Karlík, Placák, Drda, Špirit, Kosák | Bubínek Revolveru\nArsenál 23. 3. 2017\nV novém čísle Revolver Revue (č. 106/2017) jsou v rubrice Dokument a s úvodním slovem Terezie Pokorné sumarizovány texty, které byly v loňském roce přetržitě publikovány na různých místech a na jejichž počátku stály glosy Viktora Karlíka týkající se mj. Petra Placáka a časopisu Babylon. Tento konvolut dnes přinášíme i čtenářům Bubínku Revolveru.\nNásledující texty vycházely v průběhu loňského roku postupně na internetovém Bubínku Revolveru a stránkách Babylonu; na počátku stály tři glosy Viktora Karlíka týkající se mj. Petra Placáka a časopisu, který vede. S odstupem sumarizovat tento relativně rozsáhlý, avšak porůznu a přetržitě zveřejňovaný konvolut může být užitečné nejen vzhledem k jeho průběhu a tématům, ale také proto, že nabízí otázky obecnějšího rázu. Ústřední postavou je tu jeden z významných českých spisovatelů své generace, známý rovněž jako aktivista, novinář a historik. V uvedených směrech nesporně vykonal něco dobré práce. Zejména v posledních letech se ale v určitých projevech svého veřejného angažmá rostoucí měrou potýká také s jistými, nikoli nepodstatnými potížemi. Na jedno jeho příznačné fiasko ve sféře kritického myšlení a práce s fakty jsem si dovolila upozornit před několika lety v textu Příliš mnoho spontaneity (Bubínek Revolveru, 25. 5. 2011) – nepovažuji za nepodstatné, že na něj veřejně nikdy nijak nereagoval, natož aby se dokázal tomu, koho tenkrát nečestně očernil, omluvit. Petr Placák rád vystupuje jako svérázný apoštol křesťanských a humanistických hodnot, plný veselého nadhledu a tolerance, s oblibou se stylizuje do aristokratických poloh, zdůrazňuje respekt k druhému i hodnotu kamarádství. Když na to ale přijde, ukazuje se, že mu bohužel nejsou cizí ani osvědčené prostředky sebestředných despotů a ostřílených šíbrů včetně všemožných manipulací či přímo lží. Tentokrát je, v reakci na otevřeně kritický pohled zaměřený k některým konkrétním aspektům jeho veřejného působení, kromě jiného použil i proti časopisu, jehož jsem šéfredaktorkou. K tomu, co uvedli na pravou míru ve svých odpovědích jiní, bych mohla ještě leccos dodat, například o dopise vybraných osobností ministru kultury organizovaném na záchranu Babylonu v inkriminovaném roce autorkou těchto řádků – je mi to ovšem poněkud žinantní s ohledem na to, čemu se říká dobré vychování. Řekla bych, že i na to Petr Placák ve svých metodách sází, jak naznačují také četná jiná místa v textech, které čtenář nalezne níže. Ostatně mám vůbec za to, že Petr Placák velmi dobře ví, jak se věci, nejen pokud jde o RR, ale i o další protagonisty celé této „kauzy“, měly a mají, i když píše něco jiného. Vzhledem k jeho výše zmíněné lepší minulosti pro mne není úplně snadné vzít na vědomí, že mu tu jeho sebezahleděnost a uražená ješitnost zabraňují zaujmout mužnější postoj.\nKdyž si připomenu, že pisatel projevu byl po listopadu 1989 redaktorem a spolupracovníkem Rudého kráva, Českého deníku a Kritické Přílohy RR a napsal jedinečné Starcovy zápisky, mám obavu, že „éra idealisace“ nastává v jeho případě při zpětném pohledu na naši společnou minulost, tentokrát navíc u příležitosti kýčovité srdíčkové akce. Podle mého názoru není zrovna dnes odkaz Václava Havla, kterého si pro řadu věcí vážím, cenný a podnětný především v jeho působení po listopadu 1989, ale hlavně v období normalizace, kterou prožil jako statečný a v mnohém inspirativní muž. Tedy v době ještě před tím, než začal být svým vlastním přičiněním v masovém měřítku spojován s líbivým symbolem srdce a jeho kult začal nabývat rozměrů werichizace.\nViktor Karlík (Bubínek Revolveru, Spoušť I/2016, 15. 1.)\nMůže být dnes novinář-politolog mediálně rozkročený mezi Placákovým Babylonem, Babišovými Lidovými novinami a Křetínského Bleskem, tedy tribunami, jež se zdají být neslučitelné? Ano, například Josef Mlejnek Jr. Jeden z aspektů jeho „univerzálnosti“ popsal pěkně 7. 1. 2016 Bohumil Doležal ve svých Událostech:\n„Josef Mlejnek Jr. píše v Babišových Lidových novinách o politických proměnách v Polsku. Článek má titulek ,Putinizace na Visle […]. K výbavě slušného člověka, slušného žurnalisty (a obecně vzato taky slušného národa) by mělo patřit, že se na dobře viditelné chyby a vady svých bližních a sousedů nesoustřeďuje bez toho, aniž by sám zkoumal, zda snad náhodou nemá doma stejné či ještě větší problémy, na něž nevidí mj. i proto, že mu v tom brání jeho vlastní nestydatost. Je například velmi pěkné dávat najevo – byť i nepřímo – jistou pýchu nad tím, že česká veřejnoprávní média dosud neklesla až tak hluboko, jak hluboko teď hrozí klesnout ta polská. Je ovšem velmi pochybné, když to někdo dělá z normalizovaných babišovských médií, kde navzájem prorůstají politické, ekonomické a mediální zájmy, a když svou činnou účastí v tomto podivném bloku to prorůstání ekonomické, politické a mediální moci v jednom „univerzálním“ subjektu legitimizuje – a přitom se ještě tváří, jako by se nechumelilo, a z takto podezřelého piedestalu káže morálku a demokracii našim sousedům. Zameťme si před vlastním prahem, pak se nám bude taky líp zametat před tím polským a maďarským! To je podle mne závažná výzva ne snad pro všechny stávající evropské demokracie, ale v každém případě aspoň např. pro pana Mlejnka […].“\nViktor Karlík (Bubínek Revolveru, Spoušť II/2016, 22. 2.)\nViktor Karlík (Bubínek Revolveru, Spoušť III/2016, 31. 3.)\nMísto, aby projekt nového webu Babylonu podpořil, pustil se Viktor Karlík v RR naopak do něj, přitom si vzal na paškál slogan: „Autoři spojení s Babylonem komentují projekt lapidárně: 25 let po pádu komunismu není kam psát.“ To je podle něj legrační, protože jednak kam psát je (zřejmě do RR) a jednak proto, že „přinejmenším sám šéfredaktor Babylonu a jeden z jeho pravidelných komentátorů neměli dosud potíž spolupracovat ani s Lidovými novinami babišovské éry. Tak v čem je, chlapci, problém?“ ptá se VK.\nJá (tj. šéfredaktor) ovšem do Babišových Lidovek nepíšu. Spoluprací má Karlík zřejmě na mysli to, že v LN vyšly ukázky z mé nové knihy. Ty jsem tam ovšem nedal já, ale PR oddělení nakladatelství, kde kniha vyšla, a které na to mělo dle smlouvy právo. Jeden můj text ovšem v LN skutečně vyšel, nebyl ale psaný pro Lidovky, ale byl převzat na web LN z PaDu (podotýkám, že to nebylo honorovaný).\nVolali mi tehdy z redakce. Kdyby to byla stará kurva (jak tvrdí Milena Oda) Peňás, poslal bych ho někam, i když ho mám svým způsobem rád, což je tedy trochu perversní. Jelikož mě ale slušně oslovil neznámý redaktor, zda bych nesvolil k přetištění starého rozhovoru s Hlavsou, nechtěl jsem být za blbce, který se snad vyvyšuje nebo se staví na zadní, protože lidi, kteří se tváří jako Mirek Dušín, mě odjakživa mírně řečeno iritují. Navíc jsem nikde nevyhlásil, že nebudu do Lidovek psát, jednoduše jsem tam psát přestal, stejně jako nehlídám, kdo tam píše a kdo ne – to nechám na starost nejrůznějším druhům svazáků, kteří mají dojemnou starost o duše druhých. Místo, aby měl Karlík radost, že se prostor pro nezávislé noviny rozšiřuje, okopává kotníky.\nPředtím se zase Karlík strefoval do toho, že jsem si dovolil tvrdit, že s Havlem skončila éra idealismu. Na rozdíl od autora projevu si i dnes myslím, napsal Karlík, že to, co v politice zažíváme, je kromě jiného jedním z důsledků, byť jistě nechtěných, Havlovy „nepolitické politiky“ po roce 1989. Vždyť i Placákem přímo nejmenovaný Babiš je jejich produktem. Stejně jako Gott s Krylem na jednom balkóně, dementní cinkání klíči, Havlovo objetí s Čalfou, návrat zbabělého Dubčeka, právní kontinuita v režii profesora Jičínského, studentští vůdci narychlo opouštějící náruč SSM, nejen Havlova bagatelizace Cibulkových seznamů, nevyslyšené podněty členů VONSU k odvolání zdiskreditovaných soudců, sociální jistoty penzionovaných estébáků oproti směšným důchodům mnoha disidentů atd., atd., napsal Karlík a člověk se nestačí divit, jak do toho s dvacetiletým zpožděním šije. Nepamatuji se totiž, že by Karlík napsal proti Havlovi jedinou řádku, když byl prezidentem a dopustil se řady pitomostí – zato si od něj vzal peníze na RR. Karlíkovi se ex post vehementně staví za něco, co sám nikdy nedělal: nevystoupil veřejně na podporu lustrací, nepodal trestní oznámení na papaláše nebo estébáky, neorganizoval protikomunistické demonstrace, koncerty, petice ani se jich neúčastnil či je nepodepsal, nevyslovil se na podporu bratří Mašínů, proti právní kontinuitě, na podporu politických vězňů, proti zdiskreditovaným soudcům, kteří zůstali na svých místech, proti komunistům v kultuře, v TV atd. atp. Byl zticha, ostatně jako byl zticha před listopadem 89.\nKdyby Karlík reagoval na nějakou moji studii nebo jen článek o Havlovi, tak by to člověk jistě chápal, ale Karlík se pustil do projevu, který jsem měl na protizemanovské demonstraci. Nejde pochopitelně o to, že nechápe pojem idealismus, ale o to, že se nacházíme v situaci, kdy společností zmítá iracionální naštvanost a nenávist a Babiš se všemožně snaží dobu po listopadu 89 delegitimizovat, aby mohl hrát spasitele. Karlík říká de facto to samé, jen z opačné strany. Podle mne je ale co hájit. Dosud jsme zde měli liberální demokracii, nedokonalou, korupční, která se nedokázala vyrovnat se svou minulostí, ale zaplaťpánbů za ni – dokonalý režim je vždy Huxleyho Překrásný nový svět. V mé představě by si mohl Karlík podat ruku s Babišem. Karlík to je opravdu kritický veleduch.\nPetr Placák (Babylon XXV, č. 1, 18. 4. 2016, s. 5)\nV rubrice Spoušť se na Bubínku Revolveru Viktor Karlík dvakrát stručně dotkl Petra Placáka: první glosa se vztahovala k jeho projevu na shromáždění k výročí úmrtí Václava Havla (Spoušť 1/2016, 15. 1.), druhá k pozvánce na akci časopisu Babylon (Spoušť III/2016, 31. 3.). Placák reaguje v posledním čísle Babylonu (č. 1, 18. 4. 2016, s. 5, na webu text není k dispozici). Kdyby polemika zůstala ve věcné rovině, nevstupoval bych do ní. Potíž je však v tom, že Placákova replika má rysy denunciace a že autor v šesti odstavcích provedl čuňárny, které dost dobře nemůžu přejít, a to i z důvodů osobních: s RR i s Babylonem jsem spjatý dvacet let, jeden můj přítel teď sprostě napadl jiného, a to na stránkách listu, kde moje jméno dosud figurovalo v tiráži.\nČtenář nebyl bohužel seznámen s pointou Karlíkovy glosy, napsané věcně, klidně a navíc s evidentní sympatií k Placákovi a k Havlovu předlistopadovému působení (čtenář Bubínku RR si ji může najít sám). Místo toho mu šéfredaktor Babylonu naservíroval práskačský atak: „Nepamatuji se totiž, že by Karlík napsal proti Havlovi jedinou řádku, když byl prezidentem a dopustil se řady pitomostí – zato si od něj vzal peníze na RR. Karlíkovi se ex post vehementně staví za něco, co sám nikdy nedělal: nevystoupil veřejně na podporu lustrací, nepodal trestní oznámení na papaláše nebo estébáky, neorganizoval protikomunistické demonstrace, koncerty, petice ani se jich neúčastnil či je nepodepsal, nevyslovil se na podporu bratří Mašínů, proti právní kontinuitě, na podporu politických vězňů, proti zdiskreditovaným soudcům […], proti komunistům v kultuře, v TV atd. atp. Byl zticha, ostatně jako byl zticha před listopadem 89.“\nCo se týká druhé glosy a Placákovy reakce, je to podobné jako v předchozím případě. Karlík na několika řádcích ironicky podotknul, že „autoři spjatí s Babylonem“ by při zakládání nového webu asi neměli tvrdit, že „25 let po pádu komunismu není kam psát“, protože tím jednak tak trochu směšně vytvářejí falešnou představu o vlastním „průkopnictví a prvenství“, ale i proto, že „přinejmenším sám šéfredaktor Babylonu a jeden z jeho pravidelných komentátorů neměli dosud potíž, byť každý v odlišné míře a jiným způsobem, spolupracovat ani s Lidovými novinami babišovské éry. Tak v čem je, chlapci, problém?“. Je to kritická, jízlivá poznámka, jakých na stránkách Babylonu za minulých dvacet let vyšly desítky, často i z Placákova pera, navíc opodstatněná (je skutečně trochu legrační obecně prohlašovat, že není kam psát, a proto se musí založit nový web, když důležitý komentátor Babylonu Josef Mlejnek je v masmédiích, včetně těch Babišových, pečený vařený, jiný ze stálých spolupracovníků Babylonu David Bartoň vede Přítomnost, i já píšu mnohem víc do Revolver Revue než do Babylonu, a když tu zkrátka a dobře už kromě RR a Bubínku Revolveru existuje Echo24, Svobodné fórum, Hlídacípes.org atd.; z toho samozřejmě neplyne, že celková mediální situace není tristní a že není potřeba, aby vznikl další živý web, jen se to asi má zdůvodnit trochu jinak). Placák v odpovědi nejdřív vcelku normálně sdělí, že do LN nepíše a že ukázky z jeho poslední knihy tam dal nakladatel, poté však náhle pokračuje, jako kdyby ho Karlík píchnul do zadnice rozžhaveným hřebíkem:\nNa konci textu Placák podsouvá Karlíkovi opět něco, co nenapsal, a končí výrokem: „[…] dokonalý režim je vždy Huxleyho Překrásný nový svět. V této představě by si mohl Karlík podat ruku s Babišem.“ Budeme teď fakt polemizovat takhle? Mám napsat třeba, že mi Placákův text připomíná projevy Miloše Zemana? Mám za to, že přátelé jsou i od toho, aby člověka včas upozornili, že se s ním děje něco divného – beru tak i tenhle svůj text.\nAdam Drda (Bubínek Revolveru, 27. 4. 2016)\nPro člověka, jenž si zakládá na své společenské nezařaditelnosti, je nejstrašnějším ponížením, je-li ukázán jako tvor projevující se konformně. Taková katastrofa se přihodila Petru Placákovi, kterého Viktor Karlík v glosách rubriky Spoušť (I/2016 a III/2016) představil jako poněkud desorientovaného redaktora, novináře a řečníka. Placák na to reagoval v časopise Babylon č. 1 z 18. 4. 2016 a celou situaci zhodnotil Adam Drda na Bubínku Revolveru 27. 4. 2016.\nMichael Špirit (Bubínek Revolveru, 30. 5. 2016)\nV RR si hrají na revolver, bubínek a spoušť, což by bylo sympatický – hádky, rozepře, souboje… jsou vždy oživením příliš ospalé diskuse. Potíž je ale v tom, že když někdo „střelbu“ opětuje, reagují v RR hystericky a z rodokapsu je náhle ABC: časopis mentálních kutilů, kteří to – na rozdíl od všech ostatních – myslí dobře, a hlavně – na rozdíl od rodokapsu – seriósně. V tom lepším případě. V tom horším je to obyčejná úzkoprsost, kterou zachvátí „morální panika“, že se snad druzí snaží znevěrohodnit morální představy, které mají autoři o sobě samých. Je nasnadě, že tato „revolverová“ disproporce nemůže nemít komický nádech.\nTak Adam Drda začíná svou desetistránkovou poněkud rozjitřenou repliku na mou několikařádkovou reakci na Karlíka poznámkou, že jsem neuvedl zdroj, což je prý neslušnost, aniž by si uvědomil, že text byl podepsán chcíplým pterodaktylem v rubrice pel-mel. Tak tedy, kdo chce, ať si to najde na Bubínku RR. Dále mě obviňuje, že s citacemi zacházím svévolně a vypouštím, co se mi nehodí a smysl Karlíkových úvah pak deformuji tak, abych z autora před čtenáři Babylonu vyrobil bezcharakterního blbce. Čtenáři Babylonu neměli s celou věcí, na rozdíl od Karlíka, co dělat a blbce z něj udělal Drda sám – navíc výstižně popsal, jak ve své replice postupoval.\nKarlík se do mě navezl, že jsem si dovolil na protizemanovské demonstraci, která se konala u příležitosti výročí Havlova úmrtí, mluvit o tom, že s Havlem v této zemi skončila éra idealismu, načež začal vypočítávat, co všechno se za tím „idealismem“ skrývá, především nevyrovnání se s komunistickou minulostí. Já na to reagoval, že když o výše uvedené šlo, byl Karlík zticha, načež mě Drda obvinil, že z něj dělám „zoarchantělého svazáka“, který nic nedělal.\nTo já ale netvrdil, Karlíkovi jeho zásluhy o Revolver Revue nikdo neupírá, ale odmítám ho jako současného kritika Havla (na rozdíl od Drdou zmíněného Bohumila Doležala, který je v tom konsistentní od 60. let), protože se nikdy k ničemu nevyjadřoval. To by bylo jen sympatické. Jenže 25 let poté se ukazuje, že Karlíkovo mlčení nebylo dáno jeho ustrojením, že má přece jen potřebu věci komentovat, což je ovšem se čtvrt stoletým zpožděním poněkud komické.\nKdyž jsem pak Karlíkovy vývody ohledně Havla a vyrovnávání se s komunistickou minulostí uvedl (jistě poněkud „nasraně“, ale k tomu se ještě vrátím) do kontextu, začal Drda hystericky vykřikovat něco o čuňárnách, denuniciaci, práskačství, vědomých a účelových lžích a pomluvách – fakt docela síla, přečtěte si to sami na Bubínku.\nCelé je to o to komičtější, že jsem byl z opozice jeden z prvních, ne-li první, kdo už několik měsíců po listopadu v létě 1990 kriticky psal proti Havlovu prezidentování (z KC OF jsem na protest proti tomu, jak je vedeno, vystoupil někdy na začátku prosince 1989). Když jsme pak v roce 1992 vydali s Cibulkou v Necenzurovaných novinách seznamy spolupracovníků StB (připravoval jsem tehdy k vydání seznamy důstojníků StB i s jejich adresami, ne snad, že bychom chtěli proti nim vyvolat pogrom, jak se o to pokusili estébáci, když po Palachově týdnu nechali v denním tisku uveřejnit jména a adresy organizátorů demonstrací, ale se záměrem „odtajnit tajné“, tedy ty, kteří po desetiletí šikanovali lidi kryti falešnou totožností, celým bezpečnostním i justičním aparátem a samostnou ÚV KSČ, což jsme považovali za naprosto legitimní krok), sesypali se na nás tehdy všichni jako vosy a když Cibulka u soudu řekl přítomnému druhovi z disentu, v tu dobu „shodou okolností“ prezidentu ČSFR, Vašku, jsi prase, hovado, tak by od nás prašivý pes kůrku nevzal. A co dělal Revolver Revue? Solidarizoval se s námi, podpořil nás? Zastal se nás tehdy Karlík? Pochopitelně že ne.\nZa to mě začne poučovat o věcech, o kterých jsem v 90. letech napsal stovky článků a inicioval desítky akcí, v době, kdy je Havel řadu let po smrti a kdy je naopak třeba držet étos 17. listopadu, který ať chceme nebo ne, Havel symbolizuje, proti Babišům etc.\nAdam Drda mně mimo jiné vytýká, že jsem psal pouze o své učasti na protizemanovské demonstraci a přitom jsem „cudně zatajil“, že to bylo vzpomínkové setkání u příležitosti výročí smrti Václava Havla s kýčovitým názvem „Srdce na Hrad“. Panebože! Ano, bylo to naivní a kýčovité – a je to proto snad nemravné? S podobným opovržením a vědomím vlastní intelektuální převahy se dívali svazáci 50. let třeba na svíčkové báby jako na něco, co je rozumného člověka nehodné.\nTak má třeba Drda potřebu kádrovat protikomunistické akce: petice Smíření 95 je dobrá, tu Karlík podepsal, zatímco na akci S komunisty se nemluví se nepodílel, protože mu „přišla pitomá“. To je jako když nám na 1. stupni základní školy četli příběhy s poučením o strýčku Leninovi. (Akce S komunisty se nemluví měla sice poněkud infantilní název, který ovšem paradoxně nejvíc rozčílil různé „politicky korektní“ svazáky hrající si na demokracii – samotný text petice byl ale velmi dobrý a je aktuální dodnes. Ostatně sám Drda petici podepsal, jen na to ve svém rozrušení pozapomněl.)\nA co se týká kýče, byli to především komunisti, kteří Rodokaps etc. nenáviděli, protože si dělal prču z pravdy, hrdinství, cti, tedy z věcí, z kterých se přece legrace dělat nesmí, ty se musí brát vážně, a to smrtelně, jak věděl Timur a jeho parta: zatímco Karlík se podle Drdy účastní akcí, které jsou „smyslupné“, my pochodujeme s „monarchistickými fanglemi“. Můžet být něco tak blbého?\nPodle Drdy ovšem Karlík kritizoval Havla „už dávno“, což dokládá interview s Karlíkem v časopisu Paměť a dějiny. To ovšem vyšlo v roce 2009 v době, kdy šestým rokem na Hradě kraloval sice také Václav, ale přijmením Klaus, zatímco Havel byl stařeček, který mířil ke svým závěrečným dnům.\nDrda hájí Karlíka, jako kdyby byl nesvéprávný, a jen se hlouběji a hlouběji zaplétá do dalších trapností a blbovin. Ačkoli jsem netvrdil, že Karlík nic nedělal, Drda má potřebu ho bránit tvrzením, že podepsal Ch77 – Karlíkův podpis byl ale zveřejněn až 31. prosince 1989, taky ex post. Drda dělá, že ví, o čem mluví a přitom veškerou materii čerpá z výše uvedeného Karlíkova profilového rozhovoru v PaDu, ve kterém Karlík říká, jak byl tehdy naivní (po listopadu). Ano byl. Není to u něj ale setrvalý stav? (To není myšleno kriticky ke Karlíkovi, ale k Drdovi.)\nV podání Karlíka to vypadá (a Drda mu přitakává), že za Babiše může podstatnou měrou Havel. A co když je to tak, že za Babiše a spol., které zrodila normalisace, za to, že po roce 1989 mohli různí komunističtí hochštapleři zúročit své předlistopadové vazby, mohou snobové, kteří zpoza rohu vznášejí připomínky, místo aby přiložili ruku k dílu? Když jsme se na začátku 90. letech snažili prosadit, aby se lustrační zákon vztahoval i na lidi, kteří se chtějí podílet na privatizaci státních podniků, aby se aspoň trochu vyrovnaly desítky let náskoku, který měli komunisté před obyčejnými smrtelníky, byla nás tehdy jen hrstka. Myšlenkoví estéti ohrnující nos nad lidmi, kteří se o něco snaží, byť třeba i z naivních důvodů, nás tehdy nepodpořili. Kdyby se to ale tenkrát podařilo prosadit, problém estébáka, který díky svým konexím v podnicích zahraničního obchodu rozjel po listopadu velký byznys, by dnes neexistoval.\nAchillova pata autorů z RR spočívá v tom, že vše, včetně sebe, berou příliš vážně. Tak je třeba Drda schopen vzít mou poznámku o Peňásovi v reakci na Karlíka vážně, žádat po mně uvedení citace (!), ač to bylo celé od A do Zet vtip, možná blbý vtip, ale vtip. A to mě Drda zná léta. Jak je to pak u autorů, které nezná?\nCo se pak týká psaní nebo nepsaní do Lidovek, netvrdil jsem, že to není etický problém, pochopitelně to problém je a čím dál větší s tím, jak se z LN stává zcela otevřené masírovací médium (viz například kauza Šlachta, předtím zase kampaň proti Bakalovi etc.). Jen jsem napsal, že to je věc každého, jak se rozhodne, a že nemám v tomhle ohledu potřebu nikoho umravňovat, protože mi to je z duše protivné – už od základní školy pořád člověka někdo umravňuje. Drdův požadavek veřejně vyhlašovat něco, k čemu se člověk rozhodl sám za sebe, je jednoduše požadavek svazácký. Když pak argumentuje, že podobně kádruju Karlíka, že něco podepsal nebo nepodepsal, dělal nebo nedělal, tak já Karlíka za to nijak nehodnotím – použil jsem to, jen abych zasadil jeho komentáře do souvislostí.\nV duchu kolektivním se do debaty zapojil i Michael Špirit. „Pro člověka, jenž si zakládá na své společenské nezařaditelnosti, je nejstrašnějším ponížením, je-li ukázán jako tvor projevující se konformně,“ napsal na úvod na mou adresu a pak se pustil do celostránkového článku ohlašujícím webovou podobu Babylonu, jenž podle něj má být i bilancí čtvrt stoleté existence listu, která ve vážně-nevážné poloze připomíná „redakční heroismus a slavné momenty z dějin časopisu“, což sice mohlo být kdysi osvěžující, ale bavit se přes dvacet let tím, že jsme „zas málem propásli uzávěrku, je trochu únavné“.\nV jakém světě se to Špirit pohybuje? Různé vtípky atd., kterých si Špirit všímá, jsou přece jen omáčka, která tam byla jen k podexponování samotného sdělení, co Babylon je a o co se snaží. A co se týká údajné strašlivé příhody, jakou je ztráta nonkonformity, tak na tu si člověk nehrál ani v době té největší puberty. Špirit svůj vklad do kontroverse končí: zatímco v 90. letech byl Babylon „živý, sympaticky anarchický a bezohledný časopis“, dnes je to podle něj „stále více marné periodikum, do něhož časopis bez nových nápadů a invence zestárl během posledních deseti let“. Jeho verdikt zní: je to promarněná šance.\nPřed dvěma lety tentýž autor v dobrozdání na Babylon napsal: Babylon je časopis, který je pro svou kritičnost v současném spektru literárních a kulturních periodik nezastupitelný. Příspěvky v něm otiskované … spojuje názorová nonkonformita a naprostá nezávislost na jakémkoli typu establishmentu, ať už odborném, uměleckém, literárně skupinovém, nebo dokonce ekonomickém či politickém. Možná to ale tenkrát napsal pro přítele, stejně jako dneska pro jiného přítele tvrdí opak? Inu profík.\nKdyž Karlík druhé vyučuje z kritiky Havla a správného vyrovnávání se s komunistickou minulostí, Drda z odvahy a Špirit z nonkonformismu (nebo snad konformismu?), je to jako z pohádky o Dlouhém, širokém a bystrozrakém. V tom lepším případě. V tom horším člověk cítí, jak je argumentace Drdy a Špirita nepoctivá, instrumentální, psaná ad hoc (především u Špirita – u Drdy je cítit ještě zápal, který mu ovšem zatemňuje mozek, zatímco u Špirita je to pouhá rutina).\nVýše uvedené ovšem není důvod, abych se snížil k tomu, že bych snad RR odpískal, jak to udělal Špirit s Babylonem. RR je dobrý časopis s předlistopadovou tradicí, s kterým jsem léta spolupracoval a jsem za to rád a stejně rád jsem, že existuje.\nNa Karlíka a jeho poznámky bych nebyl vůbec reagoval, kdyby tady nebyla jedna věc, která je podle mne těžko omluvitelná a je jen příznačné, že ji autoři z RR zcela pominuli. Před třemi lety se Hermanovo ministerstvo kultury pokusilo Babylon, mající v té době už za sebou dvaadvacetiletou tradici, zaříznout. Ministerští úředníci nás těsně před druhým kolem grantového řízení, bez jakéhokoli varování vyřadili, abychom se nemohli bránit. Ze 400 tisíc, které byly Babylonu přiřazeny v prvním kole, jsme nejen nedostali ani korunu (RR tehdy dostala 100 % toho, o co žádala a navíc i těch 400 tisíc, co MK „ušetřilo“ na Babylonu, zřejmě jako bonus, a pak si u nás objednali jeden placený inzerát. Drda to komentuje takto: „Když jsem to četl, vybavilo se mi, co všechno podnikala redakce RR, když Babylon před časem nedostal grant a Placák potřeboval pomoc, a musím přiznat, že se mi udělalo nevolno.“), ale navíc nás ještě Hermanovi úředníci udali na FÚ, který nám za marginální administrativní pochybení či opomenutí, která se najdou vždy, vyměřil pokutu 90 tisíc korun. Vypadalo to, že s vydáváním Babylonu skončíme. Nakonec jsem si ale půjčil peníze a s vydáváním jsme s čím dál většími obtížemi pokračovali. Nynější sbírka na nový Babylon a web byla poslední možnost, jak časopis zachránit a zároveň i šance, jak jej posunout do vyšší roviny. Kdyby se sbírka nepovedla, pověsili bychom Babylon na hřebík.\nA co v té chvíli udělají „přátelé“ z RR? Začnou Babylon ostřelovat poťouchlými poznámkami a celý projekt zpochybňovat ve chvíli, kdy jde Babylonu o exitenci. Obyčejná poťouchlost, kterou se člověk jindy baví, se tak změnila ve zcela „obyčejné“ podrazáctví. To byl také důvod mé poněkud „nasrané“ reakce, která byla přemrštěná v tom, že jsem (v kontextu článku) srovnal Karlíka s Babišem, jak mě na to upozornila Markéta Drdová (mimochodem bystřejší než její muž – to je vtip, ale jen jedním směrem), a za to omlouvám. Nicméně moje replika nepřesáhla rámec „obyčejné“ nasranosti na kamaráda, který ve chvíli, kdy o něco jde, ti nejen nepomůže, ale navíc tě podtrhne. Reakce Adama Drdy a Michaela Špirita tohle podrazáctví svou trapností a ubohostí dovršily.\nPetr Placák (Babylon XXV, č. 2, 20. 6. 2016, s. 4)\nAd Dlouhý, široký a bystrozraký\nZpůsob, jakým Petr Placák v článku Dlouhý, široký a bystrozraký (Babylon č. 2/2016) zachází s fakty kolem grantů Ministerstva kultury ČR stejně jako s texty Michaela Špirita, je prokazatelně falešný a manipulativní.\nPlacák v článku uvedl, že Babylon byl „před třemi lety“ „těsně před druhým kolem grantového řízení“ vyřazen a „ze 400 tisíc, které byly Babylonu přiřazeny v prvním kole“ nedostal „ani korunu“ a že „RR tehdy dostala 100% toho, o co žádala a navíc i těch 400 tisíc, co MK ‚ušetřilo‘ na Babylonu“. Chybné je nejen tvrzení, že Babylon byl v roce 2012 (k němuž Placák nepřesně odkazuje, jak vyplynulo z korespondence, již jsem s ním po uveřejnění jeho textu vedl) z řízení vyloučen před druhým kolem, ale i to, že byly Babylonu v prvním kole peníze „přiřazeny“ – v prvním kole se totiž nikdy žádné prostředky „nepřiřazují“. Tvrzení o Revolver Revue je rovněž zcela mylné. Ta totiž, mj. podle sdělení tajemníka komise, v daném roce nedostala v rámci výběrového řízení pro podporu literárních časopisů a akcí plnou požadovanou částku, natož prostředky navíc.\nTolik ve věci dotací pro časopisu Babylon a Revolver Revue, která byla podle Placáka příčinou jeho reakce, a teď k zmiňovaným textům Michaela Špirita. V Babylonu se vedle citace z Špiritova článku Babylon – promarněná šance (Bubínek Revolver Revue z 30. 5. 2016) uvádí úryvek z dobrozdání, které M. Špirit poskytl v roce 2015 (kdy byl Babylon z dotačního řízení vyřazen s odůvodněním, že způsob distribuce časopisu odporuje podmínkám udělení dotace, a několik literárních vědců poskytlo redakci Babylonu vyjádření na jeho podporu – v této věci jsem Babylonu pomáhal, také proto na zneužití Špiritova dobrozdání reaguji.) Konfrontace pozitivního stanoviska ze Špiritova dobrozdání a jeho kritického soudu o časopisu z Bubínku Revolveru mají v Placákově článku zřejmý cíl předvést Špirita jako člověka, jenž účelově mění své názory, nebo si za nimi nestojí („Inu profík“ píše P. Placák). Přitom texty typu dobrozdání se přinejmenším dnes u nás píší jako akt solidarity, nejsou prostorem pro žánr kritického soudu a nedají se s ním jednoduše stavět na jednu rovinu. Pokud ovšem Petr Placák v takové komparaci, resp. zneužití nevidí žádný problém, měli by si být všichni, kdo mu kdy poskytli či poskytnou pozitivní posudky, vědomi, že šéfredaktor Babylonu s nimi v případě své nové, aktuální potřeby může nakládat jako s kompromitujícím materiálem.\nSnažit se vést korespondenci s Michalem Kosákem je vskutku adrenalinový zážitek: taková míra neschopnosti číst text a porozumět mu, jakou v korespondenci s redakcí předvedl, se u vysokoškolsky vzdělaného a češtinou se zaobírajícího autora opravdu jen tak nevidí. Zde opět: Kosák píše, že dotace-nedotace byla příčinou mé reakce na články v RR ohledně Babylonu, což nejen nelze z mého textu vyčíst (skutečná příčina je tam navíc, pro blby, explicitně uvedena), ale sama Kosákova konstrukce je úplný nesmysl (pokud bychom si měli ohledně dotací na někoho stěžovat, tak by to bylo MK, ne pochopitelně RR – meritum věci bylo přece v něčem úplně jiném).\nCo se týká Špirita, tak Kosákovo tvrzení o zneužití jeho dobrozdání je směšné. V reakci na protibabylonský výpad, který podle mne napsal Špirit jako kritik (doufám), ale jako osoba ve věci „zainteresovaná“, jsem připomněl jiný jeho text, který taky nepsal jako kritik, jak jsem to ostatně ve svém článku zmínil, a který zároveň nebyl soukromé povahy, ale byl určen pro externí účely Babylonu. Zda bylo něco psáno z přátelských či nepřátelských pozic je úplně putna. Nešlo, pane Kosáku, o to napálit Špirita jako kritika, to bych si vskutku nedovolil, ale jako kamaráda. Jinak je ovšem každý konflikt dobrý test inteligence.\nPetr Placák (Babylon XXV, č. 3–4, 17. 11. 2016, s. 8)\nTexty ponecháváme v původním znění, bez jakýchkoli redakčních zásahů. RR


Je zcela jasné, že v uprchlické vlně je i značné procento takzvaných spících agentů Islámského státu. To nevidí jen úplný diletant nebo ten, kdo to vidět nechce. :: Quintus Sertorius\nÚvod > Je zcela jasné, že v uprchlické vlně je i značné procento takzvaných spících agentů Islámského státu. To nevidí jen úplný diletant nebo ten, kdo to vidět nechce.\nJe zcela jasné, že v uprchlické vlně je i značné procento takzvaných spících agentů Islámského státu. To nevidí jen úplný diletant nebo ten, kdo to vidět nechce.\nDiskusní téma: Je zcela jasné, že v uprchlické vlně je i značné procento takzvaných spících agentů Islámského státu. To nevidí jen úplný diletant nebo ten, kdo to vidět nechce.


Mikulášská besídka 2015 - Obec Patokryje\nMikulášská besídka 2015\nObec Patokryje pořádá v sobotu 5. prosince 2015 od 1700 hodin v Obecním domě Mikulášskou besídku. Děti se mohou těšit na divadelní představení „Ježíšek žije“ a nadílku od čerta a Mikuláše.\nFotky z Mikuláše 2021\nNa stránky obce byly přidány fotografie z Mikulášské besídky, která proběhla 11. prosince 2021 v sále Obecního domu. Po dětské show “Možná přijde i Mikuláš”, přišel opravdový Mikuláš, který ale původně jel do Brna, protože mu Anděl špatně poradil cestu. Nakonec vše...\nObec Patokryje pořádá v sobotu 7. prosince 2019 od 17:30 hodin v Obecním domě Mikulášskou besídku. Děti se mohou těšit na divadelní představení „O hloupém čertovi“ a nadílku od čerta a Mikuláše. Občerstvení pro velké i malé je zajištěno. Karel Řehák starosta...\nDen svatého Mikuláše\nMěsto Litvínov pořádá dne 2. prosince 2018 od 10:00 do 18:00 hodin, na zámku Valdštejnů, "Den svatého Mikuláše". Na akci bude zajištěna kyvadlová doprava historickým autobusem Škoda 706 RTO. Další informace v níže přiloženém letáčku. Letáček ke STAŽENÍ. Karel Řehák...


Mobily Kin se do EU definitivně nedostanou : Marketing journal\n14. 7. 2010 | ILE\nTakový přešlap, jaký se povedl Microsoftu s řadou mobilních telefonů Kin se pravděpodobně jen tak nevidí. Sláva, se kterou společnost uvedla oba produkty na trh je ve srovnání s tichostí, se kterou došlo k zrušení celé řady, zpětně směšná. Zvláště když si uvědomíme, že telefony na trhu pobyly jen několik hořkých týdnů.\nA nyní je jasné, že Kin byl skutečně propadák všech propadáků. Společnost totiž odmítla zainvestovat do kampaně pro Evropský trh a produkty se tedy za oceán ani nepodívají.\nA jaké jsou hlavní atributy neúspěchu? Především cena, která byla na telefon pro teenagera, jež jej bude chtít za rok stejně vyměnit, příliš veliká. Kromě toho se na debaklu podepsal i příliš dlouhý vývoj, jež vedl k zastarání některých technologií. Odborníci navíc upozorňují na špatně postavenou marketingovou kampaň, na kterou američtí teenageři prostě ani nemohli slyšet. Její valná část měla proběhnout živelnou formou na Facebooku a již první týden ukázal, že někdo udělal velkou chybu - fanoušci se dali počítat na desítky.


Jak jednat s negativním rodičem, který mě oslabuje, ale nechci ho izolovat - FirstClass.cz\nJedním z nejrozšířenějších omylů je teze, že rodiče znají své děti. Že vědí nejlépe, co je pro ně dobré. Že jen oni mohou rozhodnout, jakým směrem se děti mají vydat.\nToto přesvědčení v sobě nejčastěji mají ti rodiče, kteří paradoxně nevědí, co je dobré pro ně samotné, kteří nejsou spokojeni se svým vlastním životem, kteří si chtějí své zmařené nebo neuskutečněné sny dodatečně splnit prostřednictvím svých malých loutek – dětí.\nNebo kteří jsou tak zahořklí, že svou hořkostí chtějí kontaminovat i své děti.\nNe. Rodiče neznají své děti. Každý člověk je jiná osobnost. Vnitřně se odlišují i dvojčata. Co bytost, to jiný sen, talent, cesta. Když však řeknu A, musím dodat i B. Prostředí nás fatálně ovlivňuje. Všichni jsme průměrem pěti osob, kterými se nejvíc obklopujeme, a to z hlediska energie i způsobu myšlení. Ne proto, že bychom zdědili něčí postoj. My se ho dlouhodobým opakováním, vtloukáním danou osobou, naučíme vnímat jako normální.\nDěti ale nabývají svůj rozum. Když vyzrají, mohou se rozhodnout, zda budou jako rodič, nebo přesně opační než rodič. Tak jako v anekdotě, kdy se po letech potkají dva bratři a rozprávějí: „Jak se máš, co děláš?“ „Jsem notorický alkoholik. Co jiného bych mohl být, když náš otec byl notorický alkoholik? A Ty?“ „To je zvláštní. Jsem zapřisáhlý abstinent. Co jiného bych mohl být, když náš otec byl notorický alkoholik?„\nAno, každý má nakonec možnost volby. I rodič, když se rozhodne pro negativní postoj. Není snadné v negativním prostředí vyrůst, udržet víru v sebe, ve své sny, v úspěch… Nicméně, stejně tak to pro vzpurné dítě může představovat paradoxně výhodu, vnější motivaci, důvod, proč tím spíš úspěchu dosáhnout a svému rodiči ukázat, že se mýlí.\nAle zdůrazňuji: Není to snadné. Nakonec, já se nezabývám ničím, co je snadné. Moje články, knihy, magazíny, živá vysílání i podcasty jsou zaměřeny na osobní rozvoj, tedy na vše, co je těžké, a právě proto to stojí za to zvládnout – co je těžké, to posiluje.\nDnes mi do Řešidla, seriálu mých každodenních podcastů (poslouchat můžete v aplikacích Spotify, Google a Apple Podcasts nebo v přehrávači výše), přišel tento dotaz: „Petře, čtu Vaše knihy i magazíny, bezezbytku souzním s Vaším názorem, že prostředí nás ovlivňuje. Mám negativní rodiče. Jsou přesvědčeni, že bude jen hůř, že nemám na to, abych cokoli dokázala, i že kdo něco dokázal, je jedině podvodník. Musela jsem se od nich odstěhovat, a jak doporučujete, vyhledat nové prostředí. Nyní trávím čas s přáteli, kteří přemýšlejí opačně – jsou pozitivní, podporují mě, mají podíl na tom, jak se mi daří v práci a že se nevzdávám, ať přijde jakýkoli problém. Rodiče ale vídám dál, i když mě pořád odrazují, že stejně špatně dopadnu. Copak je mohu odříznout? Mám je ráda. Navíc jsou už staří a bez mé pomoci se neobejdou, i když slovo ,děkuji‘ neznají. Jak je mohu změnit?“\nJde změnit negativního člověka?\nPředně, naším úkolem není měnit druhé lidi. Ani to dost dobře nemůžeme dokázat.\nKaždý člověk se totiž může změnit jen tehdy, když se změnit chce. Ano, sám musí chtít. A k tomu, aby chtěl, musí připustit, že nežije dobře, respektive že doposud žil ve lži.\nKdo pamatuje staré fotoaparáty, vybavují si i celuloidový film, do kterého se propisovaly snímané obrazy. Tomu pásku se říkalo negativ. Černá a bílá v něm byly obrácené. Tedy: to, co ve skutečnosti, bylo světlé, na negativu bylo tmavé, a naopak. Vše bylo naopak.\nTo je negativ. Věci se zdají opačně, než ve skutečnosti jsou (více i v podcastu Jak chápat alkoholika). Proto negativní člověk žije v omylu. A přitom je přesvědčen, že žije v pravdě.\nNegativní lidé nejsou hloupí. Negativní postoj jen zaviňuje, že jsou strůjci svého štěstí, či spíše neštěstí. A základ spočívá v jejich přesvědčení, že strůjci svého neštěstí nejsou. Že za svůj život nemohou. Že to je vina někoho jiného. Tudíž: že nemají šanci život ovlivnit.\nA nejpikantnější je, že mají pravdu. A to hned dvojí pravdu.\nNegativní lidé mají jednak svou pravdu. Ta je vytvořena jejich skutečným životem, jejich skutečnými zkušenostmi, hodnotami, myšlením. Mysl neumí vytvořit jinou myšlenku než tu, které věří. To znamená, aby člověk změnil myšlení, musel by dosavadním myšlenkám přestat věřit. Ale u negativního člověka to není možné, on má pravdu.\nA pozor, teď nemyslím jen subjektivní pravdu, když jste Vy sami o něčem přesvědčeni, že je to pravda. Negativní lidé mají navíc objektivní pravdu. Ano, jestliže říkají, že něco nedokážou, oni mají pravdu. V magazínu Jak funguje představivost vysvětluji fenomén sebenaplňujícího proroctví. Když negativní člověk věří, že něco nedokáže, přirozeně se o to ani nepokouší (přece to nemá cenu zkoušet), a tudíž to opravdu nedokáže. Například, je-li přesvědčen, že podnikatelé jsou mizerové, kteří zaměstnancům nepřidají peníze, ani za majitelem své firmy nepůjde, nesnaží se pracovat víc či jinak, přestoupit do jiné práce. A tak má dál pořád stejnou mzdu. Vida, na jeho slova došlo. „Nikdy nedostanu přidáno.“ Na slova negativních lidí vždycky dojde. A proto jim jejich pravdu nevymluvíte…\nZarezlého negativního člověka tak změnit nejde. Zvenčí už vůbec ne. Musel by sám. Ale o tom jsem mluvil v nedělním živém vysílání o procesu vnitřní změny člověka.\nMoje zkušenost s negativním rodičem\nFirstClass, komunita osobního rozvoje, kterou jsem založil, má dnes už více než 320 000 fanoušků. Běžně potkávám mnoho negativních lidí, kteří přestali v sebe věřit, pochybují o tom, že pohnou se svým životem, cítí se zlomeni, neznají pozitivní cestu, ALE kontaktují-li mě, znamená to, že je to štve, chtějí to změnit – jsou na cestě od negativ k pozitivům.\nNaproti tomu je můj táta, asi nejnegativnější člověk, jakého jsem kdy potkal. Od dětství jsem slýchal, že nic nedokážu, že úspěch je pro jiné lidi, že jsem jeho syn a jemu, oběti, přece nikdy nikdo nedovolil něco dokázat, zkrátka uspět nejde. Chvíli jsem tomu i věřil, než jsem potkal lidi, kteří mluvili jinak. Byli totiž úspěšní. A byli to i lidé, kteří vzešli ze špatných podmínek, a o to větší měli motivaci prorazit. Sdělil jsem tátovi, že jsou tady i jiné názory, jiné zkušenosti, a on byl podrážděný. Křičel: „Jestli má někdo hodně peněz, tak buď lže, nebo je to zloděj, nebo podvodník. Normální člověk úspěšný být nemůže.„\nTakže: Normální člověk úspěšný být nemůže. To jsem si pamatoval. A mátlo mě to. Když mi bylo sedmnáct, stal jsem se nenormálním. Ačkoli mi táta říkal, že nemá smysl chodit se ptát do jedné redakce, zda by mě tam nenechali psát („Nemáš na to, nemáš protekci, tam budou už všechna místa obsazená kamarádíčky.“), oni mi tu práci dali. A ve dvaceti letech jsem měl tutéž mzdu jako můj pětapadesátiletý táta. A v pětadvaceti už desetkrát vyšší než on. Nejhorší byl okamžik, kdy se to dozvěděl. Začal útočit: „Co? To není možné. Ty mi lžeš!“ A když jsem ukázal svou výplatní pásku, byl na infarkt: „Ty jsi zloděj! Ty jsi podvodník! Jsi jako oni! Ty nemůžeš být můj syn.“ Jinak řečeno: Můj táta se propadl do stavu, kterému psychologie říká kognitivní disonance. Realita, které najednou čelil, byla pro něj tak nepřijatelná a nekompatibilní s jeho přesvědčeními, že by musel přiznat, že prožil život ve lži. Že vyšší mzdu nemá ne proto, že by chyba byla v okolí, ale že chyba byla v něm – v tom, že pořád odmítal nabídky na rekvalifikace, sebevzdělávání, změnu.\nTátovo ego to nemohlo unést. Od té doby jsem se stal jeho nepřítelem. „Pořád máš tolik peněz? Neboj, oni Tě vyhodí… Cože, Ty máš zase ještě víc? Neboj, to skončí. Dopadneš špatně. Tvůj projekt Ti nevyjde. Zkrachuješ.“\nAž jsem jednoho dne pochopil, že to není problém mé nedostatečnosti, ale že táta bojuje se sebou samým. Že to je jeho vnitřní boj, který jen ventiluje ven. A tak jsem se naučil jeho spády pouštět jedním uchem dovnitř a druhým ven. Nepřestal jsem tátu navštěvovat, jen jsem se během návštěv pokaždé odpojil od toho, co vykládá… A to právě proto, že dobře vím, že všichni jsme průměrem pěti osob, kterými se nejvíc obklopujeme. Táta, i když je můj rodič, mezi těch pět lidí, kteří mě nejvíc ovlivňují, prostě přestal patřit. V jednu chvíli jsem se rozhodl, že nechci jeho negaci. A tak tu hlavní pětici začali tvořit jiní lidé, kteří mi pomáhali, zvedali mě, když jsem padl, inspirovali mě, motivovali, posouvali. A tak vznikl i FirstClass, jako prostředí pro lidi, jimž ta pozitivní pětka chybí. Mimochodem, FirstClass je pro tátu něco nepochopitelného. „Jak můžeš lidem pomáhat? Proč máš radost z toho, že se někomu jinému daří? Všichni se na Tebe vykašlou, pomluví Tě, uvidíš, že zkrachuješ.„\nTáta je prostě legrační. Někdo říká, že se nezmění. Já vidím, že už se mění. Jeho ego mu totiž vždy říkalo: Na druhých nezáleží. Druhé nepotřebuješ. Všechno si zařídíš sám. Jenže realita je jiná. Tátovi je dnes jednaosmdesát let. Jeho důchod, protože nikdy neusiloval o lepší existenci, je nižší než nejnižší nájemné v nejhorším pražském bytě. Táta by měl být někde pod mostem. Není. Já, ten zloděj, podvodník, který nemůže být jeho syn, jsem mu koupil byt a platím mu všechny životní výdaje. Třikrát týdně ho navštívím, vyslechnu si, jak lidé s penězi jsou zlí a chamtiví, jak stejně špatně skončím, pak vezmu všechny jeho složenky, abych je zaplatil, obejmu ho, políbím, řeknu Táto, já zase přijdu, protože je to můj táta a nemá nikoho jiného – no jak by tak negativního člověka někdo vystál? A pak, když odejdu od něj, energeticky dole, věnuji čas lidem, kteří na sobě makají – jako jsou moji přátelé, jako jste vy, celý FirstClass, více než 300 000 lidí na internetu, přes milion čtenářů každý den. A vím, že mnozí z vás určitě taky slýchají: To nedokážeš, nejde to...\nJenže ono to jde. Já to vím. I můj táta to ví.\nAle nikdy to nepřizná. Neřekne mi děkuju. Ale já to občas v jeho očích čtu.\nČtu v nich, že je mu hrozně líto, že tenhle život zbytečně prohrál. Že ho mohl žít úplně jinak. S množstvím přátel, s úsměvem, hrdý na sebe, pyšný na své děti. Jenže to už je jeho věc. Jeho vina. Jeho karma. On si vytvořil svůj osud. A já svůj. Ve všech směrech.\nVím, že neovlivním to, jak se ke mně chová. Ovlivním jen to, jak se chovám já k němu. A proto mám tři pravidla, jak neztratit pozitivní myšlení, i když mě deptá negativní rodič. Je nesnadné je zvládnout, ale my už přece víme, že co je nesnadné, se ve výsledku vyplatí.\nA proto si pamatujte:\n1. pravidlo: Uvědomte si, že nezměníte člověka, který má svou pravdu.\n2. pravidlo: Myslete na to, že všichni jsme průměrem pěti osob, kterými se nejvíc obklopujeme. Snažte se, aby těch pět osob Vás zvedalo, jinak budete klesat.\n3. pravidlo: Chovejte se k lidem vždycky podle toho, jací jste Vy, ne podle toho, jací jsou oni. Oni se stejně chovají k Vám – ne podle toho, jací jste Vy, ale podle toho, jací jsou oni. Nezapomínejte, že to, jak se chovají oni, je jejich věc, jejich karma. Kdežto to, jak se chováte Vy, je Vaše věc a Vaše karma (více také v článku Jak jsem pochopil karmu, odpustil zradu a poznal skutečné přátele).\nZajímají Vás moje podcasty? Budete-li je poslouchat v bezplatných aplikacích Spotify, Apple Podcasts a Google Podcasts, můžete si v nich zakliknout „odběr“ a nepřicházet tak o žádné nové epizody. Nebo je můžete průběžně sledovat v archivu epizod, kam nahráváme nové.\nRádi posloucháte před spaním, za volantem, při čekání? Využijte i moje živá vysílání.\nRaději čtete? Vyberte si z mých knih (každý rok vyjde jedna) nebo magazínů (zaměření na jedno téma každé dva měsíce). Nechcete-li být pravidelným odběratelem mého magazínu, můžete si kupovat samostatné výtisky zde, ale bohužel jsou většinou už vyprodané).\nOtázky mi můžete pokládat v diskrétní zóně, jako člen FC Premium pak máte přístup jak k magazínu, tak k soukromým živým vysíláním v uzavřené skupině (členství získáte zde).


Historické vánoční trhy na zámku Brandýs nad Labem - AtlasCeska.cz\n07.12.2013 Brandýs nad Labem-Stará Boleslav\nMěstská historická garda, o. s.Město Brandýs nad Labem - Stará Boleslavpořádají HISTORICKÉ VÁNOČNÍ TRHY"MÁME RÁDI ZVÍŘATA"DNE 7. PROSINCE 2013 NA BRANDÝSKÉM ZÁMKU10.00 - 17.30 hodinVstupenka v podobě psí a kočičí konzervy či granulované stravy bude předána útulku, který své svěřence přiveze na zámek.Herec pan Zdeněk Srstka bude opět moderátorem celé akce.Je připraven bohatý program, ve kterém…\nZámek Brandýs nad Labem,\nMěstská historická garda, o. s.\nDNE 7. PROSINCE 2013 NA BRANDÝSKÉM ZÁMKU\nVstupenka v podobě psí a kočičí konzervy či granulované stravy bude předána útulku, který své svěřence přiveze na zámek.\nHerec pan Zdeněk Srstka bude opět moderátorem celé akce.\nJe připraven bohatý program, ve kterém se budou průběžně celý den představovat nejen zvířátka ze 3 útulků, ale také Wachter team z Nového Boru, který představí výcvik psů k ochraně osob a ostraze majetku. Pestrá společnost, o.p.s., bude prezentovat problematiku asistenčních pejsků, kdy si i návštěvníci mohou vyzkoušet, jak psí pomocník pomáhá a co všechno umí. Dalším hostem bude Český klub majitelů prasátek chovaných v domácnosti, o.s., nebudou chybět ani chovatelé fretek atd.\nZúčastněné útulky zde mají možnost najít opuštěným zvířatům nový domov.\nTěšit se můžete na historický program s vystoupením hudebních, tanečních, šermířských skupin. S novým programem vystoupí známá Xena – ohňová show. Předvánoční atmosféru navodí dobové stánky a řemesla. Milovníkům dobrot bude otevřena historická černá kuchyně zámku, kde se bude vařit na otevřeném ohni mnoho lahůdek.\nCelý den bude otevřena výstava obrazu paní Aleny Srstkové, manželky pana Zdeňka Srstky v divadelním sále zámku. Své vlastní výrobky budou také prodávat dětí, žáci a studenti ze škol a školských zařízení města a výtěžek předají vybranému útulku.\nPošlete SMS zprávu ve tvaru ATLASCESKA 50772 na telefonní číslo 9033350 a článek tak nikdo nepřehlédne!\nDětské akce Akce na hradech a zámcích Festivaly Folklor a lidové tradice Společenské akce Sportovní akce Ostatní


Dorothy Allison: Parchant z Jižní Karolíny\nÚterý, 22 Listopad 2016 08:20\tVýběr-red\tČtení\nRomán vyvolala v USA vlnu kontroverzních reakcí. Byl nominován na Národní knižní cenu a kritikou srovnáván s takovými romány jako Jak zabít ptáčka Harper Leeové nebo Kdo chytá v žitě J. D. Salingera, ale zároveň byl zakázán v některých školách a knihovnách. Odkrývá čtenářům svět bílé chudiny na Jihu Spojených států, hanlivě označované jako „bílá špína“.\nHlavní postavou a zároveň vypravěčkou tohoto částečně autobiografického románu je malá Kosťa, nemanželská dcera patnáctileté servírky. Vyrůstá v početném rodinném klanu věčně opilých strýčků a rychle stárnoucích tet, v začarovaném kruhu tvrdé práce a chudoby. Přesto prožívá téměř idylické dětství mezi nesčetnými bratranci a sestřenicemi, hraje si v červené hlíně Smoky Mountains nebo na verandě poslouchá babičku, která plive žvýkací tabák a vypráví rodinné historky. Rozvrat poklidné rodinné atmosféry nastane ve chvíli, kdy se její matka provdá za nevyzpytatelného Glena, který si na Kostě záhy začne vybíjet své frustrace. „Za měsíc mi bude třináct,“ říká Kosťa na konci románu. „Byla jsem hotový člověk. A byla jsem strašná.“\nKnihu v překladu Zuzany Joskové vydává nakladatelství Romeo.\nPřekladatelka podrobněji o knize:\nDorothy Allisonová (na snímku vpravo)je důležitou reprezentantkou současné literatury amerického Jihu. Narodila se v roce 1949 ve státě Jižní Karolína, konkrétně ve městě Greenville, které se stalo dějištěm jejího prvního a nejslavnějšího románu Parchant z Jižní Karolíny (Bastard out of Carolina). Román vyšel v roce 1992 a stal se jedním z finalistů Národní knižní ceny, kterou však tehdy obdržel jiný jižanský autor - Cormack McCarthy. Od té doby se Parchant z Jižní Karolíny dočkal několika reedic, překladu do více než deseti světových jazyků a v neposlední řadě i kontroverzního filmového zpracování režisérky Anjeliky Hustonové.\nAllisonová vědomě navazuje na slavnou vypravěčskou tradici jižanských autorů, mezi nimiž zaujímají přední postavení William Faulkner, Eudora Weltyová či Flannery O‘Connorová. Zároveň se nechává vést a inspirovat tzv. literaturou etnických menšin, zejména černošskou, což dokládá i citace Jamese Baldwina v úvodu Parchanta z Jižní Karolíny. Za svou velkou učitelku Allisonová považuje i Toni Morrisonovou, jejíž román Nejmodřejší oči s Parchantem z Jižní Karolíny rezonuje především tematicky.\nParchant z Jižní Karolíny pojednává o životě mezi bílou chudinou na Jihu Spojených států, která bývá hanlivě označována jako bílá chátra, lůza nebo špína. Na jednu stranu má tento termín velmi konkrétní konotace a téměř etnické rysy, na druhou stranu poslední dobou čím dál častěji překračuje hranice ekonomického a rasového vymezení a používá se též k označení určité kultury chování (Britney Spears, Donald Trump), přičemž ovšem zachovává veškeré výchozí stereotypy. Mezi ně patří především lenost, hloupost, nemorálnost, rasismus, přehnaně aktivní sexuální život, násilí a alkoholismus. Uvedené konotace zůstávají již po 300 prakticky nezměněné. Vzhledem k tomu, že „bílá“ barva pleti byla a stále je považována za zásadní předpoklad k úspěšnému životu, jehož znakem je příslušnost ke střední a vyšší třídě, běloši/ky, kteří tento znak postrádají, jsou inherentně považováni za poškozené, deviantní, nenormální a „méně bílé“. „Bílá špína“ je živoucím příkladem „zkrachovalé bělošskosti“, což vede k jejich objektivizaci zbytkem americké společnosti. „Bílá špína“ se tak ocitá v jakémsi „rasovém“ vzduchoprázdnu.\nDůležitým rysem všech marginalizovaných literatur je snaha prolomit mlčení, často způsobené pocitem hanby či méněcennosti, a získat vlastní hlas, vymanit se z role objektu, zbavit se internalizovaných stereotypů. V Parchantovi jsou tyto metatextové snahy doslova „ztělesněny“ vztahem hlavní hrdinky Kosti a jejího násilnického otčíma. Fikční světy, fantastické představy, rodinné historky a lži jí poskytují nejen únik před realitou, ale i svobodný prostor, kde dokáže formovat svou osobnost. Velmi silně například působí pasáž, kdy si Kosťa při četbě Jihu proti Severu uvědomí, že se nedokáže ztotožnit s postavou Scarlett O’Harrové: „Emma Slatteryová, pomyslela jsem si. To bych byla já, to je celá naše rodina. Žádná Scarlett s napudrovanými tvářemi.“ Vyprávění se tak stává konstruktivní osobní vzpourou, která zasahuje i do světa čtenářů, neboť je všeobecně známo, že drtivá většina literárních děl Dorothy Allisonové má silně autobiografické rysy.\nParchant je soudobou variací na bildungsroman. V ich-formě ho vypráví Kosťa, která svůj život líčí podrobně a bez zábran, ale zároveň má nadhled a neuchyluje se ke zbytečnému patosu. V románu jsou rozeseta drobná poetická přirovnání nebo trefné sarkastické poznámky, které dokáží ve správnou chvíli zahnat všudypřítomnou tíživou atmosféru. Jazyk románu je až suše popisný, což ostře kontrastuje s citově vypjatými dějovými situacemi. Allisonová neuvěřitelně barvitě vykresluje prostředí amerického jihu padesátých a šedesátých let. Pod drobnohledem se ocitá třídní, rasová a náboženská segregace a zdánlivě neprostupné hranice mezi jednotlivými společenstvími lidí, jak je vnímá dětská vypravěčka.\nRomán otevírá popis dopravní nehody, při níž těhotná patnáctiletá Anney proletí předním sklem, upadne do bezvědomí a následně v nemocnici přijde na svět její první dcera, hrdinka románu Ruth Anne, přezdívaná Kosťa, jejíž rodný list zdobí červené razítko „Původ nemanželský“. Od samého počátku života je oficiálně oštemplovaná jako „parchant“. Vyrůstá v chudinském rodinném klanu Boatwrightů. Své mužské příbuzné líčí jako opilce, rváče a smilníky, zkrátka postrach okolí, ale zároveň jako dobrosrdečné, vtipné a milující strýčky a bratrance, kteří udržují rodinné vazby a navzájem si pomáhají. Údělem většiny žen je rodit děti, starat se o rodinu a odpouštět mužům, čemuž se vzepře jen jediná z Kostiných tet, samotářská Raylene.\nKdyž je Kostě pět let, provdá se její matka za Glena Waddella. Ten sice pochází z bohaté rodiny, ale na rozdíl od svého otce a bratrů to „nikam nedotáhl“, a tak se musí vyrovnávat s jejich opovržením. Pracuje jako řidič náklaďáku nebo obchodní zástupce, ale kvůli své výbušné povaze a násilnickým sklonům si žádné místo nedokáže udržet dlouhodobě. Své frustrace si záhy začne vybíjet právě na Kostě.\nNavzdory všem drastickým scénám je Parchant z Jižní Karolíny především románem o lásce a jejích nesčetných podobách a proměnách. O lásce mezi matkou a dcerou, mužem a ženou, ženou a ženou, o lásce k sobě samému. Pro Kosťu je láska široký a často nepochopitelný pojem, v němž hrají stejnou roli násilí i vřelost, nenávist i sex a jedno bez druhého neexistuje. Důležitým motivem je pochopitelně tělo. Allisonová někdy až vyčerpávajícím způsobem popisuje ta nejjemnější gesta, grimasy nebo výrazy tváře. Všechny pocity mají svůj ekvivalent v tělesném prožitku. Největší pozornost pochopitelně poutá tělo samotné vypravěčky, které je dějištěm zásadního dramatu příběhu. Čím víc roste, tím víc je vystaveno destruktivnímu počínání otčíma, ale zároveň je to právě tělesné sebeuspokojení, v němž Kosťa nachází únik a úlevu.\nRomán Parchant z Jižní Karolíny spojuje to nejlepší z klasiky i současné americké prózy. Ačkoliv od jeho vydání uplynulo již více než dvacet let, právě v dnešní době, v období vleklé ekonomické krize je téma chudoby, sociálního propadu a společenského dna více než aktuální. Je jistě záslužným nakladatelským počinem vydávat co nejrychleji v českých překladech nejnovější díla zahraniční literatury. Neméně důležité je však pozorné ohlédnutí do nedávné minulosti, které může odhalit takové literární poklady, jakým Parchant z Jižní Karolíny bezpochyby je.\nByl to jeden z nejnudnějších výletů, který jsem kdy s Pearlovými podnikla. Proč jsem vlastně vůbec chtěla jet? Doma máma určitě dělá ledový čaj a svařuje vodu s cukrem, aby ho osladila. Reese krájí broskve. Táta Glen tam určitě není, protože opravuje sekačku. Odháněla jsem komáry a doufala, že si nespálím nos. Shannon už mě štvala, štvala mě i její máma, která pořád dokola opakovala ty stejné debilní něžnůstky, štval mě její táta, který se ani nepokoušel zastírat, jaké vůči mně cítí opovržení, a nejvíc mě štvala moje vlastní žárlivost.\nZastavila jsem se. Za topolovým hájkem zněl gospel.\nDuněl a vibroval, vycházel hluboko z lidských útrob. Přes suché listí se horkým vzduchem valil mocný souzvuk hlasů. Tohle bylo ono. Cítila jsem v něm osten whisky, bolest i naději, hrůzu temné noci a skutečné odhodlání.\n„Pane Bože,“ vydechla jsem a nikdy to neznělo líp. Zašeptala jsem ta slova pomalu a s posvátnou hrůzou. Jako bych fakt začala věřit, že se Bůh skrývá mezi topoly.\nByl tam kostel postavený z betonových kvádrů pobitých prkny, který se ani nesnažil předstírat, že má v oknech ze žlutého skla vitráže. Odráželo se v nich slunce a byla otevřená dokořán, aby mohl dovnitř proudit čerstvý vzduch a ven hudba.\nBoží milosti sladký zpěv spasil mě hříšníka… Rozezněl se ženský hlas, který se valil přes ty hlubší mužské s takovou silou, až se zdálo, že roztřásl listy na stromech.\n„Kriste Pane, ta umí nádherně zpívat.“\nShannon mi nevěnovala pozornost a dál trhala kytky.\n„Slyšíš ji? Musíme to říct tvýmu tátovi.“\nShannon se otočila a vrhla na mě nečekaně vzteklý pohled. „Táta s barevnejma nedělá. Barevný nevynášej.“\nPři těch slovech jsem zkoprněla. Uvědomila jsem si, že takový kostel u prašné cesty skutečně nemůže být nic jiného – musí to být černošský kostel. A věděla jsem, co to znamená. Jistěže ano. Ale přesto jsem slyšela sama sebe, jak šeptám: „To není jen jeden krásnej hlas. Je jich plnej kostel.“\n„Jsou to barevný! Jsou to negři!“ V životě jsem ji neslyšela mluvit tak hlasitě. Pištěla rozhořčením. „Můj táta s negrama nedělá.“ Mrštila po mně natrhané kytky a vztekle dupla. „A ty za to můžeš. Maminka povídala, že dobrej křesťan ‚negr‘ neříká. A Bůh je mi svědkem, že nebejt tebe, tak to neudělám.“\n„Zbláznila ses. Jsi úplně mimo.“ Hlas se mi třásl. To, jak Shannon vyslovila „negr“, mě ťalo do živého. Nasadila navlas stejný tón jako teta Madeline, když se ušklíbala nad tou „špínou“ a myslela si, že ji neslyším. Pomyslela jsem si, co asi Shannon zaslechla v mém hlase, že se rozčílila stejně jako já. Možná to bylo horkem nebo studem, který nás obě spaloval, anebo už jsme na sebe celkem pochopitelně měly ponorku.\nHodila po mě další hrst kytek. „Já že jsem mimo? Já? Co si myslíš, že jseš? Ty a tvoje máma a celá vaše rodina. Každej ví, že jste jen banda ožralů a zlodějů a parchantů. Každej ví, že k nám chodíš jenom proto, aby ses u nás najedla a aby sis vyprosila zbytky, co už nechcem. Každej ví, co jsi zač…“\nRuce mi vystřelily dřív, než jsem si uvědomila, co dělám, ale na poslední chvíli jsem jí s nimi akorát tleskla před nosem - nechtěla jsem jí ublížit. „Ty svině, ty hnusná bílá svině.“ Křečovitě jsem svírala prsty, abych ji nepřetáhla přes ty tvarohové tváře. „Nikdy nikoho nebij do obličeje,“ kladla mi vždycky na srdce máma.\n„Ty tlustá malá kundo, táhni do prdele.“ Chrlila jsem ze sebe tak rychle a jedovatě jako strejdové. Shannon na mě zírala s pusou dokořán. „Jdi do prdele!“ Kopla jsem hroudu červené hlíny na její kostkovanou sukni.\nZkřivila ústa a soukala ze sebe: „Už nikdy s náma nepojedeš na žádnej koncert! Povím mamince, jak mi nadáváš, a ona už ti nikdy nedovolí, aby ses ke mně přiblížila.“\n„Hlavně to pověz mamince. Kdyby ti maminka nakázala, ať nachčiješ do flašky od Pepsi, tak to uděláš.“\n„Slyšíš, jak mluvíš. Ty… ty špíno. Jsi hnusná špína. Tvoje máma je špína a tvoje babička a celá tvoje hnusná rodina…“\nRozmáchla jsem se po ní doširoka otevřenou dlaní a mířila jí přímo na tvář, ale byla jsem moc rozčilená. Vztek mě úplně zaslepil a já zakopla a natáhla se jak široká tak dlouhá na červenou zem. Pravou rukou jsem dopadla na rozbitý květináč, což mě zabolelo tak strašně, že jsem rudou a zpocenou Shannon chvíli vůbec nevnímala.\n„Do prdele… Ty… svině.“ Kdybych mohla vyskočit a vzít si ji do parády, s chutí bych jí z hlavy vyrvala tu cukrovou vatu, co měla místo vlasů.\nBez hnutí mě sledovala, jak se škrábu na nohy a svírám si zraněnou dlaň zdravou rukou. Uvědomila jsem si, že brečím. Po tváři mi tekly slzy, zatímco za mými zády byl pořád slyšet sborový zpěv. Hlas té ženy se valil přes vrcholky topolů. Byl jsem slepý, ale teď vidím…\n„Jsi odporná.“ Polkla jsem slzy a nasadila co nejtišší tón. „Jsi odporný Boží dítě a bude z tebe odporná ženská. Stará osamělá bába.“\nShannon bezděky našpulila rty a roztřásla se jí brada. Nikdy předtím nevypadala tak odpudivě. Byla jak panenka vyřezaná z loje, který se na slunci rozpouštěl.\n„Jsi Sádlo,“ pokračovala jsem. „Zrůda, slizká šilhavá smradlavá upocená obluda!“ Ukázala jsem na ni všemi prsty a plivla jí na lakýrky. „Jsi tak hnusná, že tě nemá ráda ani vlastní máma.“ Shannon udělala krok dozadu, otočila se a rozběhla se k autu.\n„Mamííííí!“ kvílela. Řvala jsem na ni dál, ale teď už spíš abych se nerozbrečela, než abych jí ublížila.\n„Hnusná… hnusná… hnusná.“


Solární kolektory je možné instalovat do střešní roviny se sklonem v rozmezí 15° až 90°. Pro maximalizaci účinku solárních kolektorů je vhodné umístit kolektory na střechu se...\nCeny od: 0,00 Kč Slevy až: 0% Sklad 135\nCeny od: 261,00 Kč Slevy až: 10% Sklad 135\nCeny od: 833,06 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nCeny od: 960,33 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nHorní díl VELUX ISD 0100 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP - akrylátová kopule opálová.\nCeny od: 3 823,97 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nHorní díl VELUX ISD 0000 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP - akrylátová kopule čirá\nHorní díl VELUX ISD 0110 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP - polykarbonátová kopule opálová.\nCeny od: 4 130,58 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nHorní díl VELUX ISD 0010 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP - polykarbonátová kopule čirá.\nStřešní balkon VELUX GDL Cabrio 3066\nBalkonové okno VELUX GDL jednoduchým rozevřením sestavy oken VELUX. Balkon VELUX GDL se skládá z horního otevíravého okna a dolní prosklené části s výsuvným zábradlím. Při...\nCeny od: 5 020,00 Kč Slevy až: 0% Sklad 135\nSvětlovod VELUX TLR do šikmé střechy je určen pro ploché krytiny s max. výškou 16 mm. Světlovod s pevným tubusem pro sklon střech 15-60 st. Základní součástí dodávky světlovodu je...\nCeny od: 5 920,58 Kč Slevy až: 29% Sklad 135\nVELUX ISD - ploché zasklení\nHorní díl VELUX ISD 2093 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP - ploché zasklení.\nCeny od: 6 311,57 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nCeny od: 7 692,64 Kč Slevy až: 29% Sklad 135\nHorní díl VELUX ISD 1093 pro střešní světlíky VELUX CVP a CFP.\nCeny od: 7 723,14 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nSvětlíky VELUX jsou okna do ploché střechy a pro střechy s mírným sklonem do 15° s fóliovou krytinou. Okno s propracovaným designem a kvalitními technickými parametry navržené i pro...\nCeny od: 7 809,91 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nStřešní výlez VELUX GXL s konstrukcí střešního okna, celodřevěná konstrukce, úsporné zasklení, ovládání klikou, ventilační klapka, vyklopení směrem ven vpravo nebo vlevo.\nCeny od: 8 758,68 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nVýklopně-kyvné střešní okno GPL 3066 od společnosti VELUX. Celodřevěné okno GPL 3066 je vybaveno ventilační klapkou, ovládáním spodní klikou, nízkoenergetickým a bezpečnostním...\nCeny od: 11 512,40 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nStřešní výlez VELUX GXU s konstrukcí střešního okna, bílý polyuretan, úsporné zasklení, ovládání klikou, ventilační klapka, vyklopení směrem ven vpravo nebo vlevo.\nCeny od: 11 738,02 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nStřešní světlík VELUX CVP s elektricky ovládaným větráním, dešťovým senzorem na dálkové ovládání. Elektricky ovládané okno do ploché střechy VELUX CVP vhodné pro umístění do...\nCeny od: 12 495,87 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nVýklopně-kyvné střešní okno GPU 0066 od společnosti VELUX. Bezúdržbové okno GPU 0066 je vybaveno ventilační klapkou, ovládáním spodní klikou, nízkoenergetickým a bezpečnostním...\nCeny od: 13 242,15 Kč Slevy až: 30% Sklad 135\nStřešní světlík VELUX CXP k prosvětlení a výlezu do ploché střechy s kopulí z polykarbonátu nebo akrylu. Střešní výlez je určen pro střechy se sklonem 0° až 15°.\nCeny od: 23 290,91 Kč Slevy až: 30% Sklad 135


Hlas mučedníků :: Aktuálně :: Blízký východ: „Tisíce a tisíce přicházejí ke Kristu!“\nBlízký východ: „Tisíce a tisíce přicházejí ke Kristu!“\nSyrský kostel zničený při útoku povstalců.\nZasíláme povzbudivou zprávu od kolegů producentů [křesťanských] rozhlasových pořadů v arabštině na Blízkém východě…\nNavzdory hromadnému exodu mnoha křesťanů není církev v Sýrii, Iráku, Jordánsku a dalších zemích na Blízkém východě ani zdaleka vylidněná. Bůh je skutečně věrný. Zůstávají zde křesťané pevní ve víře, a současně můžeme být svědky úžasného růstu nových křesťanů, kteří kdysi bývali muslimy. Přítomnost církve je životně důležitá. Lidé jsou zoufalí a vidí kolem sebe velmi málo naděje, nicméně skutečnost, že zde stále zůstává církev, jim dodává povzbuzení a naději.\nV průběhu dějin blízkovýchodní křesťané významně přispívali k rozvoji společnosti, zejména v Sýrii a Iráku – a to již od prvního století. Pracovali ve zdravotnictví, šířili vzdělanost a také se zasloužili o překlady Bible do arabštiny. Patřili k vůbec prvním lidem, kteří se začali věnovat humanitární pomoci, přičemž spolupracovali s misionáři a nevládními organizacemi. Často jsou rovněž vnímáni jako vůbec nejdůvěryhodnější podnikatelé a obchodníci. V budoucnu křesťané sehrají klíčovou úlohu při udržování rozmanitosti a zajišťování dlouhodobě udržitelného míru a stability na Blízkém východě.\nJsme v pravidelném kontaktu s provozovateli našich rozhlasových stanic v Iráku. Hovořili jsme s mnoha lidmi, kteří mají na Blízkém východě příbuzné. Někteří z pracovníků nám vyprávěli svědectví, která slyšeli přímo od posluchačů. Sdíleli se s námi o vzrušující zprávy o Božím jednání na Blízkém východě. Tisíce a tisíce lidí přicházejí ke Kristu. Bohu buď chvála a čest! On je jí hoden!\nEgypt: Při prosincovém útoku na kostel v Káhiře přišlo o život více než dvacet lidí (06. 01. 2017)\nUzbekistán: Nečekané propuštění uvězněného křesťana (17. 12. 2016)


ProhlĂˇĹˇenĂ o pĹ™Ăstupnosti Tento dokument obsahuje prohlĂˇĹˇenĂ o pĹ™Ăstupnosti webovĂ© prezentace 3. ZĂˇkladnĂ Ĺˇkoly HoleĹˇov, popis pouĹľĂvanĂ˝ch nestandardnĂch formĂˇtĹŻ dat, kontakt na technickĂ©ho sprĂˇvce webu.\n3. ZĂˇkladnĂ Ĺˇkola HoleĹˇov se zavazuje k zpĹ™ĂstupnÄ›nĂ svĂ© internetovĂ© strĂˇnky v souladu se zĂˇkonem ÄŤ. 99/2019 Sb., o pĹ™Ăstupnosti internetovĂ˝ch strĂˇnek a mobilnĂch aplikacĂ a o zmÄ›nÄ› zĂˇkona ÄŤ. 365/2000 Sb., o informaÄŤnĂch systĂ©mech veĹ™ejnĂ© sprĂˇvy a o zmÄ›nÄ› nÄ›kterĂ˝ch dalĹˇĂch zĂˇkonĹŻ, ve znÄ›nĂ pozdÄ›jĹˇĂch pĹ™edpisĹŻ, kterĂ© provĂˇdÄ›jĂ smÄ›rnici EvropskĂ©ho parlamentu a Rady (EU) 2016/2102.\nToto prohlĂˇĹˇenĂ o pĹ™Ăstupnosti se vztahuje na webovou strĂˇnku https://www.3zshol.cz.\nTato strĂˇnka je ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› v souladu se zĂˇkonem ÄŤ. 99/2019 Sb., o pĹ™Ăstupnosti internetovĂ˝ch strĂˇnek a mobilnĂch aplikacĂ a o zmÄ›nÄ› zĂˇkona ÄŤ. 365/2000 Sb., o informaÄŤnĂch systĂ©mech veĹ™ejnĂ© sprĂˇvy a o zmÄ›nÄ› nÄ›kterĂ˝ch dalĹˇĂch zĂˇkonĹŻ, ve znÄ›nĂ pozdÄ›jĹˇĂch pĹ™edpisĹŻ.\nVypracovĂˇnĂ tohoto prohlĂˇĹˇenĂ o pĹ™Ăstupnosti\nToto prohlĂˇĹˇenĂ bylo vypracovĂˇno dne 1. 9.2021.\nPro vypracovĂˇnĂ tohoto prohlĂˇĹˇenĂ byla v souladu s ÄŤl. 3 odst. 1 provĂˇdÄ›cĂho rozhodnutĂ Komise (EU) 2018/1523 pouĹľita nĂˇsledujĂcĂ metoda:\n- vlastnĂ posouzenĂ provedenĂ© subjektem veĹ™ejnĂ©ho sektoru.\nZpÄ›tnĂˇ vazba a kontaktnĂ Ăşdaje\nV pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe zaznamenĂˇte problĂ©my s pĹ™ĂstupnostĂ internetovĂ˝ch strĂˇnek, obracejte se, prosĂm na nĂĹľe uvedenou zodpovÄ›dnou osobu. Ta vĂˇm poskytne informace o Ĺ™eĹˇenĂ pĹ™ĂsluĹˇnĂ˝ch problĂ©mĹŻ v oblasti souladu a na vyĹľĂˇdĂˇnĂ poskytne informace o obsahu, kterĂ˝ je vyĹ�at z rozsahu pĹŻsobnosti smÄ›rnice EvropskĂ©ho parlamentu a Rady (EU) 2016/2102.\nVaĹˇe nĂˇmÄ›ty, postĹ™ehy ÄŤi informace o problĂ©mech, na kterĂ© narazĂte pĹ™i pouĹľĂvĂˇnĂ tohoto webu, mĹŻĹľete poslat na adresu technickĂ©ho sprĂˇvce webu: admin(at)3zshol.cz.\nPostupy pro prosazovĂˇnĂ prĂˇva\nMĂˇte prĂˇvo na zajiĹˇtÄ›nĂ pĹ™Ăstupnosti tĂ© ÄŤĂˇsti internetovĂ˝ch strĂˇnek, kterĂˇ obsahuje informace o povinnĂ©m subjektu dle zĂˇkona ÄŤ. 106/1999 Sb., o svobodnĂ©m pĹ™Ăstupu k informacĂm ve znÄ›nĂ vyhlĂˇĹˇky ÄŤ. 442/2006 Sb., kterou se stanovĂ struktura informacĂ zveĹ™ejĹ�ovanĂ˝ch o povinnĂ©m subjektu zpĹŻsobem umoĹľĹ�ujĂcĂm dĂˇlkovĂ˝ pĹ™Ăstup. V pĹ™ĂpadÄ›, Ĺľe u tĂ©to ÄŤĂˇsti internetovĂ˝ch strĂˇnek Ĺˇkoly nebude pĹ™Ăstupnost zajiĹˇtÄ›na a Ĺˇkola nebude Ĺ™ĂˇdnÄ› reagovat na vaĹˇe podnÄ›ty, mĂˇte prĂˇvo obrĂˇtit se na orgĂˇn urÄŤenĂ˝ pro prosazovĂˇnĂ vaĹˇich prĂˇv (MV ÄŚR, odbor eGovernmentu, nĂˇmÄ›stĂ HrdinĹŻ 1634/3, 140 21 Praha 4; e-mail: pristupnost@mvcr.cz).\nV HoleĹˇovÄ›, 1. 9. 2021


Archiv článků :: zlate-vejce.cz\nDřevěné hračky, dětské traktory s paráním věnováním nejen pro děti potěší nejen jako hračka pro malé dětské traktoristy, ale i krásný dárek k narozeninám pro skutečné traktoristy řidiče, pokud takový dárek dostanou například k narozeninám s osobním textovým věnováním dle dodaného textu.\nHračky pro kluky - letadla a vrtulníky možno opatřit vypáleným textem k narozeninám dodáváme do 3 dnů či po dohodě. Hračky, malé i velké letadla s osobním věnováním jsou mnohem výraznějším dárkem a památkou na celý život, protože se jedná o kvalitný českou výrobu dřevěných hraček pro...\nDětský dřevěný vláček pro nejmenší s textovým věnováním dle vlastního návrhu dodáváme do 3-5 dnů, pokud spěchá dohodou i do druhého dne. Na dřevěné vláčky je ručně vypáleno dodané textové věnování např. k narozeninám dětí, dárky pro zaměstnance železnice a české dráhy...\nVychytávky pro vaření vajec Inteligentn í vařiče vajíček BeeEgg Produkty z německého tvůrčí dílny Brainstream jsou vtipní každodenní pomocníci, kteří mají smysl pro humor, ale jsou zároveň funkčními pomůckami do kuchyně. Tato kombinace jim umožňuje stát se ideálním dárkem...\nUnese 2x více než běžný špíz 100 % nerezová lékařská ocel Bezpečné do myčky nádobí Marinování v misce/zip sáčku Hrot zůstává chladný při manipulaci Pro všechny velikosti grilů Není třeba další pomůcky Nikdy nezreziví Délka špízu 75 cm Je to gurmánský...


Novinky v UFC, týden 4.6. - 10.6. | Ultimátní Zápasy - Ultimátní Magazín o MMA, Online!\nHomepage | UFC &TUF | UFC novinky | Novinky v UFC, týden 4.6. - 10.6.\nNovinky v UFC, týden 4.6. - 10.6.\tPondělí, 18 Červen 2012 00:00\tCaidel\tGSP již zná datum svého návratu, Dos Santos už také ví, kdy si to příště rozdá s Velasquezem. BJ Penn se vrací k MMA a také zná svého soupeře, Kalifornská CSAC možná zbankrotuje a MMA i box budou mít v Kalifornii útrum, série zranění dál pustoší UFC 148, 149 a UFC on FOX 4 (nově zranění pro tento týden jsou José Aldo, Brian Stann, Michael Bisping, Edwin Figueroa a Francisco Rivera) a máme tu celkem 11 nových zápasů + jedno úplně nové UFC on FUEL 5 do Anglie.\nRekonvalescence šampiona velterové váhy, George St. Pierra jde zatím lépe, než bylo plánováno. Trenér Firas Zahabi i celý St. Pierrův kamp je sice docela opatrný, co se týká přesného zveřejňování datumu návratu, ale už je víceméně veřejným tajemstvím, že s GSP se počítá proti Conditovi na UFC 154. GSP by tedy při svém návratu měl mít výhodu domácí půdy - a snad se opravdu dá do 17. listopadu dopořádku, protože Conditova snaha počkat si na titulový zápas dokonale zablokovala divizi a to i přes zavedení dočasného titulu. A jsme-li u Zahabiho. V jeho týmu přišla také řeč na případné střetnutí GSP a Roryho MacDonalda o kterém se stále častěji začíná mluvit v souvislosti s tím, jak si nadějný MacDonald klestí cestu divizí vzhůru (nebýt chyby v posledním kole, tak je dnes dočasným šampionem možná MacDonald a ne Condit). Zahabi takovou možnost bere lakonicky: nehodlá z toho dělat problém dřív, než se to problémem skutečně stane (tedy až nebude jiná možnost). A až pak si o tom v týmu promluví. Jedno je ale prý jisté: rozhodně to nebude debata o tom, zda bojovat, ale spíše debata o tom, kdo půjde do jiné váhy. GSP i MacDonald si prý několikrát slíbili, že proti sobě nepůjdou, na to spolu trénují a pracují příliš často. Zahabi je ostatně také zcela zásadně proti, zákaz vzájemných soubojů prý platí i pro další členy Tristaru. Jednadvacetiletý Michael McDonald, jeden z potenciálních vyzyvatelů u kterých byla možnost, že zaskočí o dočasný titul proti Faberovi sice o titul zatím nepůjde (to privilegium dostal Renan Barao), ale McDonald alespoň s UFC prodloužil smlouvu - na další čtyři zápasy. Veterán Jeff Curran, jemuž se v UFC ne a ne zadařit - v UFC byl už dvakrát, přičemž nedávno byl propuštěn po druhé prohře v řadě a třetí UFC prohře celkem - se nyní pokusí vrátit zpět "oklikou." Chce totiž z bantamové shodit do muší a doufá, že ho UFC vezme zpět díky tomu, že je přece jen slušným jménem. Alespoň v to tedy doufá, jak upřesnil jeho mladší bratranec Pat Curran, momentální šampion Bellatoru v pérové váze. UFC 146, tedy PPV složené ze samých těžkých vah (a zároveň hodně pozměňované kvůli různým zraněním) se prodalo více než 500 000 PPV. Nejpřesnější odhady mluví o cca 560 - 580 tisících prodaných PPV, což je pro UFC v tuto dobu velmi slušný výsledek a prokazuje, že těžké váhy táhnou. Na PPV kolem milionu prodaných kusů může UFC v současnosti zapomenout.\nBorec střední váhy Nick Ring zabodoval jako hrdina všedního dne. Nachomýtl se totiž v Calgary loupežnému přepadení, kdy cca deset mladých lidí přepadlo jinou dvojici (kluk holka). Deset mladých násilníků (chlapci i dívky) dvojici mlátilo (prý celkem drsně) a když se k nim Ring vrhli, vytrhli přepadené dívce batoh a začali s ním utíkat. Ring ještě s jedním kolemjdoucím zkontrolovali přepadené, kteří značně krváceli, ale v ohrožení života nebyli a jali se pronásledovat útočníky. Ring jednoho z nich dohnal a zadržel a když dorazila policie, podařilo se jim pochytat i šest dalších členů z desetičlenné bandy. A zřejmě poputují do kriminálu. Dobrá práce :)\nTemné mračna se stahují nad CSAC, tedy Kalifornskou státní atletickou komisí. Vypadá to, že komise jaksi bankrotuje - fiskální rok jim končí 30. června a už prakticky nemají žádné peníze. Což by u státního úřadu nebylo až tak divné, problém je, že nemají žádné peníze ani na příští rok. Mimochodem, jedním z důvodů, proč jsou na tom tak špatně je odkup Strikeforce UFC, protože Strikeforce teď v Kalifornii dělá méně a menších akcí, takže se na daních ze vstupného zdaleka nevybere tolik, kolik CSAC očekávala - což se ale netýká jen Strikeforce, ale všech akcí v Kalifornii obecně. CSAC také platí své inspektory od hodiny (namísto fixních platů), což se jim třeba v zácpách dost prodraží a na jednu akci jich prý používají kolem sedmi (do budoucna zvažují propouštění, ale i těch sedm to prý sotva stíhá, tak nevím nevím). Na inspektory přímo na akcích jde prý zhruba polovina rozpočtu. Mimochodem, kdyby komise skutečně zkrachovala, znamená to, že v Kalifornii by se nemohly konat žádné MMA ani boxerské galavečery. UFC on FX 3: Johnson vs. McCall\nUFC on FX 3 za námi. K tématu jsme měli dva články:\nJedna menší změna v předzápasech, ovšem dvojitá. Prvním zraněným je Edwin Figueroa za kterého proti Kenu Stoneovi měl zaskočit Francisco Rivera. Jenže i Rivera se zrhruba za týden zranil a tak Ken Stone dostává dalšího nového soupeře, Dustina Pague.\nDustin Pague (11-5 MMA, 1-1 UFC #69) vs. Ken Stone (10-3 MMA, 1-1 UFC #85) (bantamová)\nStoneovi se tedy mění soupeři jak na běžícím páse (a to se sám Stone vrací po devíti měsících pauzy kvůli zranění). Dustin Pague se naopak udržuje pěkně v tempu - jen dva týdny zpátky porazil Jareda Papaziana na UFC on FX 3 a zjevně se cítí natolik fit, aby vlétl do dalšího zápasu, přičemž Papazian byl papírově těžším soupeřem než Stone, takže by se mu tohle tempo mohlo docela vyplatit. UFC 148: Silva vs. Sonnen II\nPřesun Brandona Very na UFC on FOX 4 (kde nastoupí proti Šogunovi, více o tom dále) si vyžádal náhradního soupeře proti Jamesi Te Hunovi. Této role se zhostí navrátilec Joey Beltran.\nJoey Beltran (14-7 MMA, 3-4 UFC #62) vs. James Te Huna (14-5 MMA, 3-1 UFC #36) (polotěžká)\nJoey "Mexecutioner" Beltran se vrací do UFC. Ačkoli bojoval v těžké váze (s UFC bilancí 3-4) a byl propuštěn v lednu, vrací se po necelém půl roce, tentokrát ale do polotěžké váhy. Tu si vyzkoušel na akci C3 kde v polotěžké zvítězil nad Antonem Talamantem a zjevně to stačilo na to, aby po něm UFC jako po náhradníkovi sáhlo znovu. Te Huna je ale těžký soupeř, má na kontě dvě výhry (Aarona Rosu a Ricarda Romera), přičemž z posledních devíti zápasů vyhrál osm - zdolat ho dokázal jen Alexander Gustafsson, velký prospekt polotěžké váhy.\nZato UFC 149 dostává jednu pumelici za druhou. Pravděpodobně nejprokletější UFC datum v kalendáři sice původně vypadalo hodně nadějně, ale série zranění a změn se na této akci hodně podepsala. UFC lepí jak to jde, ale doplácejí na to ostatní akce okolo. Po Alvesovi a Thiago Silvovi, kteří se zranili už minulý týden je tu nově zraněnýJosé Aldo a titulový zápas Aldo vs. Koch na UFC 149 se tedy kompletně rozpadl, muselo dojít k hledání nového hlavního zápasu večera. UFC se nakonec rozhodlo vzít zápas Faber vs. Barao (o dočasný titul bantamové váhy) z UFC 148 a přesunout ho na pozici main eventu UFC 149. Což pro UFC 149 není nejhorší, ale zároveň to hodně oslabilo UFC 148.\nDalším zraněným vysokoprofilovým fighterem je Michael Bisping, který si pochroumal koleno a čeká ho menší operace. Ten tedy odpadá ze zápasu s Timem Boetschem - a jako náhradník příchází dlouho očekávaný Hector Lombard. Ten měl mít zápas o dva týdny později proti Brianu Stannovi jako main event na UFC on FOX 4 (víceméně titulový rozstřel), jenže na UFC on FOX 4 se zranil Stann a tak se jim main event rozpadl. Lombard tedy zachraňuje situaci na UFC 149 a ani tentokrát nejde o špatnou náhradu, Boetsch by ho mohl slušně prověřit, nad ním by Lombard neměl mít silovou výhodu. DW také připustil, že pokud Lombard působivě zaboduje, mohl by všechny přeskočit v pořadníku na titul, což naštvalo zejména stálici Michaela Bispinga, který má dojem, že Lombard si to nezaslouží (a neváhal na toto téma dát médiím několik rozhovorů).\nDalším skloňovaným jménem byl Bibiano Fernandes, který byl oznámen do zápasu proti Roli Delgadovi. Fernandes, světová dvojka v bantamu měl přijít jako nejnovější akvizice z rozpadlého DREAM a měl výrazným způsobem posílit divizi. Jeho upsání i zápas proti Delgadovi zveřejnilo UFC i na svém webu - jenže, jak se později ukázalo, šlo velmi netradičně zvěřejněnou předčasnou zprávu. Fernandes sice s UFC skutečně vyjednával a vypadalo to nadějně, pak ale údajně dostal lepší nabídku od One FC - a s UFC tedy zatím nepodepsal. Nepodepsal zatím ani s One FC a pokračuje ve zvažování dalšího postupu (údajně hodlá počkat, než jeho těhotná manželka porodí a pak teprve se rozhodne), přesto ale vydal tiskovou zprávu ve které prohlásil, že s UFC zatím podepsáno nemá a nepodepsal ani zápas proti Delgadovi na UFC 149. Nevyloučil, že podepíše v budoucnu, ale UFC 149 víceméně vetoval. Dana White posléze potvrdil, že Fernandes s UFC opravdu nepodepsal a že UFC o něj bude dál usilovat, ale že Fernandes skutečně může skončit i v One FC. Nejzajímavější na této nezvyklé situaci je fakt, že záznam byl veřejně oznámen ze strany UFC (a ne jen tak vypuštěn novináři) a že Fernandes na danou situaci reagoval až se zhruba desetidenním zpožděním kdy musel věci uvádět na pravou míru.\nDiváci mají ale každopádně smůlu - Fernandes na UFC 149 nebude.\nUFC on FOX 4 se bohužel vlivem řady zranění také kompletně odpadá. Původními headlinery měli být Brian Stann proti Hectoru Lombardovi. Stann je ale zraněný (bude mimo tak dva měsíce a po návratu by si rád dal Bispinga nebo Belforta) a Lombarda UFC přesunulo na UFC 149 proti Timu Boetschovi (za zraěného Bispinga). Do úlohy main eventu byl nově delegován Šogun Rua, který o svého soupeře prozměnu přišel na UFC 149 - jenže koho postavit proti němu? UFC se pokusilo proti Šogunovi poslat Glovera Teixeiru, ale Šogunův tým Teixeiru odmítl. V tuhle chvíli je to pro Šoguna prostě příliš nebezpečný soupeř, který je zatím ale málo znám, takže by to pro Šoguna bylo velmi riskantní a vítězstvím by nic nezískal. DW na fightu s Teixeirou trval, ale Šogunův tým stejně agresivně trval na tom, že proti Teixeriovi bojovat nechtějí. Došlo to až tak daleko, že Dana White vypustil zprávu ve které oznámil, že Šogun by prý raději byl propuštěn, než aby vlezl do klece s Teixeirou. Šogunův tým ale podobné vyjádření rozhodně popřel, takže DW opět vypadá tak trochu jako pitomec, protože zbytečně na veřejnosti znevažuje jednoho ze svých nejpopulárnějších fighterů polotěžké váhy. Proti Šogunovi tak nově nastoupí Brandon Vera (prozměnu převeden z UFC on FUEL 4, viz. výše), což je fight nad kterým si sice řada znalců řádně drbe hlavu, ale který je pro Šoguna daleko příznivější. Vera je přece jen lepší jméno - a zároveň není tak nebezpečný jako Teixeira. Zápas Stann vs. Lombard byl nicméně na poměry UFC on FOX série považován za celkem slabý, zápas Šogun vs. Vera je v tomhle směru ještě daleko horší, protože Verova momentální forma rozhodně není na main event proti Šogunovi. Ale nic lepšího mačmejkři UFC nevymysleli.\nNově oznámeným zápasem je pak Rani Yahya vs. Josh Grispi\nMauricio "Šogun" Rua (20-6 MMA, 4-4 UFC #4) vs. Brandon Vera (12-5 MMA, 8-5 UFC #27) (polotěžká)\nJosh Grispi (14-3 MMA, 0-2 UFC #90) vs. Rani Yahya (16-7 MMA, 1-1 UFC #37) (pérová)\nGrispi, kdysi považován téměř za vyzyvatele se v UFC ne a ne rozjet. Má už dvě prohry a nutně potřebuje vyhrát. Yahya je pak čistě grappler specialista se čtrnácti submisemi z 16 vítězství.\nUFC 151 potvrzeno pro Mandalay Bay Center - a je tu jeden nový zápas. V něm si to rozdají Dennis Siver a Eddie Yagin. Siver bude bojovat v pérové váze podruhé a v minulém zápase pěkně přebodoval Diego Nunese, což mu vyneslo čtvrtou příčku v pérové váze a mohl by z něj tedy velmi brzy být vyzyvatel (v posledních šesti zápasech ho zdolal jen Donald Cerrone). Yaghin na UFC 145 překvapivě a krvavě těsně zdolal v zápase večera Marka Hominicka, takže by na nejcennější vítězství své kariéry rád navázal ještě cennějším.\nDennis Siver (20-8 MMA, 9-5 UFC #4) vs. Eddie Yagin (16-5-1 MMA, 1-1 UFC #28) (pérová)\nNestává se to příliš často, ale tentokrát se to stalo :) Plánováná UFC on FUEL 5, která se předběžně plánovala na začátek září je zrušena a stejné jméno nyní ponese akce v Anglickém Nottinghamu koncem měsíce (viz. níže).\nV záplavě špatných zpráv kvůli řadě zranění se občas objevují i zprávy dobré. Jako je třeba tato: UFC 152 v Torontu by se mělo stát dějištěm dalšího titulového souboje v těžké váze. Junior Dos Santos bude obhajovat proti Cainu Velasquezovi. Půjde samozřejmě o jejich druhé vzájemné střetnutí, jenže teď jsou role prohozené: šampionem je Dos Santos (který získal titul právě rychlým KO na UFC on FOX 1 nad Velasquezem) a Velasquez je tu v roli vyzyvatele. Šanci jít znovu o titul Velasquezovi vynesla krvavá demolice Antonio Silvy na UFC 146. Dos Santos je zatím jediný, kdo Velasqueze porazil a Velasquez by teď rozhodně rád ukázal, že to byla jen náhoda. Jde o souboj divizní jedničky a dvojky, takže sázky jsou pořádně vysoko. Ostatně, sázkařsky je velmi mírným favoritem Dos Santos, takže i bookmakeři to vidí jako hodně těsnou a napínavou záležitost. Dos Santos v mezičase porazil TKO Franka Mira.\nUFC 152 pak dostalo do vínku neobvyklým způsobem ještě jeden vysokoprofilový zápas. Mladý Rory MacDonald, velký fenomén velterové váhy by sice rád remač s Carlosem Conditem (nad kterým celkem pohodlně dvě kola vítězil, než ve třetím chyboval a prohrál), ale protože Condit si vyčekává St. Pierra, tak není volný. MacDonald si tedy s týmem sedl, zapřemýšleli - a ve vší slušnosti vyzvali k souboji ve velterové váze BJ Penna. Penna, který je momentálně v dočasném důchodu to rázem namotivovalo, výzvu obratem přijal - a trvalo jen pár dní, než se vyřešilo i papírování s UFC. Je to tedy jisté: BJ Penn se vrací do akce a nastoupí proti Rory MacDonaldovi. Výborná a slibná záležitost. Uvidíme, zda je MacDonald opravdu tak dobrý, jak doposud vypadal (a pronikne do TOP10) či zda Penn dokáže vzkřísit svou starou formu. MacDonald, tréninkový partner GSP má momentálně tři výhry v řadě, Pennova bilance ve velteru je rozhodně slabší, z posledních pěti má 1-3-1 (dvě prohry s Edgarem, ztráta titulu, prohra s Diazem)\nJunior Dos Santos (15-1 MMA, 9-0 UFC #1) vs. Cain Velasquez (10-1 MMA, 8-1 UFC #2) (Dos Santos obhajuje titul těžké váhy.)\nBJ Penn (16-8-2 MMA, 12-7-2 UFC #9) vs. Rory MacDonald (13-1 MMA, 4-1 UFC #13) (velterová)\nNové UFC on FUEL 5 (poté, co bylo to staré zrušeno, viz. výše) zavítá do Anglie, konkrétně pak Nottinghamu. Lístky šly do prodeje minulý týden a zveřejněny jsou zatím dva zápasy, už teď si ale Angličtí fanoušci stěžují, že je UFC s cenami lístků bere pěkně na hůl a že jde o hodně předraženou záležitost, zejména vezmeme-li v úvahu, že jde o teoreticky nejméně kvalitní UFC sérii. V obou zatím oznámených fightech samozřejmě diváci uvidí domácí borce a to jednak Brada Picketta, ale také Andyho Oglea z poslední série TUF: Live, kterému UFC dluží finálový zápas a tímhle mu to splatí. Mezi další borce, kteří by se na akci později mohli objevit patří například čerstvě vítězní Dan Hardy či Paul Sass.\nBrad Pickett (21-6 MMA, 1-1 UFC #40) vs. Yves Jabouin (16-7 MMA, 3-1 UFC #15) (bantamová)\nAndy Ogle (8-1 MMA #153) vs. Akira Corassani (9-3 MMA) (pérová)\nPicket má za sebou dvě porážky proti tuhým soupeřům (Jorgensen a Barao), ale na UFC on FUEL 2 se vrátil mezi vítěze submisí v druhém kole nad Damacio Pagem. Jabouin se celkem nenápadně dostal do TOP 15 trojicí vítězství nad průměrnými soupeři (Hougland, Loveland, Watson) a Pickett by tak po delší době měl být pořádnou prověrkou. Pickett je v žebříčku níž, než by zasloužil, Jabouin zase prozměnu asi trochu výš :)\nOgle, čtvrtfinalista nedávno skončeného TUF: Live nemohl na finálový večer kvůli zranění - takže si to nyní rozdá s Corassanim, kterého známe z TUF 14. Také pro Corassaniho jde o post-TUF debut, protože ho série zranění držela mimo akci od loňského února. Corassani jde do zápasu se šnůrou šesti vítězství, Ogle jich má sedm.\nUFC se sedmnáctého listopadu znovu vrací do Kanady - a v hlavním zápase večera by se měla představit největší Kanadská hvězda: GSP se pokusí znovu ujmout vlády nad svou divizí v souboji s držitelem dočasného titulu, Carlosem Conditem (doufejme, že se jeho rekonvalescence nijak nezpomalí). Aby se vody divize řádně rozhýbaly, oznámilo UFC také druhý zápas: pošle proti sobě dva borce jež při různých příležitostech dostali slíbený titul, tedy Kampmanna a Hendrickse. Z jejich souboje pak povstane zcela nezpochybnitelný vyzvyvatel vítěze hlavního zápasu večera.\nGeorge St. Pierre vs. Carlos Condit (sjednocovací titulový zápas)\nJohny Hendricks (13-1 MMA, 8-1 UFC #2) vs. Martin Kampmann (20-5 MMA, 11-4 UFC#5) (velterová)\nGSP se vrací do klece po rok a půl trvající pauze, Condit je na tom lépe, v únoru zdolal Nicka Diaze - ale i pro něj už to bude devět měsíců, tedy netypicky dlouhá pauza.\nDíky nalosování GSP - Condit a Hendricks - Kampmann bychom během jediného večera měli vidět zápasy čtyř borců ze světové elitní pětky (tím pátým je již zmíněný Diaz, který se doufejme vrátí do akce brzy poté). Hendricks má na kontě týmové kolegy Fitche a Koschecka (celkem čtyři výhry v řadě), Kampmann zdolal na TUF Live Finále Jake Ellenbergera. Hendricks sice pokukoval přímo po Conditovi, ale nakonec se bude muset spokojit s Kampmannem.\nAktualizováno ( Pondělí, 18 Červen 2012 16:26 )


cenově Pánské Kotníková obuv RIEKER - 17823-20 hnědý doporučujeme cMYomghj\ncenově Jaguar 37715 černá oranžová červená zrcadlovka Nejnižší cena spis96tL\n650.80 Kč 497.03 Kč\nSvětoznámý Jaguar 37715 POLARIZACE matná černá čočka šedá polarizační nový módní 5cysT2bm\n603.89 Kč 282.14 Kč\nÚvod >> 2017 módní boty >> Pánské Kotníková obuv >> cenově Pánské Kotníková obuv RIEKER 17823 20 hnědý doporučujeme cMYomghj\ncenově Pánské Kotníková obuv RIEKER 17823 20 hnědý doporučujeme cMYomghj\n3568.91 Kč 2106.90 Kč\nV nabídce značky Rieker zajímavý model. Svršek vyroben z přírodní kůže - lícová, semiš. Vnitřek vyrobeno z kůže, textilní materiál. Uvnitř stélka vyrobena z: kůže. Izolující podešev z kvalitní syntetický materiál. Komfortně profilované, pohodlné a příjemné na dotyk.\nstylový Pánské Kotníková obuv WRANGLER Roll Desert Suede WM162050 válečné loďstvo 16 kvalitní lsVr7oHl\n3604.92 Kč 2173.65 Kč\nhistorick Pánské Kotníková obuv GINO LANETTI MP07 15684 02 Tmavomodrá velkoobchodní ceny n1G8v4L6\n3818.87 Kč 2201.61 Kč\nKvalita a stabilita Pánské Kotníková obuv SPRANDI MP07 16864 01 Miodowy prodávat LJ9GxzP3\n3193.98 Kč 2163.37 Kč


Naše rady zákazníkům I Abies I vánoční stromky z Vysočiny - Abies - vánoční stromky z Vysočiny\nDbejte na naše rady, jak udržet stromky co nejdéle svěží, abyste ze svého stromku měli co nejdéle radost:\nJakmile si zakoupíte Váš stromek, postavte ho na chladné místo – nejlépe někam ven.\nPostavte stromek do nádoby s vodou. Uvidíte, že stromek s čerstvě provedeným řezem přijme přibližně 5 litrů vody, tak zůstane déle svěží. Kupte si v lékárně glycerin a nalijte ho do nádoby s vodou. Voda tak nezmrzne a stromek vodu lépe natáhne.\nCelý stromek (všechno jehličí) pokropte hadicí nebo konví na zalévání 2 x až 3 x. Jehličí odebírá vláhu a dělá mu dobře, když se svlaží. Když stojí stromek v místnosti, je výhodné zvlhčit jehličí 1 x denně rozprašovačem. Vlhčení je bezpodmínečně nutné u vánočních stromků s kořenovým balem, aby se po vysazení ven bez následků ujaly a dobře rostly.\nŽivé stromky v kontejneru by měly stát v teplé místnosti max. 10 dnů.\nPokud chcete podporovat české pěstitele a zvýšit pravděpodobnost čerstvosti stromku, nekupujte vánoční stromky před obchodními kolosy, které vám nabízí pouze jeden druh opatřený etiketou rakouských, německých či dánských pěstitelů.\nPoužitý vánoční stromek se dá zkompostovat, použít při zatápění. Pokud jste z města a nemáte tyto možnosti, uděláte nejlépe, když ho odnesete na nejbližší sběrnou hromadu, o niž se již postarají odborníci.\nV případě, že si nemůžete dovolit vánoční stromek, doporučujeme zakoupit si alespoň ozdobnou větvičku. Éterické oleje, které se z ní uvolňují, mají uklidňující účinek a osvěží vaši psychiku v době předvánočního stresu.


V Severní Koreji mají tablet. Není tam žádné wifi připojení, ale aspoň si hrají Angry Birds | Objevit.cz\nI Severní Koreu zasáhlo šílenství ohledně tabletů. V loňském roce tamní vláda vybrala tři různé tablety, které jsou nyní v zemi k dispozici.\nPoslední z nich, Samjiyon, je také na prodej cizincům, a tak byl jeden takový zakoupen technicky zdatným turistou Michaelem. Ten nechce zveřejnit své příjmení, ale s Nortkoreatech.org komunikoval přes email, telefon a Skype, aby jim přiblížil, jak tablet funguje a jak je s ním spokojený.\nTablet Samjiyon poprvé spatřil světlo světa na slavnosti, která probíhala v září loňského roku. Vyvinutý byl pravděpodobně v Korea Computer Center a stal se prvním tabletem v Severní Koreji, který podporoval příjem televizního vysílání.\nMichael popisuje svůj příběh s tabletem takto:\n„Právě jsme doobědvali v restauraci Pyongyang a zatímco ostatní například kouřili, já jsem neměl co dělat. Součástí restaurace je i obchod se suvenýry v přízemí. Většinou tam prodávají jen levně věci. Tablet ležel uprostřed nějakých drobností uvnitř skleněné vitríny. Nejdříve jsem se zeptal, jestli si mohu pořídit pár jeho fotografií. Byl jsem nadšený tím, že budu moci podat ve světě trochu více informací. Jestli je na prodej jsem se zeptal spíše jako vtip, a tak jsem byl velmi překvapen, když mi žena za pultem řekla, že je na prodej za pouhých 200 dolarů. Bylo to jednoduché. Vyvézt ho ze země také nebyl žádný problém.“\nPodle Michaela je tablet „překvapivě působivý“. Pochopitelně má takové hardwarové specifikace, které rozhodně nemohou soutěžit s tím, co nabízí Apple nebo Samsung či další značky.\nHlavní specifikace tabletu\n8GB nebo 16GB interní úložiště\n7-palcová obrazovka s rozlišením 1,024 x 768\n2 megapixely fotoaparát\nPřestože v Koreji není snad žádný způsob, jak se připojit k wifi, mohou uživatelé využít celostátní Intranet. Běžní občané však v Severní Koreji k internetu přístup nemají.\nAndroid tablet neobsahuje žádné specifické oficiální Google aplikace jako Gmail nebo Google Play, ale bylo tam předinstalováno několik her – včetně Angry Birds Rio.\nSeverokorejská verze Angry Birds Rio.\nTak co myslíte, uvidíme jednou obří Samjiyon billboardy vedle reklam na Samsung Galaxy S4?


CEO Disney se veřejně omluvil na Twitteru a dal tím všem lídrům skvělou lekci z korporátní pokory | Warengo\nPravidla jsou od toho, aby se porušovala. A někdy je místo striktních korporátních nařízení lepší ukázat raději svou lidskou tvář. Nejenže vás to nemusí skoro nic stát, ale s vaším PR to potenciálně udělá hotové divy.\nStejně jako se během historie řada panovníků v různých kontextech na vlastní kůži přesvědčila o tom, že vládnout důsledně příliš velkému územnímu celku je od určité chvíle téměř nemožné, zažívají dnes podobná zjištění i masivní globální korporace. Jejich velikost často znamená, že na drobné a mnohdy ve skutečnosti zcela malicherné problémy jednotlivců již nejsou schopny dostatečně zaostřit.\nZatímco pro manažery vše na grafech a výkonnostních reportech vše vypadá v naprostém pořádku, obyčejní konzumenti si mezitím klepou na čelo a mají pocit, že tuhle společnost už selský rozum navždy opustil. Jak ale ukazuje následující případ týkající se studia Disney, mohou to často být právě takovéto na první pohled malichernosti, jež v důsledku vaším PR dokáží pořádně zacloumat, a to nejen negativně, ale v případě správné reakce i pozitivně.\nAbych vás stručně uvedl do kontextu: Na jedné ze základních škol v kalifornském Berkeley se zdejší sdružení rodičů a přátel školy (PTA) rozhodlo loni v listopadu uspořádat fundraisingovou akci pro žáky. Během ní byla mimo jiné účastníkům promítána moderní adaptace Lvího krále (2019). Ředitelka školy však na začátku února koukala, když jí v mailové schránce přistála zpráva od agentury Movie Licensing USA, jež studio Walt Disney i další velká filmová studia zastupuje.\nLicenční agentura po škole za veřejné promítání filmu požadovala poplatek ve výši 250 dolarů (5700 Kč). Příběhu "Davida a Goliáše" se velmi rychle chytla velká media a nakonec se objevil až mezi nejčtenějšími texty listu New York Times. To jinými slovy znamenalo, že už o tom, jak se Disney pokusilo došlápnout si na jednu základní školu kvůli promítání Lvího krále pro děti, věděla obrovská část veřejnosti.\nNež začnete podobně jako řada jiných studio kritizovat za to, že je chamtivé a řeší absolutní hlouposti, je na místě přiznat, že licenční agentura jednala zcela legitimně. Lokální zpravodajský web Berkeleyside citoval manažerku zabývající se autorským právem, dle které jednorázové povolení pro promítání podobného filmu stojí 250 dolarů, nebo je možné zakoupit celoroční licenci za 536 dolarů. Pokud si navíc někde v obchodě zakoupíte libovolný film na nějakém nosiči, je zpravidla určen pouze pro vaše soukromé užití. Rozhodně nemáte potřebnou licenci na to, abyste ho třeba ve stylu Pelíšku promítali na svůj dům pro všechny z okolí. A pokud jste učitel/manažer, nemáte de facto ani licenci k tomu, abyste jej pustili svým žákům/zaměstnancům.\nTato kauza "nelegálního promítání Lvího krále" se díky mediím nakonec dostala až k výkonnému řediteli studia Disney Bobu Igerovi. Ten naštěstí příliš dlouho a neváhal a vydal na svém Twitteru veřejnou omluvu zmíněné škole. Zároveň slíbil, že na sbírku peněz, v rámci které k promítání animovaného filmu došlo, osobně přispěje.\n"Naše společnost The Walt Disney Company se omlouvá sdružení rodičů a přátel školy ze základní školy Emmerson a slibuji, že osobně přispěji na jejich fundraising."\nProč je taková reakce to absolutně nejlepší, co mohl v danou chvíli udělat a rozhodně stojí za to si ji zapamatovat? Předně, Disney není žádný garážový startup, takže reálně studio Igerovo rozhodnutí včetně slíbeného finančního daru nebude stát vůbec nic. A za druhé, jde o perfektní způsob, jak potenciální trapas duchapřítomně proměnit v účinnou ukázku korporátní pokory a zároveň zajistit, že z celé situace všichni vyjdou jako vítězové.\nSdružení během akce dle svých slov pro školu vybralo 800 dolarů, takže zaplatit za licenci by teoreticky mohlo, byť by to výrazně snížilo jeho celkový zisk. V situaci, kdy však byla celá kauza již takto masivně medializovaná, by pro Disney byla hotová sebevražda jít proti rodičům a riskovat své PR kvůli částce, kterou v libovolném Disneylandu bez problém za odpoledne nechá jediný návštěvník.\nStředobodem cílové skupiny studia Disney je již od nepaměti rodina a jeho jediným přáním je, aby bylo veřejností vnímáno jako ten, kdo rodinám na celém světě poskytuje nezapomenutelné zážitky skrz své kultovní pohádkové příběhy. V tomto případě však Disney od samého začátku v očích veřejnosti vypadal jako ten špatný. Veřejné školy napříč celými Spojenými státy se dnes potýkají s finančními problémy, a tak se často právě skrz aktivity PTA snaží na svůj provoz či potřebnou modernizaci získat nějaké peníze navíc.\nKdepak, tady na jakoukoliv argumentaci (byť by byla zcela v souladu se zákonem a maximálně opodstatněná) nebyl žádný prostor. Iger si tuto skutečnost nepochybně uvědomoval, a tak celou situaci elegantně vyřešil ukázkou selského rozumu a jedním stručným tweetem. Na pár řádcích v něm jednak všechny ujistil, že Disney rozhodně myslí na rodiny, a zároveň se nabídl v problematice financování školství skrz vlastní příspěvek osobně angažovat. Win-win.\nPrávě CEO studia Disney by ostatně měl lépe než my všichni vědět, že být v jakémkoliv příběhu hlavním záporákem není nikdy ideální pozice. Těmhle totiž nikdo nikdy netleská ani nefandí.\n#osobnirozvoj #management #disney #bobiger #licence #autorskaprava #kauza #leadership #lidr #pr #selskyrozum\nZajímavé. Také si myslím, že je to nejlepší možné řešení.\nBob Iger ještě Disney tak úplně neopouští. Právě naopak, jeho nová role je pro úspěch společnosti klíčová\nVýsledková sezóna s XTB: Walt Disney