Hlavní strana -> Časopis IT Systems -> Rok 2018 -> IT Systems 12/2018 -> Smart utility je oblast, která se rychle rozvíjí\nIT SYSTEMS 12/2018 , Energetika a utility\nJako nejefektivnější se nyní jeví IoT sítě, které mohou fungovat nezávisle a zároveň mohou být dostupné v potřebné lokalitě – kde jsou umístěné senzory, a to i případně indoor a deep indoor pokrytí. V Česku je v současnosti více IoT sítí – NB-IoT, Sigfox a síť LoRaWAN, kterou v ČR provozují České Radiokomunikace, a proto se jí budu dále věnovat podrobněji.\nSíť LoRaWAN umožňuje bezdrátovou obousměrnou komunikaci v nelicencovaném pásmu 868 MHz, s velkým důrazem kladeným na zabezpečený přenos dat. Tato plně mobilní infrastruktura se vyznačuje nízkými provozními náklady, přenosy na velkou vzdálenost a zejména dlouhou životností baterií koncových zařízení. V praxi to znamená, že jsou překonány bariéry z minulosti. Je možné použít relativně levnou radiovou jednotku s výdrží baterie až 10 let v podzemní vodoměrné šachtě, monitorovat stav vodoměru a ten na dálku přenášet do centrály a použít jej pro automatické generování faktur. Příklad vodoměru je uveden záměrně, protože z hlediska prostředí, ve kterém je umístěn, se jedná asi o nejsložitější případ. Podobným způsobem lze, při použití jiných typů koncových zařízení, dálkově odečítat spotřebu i jiných utilit – elektrické energie, plynu, tepla z kalorimetrických jednotek nebo třeba páry v parovodech.\nObr. 1: Schéma IoT E2E systému v síti LoRaWAN, jak ji v ČR provozují České Radiokomunikace\nSmart utility netvoří jen dálkové odečty\nPrakticky všechny utilitní společnosti dnes sledují vývoj v oblasti internetu věcí a také se snaží získat praktické zkušenosti v pilotních projektech různých velikostí – od jednotek třeba až do tisíců kusů a připravují své implementační strategie. Asi nejdále jsou dnes vodohospodářské společnosti, kterým významně může pomoci partner - integrátor, který je schopen s nimi dohodnout kompletní E2E řešení – dodávku a montáž odečtových jednotek pro vodoměry, komunikaci v IoT síti, zpracování dat a v neposlední řadě i napojení na stávající CRM systémy, které vodohospodářské společnosti běžně využívají. Obecně lze tvrdit, že řešení pro vodárenské společnosti lze velmi jednoduše replikovat i do jiných oblastí – do distribuce plynu a elektřiny. Je ale nutné brát v potaz, že každá distribuční síť má svá specifika, například legislativní požadavky a regulace trhu, jiné bezpečnostní normy, jiný provozní režim atd.\nIoT má smysl, jen když přináší reálný prospěch\nBude to fungovat? Jak si vybrat kvalitního partnera? Podle čeho to poznám? Asi nejsložitější fází adopce IOT technologií je nalezení funkčního řešení v podobě, ve které by dával koncovému zákazníkovi ekonomický smysl. Tento fakt je v utilitních infrastrukturách ještě markantnější, protože se jedná o dlouhodobé projekty, regulované trhy a tedy velmi konzervativní prostředí. I v něm je ale stále více zřejmé, že přidanou hodnotou IoT v distribučních sítích utilitních společností je vyšší efektivita, úspory nákladů na provoz, prevenci poruch, případně minimalizace škod, pokud již k poruchám dojde díky rychlosti informace o vzniku závady.\nPatrik Jalamudis, Solution IoT architect České Radiokomunikace


Prodej bio-kosmetiky | Kosmetický a masážní salón Boswellia\nSynCare je první českou profesionální dermokosmetikou s certifikací BIOKOSMETIKY.\nOznačení dermokosmetika mají ty přípravky, které respektují fyziologii lidské kůže a jejich použití je v souladu s dermatologickými zásadami volby jednotlivých typů kosmetických přípravků. Dermokosmetika SynCare nabízí přípravky pro ošetření všech typů pleti. Zvláště se zaměřuje na suchou a citlivou pleť s akné, zralou pleť a pleť s vrozenými nebo získanými defekty (ekzémy, rosacea, hyperpigmentace a stárnutí pleti). SynCare kosmetiku nenajdete v obchodní síti, dermokosmetika patří do rukou odborníků – kosmetiček, lékařů a do lékáren.\nSpolečnost Nobilis Tilia se zabývá výrobou aromaterapeutické kosmetiky, vzděláváním a osvětovou činností v oboru aromaterapie od roku 1994. Poskytuje širokou nabídku kvalitní přírodní kosmetiky. Využívá maximálně suroviny z ekologického zemědělství (BIO), dokladem je stále se rozšiřující škála BIO éterických a rostlinných olejů. Je výhradním držitelem oprávnění k užívání Pí-technologie pro výrobu kosmetiky.\nŠiroká škála produktů je určena ženám, mužům a nezapomíná na děti. Naleznete zde širokou škálu přípravků pro péči o obličej, tělo, těhotné ženy i miminka. Dále esenciální oleje, bylinné extrakty a vitamínové produkty.\nRENIU, PURE FIJI a DILO RESCUE\nzákladem přírodní kosmetiky Reniu a Pure Fiji je extra panenský kokosový olej, který je získáván unikátním studeným procesem. Díky této metodě si zachovává všechny živiny, které pak dodá tam, kde je jich nejvíce potřeba. Vysoce hydratační tělové oleje, krémové kokosové mléka, výživná ručně vyroběná mýdla a čerstvé krystalky cukrové třtiny, které zanechají Vaší pokožku svěží a krásnou.\nDilo – známý jako strom tisíce ctností. Posvátný strom, jehož domovem jsou korálově bílé pláže panenské přírody na souostroví Fidži. Živiny čerpá přímo z bohatých teplých vod Jižního Pacifiku. Dilo má schopnost pozitivně působit na vlastní regenerační sytém pokožky a podpořit výstavby nové zdravé kožní tkáně. A právě proto je široce využíván jako tradiční okamžitá pomoc na regeneraci pokožky především po spálení sluncem, píchnutí hmyzem, holení, depilaci, ale také na opary, akné, ekzémy, vyrážky, záněty kůže a pro léčbu suché pokožky.\n(Ženské domovy, 5. patro)\nDetail a otevírací doba\nKosmetika a aromaterapie:\nJúlia, 777 236 588


Studenti z FUD UJEP vystavují v Praze inovativní přístupy ve zpracování skla – DesignMag.cz\n22.11.2018 –– události –– Ondřej Krynek\nV pražské galerii Kvalitář probíhá až do 4. prosince výstava 1MATR1KULACE, která prezentuje výsledky roční práce studentů ateliéru Sklo na ústecké FUD UJEP. Krom prací studentů a tvorby vedoucího Marcela Mochala ze studia LLEV se budete moci setkat i proměnou expozice pod vedením studia DeForm, Adama Štěcha, Milana Hlaveše a Petra Nového.\n„Letošní rok designových výstav galerie Kvalitář věnovala sklu. Sklo jako fenomén zažívající svou vrcholnou renesanci. Sklo jako komodita, umělecké dílo i materiál budoucnosti. Nové přístupy zpracování skla, na výstavě s názvem 1MATR1KULACE představí ateliér Skla z Ústí nad Labem. Jednotlivé práce studentů v sobě nesou umělecké, konceptuální, kinetické i technicistní aspekty a nebojí se experimentu,“ uvádí kurátoři výstavy Jan Dotřel a Jaroslav Polanecký.\n„I expozice samotná je koncipována jako procesuální projekt, do kterého v průběhu jeho trvání kurátorsky zasáhne několik osobností českého designu. Těmi budou Václav Mlynář a Jakub Pollág ze studia DeForm, kurátor a teoretik Adam Štěch, kurátor a vedoucí sbírky Skla Uměleckoprůmyslového muzea Milan Hlaveš a kurátor Petr Nový, hlavní kurátor Muzea skla a bižuterie v Jablonci nad Nisou. Během trvání výstavy budou tak budou moci návštěvníci navštěvovat doprovodný program v podobě přednášek a sledovat proměnu instalace. Na vernisáži proběhne křest katalogu, který vychází k příležitosti výstavy. Katalog představí nový koncept ateliéru, založený na tvůrčím dialogu mezi pedagogy a studenty,“ dodávají.


BOMBA!!!Kanaďan Patrick Kudla - Frýdek-Místek - FM noviny - názory, ohlasy, kritika\nBOMBA!!!Kanaďan Patrick Kudla\nKanaďan Patrick Kudla posílí organizaci Frýdku-Místku a třineckých Ocelářů!\nTřiadvacetiletý kanadský zadák Patrick Kudla, který pochází Guelphu je nejnovější posilou frýdecko-místeckých Rysů.\nTen se do kádru zapojí po svém příletu začátkem měsíce srpna.\nObránce Patrick Kudla většinu své hokejové kariéry strávil v okolí svého rodného města Guelph v Ontariu. Nastupoval v největší juniorské soutěži světa (USHL), ve které odehrál 58 utkání za sezonu 2016/17 a nasbíral 38 bodů (8+30). S podobnou úspěšností odehrál i minulou sezonu v nejvyšší Slovenské soutěži za tým Nové Zámky – 30 bodů (5+25).\nDraftován do NHL byl v roce 2016 týmem Arizona Coyotes\nPatricku, co rozhodlo o tvém příchodu do organizace Frýdku-Místku a Třince?\nKdyž jsem hrál loni na Slovensku, nastupoval jsem proti spoustě hráčů z České republiky a o této organizaci jsem slyšel samé dobré věci. Těším se, že přicházím do tak respektovaného celku.\nTvé příjmení zní skoro česky. Kde ses narodil?\nNarodil jsem se ve městě nedaleko Toronta, ale můj dědeček byl Slovák, takže kořeny mám tam.\nKdy dorazíš do České republiky?\nZ Kanady odlétám v sobotu 4. srpna a o den později už budu v České republice.\nZjišťoval už sis něco o naší organizaci?\nSlyšel jsem, že tam nejsou žádné dny volna a očekává se, že přijdete do práce každý den. To mi vyhovuje a pomůže se dál zlepšovat!\nV létě s trenérem velmi pracuji na své fyzické kondici, abych nabral svalovou hmotu. A zaměřili jsme se také na bruslařské dovednosti, abych je mohl využít pro svou výhodu.


Bliká-li kontrolka, měl bych volat servis? | ELICA CR\nÚvodní FAQ Technická pomoc Bliká-li kontrolka, měl bych volat servis?\nVětšina výrobků společnosti Elica je vybavena signalizačním systémem pro saturaci filtrů (40 hodin chodu pro tukový filtr a 160 hodin uhlíkový filtr). Když se kontrolní systém aktivován (blikající LED), je nutné filtry vyčistit nebo vyměnit a resetovat odsavač par tak, jak je popsáno v návodu k použití. Pokud provedete čištění a neresetuje odsavač par, bude kontrolka na ovládacím panelu nadále blikat. V takovém případě se doporučuje nahlédnout do instrukční příručky a provést reset.


Pobyt v Amsterdamu s ubytováním a letenkou z Prahy za 6190 Kč | CestujZadara.cz\nUžijte si Holandsko naplno\nKoncem 12. století založili lidé na břehu řeky Amstel malou rybářskou vesničku. Dnes je z ní nejmultikulturnější a pro mnohé i nejliberálnější město na světě. To ale nejsou ty hlavní důvody, proč turisté tak velmi milují Amsterdam. Amsterdam je plný umění, dobrých jídel, krásných tulipánů a skvělých obyvatel.á cesta napříč holandskou kolébkou může začít.\nNederlands Scheepvaart Museum - jedna z největších sbírek námořnictva na světě.\nUbytování Hotel King's Court***\nHotel se nachází v čtvrti Alotervaart v Amsterdamu, jen 8 km od letiště Schnipol\n6.8.2020 (Čt) - 8.8.2020 (So)


Zákon o pronájmu bytu 2018 – Domácí opravy\nZákon o pronájmu bytu 2018\nUstanovení o poškození nebo vadě bytu se použijí obdobně, brání-li užívání bytu právo třetí osoby. O stavu bytu a jeho příslušenství byl vyhotoven zvláštní předávací protokol, jehož obsahem je výčet zařízení a součástí bytu s poznámkami o stavu toho kterého příslušenství. Předávací protokol tvoří nedílnou součást této smlouvy jako příloha č. Zákon o pronájmu bytu 2018 rozlišuje, zda je pronajímaná nemovitost v majetku fyzické osoby, nebo jde o nemovitost zapsanou v obchodním majetku. V prvním případě se příjmy z pronájmu řídí paragrafem 9 výše uvedeného zákona.\nTýká se to především jednoduše formulovaných nájemních smluv, v nichž nejsou žádná zvláštní ustanovení, a jde vlastně pouze o stručné ujednání o pronájmu bytu mezi dvěma subjekty. Pro jejich vyčíslení zákon nemá pro pronajímatele jakožto fyzickou osobu žádné zvláštní ustanovení, řídíte se tedy pravidly pro podnikatele a právnické osoby. Obecně se tedy jedná o: výdaje v prokázané výši při pronájmu bytu, v. Smlouvu o pronájmu bytu je vhodné uzavřít písemně. Zákon ovšem pamatuje i na možnost uzavření ústní dohody.\nStejně jako podle předchozí legislativy, je možné uzavřít nájemní smlouvu na dobu neurčitou i na dobu určitou. Při pronájmu na živnostenský list a vložení nemovité věci i movité věci (jako je například auto) do obchodního majetku zdaňuje fyzická osoba – podnikatel příjem z pronájmu jako příjem z podnikatelské činnosti podle § 7 zákona o daních z příjmu a uplatňuje skutečné výdaje prokazatelně související s touto činností nebo si zvolí výdajový paušál.\nV ceně nájmu je zahrnut i pronájem parkovacího místa v podzemní garáži, které patří k bytu. V daném případě je hlavním plněním pronájem bytu, pronájem místa k parkování je doplňkovým plněním k plnění hlavnímu. Zpracování údajů při pronájmu bytu. Dobrý den, pronajímám byt (jsem člen BD).\nS nájemníkem mám uzavřenou smlouvu. Musím také zpracovávat a dělat záznamy a všechny dalš. O svou nemovitost se musíte řádně starat, protože za ní stále zodpovídáte vy sami. A co víc, další starostí, která vám přibývá, je povinnost příjem z pronájmu nemovitosti zdanit. Ocenění by měl provést znalec v oboru. U poplatníka, který má příjmy z pronájmu podle § 9, je třeba reprodukční pořizovací cenu stanovit již při zahájení pronájmu. Platné právo České republiky v provedení pro lidi a zdarma.\nSbírky zákonů ČR v aktuální konsolidované podobě. Více se dovíte v plném znění zákona o dani z nemovitostí. Zákon o pronájmu bytu 2018 dani z nemovitostí řeší daň z pozemků a také daň ze staveb. Nabízíme vám aktuální znění zákonů ze světa daní a mezd.\nPo kliknutí na konkrétní zákon dostanete jeho plné znění. Jaké obavy řeší majitelé při pronájmu bytu? I tento způsob zvyšování nájemného má dvě fáze, a to dohodu a fázi před soudem. Při pronájmu bytu se sice jedná o soustavnou činnost prováděnou mnohdy za účelem dosažení zisku, nicnémě podle zákona o živnostenském podnikání nemá pronajímatel povinnost si kvůli tomu zřizovat živnostenský list. Tento zákon totiž prostě pronájem nemovitostí za živnost nepovažuje. V určitých případech je možné u příležitostného pronájmu movitých věcí využít i osvobození od daně.\nNa příjmy z nájmu nemovitostí, byť příležitostných, ustanovení o osvobození příležitostného nájmu využít nelze. Lidí bydlících v pronájmu bude přibývat. Podle Tomáše Brychty z IdeálníNájemce. Situaci lidem, kteří o koupi uvažují, nijak neusnadňuje. Zákon o pronájmu bytu 2018 zpracování osobních údajů vstoupil v účinnost. Nicméně je třeba zmínit, že shora zmíněný zákon je založený na zásadě, že se právní jednání posuzuje dle svého obsahu, nikoliv označení. V níže uvedeném textu se budeme zabývat pouze vybranými ustanoveními nového občanského zákoníku, nejedná se tudíž v žádném případě o ucelený výklad nájmu bytu dle NOZ.\nSmlouva o nájmu bytu nebo domu reflektuje závazkový právní vztah. Jedná se o vztah, z něhož oběma smluvním stranám vyplývají určitá práva, ale také jim korelující povinnosti. Ať je důvod černého pronájmu jakýkoliv, ti co tak činí čelí obrovskému riziku pokuty ze strany finančního úřadu a nejen toho. Jedna nebo druhá strana se může dostat do.\nTřetí riziko je možná ještě větší. Když cenu pronájmu přestřelíte, může trvat několik měsíců, než najdete nájemníka. Přičemž odkaz 1a) je Zákon č.\nVýpověď nájemní smlouvy na dobu určitou vzor\nPrevious Post Eon smlouva plyn\nNext Post Jak vyndat kliku ze dveří


Zvláštní panenská blána - Diskuze - eMimino.cz\nZvláštní panenská blána\nJsem ještě panna a u používání tamponů jsem si všimla, že mám v panenské bláně dva otvory, brala jsem to jako normální, ale pak jsem si jednou všimla, že je to jakoby celá vagína byla rozdělená na dvě části…Prostě vevnitř vede jakoby „stěna“ která to rozděluje. Přijde mi to zvláštní, co by to mohlo být?\nDojdi si k dr.. Přes net nikdo nevyvesti, co tam máš\npokud je něco jinak my to tady nepoznáme pozná to gynekolog\nVyjímečně skutečně existuje tohle Uterus didelphys / uterus duplex… vygoogli si…\ndá se s tím normálně fungovat, ale zajdi si určitě na gyndu.. my ti na dálku neporadíme…\nmusí se to vyšetřit..\n@Lucy75 Dobře, najdu si to a zajdu ke gynekologovi A nevíte nějaká jak je to se sexem? Bojím se že by mi to působilo nějaké problémy…\nOn ti to gyndař vysvětlí líp…\n@Lucy75 Tak teď jsem si to teda vše vyhledala a mám pocit že to přesně sedí na moji situaci…Všude se psalo že příznak je i to, že i při vložení tamponu krev stále protéká, což je problém který mám a snažila jsem se poslední dobou přijít na to co by to mohlo být…Teď mě to všechno opravdu vyděsilo…\nProsím tě, ničeho se neděs, je to jen jedna z možností a nejhorší smrt je z vyděšení\ntakže jako První a základní krok zvedni telefon a - TEĎ - se objednej na gyndu.\nTím zdejší dohady můžeš ukončit, vše jiné než pořádné vyšetření jsou a budou jen domněnky.\nVagína septa tzn. pochva rozdělena přepážkou. Vývojová vada od narození. Gynekolog řekne co a jak. Nejspíš to budou chtít operovat.\nZvláštní kožní měnící se skvrna/piha\nPlynatost po ovulaci\nNevím, jak se s tím srovnat. Nádor v děloze v 26 letech.


Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů. Pohled historické sociologie - PDF\nVývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů. Pohled historické sociologie\nDownload "Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů. Pohled historické sociologie"\n1 STATI Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů Pohled historické sociologie JIŘÍ MUSIL * Přírodovědecká fakulta Univerzity Karlovy, Praha Urban Development and Planning in Central Europe under Communist Regimes The Perspective of Historical Sociology Abstract: The article is concerned with changes in urban systems and policies in East Central Europe under communist regimes. The changes of inter- and intraurban structures are compared with official urban policies declared by the governments. The urban systems that emerged in former socialist countries represent modifications of the general urbanisation model and they prove the fact that there exist multiple urbanisations. The differences between socialist and capitalist urban structures were expressed mainly on the intra-level, i.e. in differing socio-spatial structures of cities. Sociologický časopis, 2001, Vol. 37 (No. 3: ) Tato studie má za cíl popsat a interpretovat urbánní procesy ve střední Evropě, zejména v Československu, Polsku a Maďarsku před rokem 1990, s hlavním důrazem na analýzu čtyř desetiletí socialismu. V některých případech se odkazuje také na vývoj i v jiných bývalých socialistických zemích. Protože však města a městské systémy jsou typickými představiteli té dimenze dějin, pro niž Fernand Braudel použil termín longue durée, 1 bude nutno, abychom se ve svém zkoumání vrátili k vzdálenější městské minulosti studované oblasti. Výsledný obraz, zahrnující základní data z předsocialistické minulosti i údaje o socialistických transformacích měst, by tedy měl poskytnout realistický popis všech významných minulých městských vrstev a struktur, s nimiž tato oblast vstupuje do současného období hlubokých ekonomických a politických změn, spjatých s intenzívní globalizací a s evropskou integrací. Bez kombinování analytických metod s historickým zkoumáním by nebylo možné pochopit, jak se bude vytvářet urbánní budoucnost této části Evropy. A navíc stále více se ukazuje, že česká urbánní sociologie stojí před úkolem věcně a kriticky se vyrovnat s efekty 40 let socialismu. Tím se vyhneme jak přeceňování, tak i nedoceňování účinků zmíněného období. Je rovněž zapotřebí vřadit období do základních dlouhodobých procesů formování městského osídlení v zkoumaném prostoru. Následující stať chce přispět k tomuto sociologicko-historickému pohledu. * ) Veškerou korespondenci posílejte na adresu: Prof. Jiří Musil, Újezd 15, Praha 5, 1 ) Pojem longue durée popsal Fernand Braudel v eseji, která vyšla původně v roce Zde se opírám o výklad tohoto pojmu jak je uváděn v anglickém překladu jeho knihy Ecrits sur l histoire. Anglický překlad On History vyšel 1980 [Braudel 1980]. 275\n2 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) Hlavní otázky Hlavní, obecná otázka, na kterou chce naše stať odpovědět, by tedy mohla být vyjádřena takto: jaké byly hlavní rysy inter- a intraurbánních struktur v této části Evropy, když vstupovala do složitých procesů politické, ekonomické a sociální transformace po roce 1989? Takovou obecnou otázku je třeba rozdělit do několika konkrétnějších částí. V tomto kontextu byly a dosud jsou nejčastěji kladeny následující specifické otázky: 1. Lišily se urbanizační procesy ve zkoumaných zemích za socialismu od těch, které probíhaly a dosud probíhají za kapitalismu? 2 A jestliže ano, z jakého hlediska, v jakých rozměrech? A navíc: byly tyto rozdíly podstatné nebo jen malé? 2. Pokud se socialistická urbanizace lišila od kapitalistické, jaké byly hlavní příčiny tohoto rozdílu? 3. Do jaké míry sledovaly urbanizační procesy v socialistických zemích zásadně podobné nebo naopak základně odlišné trajektorie? 4. Jak a proč se oficiální strategie a politika urbanizace, jakož i normy plánování měst, v studovaných zemích měnily během čtyřiceti let socialismu? Existovala vůbec nějaká kontinuita cílů a norem? Historické dědictví Bylo by chybou, kdybychom se snažili interpretovat současné městské uspořádání v zemích střední a jihovýchodní Evropy kterou zde používáme z komparativních důvodů pouze z jejich minulosti. Na druhé straně by nám původ mnoha současných městských jevů, typických pro tuto oblast Evropy, zůstal nesrozumitelným bez elementárního pohledu na dějiny města v daném regionu. Ta část Evropy, kterou studujeme, je po stránce kulturní, sociální a hospodářské oblastí značně různorodou, a proto není snadné ji regionalizovat. Je však užitečné bez ohledu na všechny existující překážky, bránící ve vytvoření konzistentního modelu její regionalizace rozlišovat alespoň dvě makrozóny: 1. východní střední Evropu a 2. jihovýchodní Evropu. 3 Jihovýchodní část Evropy zdědila od Východořímské říše systém mnoha obchodních, administrativních a kulturních středisek; ta však ztratila své funkce a mnoho jich dokonce v následujících stoletích zaniklo. V Evropě je málo oblastí s tolika městskými relikty z minulosti jako v tomto regionu. Zároveň však až do dvacátého století patřila tato oblast k těm evropským zónám, kde byla síť fungujících a živých městských center nejméně rozvinuta. To platilo zejména o vnitrozemské části této oblasti. Města u Černé- 2 ) Pojmy kapitalismus a socialismus jsou zde použity v obecném slova smyslu jako deskripce dvou odlišných sociálně-ekonomických řádů, které se navzájem liší zejména z hlediska základních mechanismů ekonomické organizace, z hlediska vlastnických poměrů, politické organizace, role státu a politických svobod. 3 ) Zcela vědomě se náš text nezabývá východní Evropou, k níž se obvykle řadí Rusko, Ukrajina a Bělorusko. Jedním z důvodů je skutečnost, že ruský systém osídlení procházel socialistickými změnami v odlišném období než analogické systémy ve východní střední Evropě, a také v Evropě jihovýchodní, kterou se zabýváme jen okrajově. Přitom je však zřejmé, že v obou těchto regionech na koncepce plánovitého rozvoje osídlení působila významně sovětská ideologie. Z tohoto důvodu věnujeme sovětské politice osídlení v naši stati poměrně velkou pozornost. 276\n3 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů ho, Egejského a Jaderského moře, z nichž některá byla založena v době klasické antiky, jako např. Split, vzkvétala později díky svému spojení s Benátkami. Na druhé straně vlna německé městské kolonizace tj. zakládání měst obdařených právy a výsadami se omezovala pouze na několik málo vnitrozemských oblastí jako Transylvánie, Transdanubie, části západního Maďarska, Chorvatsko a Slovinsko. N. J. Pounds, který pečlivě analyzoval dějiny jihovýchodní Evropy, shrnuje svá pozorování v následujícím pregnantním konstatování: V jihovýchodní Evropě udělala urbanizace velmi malý pokrok; během pozdního středověku dokonce dále upadala ve větší části oblasti. ( ) Několik málo městských sídel z pozdně klasického období bylo nadále obydleno. ( ) Města ve vnitrozemí se nikdy nevzpamatovala z devastace během období invazí. ( ) Pouze hornická sídla v Bosně, Srbsku a Černé Hoře fungovala dál jako výjimka. [Pounds 1971: 71] Síť měst, která se stabilizovala v této oblasti ve 14. století, se později poněkud změnila vzhledem k turecké nadvládě, avšak změny nebyly podstatné. V každém případě tu chyběl systém velkých měst. Války a přesídlování obyvatelstva, způsobené expanzí Otomanské říše, změnily síť měst ve střední a východní části Maďarska. V oblastech ovládaných Turky však v některých městech docházelo k určitému růstu. Příčinou byla hlavně expanze jejich správních funkcí uvnitř Otomanské říše. V následujících staletích se situace podstatně nezměnila. Jihovýchodní městská Evropa neprošla žádnými rozsáhlými změnami mezi 14. a 19. stoletím, jaké nastaly v jiných částech Evropy, 4 slabost měst zůstala jejím charakteristickým rysem až do pozdního 20. století. Tuto dlouhotrvající stagnaci způsobila řada historických procesů. Z nich je zapotřebí vyjmenovat alespoň následující: obecný úpadek role jihovýchodního Středomoří v evropské ekonomice; úpadek politické a hospodářské moci Benátek; expanze turecké nadvlády do hlavních částí oblasti; snižující se vliv hospodářského a politického rozvoje v západní Evropě na jihovýchod kontinentu; a v 19. století neschopnost regionu účinně reagovat na modernizační výzvy západoevropských forem průmyslového kapitalismu. Poněkud jinak se vyvíjelo městské osídlení ve východní části střední Evropy. Dík nedávným pokrokům v městské archeologii v oblasti na sever od Dunaje víme, že východní střední Evropa vyvinula svou vlastní protourbánní síť sídel, která nebyla postavena na sídelním systému Římské říše. Po pádu Říma se zde objevila četná slovanská protourbánní jádra, zejména na území dnešního Polska, Čech, Moravy a severozápadního Maďarska. Paradoxně se ukázalo, jak upozorňuje N. J. G. Pounds, že tato jádra byla stabilnější než stará klasická městská sídla v jihovýchodní Evropě. Tato protourbánní sídla vytvořila rámec pro rozvoj slovanských a maďarských měst v 11. a 12. století. Krátce nato byl tento endogenní urbánní růst v období mezi 12. a 14. stoletím posílen novou vlnou zakládání měst, známou jako německá kolonizace. Jak zdůrazňují četní autoři, mezi nimi H. Aubin , N. J. G. Pounds , M. M. Postan , D. S. Rugg , středověká německá kolonizace byla v podstatě 4 ) K základním pracím, které se zabývají růstem měst a proměnami městského osídlení v Evropě před její industrializací, patří zejména Jan DeVries : European Urbanization,\n4 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) komplexním hospodářským, právním a politickým procesem, který lze označit za největší historickou transformaci východoevropské krajiny. V hlavních částech dnešního Polska a České republiky, jakož i na některých místech Slovenska a Maďarska, se objevila specifická kombinace dvou vrstev městských sídel: stará slovanská a maďarská sídla začala vytvářet dosti hustou síť malých a středně velkých měst a vedle nich rostla kolonizační města založená pozvaným saským, švábským a jiným německým obyvatelstvem. Tento nový model se ustálil během 14. století. Co tento region postrádal, byla velkoměsta jako Paříž, Bruggy, Gent, Milán, Benátky na západě a vznikající shluky velkých a středně velkých měst, podobné těm v severní Itálii a ve Flandrech. Existovala však jedna výjimka, a tou byla Praha, která se ve 14. století podle Tertia Chandlera a Geralda Foxe řadila na sedmé místo mezi největšími evropskými městy. Nicméně malý počet velkoměst zůstával po staletí typickým rysem východní střední Evropy. Dějinné období, které začalo znovu rozdělovat východní a západní Evropu a jejich městské systémy, zahrnovalo dekády na přelomu 15. a 16. století. V té době, kdy obchodní formy kapitalismu na západě sílily, kdy se tam rovněž více centralizovaly a lépe organizovaly státy a kdy šlechta počala ztrácet svou hospodářskou a částečně i politickou moc, východní Evropa naopak zažívala podle Ivana Berenda  vzestup nevolnictví, znovuzrození tuhých feudálních struktur, nárůst moci šlechty, úpadek středních tříd a stagnaci měst. Během poměrně krátkého období od začátku 16. do poloviny 18. století se Evropa rozdělila na dynamickou západní jádrovou oblast a na poloperiferní zóny na východě. V té době se rozpadla severoněmecká liga hansovních měst u Baltu a dlouhé války decimovaly obyvatelstvo a města ve střední Evropě. Přesto však stará síť středověkých měst v této oblasti přežila bez velkých změn až do druhé poloviny 19. století. Nová průmyslová technologie a organizace se rozšířila do východní střední Evropy, zejména přes Sasko a Slezsko, a dále pak prostřednictvím velkoměst této oblasti: Vídně, Prahy, Budapešti. Avšak i toto rozšiřování průmyslu využívalo středověké sítě malých měst. Nejlepší příklady lze najít v severních Čechách, Slezsku a Haliči. Hustota osídlení a obyvatelstva, např. v oblasti dnešního šluknovského výběžku a Liberecka, dosahovala neobyčejně vysokých hodnot, podobných těm, které existovaly v Lombardii, v regionu s nejvyššími evropskými hustotami obyvatelstva. Budování nových průmyslových měst bylo spíše výjimkou jedním z nečetných příkladů může být polské textilní město Lodž. Nový průmysl se nejčastěji rozvíjel na předměstích starých měst nebo i ve venkovských lokalitách podél řek. Ty se často změnily v průmyslové vesnice (ve Slezsku, v Čechách, na Moravě). Abychom si utvořili realistický obraz industrializace ve východní střední Evropě, měli bychom si uvědomit, že před první světovou válkou byla rozhodující část průmyslu v této oblasti umístěna na poměrně malé rozloze, v trojúhelníku tvořeném městy Halle, Lodž a Budapešť. Ostatní části tohoto makroregionu zůstaly převážně venkovské a zemědělské. Tento prostorový model se významně nezměnil až do počátku socialistické industrializace. Hlavní závěry o historickém dědictví Přestože obě oblasti, jimiž se v této studii zabýváme, tj. východní střední Evropa a jihovýchodní Evropa, netvoří jeden homogenní kulturní a sociálně-ekonomický celek, hlavní 278\n5 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů rysy jejich urbánního rozvoje které jsou relevantní pro naši diskusi o socialistické urbanizaci se dají shrnout do následujících závěrů: 1. Města ve východní střední Evropě byla po dlouhá období součástí oblasti, kterou lze popsat jako poloperiferijní zónu evropského urbánního jádra. Postavení jihovýchodních evropských měst během většiny zmiňovaných období lze označit za periferijní. To se však týkalo hlavně velkých měst. 2. Intenzita styků mezi městy této poloperiferie a městy uvnitř jádrových oblastí Evropy značně kolísala v průběhu dějin, a proto ji nelze považovat za konstantní. Po obdobích silné interakce (jako např. mezi 13. a 15. stoletím, v druhé polovině století devatenáctého a v prvních dekádách století dvacátého) následovala údobí slábnoucích vztahů. Následky rozštěpení, k němuž došlo hlavně v 16. a v 17. století, je v Evropě možno pociťovat až do dneška. 3. Městský systém, který se v této poloperiferijní zóně vytvořil, zůstal poměrně slabý, přestože měl hluboké historické kořeny. V jihovýchodní Evropě, která prodělala velice diskontinuitní vývoj svého politického a hospodářského rámce, byl systém měst ještě slabší. 4. Východní poloperiferijní zóna Evropy však nebyla homogenní, pokud jde o ekonomii, intenzitu urbanizace, technickou a sociální infrastrukturu. Její západní části jako např. Čechy, Morava, Slovinsko, jakož i západní části Polska a Maďarska se až do druhé světové války podstatně nelišily od průměru v západní Evropě. V mnoha ohledech byly některé regiony této části kontinentu rozvinutější než četné oblasti jižní Evropy. Je to např. patrné z historických údajů o výši hrubého národního produktu Při hodnocení rozvoje městských systémů v různých částech Evropy je nutno analyzovat poměrně dlouhé období. Z tohoto pohledu ani těch 40 let socialismu ve východní střední Evropě a v jihovýchodní Evropě třebaže socialismus byl systém, jehož cílem byly radikální politické a hospodářské změny nebylo dostatečně dlouhým obdobím, aby se mohly podstatně změnit základní makroregionální struktury, hierarchie měst atd. Vnitroměstské strukturální změny se ovšem ukázaly být významnější. Socialistická budoucnost měst v sovětské politice V zemích s ústředně plánovanou ekonomikou, které prohlašovaly, že mají v úmyslu zřídit harmonickou a kooperující společnost s co nejmenší mírou společenské nerovnosti a které navíc chtěly vytvořit nového člověka, se ukázalo, že ekonomické plánování je nutné doplnit jemnějšími nástroji řízení. Mezi tyto doplňující nástroje patřily mimo jiné strategie a politiky pro plánovitý rozvoj sídelních systémů a jednotlivých měst. V následujících odstavcích se snažíme připomenout a shrnout hlavní vývojové linie idejí, které řídily strategie městského rozvoje ve středoevropských socialistických zemích. A protože byly alespoň zpočátku zakotveny v sovětské plánovací ideologii, začneme krátkým přehledem sovětských koncepcí a jejich změn. 5 ) Za nejspolehlivější komparativní analýzy dlouhodobého vývoje hrubého národního důchodu v evropských zemích lze považovat práce zesnulého belgického hospodářského historika Paula Bairocha. Srv. zejména jeho studii o disparitách hospodářského vývoje od průmyslové revoluce a o vývoji národního produktu v Evropě v období z roku 1976 [Bairoch 1976]. 279\n6 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) Všechny racionální formy plánování předpokládají, že politikové dají plánovačům poměrně konkrétní vyjádření o zamýšlených cílech. Koncepty modelů sídelních systémů, jichž mělo být dosaženo, zůstaly však dosti nejednoznačné i mnoho let po zřízení socialistických režimů. Situace ve středoevropských socialistických zemích byla srovnatelná se situací Sovětského svazu po roce Jedním z mnoha důvodů této nejednoznačnosti byla skutečnost, že zakladatelé socialistické doktríny nikdy úplně jasně nevyjádřili své názory na prostorovou organizaci nové společnosti. A to v systému, který Raymond Aron nazval ideokratickým, způsobilo mnoho potíží. 6 Z díla marxistických klasiků se vskutku daly odvodit jen nečetné obecné zásady, jak prostorově organizovat socialistickou společnost. Na prvním místě to bylo podle Engelse odmítnutí trhu, odstranění rozdílů mezi městem a venkovem, rovnoměrnější prostorové rozmístění průmyslu a obyvatelstva v neposlední řadě i důraz na záměrné prostorové spojování zemědělství a průmyslu. Sovětští teoretici k těmto zásadám ještě přidávali řadu dalších, z nichž nejdůležitější byl princip industrializace zaostalých regionů obývaných národnostními menšinami. Jak však přesvědčivě ukázala analýza Ivana S. Koropeckeho , jedním z nejsilnějších kritérií sovětské lokační teorie aplikované v praxi, byly od 30. let vojensko-obranné důvody. Značná část investic do nového průmyslu ve východních částech SSSR byla takto motivována. Poněkud konkrétnější zásady než ty, které bylo možno najít u Engelse nebo Marxe vyjádřil V. I. Lenin ve svém náčrtu plánu pro vědeckou a technickou práci napsaném v dubnu Na této malé studii bylo důležité, že v podstatě odmítala Engelsovu koncepci decentralizace průmyslu a zdůrazňovala potřebu umisťovat průmysl v blízkosti zdrojů surovin a koncentrování průmyslu do několika velkých podniků umožňujících nejefektivnější využití techniky. Tento rozdíl byl příčinou četných sporů mezi decentralisty a centralisty. Tyto spory se pak opakovaly i v tzv. lidových demokraciích po druhé světové válce. Není rovněž pochyb o tom, že při rozhodování o rozmísťování nových investic v zemích tzv. lidových demokracií a reálného socialismu, hrály technicko-ekonomické a vojensko-strategické důvody také důležitou roli. V tomto smyslu, tj. jak ve smyslu hledání optimální míry mezi stupněm koncentrace a dekoncentrace osídlení, tak i v důrazu na technicko-ekonomická a vojensko-strategická kritéria působily sovětské koncepce regionálního vývoje a osídlení i na formování strategií v ostatních zemích sovětského bloku. Zcela analogicky, a to je z hlediska sociologického nejvýznamnější, se v těchto zemích opakoval posun od ideologických, utopických, a o některé teze klasiků se opírajících koncepcí, k pozdějším realističtějším strategiím. V Sovětském svazu 20. let většina idejí týkajících se rozvoje osídlení měla převážně povahu cvičení v teoretickém a utopickém myšlení. Na druhé straně je zapotřebí zdůraznit, že diskuse vedené v té době byly otevřené a intelektuálně podnětné, jak o tom svědčí prolistování sovětských časopisů z té doby. Převládala však koncepce dekoncentrační, jak to ostatně odpovídalo základním tezím vysloveným Marxem a Engelsem. I rozhodnutí stranických sjezdů v dvacátých letech ještě doporučovala dekoncentrační politiku, v roce 1925 rovnoměrnější rozmístění průmyslu a v roce 1927 průmyslový rozvoj v méně rozvinutých regionech. V okamžiku, kdy se však sovětští komunisté pod vedením J. V. Stalina rozhodli nastartovat rychlou industrializaci a bezohlednou kolektivizaci zemědělství, se celý obraz 6 ) Na to, že pojem ideokracie zavedl do interpretací marxismu Raymond Aron, upozornil Ernest Gellner mimo jiné v knize Conditions of Liberty. Civil Society and its Rivals [Gellner 1994]. 280\n7 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů změnil. Utopické, sociálně orientované a do jisté míry i politické principy (např. odstranění zbytků národnostních nerovností rychlou industrializací neruských částí Sovětského svazu) ztratily prioritu. Nejdůležitější začala být pragmatická ekonomie, spojená s vojenskými zřeteli. V roce 1931 Ústřední výbor KSSS zamítl teorii decentralizace a doporučil, aby se rozdíl mezi městem a venkovem eliminoval ne tím, že se města odstraní, nýbrž tak, že se přemění, a že se zároveň bude transformovat venkov, který se dostane pod vliv pokrokové městské kultury. Podle této rezoluce měla také průmyslová výstavba v budoucnu být vedena k zakládání nových průmyslových středisek v zemědělských oblastech, což nakonec mělo vést k tomu, aby se rozdíl mezi městem a venkovem překlenul. Zároveň bylo rozhodnuto, že se v Moskvě a Leningradu nové továrny přestanou stavět. Výsledkem této politiky urychlení industrializace a směrnic uplatňovaných při rozmisťování průmyslu bylo, že Sovětský svaz během prvních pětiletek dosáhl nejvyšších temp urbanizace mezi roky 1929 a 1939: městská populace vzrostla z 28,5 miliónů na 60,5 miliónů! To byly nejvyšší hodnoty urbanizace, jaké zaznamenaly jakékoli větší země před druhou světovou válkou. V průběhu toho desetiletí však značný růst městské populace způsobený hlavně poptávkou po pracovní síle pro nové průmyslové podniky umožněný bezprecedentní migrací zemědělské populace do měst nebyl doprovázen odpovídající infrastrukturou a výstavbou domů. Vzhledem ke špatné kvalitě dopravní infrastruktury a k nemožnosti ji rychle zlepšit alespoň v okolí největších měst, se nemohli sovětští plánovači spolehnout na rozsáhlé dojíždění z venkovských oblastí v okolí do rychle se industrializujících měst. Je zřejmé, že zcela vědomě přijali typické sovětské řešení, totiž nastěhovat několik venkovských domácností do jednoho městského bytu. Tato forma společného bydlení v bytech, určených pouze pro jednu rodinu, vytvořila specifické antropologické vzorce sovětského městského života. Byly činěny pokusy zastavit růst největších měst tím, že se nepovolovala výstavba nových průmyslových továren v Moskvě a v Leningradu. Toto rozhodnutí přijal Ústřední výbor komunistické strany v roce 1931 a zákaz byl rozšířen na pět dalších velkých měst v roce 1939 na sjezdu komunistické strany. Tato administrativní opatření měla však jen dílčí účinek a růst všech velkých měst pokračoval dál. Vnitřní mechanismy průmyslového městského růstu už v této době byly příliš silné. Dobrý přehled všech shora uvedených posunů v myšlení vedení komunistické strany podala publikace Komunističeskaja partija Sovetskogo sojuza v rezoljucijach i rešenijach sjezdov, konferencii i plenumov Centralnogo komiteta . Přes obrovské lidské a materiální ztráty v průběhu druhé světové války pokračoval Sovětský svaz ve směru rychlé urbanizace, započaté v 30. letech, i v dalších desetiletích. Tak např. mezi rokem vzrostlo městské obyvatelstvo Ruské federace z 45,7 na 112,7 miliónů. Podobně se vyvíjela Ukrajina a výsledkem těchto procesů bylo, že SSSR mělo primát v počtu měst nad obyvatel a že se postavila celá řada velkých průmyslových aglomerací. Hlavním problémem plánovačů se čím dál více stával nekontrolovatelný růst velkých měst a úpadek měst malých a středních, jakož i mnoha částí zemědělských oblastí. Statisíce malých sídel zanikly. V polovině sedmdesátých let když už byly dvě třetiny populace obyvateli měst popsal B. Bělousov problémy sovětských sídel těmito kritickými slovy: Historicky rozvinutý systém sídel je dosud poznamenán nerovným rozmístěním obyvatelstva v naší zemi, existencí dvou sídelních systémů, které spolu dosud nejsou dostatečně propojeny městského a venkovského, nerovným rozvojem měst a sídel různých velikostí, fragmentací nebo rozptýlením venkovských sídel Rozvoj urbánních aglomerací, zalo- 281\n8 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) žených na největších a na velkých městech, je dosud jen pod slabou plánovací kontrolou a doprovázely jej četné nežádoucí ekonomické následky. Autonomní přístup k městskému rozvoji převládá dodnes, bez ohledu na vztahy, které nyní existují v hospodářském životě, v zaměstnání a společenském vybavení mezi celými skupinami sídel. Nevěnuje se dostatečná pozornost progresivnímu procesu zavádění nových odvětví podniků, dílen a pomocných průmyslových zařízení připojených k velkým firmám v malých a středně velkých městech, která leží v periferních zónách velkých měst. 7 [Bělousov 1974] Během celého období, kdy probíhal jeden z nejdramatičtějších procesů evropské urbanizace, byli sovětští regionalisté, plánovači a urbanisté rozděleni do několika skupin. Důležitá byla myšlenková polarizace, která se vytvořila ke konci 60. a na začátku 70. let. Dosti významná byla tehdy skupina liberálů a skupina konzervativců, kteří představovali ortodoxní marxistický proud. Liberálové přijímali rychlou urbanizaci a růst velkých měst jim připadal též jako šance na hlubší přeměnu sovětské společnosti. Své názory prezentovali ve sborníku vydaném roku 1972 J. L. Pivovarovem. Naopak pro konzervativce byl růst velkých měst nebezpečným jevem, který ohrožoval dosažení socialistických cílů. Proto energicky podporovali malá a středně velká města. 8 V sovětských teoretických koncepcích i v normativních projektech vypracovaných v sedmdesátých letech a později lze pozorovat několik důležitých posunů: předně ústup od čistě normativních konceptů a posun k strategiím, které zohledňují analýzu současných trendů v sídelním systému; to implicitně znamenalo ústup od utopických socialistických idejí o budoucnosti měst, ale také od silně regulativních koncepcí; za druhé aplikaci teorie regionálních městských systémů (důraz se kladl na teritoriální rozdělení pracovní síly, na specializaci jednotlivých středisek); a za třetí ústup od jednostranného důrazu na rozhodující úlohu průmyslu ve vytváření nových regionálních typů městských systémů. Tyto studie byly relativně moderní, spočívaly na analytických postupech a zdůrazňovaly úlohu informací, vědy a interakcí mezi jednotlivými složkami městských regionů. Pokud jde o obsah, nelišily se příliš od přístupů západní regionální vědy nebo od novoklasické verze sociální ekologie. Utopismus prvních sovětských urbanistických strategií prakticky vymizel. Územní plánování se chápalo jako harmonizace různých typů regionálních procesů (ekonomie, sociálních potřeb, hledisek životního prostředí, demografického růstu atd.). Radikálnější snaha tyto procesy kontrolovat se znovu objevovala pouze, když se environmentální rizika velkých městských regionů začala znovu projevovat. Naše úvaha o urbanistických strategiích v dějinách Sovětského svazu byť jen krátká a selektivní umožňuje několik obecně platných závěrů. Za prvé, že se strategie 7 ) Autor byl v 70. letech ředitelem Ústředního vědeckého ústavu stavby měst v Moskvě a patřil k otevřenějším sovětským urbanistům, kteří si byli vědomi hlubokých problémů osídlení v tehdejším SSSR. 8 ) K reprezentantům liberálně myslících geografů a sociologů patřili např. Jurij L. Pivovarov [1972, 1976], Oleg N. Janickij, A. S. Achiezer, A. V. Kočetkov a další, kteří se prezentovali v společném sborníku vydaném J. L. Pivovarovem . Typickým reprezentantem konzervativních názorů na vývoj měst v tehdejším Sovětském svazu byl např. Boris S. Chorev , který se odvolával na Engelsovy teze o dělbě práce a na názory V. I. Lenina. Chorev se naproti tomu nezabýval působením nových komunikačních technologií, nových forem sociální interakce a celým komplexem toho, co liberálně orientovaní autoři označovali pojmem vědeckotechnická revoluce. 282\n9 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů měnily v souladu s transformacemi v urbánním systému samém; za druhé, že se tyto strategie vyvíjely v rozlišitelných samostatných fázích, a za třetí, že s rostoucí urbanizací a industrializací se sovětské urbanistické strategie začaly sbližovat s těmi, které se rozvinuly v kapitalistických zemích. Je však nutno zdůraznit, že se nikdy nestaly pouhými kopiemi nebo modifikacemi teorií, vyvinutých na západě. To se nemohlo stát mimo jiné pro značně odlišnou síť městského osídlení. Z hlediska našeho ústředního tématu byl vývoj sovětských teorií osídlení a jejich aplikace v plánování důležitý ze dvou důvodů. Tyto teorie hrály důležitou politickou roli jako příkladné modely myšlení a za druhé svou neurčitostí nechtěně otevřely prostor pro podobné spory, jaké vypukly v SSSR mezi decentralisty a centralisty, i mezi politiky, plánovači a architekty v zemích východní střední Evropy v desetiletích po druhé světové válce. Strategie urbanizace v socialistických zemích východní střední Evropy od utopie k realismu Země východní střední Evropy zahájily socialistickou transformaci v rozdílných fázích svého hospodářského a sídelního rozvoje. Některé z nich vstoupily do socialistického období s poměrně moderními průmyslovými základnami, které vznikly za kapitalistické industrializace (jako např. západní část Československa nebo někdejší NDR), některé jako agrární nebo poloagrární společnosti (jako např. bývalá Jugoslávie, Bulharsko, Rumunsko). Jiné sice zdědily silná průmyslová střediska nebo aglomerace, zároveň však zahrnovaly zaostalé oblasti, kde průmysl téměř úplně chyběl a městské osídlení bylo řídké (jako např. Polsko a Maďarsko). V těch zemích, které začaly se socialistickými transformacemi jakožto převážně zemědělské společnosti, splývala urbanizace téměř úplně s procesy socialistické industrializace. Socialistické země východní střední Evropy zdědily rovněž odlišné struktury osídlení i odlišné struktury demografické, a také měly různou velikost. Avšak hlavní rozdíly spočívaly v různých institucionálních modelech, politické kultuře a tradicích zděděných z minulosti. Některé z těchto zemí si v meziválečném období uchovaly demokratické instituce a režimy, mnohé se však změnily v režimy autoritářské nebo polofašistické. První roky socialismu Po roce 1945 až 1948 však všechny prošly jakousi politickou a ekonomickou homogenizací způsobenou procesem sovětizace. Nejdůležitější částí této sovětizace bylo zřízení ústředně plánované direktivní ekonomiky, která začala modifikovat mnohé rysy urbanizačních procesů, zděděných v některých zemích z doby tržní ekonomiky. 9 Součástí této 9 ) Ucelený přehled hlavních efektů socialistického plánování na regionální strukturu a systém osídlení České republiky lze nalézt v řadě prací Michala Illnera. Srv. zejména jeho studii z roku 1997 a společný článek s Aloisem Andrle . V tomto kontextu je třeba zmínit ty složky direktivní ekonomiky, které byly nejvíce relevantní pro socialistické modifikace procesů urbanizace: (l) Všechny důležité výrobní prostředky kromě zemědělských v některých zemích byly znárodněny nebo kolektivizovány; (2) Ekonomické rozhodování bylo hierarchické a bylo určováno prostřednictvím příslušných administrativních hierarchií a nikoliv horizontálně, tj. prostřednictvím trhu; (3) Ceny byly stanoveny administrativními postupy a neobrážely náklady a poptávku; (4) Plánování prostupovalo všechny oblasti života a jeho cíle byly vyjadřovány hlavně ve fyzických jednotkách a nikoliv v tržních hodnotách. Podrobněji se touto otázkou zabývá rovněž Dean 283\n10 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) sovětizace byl také prioritní rozvoj těžkého průmyslu, což byla jedna z důležitých hospodářských a politických direktiv stalinismu. Tento vnucený sovětský systém direktivní ekonomiky, který se prosadil na začátku 50. let, však nezahrnoval dostatečně konkrétní směrnice pro městské strategie, použitelné ve střední Evropě. Sovětské autority si této skutečnosti patrně byly vědomy. Proto dovolily politikům, geografům a projektantům v satelitních zemích, aby navrhli vlastní specifické strategie měst. To samozřejmě vedlo k široké různorodosti koncepcí a teprve po letech po komunistickém převzetí moci bylo možno stabilizovat názory na městskou budoucnost jako oficiální politiku. V tomto prvním období byl důraz kladen především na rychlou industrializaci. Podle György Enyediho : Dlouho se zdůrazňovaly prioritně výrobní cíle, protože se předpokládalo, že průmyslový růst automaticky povede k zlepšení životních podmínek. Zároveň bylo myšlení plánovačů silně ovlivněno ideologickými motivy, které kladly důraz na sociální roli průmyslového rozvoje. A proto tehdy vznikala řada hybridních koncepcí snažících se spojovat ekonomické a sociální motivy. Pozornost se zaměřovala především na problémy rozmisťování nových investic, zejména v průmyslu. Dominantním tématem byla decentralizace a další soustřeďování průmyslových investic do oblastí, do nichž se vkládaly zdroje za kapitalismu, bylo odmítáno. Někteří autoři doporučovali, aby se pracovní místa rozdělovala rovnoměrně a aby byly zřízeny malé průmyslové podniky. Proti takovým postojům se však záhy postavili ekonomové, kteří zdůrazňovali, že plánovaná industrializace hospodářsky slabých regionů má své meze a že některá rozhodnutí o umístění nových průmyslových závodů musí být vždy činěna na základě ekonomických úvah a národních zájmů. Nové průmyslové závody se tedy mají plánovat tak, aby prospívaly nejen oblastem, kde budou umístěny, ale aby také podporovaly obecný pokrok ekonomie jako celku. Rozhodnutí ad hoc, učiněná v prvních fázích této sociálně orientované industrializace, byla prvními terči kritik. Druhá vlna kritiky se naproti tomu zaměřovala na nedostatky úzce pojatého hospodářského plánování. Tuto kritiku nepochybně posilovaly rostoucí potíže v každodenním životě obyvatelstva. Nespokojenost však obrážela i hlubší vrstvu intelektuálních nesnází a nejistot. Upozorňovala na skutečnost, že bez hlubší znalosti povahy vztahu mezi ekonomií a prostorovým systémem společnosti 10 není žádné efektivní plánování možné. Do jaké míry je možné redukovat městskou otázku na pou- S. Rugg . K prvním fázím vývoje názorů na plánování osídlení v Československu srv. práce D. Gawreckého  a M. Blažka . 10 ) Ve známé diskusi o nové sociologii města, která probíhala na západě v šedesátých a sedmdesátých letech, a jejímiž účastníky byli např. Manuel Castells, Ray E. Pahl, Ivan Szelenyi, Edmund Preceteille, David Harvey, šlo do značné míry také o nové vymezení vztahu mezi ekonomií, společností a prostorovým uspořádáním společnosti. Snad s výjimkou Ray E. Pahla, nikdo ze západních sociologů si neuvědomoval, že analýza potíží při plánování socialistických měst a osídlení by umožnila objasnit řadu teoretických otázek, kterými se zabývali. Charakteristická byla skutečnost, že nejvíce se vyhýbali analýze reálných urbánních procesů v socialistických zemích marxisticky orientovaní urbánní sociologové. A ti sociologové města, kteří v socialistických zemích žili, se z pochopitelných důvodů těchto západních diskusí nemohli příliš aktivně zúčastnit. Z bohaté literatury k nové sociologii města srv. M. Castells , D. Harvey , R. E. Pahl  a L. Reissman . 284\n11 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů hou ekonomii nebo na vztah mezi třídami? Do jaké míry tvoří nezávislá urbánní (tj. sociologická) dimenze analyticky oddělitelnou část sociálního systému? Odpovědi na takové otázky se staly předpokladem efektivních zásahů do urbánních procesů. V první fázi ústředně plánované ekonomie kterou později sami plánovači označovali za fázi extenzivního rozvoje byl vztah mezi fyzickým a ekonomickým plánováním jednostranný v tom smyslu, že ekonomický plán byl základnou, z níž se odvozovala specifická regionální řešení. Fyzické plánování pouze rozmísťovalo investice, které už byly zahrnuty do plánů ekonomických. V tomto kontextu se fyzické plánování označovalo jako projekce ekonomického či dokonce sektorového plánování. Pojítko zpětné vazby, která existovala mezi teritoriálními podmínkami, sociálním potenciálem, a důsledky investování do určité lokality a ekonomickým plánem, nebylo dostatečně pochopeno. 11 Nutnost doplnit mechanismy plánované direktivní ekonomie subtilnějšími nástroji se však koncem padesátých let silně pociťovalo v Maďarsku, Polsku a Československu. A podobně jako o několik desetiletí dříve v Sovětském svazu, stáli analytikové a plánovači v nových socialistických zemích před otázkou, do jaké míry se mají sídla koncentrovat nebo rozptylovat. V podstatě jejich odpovědi reflektovaly hledání nejlepší rovnováhy mezi ekonomickou efektivností a sociálními cíli rodící se nové společnosti. Avšak v tehdejších diskusích se přitom vůbec nevěnovala pozornost rozlišování mezi výrobními a distribučními stránkami měst a plánovači neměli hlubší znalosti o sociologii města ani o interakci mezi ekonomií, společností a prostorem. Byli ve svízelné situaci někoho, kdo má moc rozhodovat a nařizovat, ale nemá hlubší znalosti o předmětu, který bude regulovat. Nejistoty způsobené nedostatkem znalostí a hlubší teorie sídelních procesů byly větší, než se obecně myslí. První generace urbanizačních strategií První urbanizační strategie začaly fungovat jakožto regulativní nástroje na začátku šedesátých let v Maďarsku, o něco později v ČSR a na počátku let sedmdesátých v bývalé NDR, v Polsku a Slovinsku. V Československu, Maďarsku a Slovinsku sloužila za teoretickou základnu sídelních strategií poněkud upravená Christallerova teorie střediskových míst. Ideou, která v tom byla obsažena, bylo přání naplnit jednu z tradičních normativních zásad socialistického plánování, totiž eliminovat nebo alespoň snížit sociální rozdíly, oddělující různé územní jednotky. Ať již vědomě nebo nevědomě autoři československé koncepce soustředěni na brněnském pracovišti Výzkumného ústavu výstavby a architektury, zejména V. Palla a kol. [1964, 1966], V. Matoušek  a J. Štván a kol.  kladli důraz na obslužnou, tj. spotřební funkci měst. Tato koncepce proto zdůrazňovala, že střediska, v nichž by byly soustředěny základní složky tzv. občanského vybavení, a kde by obyvatelé středisek a jejich okolí mohli uspokojit své nároky a práva na vzdělání, zdravotní péči atd., by měla být rozmístěna po celé zemi tak rovnoměrně, jak jen možno. Zároveň měl hierarchický systém osídlení pomáhat po stránce ekonomické, posilovat koncentraci objemu výroby a investic v nevýrobním sektoru, jak to zdůraznilo Vládní usnesení č.100 . Jeden z autorů maďarské strategie, K. Perczel, zdůraznil sociální dimenzi tohoto cíle ještě explicitněji: 11 ) Na zanedbání významu zpětné vazby v socialistickém plánování soustavně upozorňuje francouzský regionalista Paul Claval . 285\n12 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) Bylo nutno navrhnout systém městských středisek a jejich oblastí, kde by se každý občan, který tam pracuje nebo bydlí, rovným dílem podílel na moderních veřejných zařízeních na všech úrovních, jež by byla rozmístěna ve snadno přístupné vzdálenosti. [Perczel 1975] Maďarská politika v té době byla rozhodně decentralistická; pět regionálních středisek bylo označeno za protipóly Budapešti; zřizování nových průmyslových závodů v Budapešti bylo zakázáno a moderní průmysl se rozmisťoval do mnoha provinčních měst, a dokonce i do zemědělských oblastí. 12 Po politické stránce tuto strategii naplňovaly vládní dekrety určující, která sídla mají mít status první, druhé nebo třetí úrovně. Tato hierarchie měla být směrnicí nejen pro přidělování přímých státních investic, nýbrž také pro rozmístění průmyslu, obchodních podniků atd. [srv. Andrusz et al. 1996]. Strategie rozvíjené v Polsku rovněž kladly důraz na potřebu vyvážit ekonomickou efektivnost a sociální cíle. Avšak sídelní struktury zděděné z minulosti s velkou hornoslezskou průmyslovou aglomerací na jedné straně a s málo vyvinutými zemědělskými oblastmi na severovýchodě a v dalších částech Polska na straně druhé vyžadovaly jiný přístup, než jaký byl např. aplikován v českých zemích. Řešení konfliktu mezi koncentrací a rozptýlením se hledalo v myšlence pásového osídlení a plánovaných městských regionů a aglomerací. Podobná situace na jiné úrovni než v Polsku existovala i v bývalé NDR (saské městské aglomerace a sever s nízkou hustotou obyvatel). Druhá generace strategií O několik let později, když se provedly analýzy vládami schválených strategií, se ukázalo, že v mnoha případech administrativně zvolená střediska rostla pomaleji než jiná města (Československo). Poněkud odlišná diskrepance byla shledána také v Polsku, kde sídla uvnitř hlavních dopravních pásem která se měla stát páteří sídelního rozvoje nerostla rovněž tak rychle, jak se předpokládalo. Spontánní a nepředvídané změny byly silnější, než plánovači předpokládali. Tak tedy teoretické kritiky i empirické analýzy skutečných sídelních procesů začaly vyžadovat nové myšlenky a přístupy, které byly vbrzku převedeny i do nových plánovacích strategií. Typické pro období, kdy byly zahájeny práce na druhé generaci strategií, bylo i to, že se záměrné koncentraci obyvatelstva, průmyslu a sociálních aktivit ve městech začala připisovat větší váha, než tomu bylo v předchozím období. K významným posunům v úvahách o budoucích modelech města patřilo také rostoucí uznávání plánovaných průmyslových aglomerací. Tento posun byl nejnápadnější v intelektuální atmosféře mezi plánovači v ČSR, kde po mnoho let fungovala normativní teorie středisek jako součást oficiální plánovací politiky. Nová generace strategií vypracovaná v České i Slovenské republice v sedmdesátých letech kladla důraz na procesy plánované urbanizace. 13 Existující regionální aglomerace, které byly hlavními sloupy rozvoje, plus aglomerace nižšího stupně, technicky označované jako důležitá střediska sídelního systému se mohly považovat za rámec těchto procesů. V Polsku, NDR a Maďarsku byly v tomto ohledu posuny méně nápadné, protože tam od samého 12 ) Podrobnější popis maďarských i polských koncepcí plánovaní systému osídlení z té doby lze nalézt v publikaci Jiří Musil : Urbanizace v socialistických zemích. 13 ) Dokumentem, ve kterém se větší důraz na koncentraci aktivit do městských a velkoměstských území projevil, byla v tehdejším Československu práce Terplanu vydaná roku 1975 pod názvem Koncepce vývoje osídlení a urbanizace ČSR [Koncepce 1975]. Mezi cíli této koncepce se explicitně uvádělo vytváření optimálních podmínek pro efektivní rozmístění a koncentraci výrobních sil a nevýrobních aktivit. Výsledkem byly návrhy, které zdůrazňovaly soustřeďování ekonomického i společenského potenciálu země do vybraných sídelních aglomerací. 286\n13 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů začátku socialistického plánování stáli plánovači před nesnadným úkolem organizovat a regulovat velké průmyslové aglomerace zděděné z kapitalismu nebo regulovat rozvoj velkého hlavního města. Česká a slovenská situace s velkým počtem malých a středně velkých měst jakoby navozovala důraz na koncepci osídlení opírající se o teorii střediskových míst. Přesto i v našem prostředí se nový důraz na posílení koncentrace aktivit i obyvatelstva do hlavních rozvojových pólů alespoň koncepčně uplatnil. V realitě však nebyla tato koncepce nejúspěšnější. V tomto kontextu byla významná následující skutečnost: mnoho polských plánovačů díky liberálnějšímu prostředí přijalo realisticky univerzální model urbanizačních procesů. Přestali rozlišovat mezi socialistickou a kapitalistickou urbanizací. Pro ně to byl univerzální proces, více či méně modifikovaný socioekonomickými systémy kapitalismu a socialismu. Považovali metropolitní oblasti, městské oblasti a městské aglomerace za obecně se vyskytující prostorovou formu vyšších stupňů urbanizace. Jiné skupiny plánovačů se snažily zachovat části starších koncepcí, které zdůrazňovaly střední cestu mezi ekonomickou efektivitou a tím, co označovali pojmem sociální spravedlnost. V sídelním plánu na rok 2000 navrhovali kombinaci spontánního růstu některých metropolitních oblastí a prorůstové politiky, podporující středně veliké aglomerace v méně rozvinutých částech země. Základní společnou myšlenkou byla maximalizace vzájemné součinnosti mezi velkými soubory obyvatelstva. Tato třetí cesta se označovala termínem umírněná polycentrická koncentrace. Plánovači v bývalé NDR se vyjadřovali opatrněji než jejich polští kolegové, avšak podstata jejich názorů byla téměř totožná. Dodejme, že myšlení plánovačů a geografů v Sovětském svazu se v tomto období ubíralo stejným směrem: pojem systém skupinových sídel, rozvíjený v sedmdesátých letech, který se stal polooficiální teorií, byl ve skutečnosti jen jiný název pro plánovanou městskou aglomeraci a pro důraz na posílení urbanizace. Ve všech těchto myšlenkových posunech byly obzvlášť důležité následující skutečnosti: klesající důraz na normativní a utopické koncepty, větší pozornost věnovaná reálným urbanizačním procesům, de facto přijetí univerzální povahy urbanizačních procesů, větší důraz na aktivní ekonomickou úlohu sídelních struktur, které mohou přispět k vyšší hospodářské efektivitě v celé zemi, a větší zdůraznění racionální koncentrace ekonomických a sociálních činností jakožto prostředků, jimiž se dosahuje hospodářské efektivnosti. Roky pragmatického plánování Ve východní střední Evropě a v jihovýchodní Evropě nepřinesl konec sedmdesátých let ani leta osmdesátá žádné novátorské modely pro budoucnost městských sídel v těchto zemích. Za jedinou výjimku lze považovat radikální procesy systematizace v Rumunsku. To byl však voluntaristický projekt N. Ceauşeska, v jehož rámci měla být pomocí brutálních metod zrychlena urbanizace. Opatření realizovaná v té době v ostatních socialistických zemích byla většinou jen modifikací stávajících směrnic nebo toho mála nových prvků, které reagovaly na nové výzvy. Přestože explicitní politika Sovětského svazu usilovala o snížení sociálněekonomických disparit mezi členy RVHP, rozdíly mezi východní střední Evropou a jihovýchodní Evropou zůstávaly nadále značné. To se také obráželo v různosti problémů, které jednotlivé země musely řešit. Zde se soustředíme pouze na země střední Evropy. V těchto zemích se začaly uplatňovat některé nové společenské výzvy, na něž museli plánovači regionů a měst reagovat. Byly to zejména: ekonomické reformy, které vedly ke snížení role centrálního plánování a k růstu ekonomické decentralizace, 287\n14 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) růst paralelních ekonomik, neobyčejně rychlý nárůst městského obyvatelstva, zejména v České republice, Slovenské republice a Maďarsku a rychlé vylidňování zemědělských oblastí, růst obslužného (terciárního) sektoru ekonomiky, 14 symptomy stagnace nebo i úpadku starých průmyslových oblastí, jejichž základnou byla těžba uhlí a metalurgie, vytváření vnitřních periferií, např. v České republice podél západní hranice a v některých zemědělských oblastech a konečně v neposlední řadě pomalý, avšak systematický ústup státu z některých oblastí investování jako např. z bydlení. Tyto výzvy se obrážely v nových akcentech městské a regionální politiky. Měly však standardní a pragmatickou povahu, podobně jako ty v nesocialistických zemích. Do první skupiny v této politice patřily různé formy státních subvencí, určených stagnujícím a vylidňujícím se periferním oblastem (např. vyšší státní subvence soukromým stavebníkům domů v západních Čechách) a různé formy státní podpory průmyslovým firmám v těchto oblastech. V Maďarsku a ČSSR, zejména v České republice, se začaly koncipovat přeměny a revitalizace starých průmyslových oblastí. Na druhé straně se pro expanzi nových průmyslových odvětví hledaly rozvojové potenciály neprůmyslových regionů. Pojem regionálního potenciálu, který vznikl v západoněmeckém a švýcarském plánování, však zůstal pouze analytickým instrumentem, používaným např. v českých plánovacích ústavech. V Maďarsku se hledaly nové podněty pro regionální rozvoj ze stejných důvodů. Nejčastěji se plánovači soustředili na šance nových technologií. Když se v současné době ohlížíme zpět na toto období, je zřejmé, že většina uvedených opatření byla pouze politikou jakési reakce a nikoli politikou silných strategických konceptů. Čas velkých projektů a strategií v té době pominul a byl nahrazen hledáním zdrojů ekonomického růstu pomocí regulace osídlení. Co se ve skutečnosti se systémy měst stalo Po shrnutí vývoje plánovacích ideologií, které sloužily nebo měly sloužit jako směrnice pro rozvoj socialistického sídelního systému, se pokusíme konfrontovat tyto ideologie s tím, co se ve skutečnosti stalo. S pomocí tohoto postupu budeme moci odpovědět na ony čtyři otázky, které jsme si položili na začátku naší statě. Zde je ovšem nutná metodologická poznámka. Při studiu městských fenoménů ze sociologického hlediska je účelné analyticky rozlišit čtyři hlavní aspekty: morfologický, institucionální, kulturní a behaviourální. Naše studie je zaměřena převážně na procesy morfologické. V morfologii urbanizačních procesů je užitečné rozlišovat tři úrovně analýz: 14 ) Zaostávání terciárního sektoru bylo jedním z výrazných znaků socialistických zemí. Po roce 1970 se začala v ČSR situace měnit a bylo zřejmé, že vláda usiluje o posílení terciárního sektoru. To bylo mimo jiné důsledkem celé řady předchozích politicko-hospodářských rozhodnutí, např. toho, že se připustil již v šedesátých letech rozvoj individuálního automobilismu. Také růst měst hrál v posilování terciéru důležitou roli. Tento posun se projevil v tom, že od roku 1970 rostla větší česká města hlavně dík zvýšenému počtu pracovních příležitostí v terciárním sektoru. 288\n15 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů 1. interurbánní, tj. makrodimenzi (studie městských a sídelních systémů); 2. regionální, tj. mezzodimenzi; 3. vnitroměstské, tj. mikrodimenzi. Je zřejmé, že existuje korelace mezi tempem možných změn a množstvím možných strukturálních modifikací na jedné straně a mezi dimenzemi (řády) městských jevů na straně druhé. Lze předpokládat, že ty velké jako např. městské hierarchie lze transformovat s většími potížemi a pomaleji než menší (mikro- nebo mezzo-) složky měst nebo městských regionů. Významnou roli zde hrají také dějiny osídlení, tj. zralost jednotlivých městských systémů. Změnit stávající starý sídelní systém vyžaduje obvykle větší úsilí a více času, než vytvořit zbrusu nový. Socialismus a změny v interurbánních strukturách Když země východní střední Evropy a jihovýchodní Evropy začaly uskutečňovat socialistickou transformaci svých politických a hospodářských systémů, byly městské struktury, které zdědily, značně odlišné. Na jedné straně zde byly země jako Československo, Maďarsko a Polsko, kde v roce 1950 bylo v městských oblastech soustředěno již 39 až 41 procent obyvatel, na druhé straně v některých zemích jako např. v Albánii a Jugoslávii, žilo v městských oblastech pouze procent obyvatelstva. Během socialistické éry prošly všechny země obou regionů intenzivní vlnou urbanizace. Hlavní příčinou těchto procesů koncentrace do měst byl, zejména v prvních fázích socialismu, růst průmyslu. György Enyedi popisuje tento proces těmito slovy: průmysl a tradiční průmyslové místní složky (jako např. suroviny, pracovní síla, dopravní sítě) byly hnací silou při regionální výstavbě a rozvoji měst. Pouze několik málo velkých metropolitních oblastí ( ) vykazovalo terciární a kvartérní rozvoj. [srv. Enyedi 1992, a rovněž 1996]. Pro všechny tyto země to bylo období nejrychlejší urbanizace v jejich dějinách, zejména pro Polsko, Bulharsko, Jugoslávii; v jiných, zejména v českých zemích to však byla již druhá nebo i třetí urbanizační vlna a proces tu byl pomalejší. Z dat, která v roce 1997 publikovaly Spojené národy [World 1997] vyplývá, že v Evropě procesy městského růstu v letech byly nejrychlejší v oblasti, kterou OSN definují jako východní Evropa. Index růstu pro toto období ( ) byl ve východní Evropě 245, v jižní Evropě 187, v západní Evropě 148 a v severní Evropě 135. Za zmínku stojí i skutečnost, že vysoký nárůst městského obyvatelstva ve východní Evropě byl částečně způsoben i vysokou poválečnou natalitou v dané oblasti. Ve většině studovaných zemí byl růst městské populace nejdynamičtější v prvních letech socialismu, tj. mezi lety 1950 a Existovaly však zajímavé odchylky od tohoto modelu: v ČSR a Maďarsku byl nejvyšší růst městského obyvatelstva zaznamenán v sedmdesátých letech. Vysvětlit takové rozdílné průběhy městského růstu není jednoduché. Tak například je možno vyslovit hypotézu, že opožděná vlna socialistické urbanizace byla v ČSR a v Maďarsku způsobená kombinací několika faktorů, jako např. změnami v investiční politice posilujícími bytovou výstavbu, změněnými migračními modely, sníženou poptávkou po pracovní síle v zemědělství atd. Tyto nesystémové faktory pravděpodobně hrály významnou roli. Kupříkladu v prvních letech po druhé světové válce byl sídelní systém v českých zemích silně ovlivněn přesunem německého obyvatelstva z hraničních oblastí a následnými procesy nového osidlování. 289\n16 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) Dalším nesystémovým faktorem byla industrializace Slovenska, která přesunula některé investice z českých na slovenská města. Tento příklad má poučnou metodologickou úlohu. Upozorňuje na to, že model urbanizace jenž by měl být pojímán jako weberovský ideální typ je vždy modifikován konkrétními podmínkami jednotlivých zemí. Tak jako u modelů demografické revoluce je nutno rozlišovat také více modelů urbanizace. Ve všech zkoumaných zemích je možno tudíž rozeznat faktory, které jako tomu bylo v ČSR modifikovaly modelovou trajektorii urbanizace. V Polsku k modifikaci došlo dalekosáhlými změnami hranic země, transferem německého obyvatelstva a rozsáhlou migrací; v Maďarsku byl modelový proces pozměněn neobyčejnou velikostí hlavního města, v NDR v důsledku rozdělení Německa a zvláštního statutu Berlína. Nicméně i v této části Evropy se prosadila obecná logika interurbánních procesů. Svědčí o tom např. skutečnost, že v období se daly rozeznat dvě skupiny zemí v této oblasti: (1) ty, které v roce 1950 dosud byly v prvních fázích urbanizace a kde v následujících dekádách docházelo k rychlé koncentraci obyvatel do měst, a (2) ty, které v roce 1950 už dosáhly střední nebo vysoké úrovně urbanizace, a kde tudíž tempo koncentrování obyvatelstva do měst bylo mnohem nižší. Odlišné dynamiky těchto procesů v jednotlivých zemích se během čtyřiceti let socialismu v celé oblasti zhomogenizovaly. Bylo to způsobeno zejména skutečností, že urbanizace v některých zemích postupovala nesmírně rychle (např. v Bulharsku, Litvě, Rusku a Jugoslávii). Východní střední Evropa a jihovýchodní Evropa jakožto makrooblast nikdy nepatřila mezi země s početnými velkými městy a metropolemi, a zejména ve východní střední Evropě byly tyto kategorie zastoupeny jen slabě. Po dlouhá období tam jedinými metropolemi byly jen Vídeň, Budapešť a Praha. Během socialistické éry však některá hlavní a jiná velká města začala rychle růst. Docházelo k tomu hlavně v zemích s obecně vysokými hodnotami tempa urbanizačních procesů. V roce 1950 bylo v celé této oblasti, patřící do skupiny socialistických zemí, podle údajů Spojených národů pouze sedm městských aglomerací s více než obyvateli a do roku 1990 vzrostl jejich počet na jedenáct. K těm rychle rostoucím patřily např.: Bělehrad, Varšava, Sofie, Bukurešť, Záhřeb a Krakov. Všechna tato rychle rostoucí města byla v zemích s původně nízkou městskou úrovní urbanizace. Naproti tomu staré metropole jako Praha a Budapešť nijak výrazně nerostly. Socialismus a městské regiony Ještě složitější a různorodější byly urbanistické procesy na mezzoúrovni, tj. procesy vytváření městských regionů. Nemáme k dispozici úplně srovnatelné informace, ale přesto je možno z existujících údajů vyvodit některé obecné závěry. Podívejme se nejprve na suburbanizační procesy. Na jedné straně existovala skupina zemí, kde suburbanizace velkých měst zejména v prvních letech socialismu byla prakticky zastavena. Bylo to způsobeno velkým množstvím faktorů. K těm nejúčinnějším patřila administrativní regulace migrace do velkoměst a v některých zemích, např. v Československu na začátku komunistického režimu, restriktivní politika omezující výstavbu soukromých rodinných domů na okraji velkých měst. Zde hrály svou úlohu také ideologické motivy. 290\n17 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů Dalším faktorem byla okolnost, že výdaje na bydlení a životní náklady v příměstských obcích se za komunismu příliš nelišily od nákladů ve vnitřních částech měst. Předměstí přestala být pro většinu domácností po hospodářské stránce atraktivní. Tak např. v letech 1950 až 1980 procento růstu obyvatelstva v předměstských obcích okolo Prahy bylo nejen nižší než v letech , ale dokonce i nižší než v posledních dekádách 19. století. 15 Podobný jev byl pozorován v bývalé NDR. Podle R. Mackensena  tam nedocházelo k decentralizaci aglomerací a neexistovaly žádné expandující aglomerace, jenom aglomerace koncentrické. Podobné omezování předměstského růstu s velkou pravděpodobností blokovalo také suburbanizaci v Polsku. Díky pečlivé analýze účinku, jaký měla poloha městských sídel na jejich růst za kapitalismu a za socialismu, zjistili Z. Ryšavý a J. Link, že městská sídla v blízkosti velkých měst rostla v českých zemích mnohem rychleji v období tržní ekonomiky než v době plánovaného hospodářství [Ryšavý a Link 1976]. Na druhé straně byly země, kde politici a plánovači podporovali dojíždění do velkých měst. V důsledku takové politiky se dřívější zemědělské obce kolem Sofie a Budapešti proměnily v jakési ložnice pro nové pracovní síly v průmyslu. Podle R. J. Fuchse a G. J. Demka , kteří studovali dojíždění do práce v socialistických zemích, počet dojíždějících v Maďarsku se v letech zdvojnásobil ze vzrostl na a 35 procentům všech dojíždějících trvala cesta do práce více než hodinu. I v ČSR bylo dojíždění do práce dost rozšířeno, ale většina dojíždějících denně jezdila do blízkých malých nebo středně velkých měst. Naproti tomu v Polsku byl počet dojíždějících mnohem nižší než v ČSR a Maďarsku. Příčiny těchto rozdílů jsou rozmanité a jakékoli souhrnné generalizování situace v bývalých socialistických zemích by bylo riskantní. Změny v intraurbánní struktuře měst V dějinách měst je čtyřicet let obdobím dosti krátkým. Přesto měla politika komunistických režimů některé nepopiratelné účinky na městskou strukturu středoevropských měst. K nejvýznamnějším faktorům socializace měst patří následující: 1. Zrušení trhu s pozemky a zavedení regulovaných nebo pevně stanovených cen půdy. Poloha uvnitř města se z hlediska uživatele (firmy, podniku, kanceláře) nebo potenciálního investora stala téměř nerelevantní ekonomickou proměnnou. 2. Znárodnění většiny nájemních domů, tj. převzetí komunami. 3. Redistribuce zděděného bytového prostoru. Velké obytné jednotky (domy a byty) horních a středních tříd se rozdělovaly na dva až tři byty. 4. Zavedení právních norem, které umožňovaly místním úřadům regulovat bytový systém. 5. Znárodnění drobných obchodů, řemesel a služeb, restaurací atd. se záměrem spojit malé provozovny do větších jednotek. Všechny tyto změny se prováděly v období, kdy prioritou byla industrializace. Tak byly zdroje nasměrovány od bydlení a infrastruktury k investicím do průmyslu. K tomu do- 15 ) Na tuto situaci jsem upozornil ve studii pro časopis International Journal of Urban and Regional Research již roku 1983 [Musil a Ryšavý 1983]. Jestliže např. v období 1869 až 1910 roční přírůstky na tisíc obyvatel činily v Řevnicích 14,3 nebo v Klánovicích 54,2, v období klesly na 2,3 a 11,2. 291\n18 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) cházelo v době, kdy rychle rostl počet obyvatel domácností. Rozsah výstavby bytů byl nízký a nepokrýval ani potřeby prosté reprodukce, natož stoupající potřeby demografické. Tak vznikl v prvních desetiletích po II. světové válce ve většině socialistických zemí velký nedostatek bytů a tíživá bytová krize. Tato politika také začala měnit městské prostorové procesy. Středy velkoměst zejména ve městech, která nebyla za II. světové války zničena se přestaly rozvíjet. Vzhledem k tomu, že poloha ve městě byla ekonomicky nerelevantní, neexistovaly téměř žádné popudy k investicím do středu měst, k výstavbě nových administrativních budov, hotelů, nákupních středisek atd. To sice přispělo ke stabilitě fyzického charakteru městských center a k uchování mnoha historických budov, ale v některých městech k úpadku těchto center a často k přímo k hmotnému rozpadu části historických jader. Od šedesátých let se ve většině středoevropských socialistických zemích objevil nový významný faktor: výstavba velkých sídlišť. Ta se nejčastěji stavěla na okrajích měst a značně pozměnila jejich strukturu. A to jak ve smyslu hmotném, tak i sociálním. Souhrnně lze hlavní sociálně morfologické efekty socialistického plánování a výstavby na intraurbánní úrovni popsat takto: V centrech socialistických měst docházelo k mnohem menšímu počtu fyzických a funkčních změn než v podobně velkých městech v zemích s tržní ekonomikou. Města v bývalých socialistických zemích se radikálně změnila výstavbou sídlišť, která byla mnohem větší než obdobné bytové projekty v kapitalistických městech. Sociálně prostorová diferenciace byla v socialistických městech způsobena faktory částečně odlišnými, ale částečně i podobnými jako v kapitalistických městech. Avšak i v socialistických městech existovala sociální segregace. Role sociálně-ekonomického statusu v sociálně-prostorové diferenciaci socialistických měst byla však méně významná než role rodinného cyklu. Vzhledem ke změnám v socialistické bytové politice po roce 1960 i k vzrůstajícím rozdílům v příjmech a k vzniku socialistického smíšeného systému bydlení se silnými tržními prvky (i když často šlo o trh černý), se začaly objevovat nové trendy v sociálněprostorové diferenciaci: Na jedné straně byli starší lidé, nízkopříjmové domácnosti a Romové soustřeďováni (nebo nuceni k setrvání) v chátrajících středech měst a v mnoha starých obytných čtvrtích v centrálních oblastech; na druhé straně vykazovala nová sídliště v ČSR a ve východním Německu (ne však v Maďarsku a Polsku) poměrně vysoký stupeň sociální různorodosti. Nová diferenciace začala také vznikat ve čtvrtích starých poválečných domů (vil) a nových rodinných domů, postavených na okraji měst. Některé nové prvky diferenciace byly spjaty s pomalu ožívajícími procesy suburbanizace. Závěry Lišily se urbanizační procesy za socialismu od procesů v kapitalistických zemích? Tato otázka má časový a rozměrový aspekt. Urbánní trajektorie v socialistických zemích se od trajektorií v kapitalistických zemích nejvýrazněji lišily v prvních fázích po socialistickém převzetí moci. Avšak po letech socialistického režimu začaly tyto trendy v zemích východní střední Evropy do jisté míry konvergovat s trendy v západní Evropě. Pokud jde o hlediska dimenzí, empirické analýzy ukázaly, že rozdíly v městských modelech mezi zeměmi s plánovaným hospodářstvím a zeměmi s tržní ekonomikou se zvyšovaly od makro- k mikroúrovni. Urbánní makroprocesy ve východní střední Evropě 292\n19 Jiří Musil: Vývoj a plánování měst ve střední Evropě v období komunistických režimů se v zásadě od podobných procesů na západě nelišily. To ovšem neznamená, že by byly totožné. Rozdíly mezi evropskými kapitalistickými státy a dřívějšími socialistickými zeměmi, pokud jde o úroveň urbanizace, do značné míry vyjadřovaly různá vývojová stadia srovnávaných zemí. Logika industrializace a růst patrně vedly k analogickým účinkům, týkajícím se makroprostorových struktur osídlení. V obou typech společnosti vedla industrializace ke koncentraci lidských aktivit i obyvatelstva; motivem byla snaha co nejvíce redukovat náklady energii nutné k fungování industriálně-městského typu společnosti. Socialistické společnosti opakovaly do značné míry procesy známé z doby kapitalistické industrializace. Přes tuto základní podobnost zanechalo socialistické období i na makrodimenzi některé znatelné modifikace ideálního typového modelu urbanizace. V hlavních městech bývalých socialistických zemí i v jejich větších městech obecně žilo poměrně méně lidí než za podobných podmínek v zemích s tržní ekonomikou. V socialistických zemích bylo méně metropolizace než v zemích kapitalistických. Naproti tomu tam byla koncentrace obyvatelstva ve středně velkých městech větší než v kapitalistických zemích. K specifickým rysům socialistických proměn osídlení patřilo také rychlé vylidňování malých a nejmenších venkovských obcí. To způsobila kolektivizace zemědělství a z ní vyplývající změny v postoji lidí k půdě a k lokalitě. Zemědělci ztratili své hluboké pouto k půdě. Na regionální (tj. mezzo-) úrovni byly rozdíly v urbanizačních procesech výraznější. V bývalých socialistických zemích nehrály suburbanizační a metropolizační procesy totiž tak významnou roli v utváření sídelní struktury jako v zemích kapitalistických. Socialistická města byla většinou kompaktnější než města kapitalistická a hustota v městských oblastech byla zpravidla vyšší. Je také zřejmé, že v bývalých socialistických zemích byly takzvané polarizační účinky růstových pólů (tj. velkých měst) na menší městská sídla a města v okolí mnohem slabší než v zemích s tržní ekonomikou. Nejvýraznější však byly rozdíly na intraurbánní (tj. mikro-) úrovni. Socialistická ekonomika, její přerozdělovací charakter, neexistence trhu s půdou a specifické rysy socialistické bytové politiky (vynětí bytů ze zbožních vztahů v prvních desetiletích socialismu) vedly k zcela zřejmým sociálně prostorovým důsledkům. Rozdíly mezi bytovými systémy zemí s tržním hospodářstvím a těmito systémy v zemích socialistických patřily k těm diferencujícím faktorům, které měly nejvýznamnější vliv na rozdíly v sociálně prostorové struktuře obou druhů měst. Čím byla rychle rostoucí města menší, tím zřejmější byly prostorové a fyzické, jakož i kulturní účinky socialistického plánování a výstavby. Některá z těchto měst byla úplně přebudována, tj. zničena díky stavebním technologiím, které byly vyvinuty pro velká města. Jakýsi nový městský druh představují rovněž socialistická města zbudovaná na zelené louce. Souhrnně řečeno: systémy měst, které vznikaly v bývalých socialistických zemích ve východní střední Evropě, představovaly pouze modifikaci univerzálního modelu urbanizace. Modifikace na makroúrovni nebyla nijak významná a bude patrně korigována 293\n20 Sociologický časopis, XXXVII, (3/2001) v poměrně krátké době. To platí do jisté míry i o mezzoúrovni. Avšak socialismus vtiskl svou nejtrvalejší stopu do jednotlivých měst, zejména do jejich vnější zóny. Naproti tomu vnitřní části měst stagnovaly a mnohé z nich zchátraly a proměnily se v historické slumy. Rozdíly mezi urbanizací socialistickou a kapitalistickou byly důsledkem tří skupin faktorů. V prvé řadě to bylo nahrazení tržních mechanismů alokace investic ústředním plánováním. Plánování, jak zdůraznil Paul Claval [1998: 250], nutně potlačilo trh a zejména prodloužilo toky informací, a tím poškodilo jejich kvalitu a značně zatížilo proces rozhodování. Socialismus také podcenil roli sektorů dopravy a spojů. Na druhém místě to byla nadměrná politická centralizace a potlačení místní a regionální autonomie, a konečně na třetím místě nepřiměřený rozsah redistribuce i v regionální dimenzi. Mezi urbanizačními procesy jednotlivých socialistických zemí existovaly rozdíly. Byly způsobeny jednak zděděnými městskými strukturami i různými úrovněmi rozvoje sledovaných zemí, jednak rozdílnými typy ekonomiky a kultury. Navzdory všem těmto rozdílům je však zřejmé, že se ve všech studovaných zemích prosadila systémová logika obecného modelu urbanizace. Tato skutečnost postupně snižovala rozdíly mezi městskými strukturami jednotlivých zemí východní střední Evropy. Oficiální strategie i politika týkající se urbanizace se během čtyřiceti let socialismu značně změnila. Změnila se i struktura cílů plánované urbanizace. Všechny tyto posuny lze popsat jako ústup od cílů, v nichž převládala orientace na sociální službu a distribuci, k cílům převážně ekonomickým, technologickým a úsporným. Byl to vlastně jakýsi způsob adaptace pojetí, strategie a politiky tomu, co se v městském systému samém ve skutečnosti dělo. JIŘÍ MUSIL je profesorem Středoevropské univerzity v Budapešti a Varšavě a Univerzity Karlovy v Praze. Zabývá se zejména sociologií města a regionů a politickou sociologií s důrazem na střední Evropu. Publikoval několik knih o městech, urbanizaci, bydlení, sociální ekologii a o regionálním vývoji, které byly přeloženy do angličtiny, italštiny, polštiny a maďarštiny. Poslední knihou, kterou vydal, je The End of Czechoslovakia. Je spolueditorem knihy Prostorové důsledky transformačního procesu v Německu a u jeho sousedů, která vyšla v SRN roku Společně se Zdenkem Sudou připravili k vydání knihu The Meaning of Liberalism East and West. K jeho trvalým zájmům patří dílo T. G. Masaryka, o němž napsal řadu statí. Literatura Andrusz, G., M. Harloe, I. Szelenyi (eds.) Cities After Socialism: Urban and Regional Change and Conflict in Post-Socialist Societies. Oxford: Blackwell. Aubin, H The lands east of the Elbe and the German colonization eastwards. Pp in Cambridge Economic History of Europe, Vol I., ed. by M. M. Postan. Cambridge (UK): Cambridge University Press. Bairoch, P Europe s Gross National Product: The Journal of European Economic History 5(2): Bělousov, B Osnovnyje problemy soveršensvovanija sistěmy rasselenija. Architěktura SSSR 3: Berend, I The Crisis Zone of Europe. Cambridge (UK): Cambridge University Press. Blažek, M Cíle průmyslové oblastní politiky a jejich plnění v letech In Dlouhodobé změny v rozmístění československého průmyslu. Řada kabinetu dějin národního hospodářství č. 20. Praha: VŠE. 294


Rijád považuje vyzbrojování šíitů v Jemenu za agresi proti sobě | E15.cz\n7. listopadu 2017 • 16:13\nPrinc Muhammad bin Salmán v telefonátu s britským ministrem zahraničí Borisem Johnsonem prohlásil, že raketové dodávky hnutí Húsíů lze považovat za "válečný čin" proti Saúdské Arábii.\nÍrán odmítá, aby byl s raketovým útokem spojován, a obviňování, které přišlo nejen z Rijádu, ale také z Washingtonu, označuje za "provokaci a pomluvu".\nSaúdskoarabský ministr zahraniční Ádil Džubajr v pondělí řekl, že raketu z území ovládaném Húsíji vypálili bojovníci libanonského Hizballáhu, což je šíitská organizace podporovaná rovněž Íránem. "Byla to íránská raketa vypálená Hizballáhem z jemenského území okupovaného Húsíji," řekl ministr. Podle něj šlo o raketu, která byla vyrobena v Íránu, rozmontována a propašována do Jemenu, kde ji členové íránských revolučních gard a libanonského Hizballáhu smontovali.\nK ostré rétorice proti Íránu se o víkendu připojil také libanonský premiér Saad Harírí. Ohlásil ze Saúdské Arábie svou rezignaci s tím, že se bojí o svůj život. Obvinil také Hizballáh, že své zbraně míří proti Syřanům a Libanoncům. "Všude, kde začne působit Írán, nastane ničení a chaos. Velkým přáním Íránu je zničit arabský svět. Ruce Íránu v této oblasti musejí být uťaty," prohlásil Harírí.\nPrezident Michel Aún odmítl rezignaci přijmout, dokud se s Harírím osobně nesetká. Premiér dnes přijel do hlavního města Spojených arabských emirátů. Jednal tam se šajchem Muhammadem bin Zajdem Nahajánem, který je korunním princem Abú Zabí a také zástupcem velitele ozbrojených složek SAE.\nBývalý libanonský premiér Fuád Siniura dnes řekl, že Harírí se vrátí do Libanonu. Je to podle něj priorita. Siniura také řekl, že s Harírím hovořil telefonicky. Harírího úřad ale oznámil, že se premiér z Abú Zabí vrátil do Rijádu. Chystá se údajně k další cestě, tentokrát do Bahrajnu.\nAún v Libanonu zahájil rozhovory s tamními politiky a některé sdělovací prostředky blízké Hizballáhu oznámily, že Harírí byl v Rijádu po svém příjezdu minulý týden uvržen do domácího vězení.\nHarírí je nejvlivnějším sunnitou v Libanonu a bez něj bude podle odborníků těžké sestavit novou vládu, i když se o to budou Hizballáh a jeho spojenci snažit. Podle libanonských zvyklostí náleží post předsedy vlády členu sunnitské komunity. Situaci v Libanonu sledují také trhy, agentura Moody ohlásila, že nová krize poškodí ratingové hodnocení Libanonu.\nSaudská ArábieBlízký východJemenRijádÍrán


"Při pietním aktu, když jsem položil květiny ke kříži, jsem řekl - Bože, odpusť nám naše viny, jakož i my odpouštíme našim viníkům," popsal pietní akt jeden z účastníků delegace, senátor a evangelický farář Zdeněk Bárta, zvolený s podporou KDU-ČSL.\nSpolu s ním se cesty do Mnichova zúčastnili místopředseda Senátu Edvard Outrata z Klubu otevřené demokracie, bývalý místopředseda unionistů Jan Hadrava a z poslanců současný místopředseda US-DEU Svatopluk Karásek. "Cesta byla oficiálně schválena organizačním výborem Senátu na doporučení ministerstva zahraničí," řekl senátor Bárta.\nZatímco až dosud jezdili někteří čeští politici do Mnichova například na Sudetoněmecké dny jako soukromé osoby, o víkendu se tak do Bavorska vůbec poprvé vypravili jako reprezentace České republiky.\n"Zůstalo to na úrovni nezávazných rozhovorů, neměli jsme mandát nic konkrétního vyjednat, ale snad se nám podařilo rozrazit některé ledy. Je krajně nedůstojné, abychom s těmi lidmi nemluvili," vysvětluje cestu Outrata. "Nadchla mě hlavně tamní knihovna, v níž jsou snad všechny knihy týkající se Čech a Moravy, od války do současnosti. Chtěli se předvést a povedlo se jim to," uvedl Outrata.


Sklady Bludov (Kutná Hora) | TISCALI, s.r.o.\nAktuální nabídka sklady Bludov (Kutná Hora) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si sklady Bludov (Kutná Hora) než Vás někdo předběhne.\nKategorie sklady Bludov (Kutná Hora) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele sklady Bludov (Kutná Hora) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je sklady Bludov (Kutná Hora) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné sklady Bludov (Kutná Hora)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii sklady Bludov (Kutná Hora), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující sklady Bludov (Kutná Hora), a to sklady na prodej Bludov (Kutná Hora), pronájem skladu Bludov (Kutná Hora), dražby skladů Bludov (Kutná Hora).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii sklady Bludov (Kutná Hora) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích sklady Bludov (Kutná Hora), sklady na prodej Bludov (Kutná Hora), pronájem skladu Bludov (Kutná Hora), dražby skladů Bludov (Kutná Hora).\nJe možné, že v lokalitě Bludov (Kutná Hora) nebudou zcela všechny nemovitosti, které hledáte, zkuste se podívat ještě do následujících kategorií, a to Reality Bludov (Kutná Hora) nebo komerční nemovitosti Bludov (Kutná Hora).\nNehledáte sklady Bludov (Kutná Hora) ?\nPokud jste v této kategorii sklady Bludov (Kutná Hora) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí sklady Bludov (Kutná Hora)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii sklady Bludov (Kutná Hora), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr sklady Bludov (Kutná Hora). Určitě lépe naleznete sklady Bludov (Kutná Hora), který hledáte.


Z půjčovny v penzionu zmizela elektrokola - Náchodský deník\nČtyři elektrokola za bezmála 160 tisíc korun zmizela z půjčovny kol v jednom teplickém penzionu. Po zloději, kterému hrozí až pět let ve vězení, pátrají od minulého víkendu náchodští kriminalisté.\nPodle majitele penzionu mělo dojít ke krádeži v době od čtvrtka do soboty 7. září. „U garáže, která zároveň sloužila jako půjčovna elektrokol pro návštěvníky, zloděj odstranil zámek a vnikl dovnitř. Odtud odvezl dva modro-stříbrné zánovní bicykly značky Apache Manitou a dva světle šedé a tyrkysové značky Apache Yamka,“ upřesnila mluvčí náchodské policie Eva Prachařová. Policisté budou při pátrání v případě potřeby spolupracovat i s kolegy z Polska, protože není vyloučené, že odcizená elektrokola mohla skončit na černém trhu za hranicemi.


Vesecká chce povýšit předlistopadového prokurátora – Novinky.cz\nVesecká chce povýšit předlistopadového prokurátora\nNejvyšší státní zástupkyně Renáta Vesecká se podle informací Práva rozhodla nahradit pražského vrchního státního zástupce Jiřího Kulvejta bývalým vrchním státním zástupcem a nynějším státním zástupcem Liborem Grygárkem. I když oficiálně Vesecká ještě návrh na změny ve vedení pražského vrchního státního zastupitelství (VSZ) ministrovi spravedlnosti Jiřímu Pospíšilovi (ODS) nepodala, vyvolalo to okamžitou reakci ombudsmana Otakara Motejla.\núterý 6. února 2007, 5:09 - PRAHA\n"Jsem velmi znepokojen" řekl v pondělí Právu. Jeho znepokojení pramení z působení Grygárka na prokuratuře před listopadem 1989. "Slyšel jsem o záměru nejvyšší státní zástupkyně provést personální změny na VSZ. Oficiální návrh však podán nebyl," řekl Právu Pospíšil. "Více se nebudu vyjadřovat," dodal.\nGrygárek Právu sdělil, že záležitost s jeho jmenováním není uzavřena: "To určitě není ve stádiu, kdy bych něco mohl potvrzovat nebo vyvracet. Takže se nebudu vyjadřovat."\n"Všechno nemůžeme zapomenout"\n"Všechno nemůžeme zapomenout. Mám tím na mysli angažování pana Grygárka jako prokurátora v letech 1988 a 1989. Respektive celé jeho působení na prokuratuře od roku 1985. Jeho horlivost ho dovedla až k účasti na protizákonných akcích," řekl Právu Motejl. Upozornil, že se mu nelíbilo už jmenování Grygárka vrchním státním zástupcem před třinácti lety tehdejším ministrem spravedlnosti Jiřím Novákem (ODS).\nDokladem zmíněné horlivosti Grygárka má například být jeho údajná aktivní účast v represích proti zadrženým při pražských demonstracích proti sovětské okupaci 21.8.1989, kdy tehdejší prokurátor Grygárek působil v tzv. realizační skupině Jesenice číslo 4. Mezi desítkami postižených demonstrantů byla v Grygárkově péči například Martina Vondrová, manželka Alexandra Vondry, který je nyní členem vlády premiéra Mirka Topolánka "Vím o těchto skutečnostech," potvrdil Motejl informace Práva.\nPodle Grygárka však ombudsman nemá přesné informace. "Nevím, co o tom pan Motejl ví, nebo neví. V roce 1989 jsem byl v té skupině s tím, že jsem ani nevyslýchal. Neprováděl jsem nic jiného, než že jsem prováděl kontrolu co se tam dělalo, nebo nedělalo. V důsledku té mé kontroly a údajné angažovanosti byl se mnou hned druhý den (22.8.1989) rozvázán pracovní poměr," reagoval Grygárek. Upřesnil, že k uvedenému datu z prokuratury "odešel na vlastní žádost" na pražský magistrát.\nBenešová: Potvrzuji, co řekl ombudsman\nVysvětlení se nezamlouvalo bývalé nejvyšší státní zástupkyni, advokátce Marii Benešové. "Mohu potvrdit stejné skutečnosti jako pan doktor Motejl. Způsob řízení VSZ za éry pana Grygárka mě dohnal k odchodu, neboť pod jeho vedením bylo VSZ zpolitizováno. Záměr doktorky Vesecké odvolat pana Kulvejta a jmenovat na jeho místo pana Grygárka považuji za důkaz, že opět začíná politizace státního zastupitelství. Staří holubi se holt opět vracejí," poznamenala Benešová.\nGrygárka z funkce vrchního státního zástupce odvolal před jedenácti lety v srpnu tehdejší ministr spravedlnosti advokát Jan Kalvoda (ODA). Důvody tehdy nevysvětlil.