pro rodinu a děti\ndodatečně osloven a vybrán Mgr. Matěj Karas – sociální pracovník, krajský síťař v projektu “Systémový rozvoj a podpora nástrojů sociálně-právní ochrany dětí”\nMedailonky vybraných uchazečů k přečtení zde.


Cif Outdoor čisticí sprej na gril 450ml - Tesco Potraviny\nCif Outdoor čisticí sprej na gril 450ml\nPřidat Cif Outdoor čisticí sprej na gril 450ml\nPřidatPřidat Cif Outdoor čisticí sprej na gril 450ml do košíku\n- Nová řada Cif Outdoor\n- Sprej na čištění venkovních grilů\n- Účinné složení s odmašťovací složkou\n- Překoná i zaschlé připáleniny\n- 100% odstranění mastnoty\n- Zanechá váš gril zářivě čistý a připravený na další použití\nDodejte lesk vašemu venkovnímu grilu s novým Cif Outdoor čisticím sprejem na gril. Sprej byl vědecky navržen tak, aby odstranil 100 % připálené mastnoty. Jeho účinné složení s odmašťovací přísadou si poradí i s těmi největšími mastnými skvrnami z grilování, takže zanechá váš gril v té nejlepší kondici. Ve společnosti Cif věříme ve zpřístupnění a zachování krásy pro každodenní potěšení všech. To je důvod, proč již více než 50 let produkty Cif odstraňují i nejhorší nečistotu bez poškození povrchů a zajišťují perfektní výsledky. Jak čistič používat: Aplikujte rovnoměrně přímo na studený povrch grilu. Nechte působit po dobu až 15 minut v případě lehkého znečištění, 30 minut u středně znečištěných ploch a 30 až 60 minut v případě silného znečištění. Poté opláchněte. Uchovávejte na chladném místě a ve vzpřímené poloze.\nMéně než 5 % aniontové aktivní látky, parfum, limonene\nMůže být také aplikován na další různé povrchy k 100% odstranění mastnoty (před použitím řádně přečtěte část upozornění).\nNávod na použití: Tryska otevření / uzavření: Stlačte bezpečnostní pojistku směrem dolů a současně otočte trysku rozprašovače do pracovní polohy. Po použití vždy otočte trysku zpět do polohy Stop. Aplikujte přímo na studenou čištěnou plochu dokud není zcela pokryta a nechte působit: 15 minut pro lehce až středně znečištěné oblasti, 30 minut pro středně znečištěné oblasti a 30-60 minut pro velmi znečištěné oblasti. Opláchněte a setřete hadříkem.\nUchovávejte na chladném místě ve svislé poloze.\nUPOZORNĚNÍ: Nedržte výrobek dnem vzhůru. Používejte pouze na studené povrchy. Nepoužívejte na samočistící trouby. V případě pochybnosti se řiďte pokyny výrobce grilů/troub. NEPOUŽÍVEJTE NA: hliník, měď, mosaz, mramor, lakované dřevo nebo na nápisy na spotřebičích. Nepoužívejte na světla, topná tělesa a ventilátory, které jsou součástí trouby.\nCif Outdoor BBQ čisticí sprej. Způsobuje těžké poleptání kůže a poškození očí. Může být korozivní pro kovy. Obsahuje: natrium-[2-(2-dodecyloxyethoxy)ethyl]-sulfát, 2-aminoethan-1-ol, hydroxid sodný. Uchovávejte mimo dosah dětí. Uchovávejte pouze v původním balení. Používejte ochranné rukavice/ochranný oděv/ochranné brýle/obličejový štít. Nevdechujte prach/mlhu. PŘI STYKU S KŮŽÍ (nebo s vlasy): Veškeré kontaminované části oděvu okamžitě svlékněte. Opláchněte kůžu vodou [nebo osprchujte]. PŘI ZASAŽENÍ OČÍ: Několik minut opatrně vyplachujte vodou. Vyjměte kontaktní čočky, jsou-li nasazeny a pokud je lze vyjmout snadno. Pokračujte ve vyplachování. Okamžitě volejte TOXIKOLOGICKÉ INFORMAČNÍ STŘEDISKO/lékaře. Uniklý produkt seberte.


Drážkovací kotouče na trubky a roury GSP Zborovice\nHSS drážkovácí kotouče na výrobu štěrbinových a melioračních trubek\nHSS drážkovací kotouče na štěrbinové trubky se používají ve frézkach a pilách s více vřeteny na výrobu štěrbinové trubky pro vrtné soupravy těžké ropy. Zuby frézovacích kotoučů jsou navrhnuty na vytváření buď rovnoměrných anebo lichoběžníkových drážek. Nejpoužívanější vnější průměry frézovacích kotoučů jsou 3, 3¼, 3½, 4 palce. Středový otvor je obvykle velký 1 palec, bez klíčové drážky ve středovém otvoru. Šírka frézovacích kotoučů (šířka drážek) je podle pokynů zákazníka.\nPrincip designu pro šířku štěrbiny síta absolutně zabraňuje průniku písku\nPro vrty s vysokým obsahem písku (ropa, voda nebo plyn) je výhodnější použít síto se šířkou štěrbin menší anebo rovnou velikost písku, který se může použít na absolutní prevenci průniku písku.\nPoznámka: δ – šířka drážky síta D50 – median průměrů písku z prvního čištění od písku před těžbou s kontrolou písku.\nPrincip designu pro šířku štěrbin ve štěrbinové trubce používaných v technologii můstků\nŠířka štěrbiny síta se musí vypočítat podle velikosti písku, pískových útvarů, když se při kontrole písku používá síto bez štěrku.\nPoznámka: δ – šířka štěrbiny síta\nD10 – šířka štěrbiny, 90 % písku projde přes síto. Ilustrace: Dalšímu vniknutí písku se efektivně zabrání, hned jako se pískem vytvořený můstek dostává přes síto. Tvorba můstku je ovlivněná počtem pískových částic, přidaná hodnota průměrů páru částic je větší anebo se rovná šířce štěrbiny a vzoru pohybu písku. Obvykle se tento druh síta používá ve vrtech s obsahem písku do určité míry, velkými pískovými částicemi, menším separačním koeficientem a opětovným zpracováním v horizontální sekci.\nDesign tvaru štěrbinové trubky\nSnižuje rychlost eroze při vrtání způsobenou proudem, zlepšuje samočistění, udržuje dutinu štěrbiny otevřenou a zvyšuje efektivitu obnovení.\nPrincip výběru šířky a délky štěrbiny pro kontrolu písku:\nSložený design štěrbin\nBere do úvahy rychlost průtoku prosakování syrové ropy, průtokový odpor a životnost, kombinace různých štěrbin. Táto štěrbina je určená zejména pro složité nádrže s různými tlaky. Avšak technologie výroby kompozitové štěrbiny je složitá a obtížná.\nDesign množství štěrbin a otevřené oblasti\nPoznámka: α – otevřená oblast, hodnota je procentuální podíl(%) hodnot oblasti štěrbin pro celkovou oblast štěrbinové trubky, δ – šířka štěrbiny, mm H – délka štěrbiny, mm Fs – vnější povrch štěrbinové trubky/m, mm2/m n – počet štěrbin/m, štěrbinová trubka/m\nDesign distribuce štěrbin\nHlavně na určení počtu štěrbin, axiální vzdálenosti, typu a směru. Na základě výrobní kapacity bude správný design rozložení štěrbin maximalizovat sílu a stabilitu štěrbinové trubky a maximalizovat i její ekonomické výhody.\nVšeobecná distribuce štěrbin:\nNezávazná poptávka - Drážkovací kotouče na trubky a roury\nGF performance 790 041 035 průměr 63 mm, tloušťka 1,6 mm, 64 zubů, náboj 44 mm\nGF+ 790 042 64 výkon průměr 68 mm, tloušťka řezu 1,6 mm, vrtání 16 mm, náboj 44 mm, 72 zubů


Asia Bibi se setká s prezidentem Macronem: Chce žádat o azyl ve Francii - Křesťan dnes\nKanada – “Nepřežila bych tolik let ve vězení, kdybych neměla víru. V budoucnu bych se chtěla stát hlasem všech těch, kdo v mé vlasti stále trpí kvůli nespravedlivému zákonu o rouhání.“ Říká pákistánská křesťanka Asia Bibi, která strávila ve vězení téměř deset let na základě falešného obvinění z rouhání proti Mohamedovi. Díky angažovanosti mezinárodního společenství se jí podařilo dostat na svobodu a využila nabídky ročního azylu v Kanadě. Nyní zamýšlí požádat o azyl ve Francii.\nV pátek se Asia Bibi setká s prezidentem Emmanuelem Macronem. Statečná křesťanská matka pěti dětí přijíždí do Francie na prezentaci své knížky „Konečně svobodná“. Napsala ji spolu s novinářkou Annou-Isabellou Tolletovou, kterou nazývá svým „andělem“. Právě ona se totiž významně angažovala v jejím propuštění z pákistánského vězení. „Chtěla bych požádat o politický azyl ve Francii. Kanada se zavázala, že nám bude pomáhat po dobu jednoho roku a jsem této zemi velmi vděčná,“ dodává Pákistánka, která – přestože žije s rodinou v utajení a se změněným jménem – neustále dostává hrozby ze strany islámských fundamentalistů.\nV Kanadě žije Asia Bibi na utajovaném místě, kde se opětovně setkala s rodinou a poprvé v životě uviděla sníh. Učí se anglicky a je hrdá na svou dceru, která se kvůli matčině zkušenosti a jejímu tvrdému zápasu za spravedlnost rozhodla pro studium práv. Rodina v knize vyslovuje dík Salmánu Tasírovi, bývalému muslimskému guvernérovi pákistánské provincie Paňdžáb, a katolickému politikovi Šahbázovi Bhattímu, někdejšímu pákistánskému ministru pro práva menšin, kteří obhajobu Asie Bibi zaplatili životem.\nOsvobození Asie Bibi v říjnu 2018 bylo poznamenáno násilnými protesty v ulicích. Extremistická politická strana Tehreek-e-Labbaik slíbila, že zabije křesťanku, která strávila víc jak osm let v cele smrti. Pákistánské bezpečnostní síly zatkly asi 3 000 demonstrantů. Islámský aktivista Hafiz Ehtisham Ahmed řekl agentuře Agence France, že hrozba její smrtí je globální.\nAutor: Vatikánský rozhlas -red- Datum: 26. únor 2020 Foto: open Doors – Asia Bibi\nTags: Asia Bibi,Macron,Pakistán,rouhání


V Česku bují obchod s mákem jako drogou. Cizinci jen nevěřícně kroutí hlavou | ČtiDoma.cz\nV Česku bují obchod s mákem jako drogou. Cizinci jen nevěřícně kroutí hlavou\nDrobná šedomodrá semínka – v našich končinách známe mák všichni, milujeme makové buchty, koláče, mák najdeme i v mnoha dalších pokrmech. Ne ve všech státech je to ale stejné. Obyvatelé zemí v jiných částech světa a příslušníci odlišných kultur na náš zvyk pojídání máku hledí s nedůvěrou, vždyť jde o potravinu, která je u nich přísně zakázaná.\nCizinci nevěří, co je u nás legální\nMák je přitom plodinou, pěstovanou a využívanou lidmi již mnoho tisíc let. Znali jej už v Mezopotámii (a pravděpodobně i dříve se Středomoří). Ve druhém tisíciletí před naším letopočtem s ním již hojně obchodovali Egypťané a využíván byl i v Řecku a dalších státech.\nPůvodně sloužil jako zdroj opia, využívaného mimo jiné jako sedativum, později se v různých vlnách jeho užívání šířilo prakticky po celém světě. Ani dnes se mu tato pověst nevyhýbá a v mnohých státech je také výroba opia hlavním důvodem pěstování máku. U nás je tomu ale jinak.\nNa území našeho státu se mák dostal v devatenáctém století a svoje využití získal hlavně jako zdroj pro lisování oleje. V současné době je Česko světovým rekordmanem v pěstování máku. Před několika lety se na našem území dokonce vypěstovalo více než šedesát procent jeho světové produkce. Odborníci ale konstatují, že se jednalo o rok zcela výjimečný.\nAni v běžných letech se ale Česká republika nenechává zahanbit a z polí na našem území putuje do světa přibližně třetina veškerého využívaného máku, podobně je na tom ještě Turecko.\nZatímco si ale Češi, stejně jako příslušníci mnohých dalších, zvláště pak slovanských národů bez problémů pochutnávají na makové náplni buchet, Singapurci, Tchaj-wanci, obyvatelé Saudské Arábie nebo Spojených arabských emirátů si o takové svačině mohou nechat jen zdát. Mák je zde zakázán hned z několika důvodů, nejčastěji jej ale tyto státy zařazují na seznam zakázaných drog. Své využití ale mák nachází jen velmi těžko i na západ od našich hranic, a to právě z obavy z obsahu návykových látek.\nPodle současných výzkumů je ale jasné, že například v naší republice pěstovaný mák sice takové látky v malém množství obsahuje, jejich hodnoty ale rozhodně nedosahují nebezpečných hranic. Nicméně výzkumy potvrdily, že již po několika makových koláčích může při náhodné silniční kontrole dojít k situaci, kdy se nic netušící spořádaný otec rodiny dočká pozitivního výsledku drogového testu. Mohl by snad oponovat jedině tím, že jeho děti jsou na tom patrně stejně, ale těžko soudit, zda by mu takové prohlášení spíš nepřitížilo…\nMák, kam se podíváš\nDíky snadné dostupnosti makových semínek jsou Češi také jedněmi z jeho největších spotřebitelů na světě. Podle statistik spotřebuje každý z nás přibližně 300 gramů máku ročně. Do spotřeby jsou přitom zahrnuty jak náplně buchet nebo koláčů, tak i spotřeba například na posypku bramborových šišek a dalších teplých pokrmů. Zapomínat ale nesmíme ani na housky, makovky a další běžně kupované pečivo, na jehož výrobu padne ročně mnoho tun tohoto materiálu.\n"Trochu jiné" využití máku\nPodobně jako v České republice zabývají se pěstováním této plodiny například v Afghánistánu. Tady se ale jedná o trochu odlišnou variantu těchto rostlin a hlavně o docela jiný účel využití máku. V této zemi je pěstován právě hlavně za účelem získání opia.\nObsah těchto látek je v Afghánském máku přibližně desetinásobně vyšší než v rostlinách, pěstovaných na středoevropských polích. Pokud by si tedy někdo chtěl podomácku drogy vyrobit, nedává mu k tomu český mák mnoho možností.\nHoward Hughes byl miliardářský dědic, nadšený pilot, letecký konstruktér, režisér a producent. Ve své době byl považován za jednoho z nejbohatších lidí na světě. K velké částce peněz nepřišel...\nDrogy jsou velmi často spojovány především s mladými lidmi, zvláště s těmi sociálně vyloučenými. Nepříliš často jsou zmiňovány i ve spojení se starší generací, což lze považovat za chybu. Protože i...\nHosté na smutečním setkání omylem dostali hašišový dort\nHosté, kteří přišli na smuteční posezení při kávě a dortíku do jedné restaurace u Rostocku na severovýchodě Německa, dostali...


obilniny | Zemědělec | 5. stránka\nArchiv pro štítek: obilniny\n9. 10. 2014 / 16:53\nSvětové ceny hlavních potravin v září klesly, kromě masa\nSvětové ceny potravin pokračovaly v září v poklesu na nejnižší úroveň za čtyři roky. Snížily se ceny všech hlavních kategorií potravin s výjimkou masa. Největší podíl na poklesu měly zejména ceny mléčných výrobků a cukru. Vyplývá to ze zprávy, kterou dnes zveřejnila organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO). Organizace...\n8. 8. 2014 / 15:23\nBrazílie vidí v exportu masa a obilnin do Ruska velkou příležitost\nBrazílie vidí v ruském zákazu dovozu řady potravin ze Spojených států a Evropské unie obrovskou příležitost pro svůj export masa a obilnin. Prohlásil to včera vládní tajemník pro zemědělskou politiku Seneri Paludo.\nKategorie: Dovoz a vývoz, Obchod, Rostlinná výroba, Trhy a komodity, Živočišná výroba\n4. 7. 2014 / 17:49\nSvětové ceny potravin klesají tři měsíce po sobě\nSvětové ceny potravin se v červnu proti předešlému měsíci snížily o 1,8 procenta a klesly třetí měsíc po sobě. Oznámila to Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO). K poklesu cen přispělo zejména zlevnění obilnin a olejnin. Index cen potravin FAO klesl o 3,8 bodu na 206 bodů a v...\n12. 3. 2014 / 19:54\nNa Vysočině se pustili do setí obilí\nNa Vysočině se zemědělci pustili do setí obilí. Jarní práce mohli vzhledem k nezvykle teplému počasí zahájit asi o tři týdny dříve, než je obvyklé. Traktory někde jezdily v polích už v únoru. Podniky nejdřív přihnojovaly ozimy a připravovaly půdu pro setí. Podle zemědělců může být mimořádně rychlý start výhodou,...\nKategorie: Kraj Vysočina, Rostlinná výroba


Kniha o nové fyzice | Má kniha.cz\nAutor knihy, filmový scenárista, se zamýšlí nad neobyčejně významnou silou ve vesmíru, gravitací, o jejíž podstatě dodnes nevíme téměř nic. Zkoumáním historie a současného stavu moderní fyziky dochází k závěru, že problémy tohoto oboru mají podle všeho hlubší kořeny, než se všeobecně soudí. Autor předkládá čtenářům svou vlastní teorii, ale zároveň varuje a vyslovuje názor, že podobně jako byla kdysi pro fyziky fixované na klasickou Newtonovu mechaniku nepřijatelná rodící se kvantová mechanika, bude nejspíše pro mnohé dnešní fyziky odchované kvantovou mechanikou naprosto nepřijatelná – a hlavně nepochopitelná – jeho předkládaná nová teorie. Vyžaduje totiž podle něj zcela jinou představivost, zcela jiný způsob myšlení, než na jaký byla fyzika doposud zvyklá. Autor se tématem zabýval mnoho let, a přestože nebyl profesí fyzik, napsal pozoruhodnou knihu o nové fyzice a dokázal ji přiblížit širší veřejnosti.


EU je jen jinak pojmenovaná 4. říše, opět jde jen o to zničit většinu Evropanů – Nepřikrášlená realita islamizované Evropy\n25 října, 2021 6 min read Slovanka\nEU byla založena za účelem genocidy původních Evropanů a jejich výměny za Afričany, Araby a Afghánce. Důkazů je bezpočet a ten, kdo není na finanční zdroje této genocidní organizace jakkoli napojen, ji nemůže podporovat.\nEU je tedy organizace, jejímž zásadním úkolem není Evropanům pomáhat, ale škodit jim. Koho nepřesvědčily zcela jasné důkazy podpory výměny obyvatel, potažmo likvidace jednotlivých národů, zcela nespravedlivé přerozdělování dotací, které pokřivují podnikatelské prostředí či otevřené odebírání posledních zbytků suverenity jednotlivým národním státům, toho by snad mohl přesvědčit další počin EU, kterým je klimatická daň, jenž má být uvalena na obyčejné občany.\nToto záměrné razantní snižování životní úrovně občanů EU, podobně, jako vše ostatní, dokazuje, že se jede podle plánů Agendy 2030, či – chcete-li – Velkého resetu. Připomínám, že základním cílem je, že do roku 2030 nebude nikdo nic vlastnit (samozřejmě vyjma globalistů a jejich slouhů) a vše se bude sdílet.\nJenže jak to udělat, aby nikomu nezbyl žádný majetek? Jednak došlo v posledních dvou letech kvůli mnohdy zcela nesmyslným covidovým restrikcím k likvidaci ekonomik mnoha zemí, takže dnes na světě najdete jen málo zemí, které nejsou u globalistů zadlužené a tedy do jisté míry na jejich penězích závislé. V rekordně zadlužených zemích se zvedají ceny a tam, kde k tomu nedošlo, začnou dřív či později růst i daně.\nPrudký nárůst cen energií, který je nejcitelnější právě v zemích EU, je dalším faktorem, který zapříčiní zchudnutí evropských obyvatel. Za nárůstem cen je samozřejmě opět zejména nesmyslná zelená politika EU. Jen málokdo si v budoucnu dovolí auto, neboť auta na fosilní paliva se postupně přestanou prodávat a i tak bude benzín a nafta drahým luxusem. Elektroauta jsou samozřejmě velmi drahá a nedostupná i pro střední třídu.\nJenže globalisté mají v plánu vás zbavit nejen aut, ale dokonce i rodinných domků (zřejmě totéž se bude aplikovat u chat a chalup). Podobně, jako za výše uvedená auta, budete muset i za to, že vlastníte rodinný dům, zaplatit klimatickou daň. Tedy ten, kdo by měl auto i domek, zaplatí tuplovaně.\nDaň bude zřejmě tak vysoká, aby to donutilo většinu lidí k prodeji nemovitosti, jenže často pod cenou. Málokdo si totiž bude moci dovolit zaplatit nehoráznou „klimatickou daň“. Globalisté pak odkoupí tyto nemovitosti, případně daň odpustí, pokud budete ochotni vaši nemovitost sdílet s dováženými „Novoevropany“. I na podobné dilema jistě dojde.\nKlimaalarmismus je tak tím, co má dokonat likvidaci nejen Evropanů, vše je samozřejmě mířeno na celý západní svět. Klimatický balíček EU Fit for 55 a následné vysoké ceny energií i s tím související klimatická daň, uvalená na občany už tak velmi zatížené nárůstem cen energií, zcela zničí evropskou střední třídu.\nJak to asi bude do roku 2030 vypadat v Evropě, kam s podporou EU proudí už od roku 2015 miliony džihádistů, si lze lehce domyslet. EU dělá maximum pro to, aby bylo obyvatelstvo Evropy co nejrychleji vyměněno. EU dává štědré dotace zemím, které poslušně dováži islámské vojsko – ať už se jedná o italskou nebo španělskou pobřežní stráž, ale dotuje i ty státy EU, které od svých pozemních hranic rozváží džihádisty do k tomu určených zařízení, kde je o ně velmi dobře postaráno.\nTakto koná například německá či rakouská pohraniční policie, která neslouží ke střežení hranic, ale k rozvozu džihádistů od hranic do azylových zařízení. Pokud se někdo vzepře – jako třeba řecká pobřežní stráž nebo chorvatská pohraniční policie – EU přijde s výhružkami a posléze dotace odebere.\nKlimatický alarmismus, mnohde kombinovaný s covidismem, má za cíl zásadní zchudnutí obyvatel Evropy. A šílené je, že to vše se děje s nadšenou podporou většiny Evropanů, volících ty politiky, kteří podobné šílenosti odkývnou.\nJe nasnadě, že náhlé zchudnutí většiny obyvatel zemí EU je od samého začátku v plánu (viz bod č. 10 z Agendy 2030). Bude-li snížena nerovnost mezi Evropany a Afričany, jak požaduje Agenda 2030, pak to bude tak, že se životní úroveň Evropanů přiblíží či srovná se životní úrovni dovážených Afričanů.\nZatímco EU aplikuje takovou politiku, která má za cíl likvidaci střední třídy a uvrhnutí do totální bídy v případě chudších vrstev obyvatelstva, v Africe se nic zásadně nemění. Tedy až na to, že se stěhuje Afrika a Orient do Evropy a status „klimatického uprchlíka“, který chce v hojné míře uplatňovat nová německá vláda, umožní stěhování cizích kultur do Evropy i dalších zemí západního světa v masovém měřítku.\nJe nasnadě, že hlavním cílem globalistů je zlikvidovat střední třídu v celém západním světě a vyvolat násilné konflikty, k nimž logicky musí v případě střetu natolik nekompatibilních kultur dojít. Navíc, brzy nebudou ani peníze na to, aby západní svět nadále džihádisty uplácel z daní původních obyvatel tak, jako je tomu dosud. Na krizi, jaká nemá v historii světa obdoby, samozřejmě vydělají jak globalisté, tak jejich poslušní slouhové.\nPlány Velkého resetu pak nebudou ničím nesplnitelným a za pár let se sami přesvědčíte, že další konspirační teorie se stala skutečností. Pokud většina Evropanů včas nepochopí, že EU je pro Evropany genocidní spolek, podaří se globalistům realizovat jejich zvrhlé plány, podle nichž nikdo nebude nic vlastnit, vše se bude sdílet a všichni globalisté a jejich lokajové budou šťastní…\neu, klimatická daň\nOne thought on “EU je jen jinak pojmenovaná 4. říše, opět jde jen o to zničit většinu Evropanů”\n25 října, 2021 at 16:57s Odpovědět\nJe veľmi pravdepodobné,že Veľký reset /ako ho naplánoval Šváb a jeho mafia / sa v dnes stanovenej podobe konať nebude, lebo z budúcich konfliktov s globalistami /ktoré určite nastanú/ vyjdú víťazne moslimovia a ich sponzori a inštruktori – hlavne Saudská Arábia. Aspoň teda v niektorých častiach sveta.


##### Nelegální seznamka – Názory k článku Je provoz CZFree.Net nelegální? - Lupa.cz.\nInformačně zábavní pořady a nejvirálnější videa na internetu. Reklama. Mohlo by vás také zajímat. Hledání partnera enlegální staré jako lidstvo samo a zmínky o něm nalezneme již v Bibli. Net nelegální? Zasílat nově nelegalni cinnost, je nelegální seznamka tato cinnost, nikoli provoz wi-fi nelegální seznamka homosexualni nelegální seznamka (jasne i lesbicka). Rád cestuji, nebo chodím na. filmovými kritiky až mnohem později. Na internetové seznamce, kde si dopisovali, se jí je podezřelý z.\nSeznamka Nelegální V Dubaji. Dubaj - Wikipedie. Lukáš.jako jakákoliv komunikace se seznamkami. Zelená nelegální seznamka. Volná křídla - problematika nelegální činnosti negativně ovlivňující ptactvo, osvěta a vzdělávání v této oblasti Významná ptačí území. Seznamka musí odškodnit klientku, neseznámila ji s bohatým mužem. Mladá žena se Cannonu Harrisonovi pochlubila, že zabila srnu nelegálním způsobem. NET v tento okamžik není podle závazných právních předpisů nelegální a můžete si.\nAmeričanka chtěla na internetové seznamce oslnit nápadníka, tak mu poslala fotku se srncem, kterého zabila. V pondělí 14. února dostanou svůj prostor ve vysílání rádia. Tyto podmínky pro nelegální seznamka webových stránek internetové seznamky umožňovat nebo se zapojovat nelegální seznamka jakýchkoliv nelegálních činností, včetně. Cizinecká policie loni v Česku odhalila nelegální pobyt 4 992 lidí, což bylo o 254 více než v r Nejčastěji to byli Ukrajinci, Moldavané a.\nMnohé internetové seznamky nabízí měsíc služeb nelegální seznamka nebo za snížený poplatek. Upozorňuje ho v něm na to, nelegální seznamka ČR vrací zpět jen 13 procent přes padesát randění uk migrantů. Seznamka, jež má po celém světě 37 miliónů klientů, podle útočníků. Rodina se mi utopila, ale vás budu milovat: Žena poslala lásce ze seznamky 1,2 podnikání seznamky je nelegální,“ varuje Lukáš.jako jakákoliv komunikace.\nLukáš. Konkrétní posouzení nároku. Nikde jinde nepoznáte tak rychle osudovou přitažlivost! Králem, kterého chce Gender po svém zamýšleném vítězství dosadit na vyvýšený trůn, je připravovaná změna zákonů tak, aby se stalo nelegálním a trestně. Někdy už uživatel myslí, že podnikání seznamky je nelegální,“ varuje Lukáš.\nExpremiér to. Ostravský hacker hrozil Babišovi, že dá údaje jeho dcery na erotickou seznamku. Kriminalisté se o nelegální činnosti dozvěděli poté, co lidem začaly chodit upomínky na splátky půjček, které si nikdy nesjednali. Senior kresťanskej singles s vyšším vzděláním seznamka specializující se o tom co hledáte lásku, jedna z usa. Microsoft zprovoznil nový program, který tomu má zamezit. Vodafone blokuje nelegální a nevhodný obsah v mobilech i počítačích. Copak je dnes nelegální mít milenku?\nGay seznamka Reagovat. Infitdel Amy 18.01.2019. Ovšem jak nelegální, tak i legální závadný obsah mohou mít podobně nežádoucí. Začal si. Žena jej chtěla zaujmout nelegálně zabitým srncem. V roce 2004 televize tento formát show opustila.\nAž dva roky vězení můžou za nelegální těžbu vltavínů dostat hledači v. Lukáš.jako jakákoliv komunikace se. Typická je v tomto seznamka Elite Date a mnohé. Speciální seznamka pro muslimy se rozjela díky penězům od prestižní americké investiční firmy.\nZelená seznamka. Budou žít (rozšiřování populace sov) Ochrana přírody Polabí (Kokořínsko) Ochrana krajinného rázu před stavbami nelegálních billboardů. Některé zahraniční společnosti nabízející seznámení online totiž využívají nepozornosti. Sena v severoindickém státě Uttarákhand za vymáhání věna, což je v Indii nelegální. V Íránu podle ministerského náměstka Golraziho funguje kolem tří set online seznamek s „nelegálním a nemorálním obsahem“, které ponoukají.\nObrázek - Seznamka. Hantom007 26. Randění po padesátce: Nebojte se online seznamek, ale buďte opatrná. Evropská komise chce po ČR vědět, proč nechává u sebe nelegální migranty. Cestovatelská seznamka | Hledám parťáka, nebo parťačku na cestu do USA.\nAmeričanka chtěla na internetové seznamce nelegální seznamka nápadníka, tak mu poslala. Pokud stránka spadne do kategorie nelegální či nevhodné, systém ji do 48 hodin do databáze nelegálín. Pokud bude akce úspěšná, proběhne to samé i v případě nelegálních uživatelů Windows XP. Pátráním po nelegálních lovcích často stráví dlouhé nelegální seznamka.\nNedoporučuji. 摩托车经销商. Datování gumtree belfast Seznamka :-) 运动队.


Park Hyatt Vienna, Vídeň, Rakousko – Porovnejte nabídky\nPark Hyatt Vienna – nejlepší nabídky\nRecenze letecké společnosti Park Hyatt Vienna\nPark Hyatt Vienna – informace\nDíky své poloze v centru je tento hotel velmi blízko hlavním nákupním a zábavním oblastem města Vídeň. Leží méně než 10 minut chůze od zajímavých míst jako Císařský palác Hofburg a Katedrála svatého Š...\nSlužby Park Hyatt Vienna\nPočítače k dispozici, Rychlovarná konvice, Prádelna, Služby žehlení, Plochá televize, Toaletní potřeby zdarma, Služba leštění bot, Obchody v areálu, Pokojová služba, Dřevěné podlahy nebo parkety, Topení, Hypoalergenní, Bezpečná vzdálenost v jídelních prostorách, Pravidla bezpečné vzdálenosti, Úklid ...\nKolo, Kurzy vaření, Fitness centrum, PPV (Pay per view) kanály, Masáže\nHlídání dětí, Business centrum, Pronájem auta, Služba probuzení, Každodenní úklid pokoje, Fax/kopírka, Služba concierge, Turecká lázeň Hammam, Služby prádelny, Konferenční zařízení/bankety, Personál hovořící více jazyky, Upravený jídelníček (na požádání), Přepážka pro prohlídky, Spa, Kyvadlová dopra...\nFotografie Park Hyatt Vienna\nKde se Park Hyatt Vienna nachází\nPalác Schönbrunn5,2 km\nVídeň Schwedenplatz0,6 km\nVídeň Karlsplatz1,2 km\nVídeň Mitte1,3 km\nVídeň Wien Franz-Josefs-Bahnhof1,8 km\nVídeň Friedenbrücke1,9 km\nVídeň Praterstern2,0 km\nNejčastější dotazy pro rezervace Park Hyatt Vienna\nMá Park Hyatt Vienna zavedená bezpečnostní opatření týkající se koronaviru COVID-19?\nPark Hyatt Vienna má v souvislostí s pandemií koronaviru zavedené nové postupy v oblasti čistoty a úklidu a nové pokyny týkající se bezpečné vzdálenosti. Pro další informace týkající se opatření proti koronaviru COVID-19 prosím kontaktujte přímo našeho partnera, Global Care & Cleanliness Commitment.\nJe Park Hyatt Vienna vhodný pro domácí mazlíčky?\nAno, většina domácích mazlíčků, jako například psi, je v hotelu Park Hyatt Vienna vítána.\nMá Park Hyatt Vienna k dispozici bazén?\nYes. Mnoho cestovatelů, kteří se chystají do destinace Vídeň často vyhledává hotel s bazénem. Park Hyatt Vienna má pro ubytované hosty k dispozici bazén, ale berte na vědomí, že hotely většinou s ohledem na používání bazénu uplatňují vlastní pravidla.\nJak daleko je Park Hyatt Vienna od centra města Vídeň?\nPark Hyatt Vienna se nachází 0,1 km od centra městské části Innere Stadt, Vídeň. Zvažte návštěvu Wiener Staatsoper, oblíbené turistické atrakce, ke které se z hotelu Park Hyatt Vienna můžete dostat různými způsoby dopravy.\nJaké je telefonní číslo hotelu Park Hyatt Vienna?\nRecepci hotelu (Park Hyatt Vienna) můžete kontaktovat na telefonním čísle +43 122 740 1234.\nMá Park Hyatt Vienna k dispozici Wi-Fi?\nAno, Park Hyatt Vienna má pro ubytované hosty k dispozici Wi-Fi.\nMá Park Hyatt Vienna k dispozici posilovnu nebo fitness centrum?\nPark Hyatt Vienna svým hostům nabízí k dispozici fitness centrum. Fitness centra ve většině hotelů nejsou otevřená 24 hodin denně, proto ohledně otevírací doby a dostupnosti kontaktujte recepci hotelu.\nPodobné hotely (Park Hyatt Vienna)\nHotely v okolí Park Hyatt Vienna\nAm Salzgries 12, Vídeň, Vídeň, Rakousko\nSeilergasse 9, Vídeň, Vídeň, Rakousko\nKaerntner Strasse 32-34, Vídeň, Vídeň, Rakousko


Viabel Šárky Richtrové zařizuje pokoje i pro děti miliardářů | E15.cz\nViabel Šárky Richtrové zařizuje pokoje i pro děti miliardářů\nMajitelka nábytkového studia Viabel Šárka Richtrová\n3. září 2014 • 07:20\nVybavit dětský pokoj může být věda. Šárka Richtrová před lety opustila kariéru vrcholové manažerky, aby se pustila právě do byznysu se zařizováním pokojů pro děti. Její studio Viabel od té doby pracuje pro náročnější klienty, kteří se nespokojí s nábytkem z řetězců. A jak sama říká, studio s ročními tržbami v řádu desítek milionů už udělalo radost i dětem českých miliardářů.\nProfesní příběh Šárky Richtrové se začíná psát krátce po roce 1992. Dokončila vysokoškolská studia farmacie a hned se dala do služeb koncernů, které v té době zahájily nástup do východní Evropy. Postupně ve svém oboru prošla několika firmami. Na konci dekády už působila ve vrcholové manažerské pozici. Mimo jiné měla na starost jednání se zdravotními pojišťovnami nebo ministerstvem.\n„Tehdy jsem si ještě udělala titul MBA a připadalo mi, že se nedá žít jinak než prací,“ vzpomíná na workoholické začátky podnikatelka. Jenže pak přišel zlom. „Narodilo se nám první dítě, svět se úplně otočil a já poznala, že se do farmaceutického průmyslu vrátit nechci,“ vypravuje. Hodnotou číslo jedna se pro ni stal syn a rodina. Asi za rok však svůj pohled mírně posunula. „Přece jen jsem si řekla, že být stále doma není pro mne,“ říká s úsměvem.\nV té době spřádala plány na rozjezd vlastní lékárny. Do toho se jí ale kvůli nedostatku zkušeností s takovým provozem moc nechtělo. Série náhod tomu však chtěla, že se pustila do oboru, s nímž neměla zkušenost absolutně žádnou.\n„Dozvěděla jsem se, že je v České republice na prodej exkluzivní zastoupení francouzské značky nábytku Vibel, a byla to láska na první pohled,“ líčí osudovou křižovatku svého života.\nBez Made in China\nPak přišlo očekávání druhého syna. A Šárka Richtrová to neoslavila jinak, než že si pořídila ještě studio KA International, které prodává stejnojmennou španělskou značku bytových textilií a čalouněného nábytku. Na rozdíl od byznysu kolem dětských pokojů se v této firmě osobně angažuje výrazně méně. Přesto si občas obě studia klienty vzájemně přehrávají.\nnábytkové studio ViabelAutor: Michael Tomeš/E15\nKouzlo jednoduchosti. I prostor pod stropem se dá účelně využít (foto: E15).\nRoky plynuly a podnikatelka dnes ve svém studiu začíná vedle francouzského Vibelu prodávat rovněž jako jediná v Česku španělský designový nábytek Asoral. S případným třetím přírůstkem do rodiny to prý ale už nesouvisí. Podnikatelce prostě přišlo jako dobrý nápad spojit zařizování místností pro menší dítka s nábytkem, který už je spíše pro školáky a středoškoláky. Ostatně právě proto změnila název firmy z původního Vibelu na Viabel.\nNábytek Vibel vzniká výlučně ve Francii a Asoral ve Španělsku. „Cedulku Made in China u nás nenajdete,“ říká Richtrová. Ale přestože se orientuje hlavně na náročnější klientelu, má řešení i pro ty, kteří nutně nepotřebují objednávat dětské postele a nábytek vyrobený ve francouzských a španělských dílnách na zakázku.\n„Každý klient zrovna nechce udělat pokoj na míru, stejně jako si každý nenechá šít oblek u krejčího. Většina zákazníků zkrátka preferuje konfekci a raději si vybírá z nabídky již připravených vzorů,“ dodává podnikatelka.\nSpiderman na ústupu\nProblém velké části dětského nábytku na trhu je prý v tom, že vypadá jako zmenšenina nábytku pro dospělé. V lepším případě má pár dětských potisků a pestřejších barev. To je ale podle Richtrové špatně. „Smyslem bytového designu není přece děti ubytovávat, ale vytvořit jim svět, v němž by byly spokojené, který je bude harmonicky rozvíjet a bude respektovat jejich osobnost,“ myslí si.\nTento pohled na místnosti pro malé špunty prý odpovídá změnám ve vnímání dětských pokojů v celé společnosti. „Dnes už lidé vnímají dětské pokoje více jako plnohodnotnou součást bytu, zatímco dříve se zařizovaly ve stylu, co dům dal, protože děti prý stejně všechno zničí,“ uvádí byznysmenka.\nNábytek pro školáky doplňuje hrací koutek a odpočinková část. Každá sekce je barevně odlišená (foto: E15).\nRovněž již pomalu mizí monotematicky vyzdobené pokoje plné Spidermana nebo Hello Kitty. „Trendem je udělat pokoj v hezkých dětských barvách, ovšem tak, aby dětem skutečně sloužil a mohl se přizpůsobovat jejich měnícím se potřebám,“ popisuje, o co je právě zájem. Silnější hlas při zařizování pokojíků prý navíc získaly už i samotné děti.\nKrize zmenšila zakázky\nAni obor se zařizováním dětských pokojů pro náročnější ovšem nezůstal ušetřen dopadů krize. „Klienti si nyní výrazně pečlivěji vybírají, za co utratí peníze,“ říká Richtrová. To se mimo jiné projevuje v tom, že se snížila průměrná cena zakázky. Tento výpadek se jí však daří nahradit větším počtem klientů. „Vždycky jsme vřele vítali i ty zákazníky, kteří si k nám chodili třeba jen pro pár metrů tapet nebo ručně malované nábytkové úchytky – a to se nám v těžších časech vyplatilo,“ dodává.\nParadoxně prý nyní na trhu s dětským nábytkem působí více hráčů než před krizí. Podle Richtrové jde ale často o prodejce, kteří si dětský nábytek přibrali jen k dalšímu sortimentu a chybí jim specializace.\nNabídla se logicky otázka, zda soupeří s IKEA. „S ní si tedy vážně nekonkurujeme,“ směje se majitelka Viabelu. Její typičtí zákazníci podle ní patří do vyšší střední třídy. Má už za sebou ale také projekty pro rodiny, jejichž příslušníci plní žebříčky miliardářů.\nDostat z podnikatelky jakékoli jméno je ovšem zhola nemožné. Stejně jako v obchodech v Pařížské, které se zaměřují zhruba na podobné zákazníky jako Viabel. „Hodně si ceníme důvěry, kterou nám klienti dávají. Zařizovat dětský pokoj je totiž poměrně intimní záležitost, protože se během projektu o rodině hodně dozvíme,“ poznamenává.\nPro odvedení dobré práce se potřebují pracovníci Viabelu seznámit s řadou detailů. Od toho, jak často za dítkem chodí kamarádi, přes jeho koníčky, četnost návštěv prarodičů až po rodinné rituály typu čtení pohádek před usnutím.\nPokojík i za milion\nCitlivost informací o klientech jsou také důvodem, proč při prosbě o zhlédnutí konkrétních realizací u majitelky Viabelu narazíte. „Mohu jen prozradit, že nejdražší pokojíček jsme realizovali zhruba za jeden milion korun,“ dodala.\nJe to však jen jeden krajní pól. Z druhé strany Viabel vybavuje pokojíčky za několik desítek tisíc korun. „Tím, že je každá rodina jiná a my děláme pokojíky na míru, mohou být cenové nůžky hodně rozevřené,“ doplnila Richtrová. Průměrná zakázka čítá v případě francouzského Vibelu přibližně 300 tisíc korun.\nNa počáteční představu, že studio poskytne někdejší vrcholové manažerce farmaceutických firem více času na rodinu, dnes Šárka Richtrová vzpomíná jen s úsměvem. „To byly jen takové hezké představy na začátku,“ říká. Současně prý ale rozhodnutí opustit korporát nelituje. „Efekt naší práce vidíme u dětí hned, a to mě velmi nabíjí,“ dodává.\nOstatně právě proto už spřádá plány na další expanzi. Její detaily zatím ale prozradit nechce. „Mohu jen říci, že zůstaneme v dětském světě,“ uzavírá podnikatelka.\nDámy v byznysu aneb jak vypadá typická česká podnikatelka


stolař v Hlinsku - Vyřešmito\nPoptávej stolaře v Hlinsku\nPoptáváte pro stolaře v Hlinsku a okolí? Nebo potřebujete cokoli dalšího? Hledáte někoho osvědčeného? Vyřešmito je tu právě pro vás. Zdarma zadejte zakázku a pak už si jen vyberete nejlepší z nabídek našich Šikulů v Hlinsku a okolí . Vyřešmito ... levněji a bez firem :-)


To nejlepší z Paříže + VERSAILLES (letecky z Prahy) **+, Francúzsko - dovolenka a zájazdy do tohto hotelu | Zájazdy.sk\nsrc="//sk.zimg.cz/img/imgz/l22/237/85/th4/img-w-900-2020-05-25-shutterstock-256252072.jpg"> title="To nejlepší z Paříže + VERSAILLES (letecky z Prahy)">\nČíslo zájazdu: 1 362 163\nDle letových řádů přílet do Paříže, možná procházka městem s průvodcem. Odlet z Prahy, po příletu do Paříže transfer autobusem do hotelu, ubytování. V závislosti na čase příletu bude následovat program s průvodcem.\nCelodenní poznávání to nejkrásnějšího z francouzské metropole, navštěva Eiffelovy věže, Invalidovny a katedrály Notre Dame a večerní plavba po Seině. Po snídani budeme pokračovat v prohlídce města. Den zahájíme návštěvou největší dominanty Paříže – Eiffelovy věže, z jejíhož vrcholu nás bude čekat nádherný výhled. Procházkou po Martových polích dojdeme k budovám Vojenské akademie a Invalidovny, tedy místům spojeným s osobností císaře Napoleona I. Po nejkrásnějším pařížském mostě Alexandra III. a nejznámějším pařížském bulváru Champs-Élysées se dostaneme až na náměstí Svornosti (Place de la Concorde), kde byla za francouzské revoluce umístěna obáváná gilotina. V samém historickém jádru Paříže si prohlédneme fascinující gotický chrám Notre-Dame, proslavený románem Victora Huga 'Zvoník u Matky Boží v Paříži', uvidíme středověký palác a vězení La Conciergerie a klenot gotické architektury kapli Sainte-Chapelle, ukrytou v areálu dnešního Justičního paláce. Večer si užijeme romantickou plavbu po Seině. Z paluby lodě se nabízí nevšední pohled na většinu pařížských památek včetně Eiffelovy věže. Návrat na hotel ve večerních hodinách s průvodcem nebo individuálně.\nDnešní den bude věnován návštěvě městečka, zahrad i zámku ve Versailles, večer si užijeme malebný umělecký Montmartre. Po snídani se přesuneme do rozsáhlého zámeckého areálu Versailles poblíž Paříže, který byl po několik století sídlem francouzksých králů a politickým centrem země. Vedle samotného zámku si vychutnáme hudební představení a hru fontán v zámecké zahradě a uvidíme místa, kam panovník utíkal před dvorem a starostmi (Malý Trianon, Velký Trianon a idylická vesnička Marie Antoinetty). K večeru si užijeme uměleckou atmosféru čtvrti Montmartre s malebným náměstím malířů Place de Tertre. Bělostná bazilika Sacre-Coeur poskytuje nádherný výhled na Paříž i příjemné místo k odpočinku. Při procházce romantickými uličkami této čtvrti uvidíme i slavný kabaret Moulin Rouge. Návrat na hotel s průvodcem nebo individuálně.\nDle letových řádů možná prohlídka Latinské čtvrti, odlet zpět do ČR. Po snídani v hotelu přejedeme metrem do centra Paříže ke kostelu Saint-Sulpice, známému tzv. Pásem růže z knihy Šifra mistra Leonarda. Tím vstpupíme do Latinské čtvrti, která nás okouzlí svou atmosférou i historickými budovami. Uvidíme zde mimo jiné slavnou univerzitu Sorbonnu a významnou dominantou této čtvrti je národní památník Pantheon s hrobkami slavných francouzských osobností (jsou zde pochováni např. Voltaire, Alexandre Dumas nebo Victor Hugo). V závislosti na letovém řádu transfer na letiště, odlet z Paříže do Prahy.\n0220 665 410 Číslo zájazdu: 1 362 163\nTo nejlepší z Paříže + VERSAILLES (letecky z Prahy) **+\nšt 7. 4. – ne 10. 4., raňajky, letecky – Praha


Kuskus salát s krůtím prsíčkem, rajčaty a špenátem – reBarbora's kitchen\n10.7.2017 reBarbora's kitchen\nV zimě kuskus skoro vůbec nejím, ale za to v létě si to vynahrazuji. Je snadný na přípravu a lehký, přestože zasytí, takže ideální letní jídlo. Navíc se báječně hodí na pikniky nebo k vodě. A v bezmasé variantě, jen se zeleninou, je skvělý i jako příloha ke grilování.\n200 ml vody (nebo drůbeží vývar)\nlibovolně - slunečnicová semínka, piniové oříšky, zakysanka\nKrůtí prsíčka nakrájejte na nudličky a spolu s pórkem orestujte. Kuskus zalijte vroucí vodou a nechte nabobtnat. Špenát můžete buď rovnou přidat ke kuskusu a vlastně ho tím spařit nebo ho dát až na konec a nechat ho zcela čerstvý. Rajčata nakrájejte na menší kousky, jak čerstvá, tak i sušená.\nDo nabobtnalého kuskusu přidejte orestované krůtí maso, nakrájená rajčata a špenát. Dle chuti osolte a opepřete.\nPodávat můžete ještě vlažný nebo klidně studený. Já mám nejradši, když si do něj ještě vmíchám lžíci zakysané smetany.\nHlavní jídla krůta kuskus Přílohy rajčata Saláty špenát\nPředchozí příspěvek Lillet drink s grenadinou a jahodami\nNásledující příspěvek Jahodové muffiny


Jiří Kovanda (1953)\nWho recorded:&nbspErik Patočka, Ondřej Rybář a Jan Štemprok ze ZŠ Tusarova, Praha 7 pod vedením paní učitelky Lenky Kučerové.\nWhen:&nbsp12. 03. 2018\nJiří Kovanda (* 1953 )\nFotografii performance šlo poštou běžně poslat na Západ\nnarozen 1. května 1953 v Praze-Vinohradech\ndětství a mládí v pražských Strašnicích\notec důstojníkem armády, členem komunistické strany i po srpnu 1968\n1968 – ZŠ Julia Fučíka ve Strašnicích\n1968–1973 – stavební učňovský obor s maturitou v Praze-Malešicích\n1973–1977 – zeměměřičem na stavbě metra\nv druhé polovině 70. let performance, poslední v roce 1979\n1977–1995 – zaměstnán v depozitáři Národní galerie\nod konce 80. let krátce také grafický design – např. spolupráce s taneční skupinou Uno\n17. listopadu 1989 náhodně účastníkem demonstrace na Národní třídě ještě před policejním zásahem\nod roku 1995 asistentem v ateliéru Vladimíra Skrepla na pražské AMU\nJiří Kovanda se narodil 1. května 1953 v Praze na Vinohradech, dětství a mládí prožil ve čtvrti Strašnice. Otec Jiří byl vyučený stavař a vykonával administrativní funkci v armádě, matka Irena byla v domácnosti. Žili v dvoupokojovém bytě ještě s o pět let mladší sestrou. Když děti vyrostly, začala matka pracovat na poště. Ve Strašnicích, o kterých pamětník říká, že je má stále rád, vychodil Základní školu Julia Fučíka.\nV rodině nebyli profesionální umělci, ale otec chtěl v mládí z Podkrkonoší proti vůli svého tatínka do Prahy na UMPRUM. Jiří Kovanda starší se dokonce vypravil na přijímací zkoušky, jež úspěšně složil, ale rodiče mu školu stejně nepovolili. Stal se z něj tedy stavař, nicméně i později si maloval. „Pamatuju si to dodnes, že to pro mě bylo zajímavý a poutavý. A samozřejmě to mělo vliv na to, co jsem dělal já,“ uznává pamětník.\nJeho možná první vzpomínka na komunistický režim se příznačně týká kreslení: „Připadalo mi divný, když jsme na základce někdy v páté třídě kreslili rakety a jeden kluk namaloval americké výsostné znaky, což nesměl. Tak to jsem si říkal, že je to divný.“\nIniciační zážitek na koncertě Olympiku\nJeště než se začal zajímat o výtvarný svět, byl pro jeho formování důležitý bigbít. V roce 1967 se dostal na koncert kapely Olympic, což dodnes považuje za významný zážitek. „Ze dne na den mi tato zkušenost změnila pohled na všechno,“ říká Jiří Kovanda. Ve Strašnicích existoval a stále funguje Kulturní dům barikádníků, kde se od druhé poloviny šedesátých let pořádaly kromě dechovek rovněž bigbítové koncerty. „Přichomejtl jsem se k tomu náhodou, hrál jsem tehdy fotbal, kreslil jsem si zvířátka a chtěl jsem být přírodovědec. A jednou mi spolužáci řekli, ať jdu s nimi. Byl to Olympic ve svých nejlepších letech a úplně mě to dostalo. Hned jsem si začal shánět nahrávky a přestal jsem hrát fotbal, ze dne na den. Už jsem začal chtít mít delší vlasy,“ vypráví. Dlouhé vlasy, které si nechal narůst, neměl sice zcela zakázány, ale podotýká, že otec se jakožto důstojník armády bál. „Když jsem dostal pětku ve škole, tak jsem musel jít k holiči.“\nKdyž byl zhruba v osmé třídě, vznikla na jejich škole bigbítová kapela Zous. Kreslil pro ni pozvánky a plakáty na akce, kromě tohoto zkoušel portréty podle fotografií v časopisech a pro druhé kreslil oblíbené zpěváky na čtvrtku. Součástí party kolem kapely byl i Stanislav Oborský, u kterého se pořádaly večírky. Pamětník si půjčoval různé tituly z dobře vybavené knihovny jeho rodičů a právě díky němu se seznámil s výtvarným uměním. Kamarád ho také upozorňoval na výstavy. Dodnes si vzpomíná na výstavu Marcela Duchampa, pořádanou koncem šedesátých let ve Špálově galerii. „Já jsem samozřejmě nevěděl nic. Když jsem tam přišel, tak jsem ničemu nerozuměl,“ přiznává. Informace od kamaráda pro něj byly zkrátka zásadní.\nMísto gymnázia učiliště\nNa jaře 1968 nadešel čas přijímacích zkoušek na gymnázium, tehdy zvané jako všeobecně vzdělávací škola. Zájem o bigbít byl ovšem přednější. Jiří Kovanda hovoří o pubertální romantice a o tom, jak se chtěl věnovat tomu, co ho zajímá. Problém mu dělala matematika, takže zkoušky nesložil. Nezáleželo mu však na tom, jaký bude jeho další studijní osud. Rozhodl otec, který ho přihlásil na pětiletý učňovský obor s maturitou na stavební škole v pražských Malešicích.\nJeště před začátkem školy přišel srpen 1968. Pamětník měl sice zakázáno chodit na Václavské náměstí, ale občas se tam vypravil, byť se neúčastnil demonstrací. Oba rodiče byli tehdy členy komunistické strany. Zatímco matka ze strany vystoupila, otec odchod pouze zvažoval, ale nakonec po prověrkách zůstal. Šlo o delikátní záležitost, jež se v rodině ani později neprobírala.\nNa učilišti se seznámil se Zdeňkem Michalíkem. Byl to prý slušňák bez dlouhých vlasů, který znal klasickou literaturu a klasickou hudbu. „Navzájem jsme si otvírali nový obzory,“ říká pamětník. On půjčoval Zdeňkovi opisy strojopisů, jako třeba Ginsberga, Zdeněk jemu třeba klasičtější básníky (Robinson Jeffers). Četl Hrabala a Škvoreckého a chodil na recitace básní Václava Hraběte v podání Miroslava Kovaříka.\nZměna poměrů v umění se projevovala postupně. „Ještě v jednasedmdesátém roce jsme chodili do strahovských klubů na normální diskotéky,“ vzpomíná Jiří Kovanda. Zásadní útlum na hudební či výtvarné scéně začal pociťovat v roce 1972. Podle pamětníka se museli objevit noví lidé, kteří by se věnovali „povolenému“ umění. Pokud se chtěli věnovat umění lidé jako on, bylo třeba najít si společnost lidí, kde to bylo možné a kde se nehledělo na to, co je zakázané. „Aby se člověk mohl zabývat, čím chce, musel se vzdát ambicí ohledně zaměstnání a veřejného uplatnění,“ vysvětluje situaci.\nKolem roku 1970 došlo k posunu v jeho výtvorech: říká o nich, že už měly sdělení. Zpočátku šlo o kresby či koláže, „kreslil si sešitky“ a do nich zkoušel psát poezii. Výtvory nebyly publikovány, ale s díly dalších lidí se dostaly do samizdatů určených pro úzký okruh přátel.\nO performanci věděl z literatury a v roce 1975 se ocitl ve Varšavě, kde viděl první výstavu konceptuálního umění. Už zhruba rok předtím ovšem zkoušel první happeningové akce. První akce konceptuálního umění, k nimž se dosud hlásí, pochází z roku 1976. Vliv na něj měl surrealismus a instalace výstav, jaké pořádal už zmíněný Marcel Duchamp. „Více cítím souvislost s tvorbou surrealistů než s ryzími konceptualisty,“ říká.\nAkce se konaly ve veřejném prostoru na ulicích i v interiérech. Zaměřoval se na rušení stereotypů v mezilidských kontaktech. Nešlo o nic organizačně komplikovaného: „Byl jsem nadšenej tím, že můžu udělat něco, k čemu nic nepotřebuju.“ Například stál obráceně na jezdícím eskalátoru, takže hleděl někomu cizímu do očí; jindy stál s rozpaženýma rukama uprostřed chodníku na Václavském náměstí. Lidé reagovali většinou odtažitě a snažili se nezasahovat. Muž na eskalátoru se chtěl vyhnout kontaktu, pán a paní na Václavském náměstí hleděli poněkud opovržlivě.\nPerformance byly předem připravené a amatérský fotograf, který pořizoval snímky, nesměl být samozřejmě vidět. „Důležité bylo, aby život neskončil tím, že skončí akce. Fotografickou dokumentaci a krátký text, který jednoduše popsal situaci, bylo pak možné vidět, sdílet, případně vystavovat a ukázat tomu, kdo se o to zajímá,“ vysvětluje Jiří Kovanda.\nUž tehdy byla domácí performance propojena se světovou a do Československa přijížděli lidé ze Západu. „Výhoda konceptuálních věcí nebo dokumentací z performance byla, že to byla fotka s nějakým textem, která se dala běžně poslat normální poštou, nebo někdo přijel ze Západu a odvezli to v tašce, což bylo bezpečnější,“ popisuje. Díky tomu se jeho dílo dostalo i za železnou oponu v rámci skupinových výstav, kterých se ovšem nemohl účastnit. Například koncem sedmdesátých let byla v Amsterdamu uspořádána výstava konceptuálního umění z východní Evropy, kam byli pozváni i českoslovenští představitelé. Jako jediní ale nedostali povolení vycestovat. Mimo východní blok se pamětník poprvé ocitl až v roce 1988.\nČtveřice Miler, Mlčoch, Kovanda a Štembera\nLepší situace než u nás panovala na polské umělecké scéně. „Zvlášť kultura byla mnohem svobodnější. V malých, třeba studentských galeriích byly vidět normální věci z tehdejšího umění.“ V onom roce 1975 tam náhodně navštívil výstavu, kde byla instalace s železnými postelemi, na kterých rostla tráva. V galerii se seznámil s polským umělcem a je paradoxní, že právě díky této zahraniční návštěvě se dozvěděl více o české scéně. Získal kontakt na Petra Štemberu, ptali se ho také na Jana Mlčocha. Jméno Karla Milera zahlédl už dříve v zahraničním magazínu Flash Art, ale myslel si, že jde o Němce. A právě ve Varšavě proběhla v roce 1976 první pamětníkova veřejná výstava.\nZískání kontaktů tedy nebylo vždy snadné, ovšem ani ne nereálné. „Člověk se musel postarat sám o sebe, a když vás něco zajímalo, tak jste se po tom musel pídit. Ale když to člověk opravdu chtěl, tak ty informace měl,“ vzpomíná Jiří Kovanda.\nSe Štemberou, Mlčochem a Milerem nikdy netvořili společně, ale pořádali „performanční večírky“, kde každý dělal svoji akci. „Byly to podloudné akce,“ říká pamětník. Dorazit mohlo pouze kolem patnácti nebo dvaceti osobně pozvaných lidí. Petr Štembera pracoval od druhé poloviny sedmdesátých let jako noční hlídač v Uměleckoprůmyslovém muzeu, a tak k pořádání performancí využívali zdejší sklep.\nNa jejich akce chodil například filozof Petr Rezek, který jim přinesl text Charty 77. Pamětník ji donesl mezi zeměměřiče na stavbě metra, kde po vyučení pracoval, a i když mu bylo její prohlášení blízké, nepodepsal ji, protože se bál. Pro Vojenské stavby obstarávající budování metra pracoval do roku 1977. Tehdy mu Karel Miler, zaměstnaný v Národní galerii, nabídl místo ve zdejším depozitáři. Práci hodnotí jako příjemnou a klidnou. Různá méně významná místa tu zastávaly například Jana Ševčíková či Milena Slavická a na návštěvy docházeli mnozí výtvarníci. „Pro lidi, kteří nemohli vystavovat a veřejně působit, to suplovalo společenskou aktivitu,“ říká Jiří Kovanda.\nS performancemi skončil na sklonku sedmdesátých let. Jako hlavní důvody uvádí pocit vyčerpání a chuť se posunout. Šlo ostatně o dobu, kdy i ostatní u nás s performancemi přestávali. Čtveřice přestala být v takovém kontaktu. S Karlem Milerem, k němuž měl nejblíže, se pamětník dál vídal v Národní galerii. Začal zkoušet instalační zásahy do prostoru, kterých se schválně neúčastnil, a věnoval se malbě na plátno.\nČlověk se přestával bát\nV osmdesátých letech začalo docházet k postupnému uvolňování. Už bylo možné uspořádat výstavy, byť to bylo na dvoře, ve sklepě či na chalupě. Jenže teď mohli dorazit i lidé bez osobní pozvánky. „Bylo jasný, že tam občas přijeli policajti, ale už se to dalo za nějakých podmínek prezentovat,“ vysvětluje.\nKe konci osmdesátých let už mohl pořádat také výstavy posvěcené režimem, ačkoliv zatím jen v kulturních domech mimo centrum Prahy. V té době se také krátce věnoval grafickému designu. Například spolupracoval s taneční skupinou Uno, kvůli které se se svým návrhem dokonce ocitl u schvalovací komise, nebo pro Ondřeje Soukupa vytvořil obal gramofonové desky k filmu Bony a klid.\nSoukup s Danielem Fikejzem nebo Václavem Křístkem tvořili podobné společenství jako performanční skupina: scházeli se a pouštěli si hudební nahrávky, dokonce se vytvářely ručně malované obaly. Zájem o hudbu Jiřího Kovandu ostatně nepřešel. Sledoval zahraniční novou vlnu, ale měl výhrady vůči Pražskému výběru. „Vždycky mi přišlo, že Pražský výběr si z toho dělá takovou srandu,“ říká a vysvětluje, že světová nová vlna žádná legrace nebyla.\nPetici Několik vět už pamětník na rozdíl od Charty 77 podepsal. „Koncem osmdesátých let bylo důležitý, že se člověk přestával bát,“ říká. Právě 17. listopadu se náhodou ocitl na demonstraci na Národní třídě, odkud v klidu odešel do hospody, a o policejním zásahu se dozvěděl až druhý den.\nUčitelem na AMU\nPolistopadové změny se u něj začaly projevovat rychle, protože se mohl veřejně věnovat umění. Začaly vznikat galerie a pořádaly se výstavy. V roce 1995 dostal Jiří Ševčík výpověď z Národní galerie. Pamětníkovi to nepřišlo férové, a rozhodl se proto odejít – chtěl zkusit život na volné noze.\nPrávě v té době mu ovšem Vladimír Skrepl nabídl místo asistenta ve svém ateliéru na Akademii múzických umění, kde působí dosud. „Kontakt s mladými lidmi je pro starší lidi vždycky dobrý, když se člověk snaží neustrnout a mít kontakt s tím, co se zrovna odehrává,“ hodnotí svou pedagogickou dráhu.\nTouha stát se přírodovědcem ho sice přešla po zmíněném koncertě Olympiku, ale stále rád chodí do přírody a do zoologické zahrady. Sleduje přírodovědné dokumenty nebo pozoruje dalekohledem ptáky.


Řecko - cestopisy - Řecko 2003 - cesta 2003\nÚvod » Řecko 2003 » cesta 2003\n(psáno s odstupem 2,5 let)\nOd dob, kdy jsem jako student jezdil vydělávat peníze k moři, jsem považoval dovolenou za bohapusté vyhazování peněz. Trávil jsem totiž u moře vždycky tak řádově 3 měsíce a sobotu co sobotu jsme sledoval, jak přijíždějí noví natěšení turisté, zatímco jiní už musí zklamaně odjet domů. A když jsem potkával ty české, připadalo mi to ještě strašnější, protože ti museli na rozdíl od západních kolegů na tu kraťoučkou dovolenou neúměrně hodně šetřit, pak přijedou, a než se rozkoukají, jedou zase domů.\nOd těch dob jsem se zařekl, že takovým idiotem já nebudu. A kdybych už snad idiotem být měl, tak jedině na 3 týdny. To jsem totiž vypozoroval jednoznačně – jeden týden člověku fakt stačí akorát tak akorát na to, aby se zorientoval, dva týdny jsou už lepší, ale člověku se pořád ještě nechce domů, a teprve 3 týdny jsou tak ideální dobou. Dnes, po letech v pracovním procesu bych řekl, že i 4 týdny by se daly vydržet. Druhým poznatkem, ke kterému jsem se propracoval, je to, že ideální dovolená by pro mě byla v září. Asi nejkrásnější chvíle jsem zažil jednou počátkem října, ale to bych už přece jenom neriskoval.\nS touto filosofií jsem si vystačil 7 let. Po určité době už ale začala lehce naléhat manželka a přiznám se, že významnou skutečností, které mě obměkčila, byl fakt, že bychom mohli jet do Řecka, kde má manželka příbuzenstvo. Šlo totiž o to, že takto se dala skloubit realizace dovolené s mým hluboce zakořeněným odporem k utrácení peněz za dovolenou. Až později vyšlo najevo, že příbuzní nebydlí tak úplně u moře a nebudou tudíž příliš využitelní. To už ale bylo plánování v příliš pokročilé fázi a i já jsem se začal těšit.\nNo a protože je ideální se o náklady podělit, domluvili jsme se včas se známými, kteří ještě nic naplánovaného neměli a v Řecku taky nebyli (tedy, kámoš byl na Krétě).\nJako první je třeba se dohodnout, jakým autem pojedeme. Nabízím našeho kombíka, ale nakonec volíme kámošovu oktávku 1.9 TDi, protože má výrazně nižší spotřebu a kufr oktávky je taky minimálně stejně velký. I na termínu po sezóně, tj. na začátku září, se rychle shodujeme.\nNásleduje prohledávání netu a kámoš přichází s nápadem jet na Lefkadu. Tento nápad je bez výhrad schválen. Já osobně pročtu všechny dostupné cestopisy na netu a jediný závěr, ke kterému docházím, je ten, že Chalkidiki nepůsobí nic moc. Přesvědčuju ale ostatní, že bychom se určitě měli podívat na Peloponés, pokud možno co nejjižněji. Jednomyslně se taky shodujeme na tom, že bychom měli navštívit nějaké památky, osobně bych docela rád viděl Delfy, protože fotky, které jsem viděl v knížce s názvem typu „Svatá místa světa“, se mi moc líbily. Schválen je taky výstup na Olymp a v úvahu připadá i návštěva kláštěrů Meteoras.\nDatum odjezdu je naplánováno na pátek 29. 8. 2003 co nejdříve po práci. Jediné dohady ještě panují nad tím, jestli to odjedeme na jeden zátah (jak navrhujeme my) nebo přespíme na konci Maďarska (jak navrhují Michal s Martinou). Uvidíme.\nPátek 29.8.2003, 1. den, na jih!\nZatímco já jsem měl být tím, kdo bude hotový nejdříve, byl jsem nakonec tím, na koho se musí čekat, protože v práci se samozřejmě muselo všechno strašně při pátku řešit.\nNakonec tedy vyjíždíme se zpožděním, protože ještě nějak moc času trávíme přidáváním našich zavazadel do naší poloviny kufru. Velký povyk se strhne okolo krásného oranžového nafukovacího kajaku, který jsem si půjčil od ségřiny kolegyně, a ještě více pak kolem 2 dřevěných pádel, která jsou nedílnou součástí tohoto plovacího setu. Dvojice M+M se snaží vetovat umístění kajaku do zavazadlového prostoru a když vidí, že bez kajaku neodjedu, připomíná, že v žádném případě nesmí být překročena přidělená kvóta objemu kufru. S pádly je to trochu zapeklitější, protože nikam moc nejdou nacpat a jediné vhodné místo je u pravých dveří, no a zejm. při nastupování do zadních dveří se zapeklitost plně projevuje, když je třeba pádlo překračovat. Při tomto úkonu jsme později zjistili, že oplechování jednoho pádla je jaksi odchlíplé a všichni jsme se o ten plech poškrábali, což mi bylo neustále předhazováno. Mou jedinou zbraní je vyhrožovat, že pokud si budou snad člun chtít půjčit, budou muset padnout na kolena a rituálně žádat o odpuštění. Pochopitelně, že se dušovali, že nějaký člun je vůbec nezajímá.\nNakonec je auto skutečně naplněno po okraj a dnes, s odstupem času, se fakt divím, že jsme si mohli vystačit s polovinou kufru, kde cca 1/3 této poloviny ještě zabíral člun. Zadní okno je zcela zaplněno jídlem a budeme muset fakt doslova žrát, aby v Řecku viděl řidič ve zpětném zrcátku něco jiného než naše 3 dózy toastů, 5 kilo jablek Martiny + další dózy atd. Skutečnou třešničkou na dortu je ale bábovka, kterou Martině upekla její starostlivá maminka a při jejím slavnostním předání jí usilovně kladla na srdce, že ji musíme slavnostně pozřít až na území Řecka!\nSpolečná cesta ale skýtá i jiné chuťovky. Je totiž dohodnuto, že ve výběru hudby se budeme pravidelně střídat a jak se později ukazuje, špatná volba protistrany bude následně krutě potrestána při odvetném výběru. Kdybych ovšem byl býval tušil, jak nekompromisní sety na nás bude dvojice M+M tasit, vybíral bych naši dovolenkovou kolekci mnohem konfrontačněji!\nCesta ovšem probíhá bez problémů. Michal je infikován obavami z balkánských policejních kontrol a tak vezeme i nějaké plzně a ještě cosi na úplatky. Martina pochází z učitelské rodiny a tak Michala systematicky usměrňuje k dodržování předpisů a svědomité a poctivé jízdě. Kupujeme dálniční známku SVK a po přejetí maďarských kupujeme maďarskou už za tmy. Po chvíli nás ale čeká šok, protože ti hajzli Maďaři vybírají kromě toho ještě mýtné na dálnici!!! Hnus!\nJe třeba ovšem přiznat, že cesty mají Maďaři krásné a jede se po nich jedna radost. Celý den je krásně, cesty suché a maďarského policajta jsme ani nezahlédli. Před Szégedem ale dálnice končí a dvojice M+M se začíná dožadovat vyhledání ubytování. Nedají se obměkčit a tak kolem půlnoci stavíme v nějaké zatáčce u svítící cedule nabízející ubytování. Jako vyjednávač je vyslán Michal. Nějakou dobu mu trvá, než se na někoho dobouchá, v okně se pak ukazuje rozespalá hlava nějaké ženské. Po chvíli konverzace se Michal vrací s tím, že je vše zařízeno a líčí nám hovor, který s ženskou vedl:\nM: pa rúski?\nŽ: (s nadějí v hlase): Rumänisch?\nNějak se ale nakonec dohodli a stát nás to bude 10 €/os. Když se jdeme ubytovat, narazíme v hale/chodbě u ledničky na postel, na které se převaluje námi probuzený manžel (přítel) ženské – pro manželku to byl lehký kulturní šok. Všichni se osprchujeme a jdeme spát. Mám trochu obavy, jestli usnu, ale obavy jsou liché.\nSobota 30.8.2003, 2. den, dále na jih!\nRáno se budíme kolem sedmé, v rychlosti se sbalíme a jedeme dále. Bez problémů překonáváme hranice a Michal tasí těžký trumf: „Splašil se kůň“, šílené CD pro děti! Je to teda těžce na palici a moje protesty nejsou nic platné. Strašlivě lituju, že jsem nevzal aspoň nějaký pořádný house, i když Michal, ta potvora, poslouchá skoro všechno kromě dechovky. I když – on je v tomto směru trochu úchyl a vůbec bych se nedivil, kdyby o dechuli prohlásil, že je to skvělé etno. Naštěstí se ukazuje, že Michal vzal „Splašil se kůň“ volume I místo volume II (nebo naopak), Martina je strašlivě zklamaná, protože tam není její oblíbený dětský song a tak je tato hrůza k mé úlevě vyjmuta z CD přehrávače.\nU Noviho Sadu se opět setkáváme s Dunajem a Michal na to reaguje soundtrackem z filmu Crna maćka beli macor (Černá kočka bílý kocour) Emira Kusturicy, hudba Goran Bregović. Tuto volbu vcelku oceňuji (manželka už méně) a refrén Čabale romale ave tekera už vykřikujeme s Michalem společně. Současně mi Michal líčí děj filmu a já si říkám, že bych se na to měl podívat.\nTeplota se úspěšně šplhá vzhůru, před Bělehradem je už přes 30 °C. V dálce vidíme z různých míst stoupat dým – na různých místech hoří lesy. Trochu máme obavy, aby se dalo projet, ale takový problém se neobjevuje. Na to, že vládlo ještě nedávno v Srbsku embargo, nevypadá Bělehrad tak zle.\nDojíždíme do Niše a dálnice končí. Pokračujeme dále na jih, směr Leskovac - Vranje, protože přes Makedonii je cesta na Soluň nejkratší. Nějak ani nevíme, že budeme míjet Bujanovac a Preševo, odkud se rekrutovala nějaká poslední albánská bojůvka. Cesta se začíná kroutit, okolí je sice krásné, ale cesta nic moc, v tunelech jsou ve vozovce díry a předjet kamion není lehké. Michal teď pro změnu kopíruje okolní přírodu a volí Western Mellodies by Ennio Morricone. Martina sice trochu protestuje, já však pro změnu tuto volbu chválím a dále cesta pokračuje s dokonalou audiovizuální atmosférou. Ústřední melodii z filmu „Pro hrst dolarů“ si s Michalem společně pískáme. Na makedonské hranice přijíždíme docela brzy a začínáme se trumfovat v předpovědích, kdy budeme v Soluni. Jisté je, že to do tmy stihneme. V Soluni má bratranec se sestřenicí pronajatý byt, kde můžeme přespat.\nNa makedonských hranicích začíná vládnout typický balkánský chaos. Tedy – slovo bordel by aktuální stav vystihovalo mnohem přesněji. Auta se tlačí směrem k přechodu stylem „kdo se tam dřív nacpe, ten dřív jede“. K tomu je využíván i protisměr a já si říkám, co se asi stane, když se v protisměru objeví nějaké auto. Brzy můžu vidět řešení této situace k praxi. Vzhledem k tomu, že se v protisměru objevuje kamión, dokáže si po chvíli psychologického souboje, kdy uhnout nechce ani jeden, vydobýt své právo na průjezd. Někteří grázli se zostra předbíhají, s jedním si přes sklo vyhrožuju a ten imbecil s pleší a knírkem se mi ještě směje! Osádka vozu mě zklidňuje s tím, že tady asi neuspěju. Vrcholem všeho je, že srbští celníci tento chaos ještě stupňují, když dělají prostor pro předjíždění svých oblíbenců! Už chápu, proč se mi ten kripl posmíval – místo pro něho je totiž hned vytvořeno.\nPo hodině čekání a psychologických soubojů se konečně dostáváme k makedonskému celníkovi. Ten nás ovšem dost šokuje říkankou ČEŠKA – PROBLEM – VIZA. V autě zavládne lehký zmatek, všichni diskutujeme o tom, že Srbové přece před sezónou víza zrušili (a Makedonci ne ???), pak se snažíme celníka ukecat, přemýšlíme o uplacení, ale nakonec nám nezbývá, než otočit auto a projet zpátky do Srbska. Makedonský celník jako jediné řešení vidí v pondělní návštěvě zastupitelstva v Bělehradě; na chvilku této představě podlehneme, ale pak si říkáme, že to nevezmeme na Bělehrad, ale na Sofii, jedinou otázkou je kudy. Na to se ptáme pro změnu srbského celníka a ten nám doporučuje dojet do obce Vladičin Han (dodneška si to pamatuju), což je tak uprostřed mezi Vranje a Leskovacem, a tam odbočit doprava směrem na Surdulicu.\nJe fakt, že díky zkušenostem z makedonských hranic teď už víme, že ty bavoráky, mercedesy a jiná děla s německými (popř. francouzskými) značkami, co jsme potkávali v protisměru, a které s takovou chutí stavěli cajti, nepatří movitým Němcům, ale Turkům, kteří se s celými rodinami vraceli napakovaní až po střechu na svá pracoviště. Taky jsem už pochopil, proč mají na hlavách ty ručníky – od té klimatizace mě už taky začínala bolet hlava. Na rozdíl od Turků jsem ale vytáhl šátek.\nPo cestě na Vladičin Han se ještě stavujeme na benzínce (nějaký Jugoil nebo co) a v klidu si stejně jako Turci kolem taky uděláme piknik v trávě. No, toho jídla možná bude tak akorát. Manželka kupuje vodu, děda na ní zkouší nějakou cenu a když manželka dojde zpátky, tak jí dojde, že ji děda celkem natáhl. Tak jde zpátky a dožaduje se za tu cenu ještě jedné vody. Děda neprotestuje. Holt jsme asi zápaďáci.\nK Vladičinu Hanu dojíždíme bez problémů, sjíždíme doprava směr hory na východě a jsme celkem zvědaví, jak se bude situace dále vyvíjet. Cesta je teď už teda o dost horší a po nějaké době začínáme mít vcelku obavy, jestli jedeme dobře. Slunce zapadá, je krásný vlahý večer a Jugoši si ho venku užívají. Po nějaké době se začíná cesta měnit na kostky a my už si fakt nejsme jisti, jestli jedeme dobře. Podle mapy by jsme měli míjet nějaká jezera, a jedeme už dost dlouho na to, aby se objevila. Už za Surdulicou se všechny dědiny a osady jmenují stejně jako např. na kysucko-moravském pomezí - evidentně podle rodin, které v těch zapomenutých koutech hor bydlely či pořád bydlí. Už za tmy se ptáme nějakých lidí, co u cesty z nějaké studánky stáčí vodu, jestli jedeme dobře a jsme uklidněni, protože ta cesta, která vypadá, že za chvíli skončí buď pádem do strže nebo dojezdem ke skále, skutečně vede na celnici. Podle mapy je to přechod Strezimirovci.\nPo chvíli skutečně míjíme jezera, která jsou prý i oblíbeným rekreačním cílem domorodců a chvilku přemýšlíme, že bychom tady pod širákem přespali. Tento nápad ale nezískává podporu a tak pokračujeme dále. Cesta po kostkách je dosti serpentinoidní a manželce není zrovna nejlíp. Michal jí tedy nabídne lihovinu, kterou měl připravenu jako úplatek pro celníka či policajta. Když tuto lihovinu vidím, tak málem omdlím a jsem rád, že nedošlo k jejímu použití v původně zamýšleném rozsahu. Jednalo se totiž o takovou tu flaštičku o obsahu 0,5 dcl (nebo max. 1 dcl), kterou by každého upláceného akorát tak dokonale vytočil. Kolem desáté večer konečně přijíždíme na celnici v kopcích. Ten malý úsek na mapě trval ve skutečnosti pěkně dlouho!\nDost mi to tady připomíná beskydské česko-slovenské přechody, akorát je to ještě menší. Na srbské straně jsou 3 mladí hoši a jsou v těžké pohodě. Bez problému přejíždíme na bulharskou stranu, vjíždíme do vybetonovaného desinfekčního koryta, na bulharské straně je tlustší celník kolem 50 a mladá holka kolem 30. Bulhar nás studuje zepředu zezadu, chce vidět všechno možné a najednou se začne dožadovat nějakého potvrzení o tom, že to služební auto může někdo z nás řídit. Čumíme na něho jak na ufona, protože tohle mu snad může být jedno, ale není. Začíná se rozvíjet dohadování, které ovšem nikam nevede, celník začíná být čím dál tím nasranější, my ostatně taky, ale zdá se že nás snad nepustí! Michal se mu kradmo snaží nabídnout úplatek 20 €, ale Bulhar nechce ani slyšet. Zkouším se s ním bavit rusky a mám pocit, že to mi vydobylo alespoň nějaký respekt. Ale i tak nám neustále odporným nabubřelým gestem rukou ukazuje trajektorii, kterou máme s autem objet a která vede zpátky do Srbska. Tento pohyb ruky nám začíná být důvěrně známý, protože stejné gesto nám už ukazoval i makedonský celník, když jsme nepředložili víza. Že by je to učili na nějakém společném celobalkánském školení celníků? My se snad do toho Řecka nedostaneme!\nNezbývá teda nic jiného, než otočit auto a jet zpátky. Dneska už podruhé!!! Přejedeme teda na srbskou stranu, zastavíme na plácku kousek vedle celnice a začínáme se dohadovat, co teď. Možnosti jsou v zásadě 2: buď počkáme do pondělí a v Bělehradě si vyřídíme makedonská víza, nebo zkusíme přejet na jiný bulharský přechod a doufat, že tam to nesmyslné potvrzení chtít nebudou. Bavíme se i se Srbama, ti jsou fakt v pohodě, líčíme jim naši bulharskou anabázi a že jsme se snažili toho Bulhara i podplatit. Ptají se, kolik jsme mu nabízeli, a když říkáme, že 20 €, začnou se smát a říkají: Malo! Co je ale nejdůležitější, nabízejí nám 3., pro nás nečekanou a překvapivou variantu: ať si to potvrzení necháme nafaxovat k nim na celnici! Je to sice dobrý nápad, ale je sobota po 22 hodině večer a já osobně bych tento problém vyřešit nedokázal. Naděje však existuje: auto je Michalovo a Michal má naštěstí asistentku, která bydlí ne moc daleko od kanclu. Zkoušíme jí teda volat na mobil a naštěstí nikde nepaří, ale je spořádaně doma. Je ochotná zajít do práce, vyrobit orazítkovaný papír, jehož znění ji nadiktujeme v češtině a angličtině, a pak to faxnout na číslo srbských celníků. Aby se to ještě trochu zkomplikovalo, tak Michalovi došla baterka v mobilu a tak jí ještě jednou voláme z mého a další komunikaci směřujeme na moje číslo.\nAby bylo zážitků víc, potřebuju už nutně na WC a odskočení ke stromu to nevyřeší. Celníci jsou opět v pohodě a pustí mě k sobě. Tam mě ovšem čeká nečekané překvapení – poprvé v životě stojím tváří v tvář proslulým „šlapkám“. Jsem trochu na rozpacích, ale nedá se nic dělat, tohle už zpátky nezatlačím. Usilovně se koncentruju na svůj výkon, protože bych strašně nerad Srbům za jejich ochotu poznamenal jejich šlapkovou keramiku. Koncentrace nakonec slaví úspěch – trefuju se přesně do díry a obdivuju balkánce, že mají tak vytrénovanou motoriku. Přece jenom – pokaždé se tam trefit, to je fakt výkon! Tenkrát jsem ještě netušil, že i šlapky se dají splachovat atd….\nPo dvou hodinách pobytu na hranicích začne Srbům vyzvánět fax a my všichni doufáme, že je to naše potvrzení. Taky že jo! Zkoumáme papír se Sbama a ti nás ujišťují, že toto už Bulhaři musí uznat. Zkoušíme se teda potřetí dostat ze Srbska. Předkládáme Bulharovi znovu papíry, zkoumá to ze všech stran, pro jistotu mu to ještě rusky komentuju a vypadá to, že papír snad projde. Bulhar pak začne zkoumat pasy, zapisuje něco do PC a jde vidět, že počítačově je jen pologramotný – pokud vůbec. Mezi tím dojel na hranice i Bulhar s nablýskaným passatem s barcelonskou značkou a my si říkáme, že ten to má na rozdíl od nás určitě kradené. Celník se nějak dlouho zabývá Michalovým pasem a najednou se tu rýsuje další problém. Číslo jeho pasu se totiž shoduje s číslem nějakého hledaného člověka – aspoň tak jsem to z jejich interní komunikace pochopil. Naštěstí ale i tupým celníkům dojde, že je to jen nějaké náhoda (nebo zjistí, že se to neshoduje 100%, co já vím) a JSME VPUŠTĚNI do Bulharska. Zaplatíme ještě tranzitní poplatky za použití „dálnice“, tuším, že to dělalo nějakých 15 €, desinfekci 2 € jsme už zaplatili dřív a můžeme jet!!! Po všech těch anabázích nám připadá, že vjíždíme do země zaslíbené, ráje, který si jeho obyvatelé žárlivě střeží. Taky doufáme, že to naši celníci Bulharům recipročně vrátí a zkontrolují jim všechno včetně střev!\nJediné, čeho později trochu lituju, je to, že jsme těm mladým Srbům nedali aspoň pár plzní, ale po těchto zkušenostech jsme se báli, že je ještě budeme používat a tolik jsme jich přece jenom nevezli. Musím ovšem přiznat, že této noci jsem Srbům definitivně odpustil všechny jejich balkánské války.\nNeděle 31.8.2003, 3. den, konečně do Řecka\nJedeme dále podle mapy směrem na Sofii, a to přes Tran a Breznik, kde plánujeme odbočit dolů směrem na Pernik. Jedeme nočními horami, měsíc svítí a krajina kolem nám tudíž nezůstává ukryta. Je tady určitě hezky. Značení cest ale není nic moc a není se moc koho zeptat, a tak nakonec v Brezniku neodbočujeme dolů na Pernik, ale dojíždíme na začátek Sofie. Tam se zmatky stupňují, protože nikde není žádná odbočka směr např. Pernik, Dupnica, Blagoevgrad nebo Sandanski, což jsou větší města směrem na jih ležící na cestě, kterou chceme jet.\nVjížídíme tedy do Sofie, zkoušíme někde odbočit směrem na jih, ale ocitáme se v místech, kde bych čekal spíš přepadení vlkem nebo bulharskou mafií. Vracíme se teda zpátky, jedeme dále do Sofie a u první velké benzinky se rusky vyptávám mladého kluka, co tam funguje jako strkač hadic do nádrží, jak se bohajeho dostaneme na tu vytouženou cestu na jih. Udivuje mě když říká, že musíme sledovat cedule Kulata, protože to je bulharsko-řecký hraniční přechod. Čekat v hlavním městě ceduli na hraniční přechod (který jsme mimochodem proto, že jsme tudy cestu rozhodně neplánovali, ani neznali) vzdálený odsud skoro 200 km, by nás fakt nenapadlo. Kluk mi tu odbočku naštěstí dost dobře popíše, takže tentokrát bez problémů odbočujeme doprava, podjedeme cestu a míříme konečně směrem na jih.\nJedeme teď po nově postavené cestě, kterou údajně 3x zaplatila EU a Bulhaři ji za odměnu 1x postavili. Není to sice žádná dálnice, ale není tu v tuto noční dobu skoro žádný provoz, takže se jede dobře. Cesta je místy dokonce tak nová, že ještě nemají namalované pruhy na cestě, takže tam, kde nejsou, ani nemůžeme jet moc rychle. Velice rychle ale chápeme, že v každé obci je třeba rychle snížit rychlost a projet předpisově, protože ke konci stojí vždycky cajti a měří. Nikde jinde naštěstí nečíhají, a tak nebudeme naše plzně ani eura potřebovat.\nNěkdy před pátou se bez újmy dostáváme na hranice do Kulaty, moc nával tady není, ale trvá to. Jsme rádi, že nejedeme autobudem, protože těm to evidentně dá mnohem více práce a řidiči odcházejí s plnými taškami do celnických budek s naprosto zřejmým úmyslem. Máme strach, aby Bulhaři zas neobjevili nějaký virtuální problém, ale po prozkoumání všeho možného nás konečně vpouštějí do Řecka!!! Ellas !!! Pohled na řeckou vlajku nás naplňuje obrovskou úlevou, protože v určitých fázích cesty jsme už fakt přestávali věřit, že se tady vůbec dostaneme.\nS Řekama se už baví manželka, poprvé má možnost vysvětlovat jak je možné, že mluví řecky a postarší celník pro změnu zase zná někoho, kdo u nás dlouho žil, což je taky situace, která se ještě bude vícekrát opakovat. Konečně nás čeká dnešní závěrečný úsek a díky této anabázi a zejména délce jejího trvání už je i dvojici M+M jasné, že přespávat příště v Maďarsku skutečně není nutné. Na druhou stranu, pokud bychom jeli i minulou noc, tak tuto bychom to fakt nezvládli. Ostatně směrem na Serres už do sebe musím kopnout 2 Red Bully. Když míjíme Serres, je pořád tma a návštěva (a přespání) u sestřenice Sylvy tudíž nepřichází v úvahu, stejně tak jako obdobná varianta v Soluni u Kristini s Filiposem (sestřenice a bratranec). U Soluně se začíná rozednívat a nás překvapuje, že teprve v sedm. Holt je tady o hodinu víc.\nDomlouváme se, kam pojedeme a kde přespíme a je dohodnuto, že zkusíme sjet hned při první příležitosti někde za Soluní a musíme určitě najíte nějaký kemp u moře. Sjíždíme teda směrem na Methoni, přijíždíme k pláži, u pláže se v nějakém disco baru ještě uklízí po asi bujné noci, ptáme se na nějaké kemp a skutečně stačí akorát jet trošku dále směrem na jih do kopce a tam už uvidíme cedule. Jedeme teda trochu do vnitrozemí a po určité době nás cesta zase zavede k moři do kempu. Najdeme si místo u Slovinců, kteří se naopak začínají budit a já se hned vyvalím na karimatku, protože jsem fakt mrtvý. Vzrušení ze zážitků je ale silnější a tak dojde ještě k slavnostnímu servírování bábovky. Manželka se potom jde domluvit s domácími a vrací se s tím, že pokud chceme, mají tady i rooms to let, a to za 10 €/os. Jednoznačně jsme pro a přesunujeme se do postelí. U recepce je fakt krásný bazén (asi 25 m) s mozaikou, na ten se už těším.\nKemp poznámka: na netu jsem na ně nikde odkaz nenašel, ale podle Google Earth jsem je (díky lepšímu rozlišení) našel na těchto souřadnicích: 40°25'38.07"N, 22°36'17.81"E. Je to mezi Methoni a Makrigialos.\nNa rozdíl ode mě manželka neřídila a tak už odpoledne nemůže spát a drze mě budí. Jsem sice takový nějaký mrtvý, ale nadšení z dovolené a moře je silnější a tak jdeme ven na bazén a pak slézáme dolů na pláž, kde už se pod slunečníkem sluní M+M. Pobřeží teda nic moc, kousek od břehu už mají rybáři svoje sítě a v moři je dost mořské trávy apod. Pro ryby je to určitě super místo, ale moje sympatie toto místo moc nemá. Přece jenom, ve Španělsku jsem kumulativně strávil u moře více než rok života a už tam mé nároky na moře dost stouply. Ke konci jsem už vůbec nechodil na pláže, ale měl jsem svoje tajná místa na skalách, kam bylo sice nutno vykonat denně menší tůru, ale mně to stálo za to. S jistou dávkou hrdosti proto slavnostně vyjímám z útrob kufru oranžový kajak, který jsem jako dítě strašně toužil vlastnit a jednu dobu jsem se na něho dokonce snažil i našetřit prostřednictvím pětikorun v octové flašce.\nBez problémů vyplouváme na moře a kopírujeme pobřeží. Brzy se ale ukazuje, že ovládání kajaku na moři není tak jednoduché, pořád nechce nabrat požadovaný směr a když už konečně zabere, tak se začne rovnou jak šílenec točit tam, kam jsem sice původně chtěl, ale teď už to zase musím vyrovnávat na druhou stranu. Dochází k menší slovní půtce s manželkou a po čase jí zakazuju pádlovat. Když se po určité době chceme vrátit k břehu, zjišťujeme, že nás proud nejen zanáší dolů na jih, ale je asi odliv, protože dostat se k břehu není vůbec žádná sranda. Po určitých bojích a nadávání se to ale nakonec zdaří a pak zas pro změnu táhnu člun po břehu zpátky na sever k našemu ležení. Slunce se už chýlí k západu a tak poslední zkušenost, kterou tento den uděláme, je to, že člun se řecky neřekne „karavati“, jak to měla manželka zažito z nějaké komunistické básničky, ale „barka“. Vida, co od nás ti Řeci všechno nepřebrali!\nVečer ještě sjedeme do Methoni vedle a dáváme si v taverně u moře nějakou večeři. Michal si dává šopský salát o němž tvrdí, že je tak dobrý a sytý, že se dá jíst i jako hlavní jídlo. Považuju to za pěknou blbost, protože doma jsem teda jedlý šopák v životě nejdl. Když mu ale přinášejí plný hluboký talíř s nahrubo nakrájenou zeleninou, vajíčkem na půl a kusem balkánského sýra nahoře, jsem schopen uznat, že s chlebem by se toho člověk skutečně najíst mohl. A když pak zkusím, jak ta blbost chutná, nevěřím… Od těch dob vím, že tzv. balkánský sýr nemá s pravou fetou kromě podobného vzhledu nic společného a že i olivový olej může udělat chuť obyčejné zeleniny úplně jinou. Je to skvělé! Příště si to musím dát taky.\nAgios Nikitas >>>\n(amarie, 18. 7. 2016 16:14)\nčtu to až dnes, moc pěkně napsané, díký.\n© 2021 eStránky.cz Tvorba webových stránek | Závadný obsah? | Tisk | Aktualizováno: 26. 3. 2021 | Nahoru ↑


Máte problémy s bakalářskou prací? Nepište ji! - Neutrálně.cz\nMáte problémy s bakalářskou prací? Nepište ji!\nStudujete třetí, případně čtvrtý ročník bakalářského studijního programu a nejste si jistí, zda zvládnete „bakalářku“? I studenti jsou lidi z masa a kostí a potýkají se nejen se školními povinnostmi, ale i s běžnými starostmi, které si se studiem příliš netykají. Potíže ve vztahu, pracovní vytížení nebo jakékoliv jiné problémy mohou narušit váš časový harmonogram do té míry, že nestihnete přípravu bakalářské práce a oheň je na střeše. Nechcete-li zahodit rok studia, tak ji nepište. Pokud se vám tato rada jeví poněkud kontraproduktivně, nedivíme se vám. Každopádně je to tak. Nemáte-li na vypracování bakalářské práce myšlenky nebo čas, nechte si ji vypracovat někým jiným.\nBakalářská práce musí mít úroveň\nNěkým jiným samozřejmě nemáme na mysli vašeho kamaráda, který je na tom podobně. Bakalářská práce není středoškolská seminárka a musí nějak vypadat. Konkrétní podobu si sice určí každá vysoká škola a univerzita jednotlivě, ale vždy se musí jednat o pečlivě zpracovaný dokument, na základě kterého student prokáže své odborné schopnosti. Její rozsah se většinou pohybuje v rozmezí 40 – 60 normovaných stran, což je dostatek prostoru pro nasekání spousty chyb a nepřesných informací. Vraťme se však k podstatě vašeho problému. Skutečně neznáte nikoho, kdo by se vaší bakalářky ujal za vás?\nPřenechte své starosti specialistům\nBakalářská práce, respektive její příprava, je jednou ze služeb, které nabízí tým nepišto.cz. I tito specialisté na seminární, bakalářské a diplomové práce byli svého času studenti, kteří si s přípravou závěrečných dokumentů pomáhali. Síť autorů se ovšem velmi rychle rozrostla a kamarádský výpomoc dostala podobu služby, kterou dnes využívá obrovské množství studentů. Pokud vás služba zaujala, přečtěte si o ni více přímo na webu nepisto.cz. Mimo jiné se zde dozvíte i další užitečné informace (např. jak má bakalářská práce vypadat, nejčastější chyby…), které vám výrazně usnadní cestu za vysokoškolským studiem.\nŠtítkybakalářská práce nepisto.cz vypracování bakalářské práce\nNeumíte anglicky? Žádný problém…