БЪЛГАРИЯ И СЪРБИЯ: ЗА ВЪЗМОЖНО СЪГЛАСУВАНЕ НА ГЕОПОЛИТИЧЕСКИТЕ ЦЕЛИ | obshtestvo.net\nБЪЛГАРИЯ И СЪРБИЯ: ЗА ВЪЗМОЖНО СЪГЛАСУВАНЕ НА ГЕОПОЛИТИЧЕСКИТЕ ЦЕЛИ\nД-р Душан Пророкович (1976) е завършил Факултета по организационни науки на Университета в Белград, а магистратура във Висшето училище за международни отношения и публично управление в Прага. Докторско звание получава в Катедрата по международни отношения и дипломация на Факултета за политически науки и международни отношения в Университета в Банска Бистрица, Словакия. Избиран е три пъти за депутат в Народната скупщина на Сърбия, бил е държавен секретар в сръбското министерство за Косово и Метохия, депутат в Парламентарната асамблея на Съвета на Европа и Парламентарната асамблея на НАТО.\nСтатията е публикувана в българското списание Геополитика. Общество.нет смята, че идеите в нея не бива да се отхвърлят или приемат с лека ръка. Те трябва да се дискутират и внимателно да се анализират.\nАбстракт:Разногласията в двустранните отношения между България и Сърбия се появяват през втората половина на XIX век най-често заради Македонския въпрос. Сегашното геополитическо позициониране на двете страни се изразява в отношението на техните политики към ЕС и НАТО. Атлантизмът показва дългосрочна амбиция да изолира балканските православни народи от руското влияние. С това се стеснява пространството на балканските държави за самостоятелни политически действия. Крайният резултат може да бъде превръщането на България и Сърбия в класически геополитически обекти. В период на изразени неоосманистки стремежи за търсене на стратегическа дълбочина на Балканския полуостров, те са опасни за двете страни. Българите и сърбите трябва да направят преоценка на собствената си позиция в исторически контекст. Преди всичко по отношение на целите на атлантизма.\nКлючови думи: геополитика, Балкани, Македонски въпрос, атлантизъм, неоосманизъм, НАТО, ЕС, Русия, балканска геополитическа хоризонтала.\nСъвременната история на взаимоотношенията и Македонският въпрос\nОще при заселването на славянското и българското население на Балканите започват и първите взаимни контакти. Импулсите за създаване на средновековна държава са по-развити в българския корпус и тя се създава по-рано. Наред с Византия, България става най-значимата балканска държава. По времето, когато възниква ранната сръбска държава, България е в своя зенит. Оттук и силните български политически и културни влияния в Сърбия през IX-X век. По-късно, паралелно с намаляването на българското влияние, расте влиянието на Сърбия на Неманичите. Макар между Сърбия и България да се стига често до сблъсъци, взаимоотношенията през XII-XIV век имат и свой възход. През този период се засилва сръбското влияние в България.\nПадането под османска окупация ще остави големи последици в развитието на двата народа и двете страни. Загубва се политическата самостоятелност и се увеличава икономическата зависимост. С премахването на Търновската патриаршия се разрушава и църковната автономия в България. Мнозинството от българските свещеници и образовани хора имигрира към останалите християнски страни.В това отношение положението ще се влошава от последователните опити на Римокатолическата църква да разшири влиянието си сред българите. В средата на XVII век се създават римокатолически архиепископии със седалища в София и Силистра. Българските интелектуалци и свещеничеството ще засилят трудната си битка за възстановяване самостоятелността на църквата една през първата половина на XIX век. Това те ще постигнат окончателно в 1870 година.\nВтората половина на XIX век донася пълно възстановяване на сръбската и българската държавност, но и първите проблеми в двустранните отношения. До най-голямата криза се стига в 1878 година, когато със Санстефанския мир се създава „Велика България“, която не трае дълго. На Берлинския конгрес биват установени Княжество България и Източна Румелия под отоманско управление. Изплашена, че България може да представлява стабилен руски съюзник на Балканите, тайната дипломация на Австроунгария установява близки връзки със сръбския двор. Княз Алексъндър Батенберг ще реализира стремежа си към обединение de facto в 1885 година с провъзгласяване на съединението на Княжество България и Източна Румелия. Подтикнат от Виена, сръбският крал Милан Обренович без каквато и да било пряка необходимост и ясни военни цели, обявява война на България в 1885 година, която губи с поражението при Сливница. Въпреки това, до Първата балканска война сръбско-българските отношения се подобряват, особено след преврата в Сърбия в 1903 година. Голяма роля във всичко играе Русия. С руска помощ се подписва през март 1912 г. сръбско-българско споразумение. То представлява оста на Балканския съюз, около която се сключват съюзнически договори – гръцко-български през май, черногорско-български през юли и сръбско-черногорски през септември. Първа Черна гора обявява война на Турция на 8 октомври, а след това заедно и Сърбия, и България на 17 октомври и накрая Гърция на 19 октомври 1912 година.\nВ хода на преговорите в Сърбия се стига до „разногласия между отстъпчивите и неотстъпчивите възгледи за сръбско-българското споразумение. Председателят на правителството Милованович смята, че споразумението с България е conditio sine qua non за съществуването на Сърбия и е готов за отстъпки пред българите, за да се сключи. Водачът на Радикалната партия Никола Пашич, който не е член на правителството, се противопоставя остро и отказва да отстъпи на българите левия бряг на Вардар. Ако не се получи със София, той предлага правителството да опита да се споразумее с албанското движение. В основата на това разминаване лежат два възгледа по отношение на сръбско-българския съюз: като средство за защита от Австроунгария или като оръдие за проникване в Македония“. След победата на Балканския съюз над Турция сръбско-българските отношения навлизат в критична фаза. Днес можем да се питаме дали всичко е могло да бъде другояче, ако Сърбия бе получила излаз на море. Първата военна цел на Сърбия е била свързана със съединяването с адриатическото пристанище Медова през северна Албания. Когато става известно, че от това няма да излезе нищо, сръбските преговарящи настояват да се гарантира на Белград свързването чрез железопътна линия с пристанището Драч през територията на Албания. Едва след като пропада и това, Сърбия се концентрира напълно върху втората военна цел: Вардарска Македония.\nОтношението към Македонския въпрос насочва българската външна политика през следващия половин век. В един момент Британия гарантира на България присъединяването на цяла Македония, само ако влезе в Антантата. Но, като се отдръпва от Русия, цар Фердинанд I се свързва дългосрочно с Германия. Това утвърждава противосръбската позиция на България в двете световни войни. Все пак, голяма част от политическия елит и населението не подкрепя в това Фердинанд. Изборите, състояли се между Втората балканска война и Първата световна война, донасят големи успехи за „широките“ и „тесните“ социалисти и за Българския земеделски народен съюз. Александър Стамболийски остро се противопоставя на нов сблъсък със съседните страни, а политиката на цар Фердинанд нарича „авантюристична“.\nСлед Втората световна война Тодор Живков подобрява отношенията със съседните Румъния и Югославия. „За да укрепи приятелството между двете страни, Югославия се отказва от военните репарации, които България е задължена да плати и не търси връщане на плененото имущество от българската войска“. През този период Йосип Броз Тито планира създаване на „Велика Югославия“, в която да влязат още България и Албания. Захлаждането на отношенията със СССР през 1948 година означава за Югославия автоматично и захлаждане на отношенията с България. Неудобство създава „милитаризацията“ на България. През 60-те години България има еднакъв брой войници с Румъния при три пъти по-малко население. Сърдечни отношения биват установени след 80-те години. По времето на Желю Желев Югославия и България подписват няколко важни двустранни споразумения и създават благоприятна правно-политическа рамка за качествено развитие на отношенията. За съжаление, войните в бивша Югославия в началото на 90-те отлагат пълното прилагане на договореното.\nМакедонският въпрос ще обременява сръбско-българските отношения и през периода на комунизма. Поради две причини, България бе първата държава, признала обявената независимост на Македония. Първо, това гарантираше, че Македония ще бъде политически по-отдалечена от Сърбия. Второ, за голям брой българи това бе „тактически ход“. За тях македонската идентичност е регионализъм, част от по-широкия български етнически корпус и естественият процес е бил Македония да се „върне“ към България. Затова България признава новосъздадената македонска държава, но отказва да признае македонците като нация. Тук са скрити семената на новите проблеми. По време на коунистическия период македонците имаха собствен народотворчески процес. Дори политически партии като ВМРО-ДПМНЕ, които се обявяваха за тясно сътрудничество с България, не бяха настроени да разсъждават извън рамката, утвърдена в комунистическите времена. За политиците и обществеността в Скопие македонците са нация и с независимостта се продължава процесът на завършване на народотворчеството. Самостоятелна Република Македония „продължи нататък“, тя не желаеше да се „връща“ под българска политическа и културна закрила.\nТова става причина възловият проблем на България – Македонския въпрос- да не бъде свързван с позицията на Белград, а с позицията на Скопие. Македонските власти дори ще повдигнат и въпроса за положението на македонското национално малцинство в България, а в търсенето на исторически корени ще отидат далеч в античните времена. В туристическите брошури Македония е представена като „люлка на цивилизацията“, международното летище е наречено „Александър Велики“, в центъра на Скопие са издигнати монументален паметник на Александър Велики и триумфална арка, а сградите на публични учреждения се строят в „македонски античен“ стил. Това предизвиква доста полемики вътре в Македония, а консенсус по това кое представлява „стълбове на националното идентифициране“ все още не съществува. Македонският народотворчески процес все още не е завършил, а в условията на глобализация, когато националните идентичности отслабват, това предизвиква и по-слаба връзка на отделните лица с колективната идентичност. Прочее, контекстът на българо-македонските отношения потвърждава изложената теза.\nБез съмнение, геополитически Македония има голямо значение и за Сърбия, и за България. Анализирайки Балканския полуостров, Йован Цвиич прави извод, че съществуват две географски области от особено значение. Първата е Централна област, а втората – Териториално ядро като възлова точка на Централната област. Централната област е разположена в четириъгълника София-Ниш-Прищина-Скопие. Тя не е геометричен център на Балканите, но е „истинското му сърце в комуникационен, военно-стратегически, политически и културно-цивилизационен смисъл“. Териториалното ядро представлява пространство, което обхваща по-широкия регион на Скопие, вкл. Скопска Черна гора, Водно, Куманово и сръбския Буяновац. Агломерацията на главния град на Македония е Териториалното ядро на Балканите и това е още едно основание, поради което Македония е „военно-географски и геостратегически много важна за регионалните сили (Германия, Турция) и за съседите“.\nРешаването обаче на Македонския въпрос в началото на XXI век не зависи само от позициите на Сърбия и България. През последните две десетилетия вследствие на етническата (македонско-албанска) нетолерантност Македонският въпрос е в значителна степен интернационализиран и „излиза“ от регионалните рамки. Като страна „без стратегическа дълбочина и опора“ Македония е принудена да се свързва трайно със „стратегически партньор“ и да се присъединява към военни съюзи. Така САЩ станаха фактически гарант за спазване на конституционно-правната система на Македония и нейната политическа стабилност. Поради това, Македонският въпрос ще се решава според интереса на САЩ. Съединените щати имат голямо маневрено пространство за манипулиране на сръбските, българските, албанските и гръцките интереси в Македония по начин, който им е изгоден. Трябва да се има предвид, че – без оглед на интересите на САЩ – днешна Република Македония е продукт на крехко равновесие между силите на Балканите. Затова за Сърбия и България запазването на Македония в съществуващите граници представлява един от приоритетите . Вместо дълга едновековна подозрителност и недоверие, Сърбия и България могат да създадат по Македонския въпрос база за бъдещо сътрудничество.\nПромените в структурата на световната политическа система, предизвикани от разпадането на двуполюсния свят, оставят последици и на Балканите. България трябва да търси ново място в системата на международните отношения, а комунистическа Югославия става поприще на голяма гражданска война. Началото на перода на „преход“ е труден и поради икономически неблагополучия. Войните започнаха, а икономическите санкции на ООН ускориха икономическия колапс на Сърбия. България бе също драматично засегната от санкциите, наложени против СР Югославия в 1992 година. Прекъснат е целият сухопътен, железопътен и речен транспорт между България и западните страни. В същото време политиката на редуциране на отношенията с Русия нанася големи икономически загуби на България. До пълен срив на икономическата система (който включва и хиперинфлация) Сърбия стига в 1995 година, а България две години по-късно.\nВ България това предизвиква социално напрежение и ускорява нейното свързване със Запада. България още преди това изразява стремеж да влезе в ЕС и НАТО. Отношенията със съседите са сложни. В Югославия бушува гражданска война, напрегнати са и гръцко-турските отношения. Влизането в ЕС и НАТО изглежда като спасително решение. За бързото приемане на България и Румъния се застъпва и Гърция. Формираната „Инициатива 2+2“ трябва да амортизира все по-голямото влияние на Турция на Балканите.\nСлед 1997 година това става и единственият възможен дългосрочен път. Така България остава без алтернатива, което може да се окаже лошо в бъдеще. Две неща повлияват върху създаване на „безалтернативния път“. Първо, „връзването на лева за германската марка послужи като трансмисия за контрол на паричните потоци и лихвената политика; за данъците, заплатите в публичните служби, за социалната и икономическата политика решава Валутният борд. Парламентът и правителството предварително се освобождават със закон от всяка отговорност; всички парламентарни партии гласуват за създаване на този монетарен орган. Това всъщност означава прехвърляне на пълномощията за вземане на решения и провеждане на важни икономически мерки върху орган, контролиран от МВФ“. Второ, България бързо и рязко редуцира политическите си отношения с Русия. Това се тълкува като необходим ход, който доказва държавната самостоятелност във всяко отношение. България на практика си нанася вреда. „Абсолютното отхвърляне на Русия като потенциален съюзник и едностранното ориентиране към Запада водят до проста подмяна на съветския диктат с прозападната идея, с което е унищожена самостоятелността на външната политика на България“.\nБез съмнение, България има определена изгода от членството в ЕС и НАТО. Погледнато от друга страна, тя е в твърдата прегръдка на тези две организации с малко или никакво влияние върху цялостната политика на ЕС и НАТО. Резултатът от всичко това е, че днес България се намира в геостратегическата орбита на САЩ и е напълно икономически зависима от ЕС.\nРазвитието на отношенията на Сърбия с ЕС и НАТО протича съвсем различно. Двете организации са активни в решаването на югославската криза и са на ясни антисръбски позиции. Някогашната политика на Югославската комунистическа партия за „слаба Сърбия – силна Югославия“ продължава в изпълнение на водещите членки на ЕС и НАТО. Целта е да се фрагментира пространството, населено със сръбско население, последователно провеждана от 1992 година. През 1995 година над автохтонното сръбско население в Хърватия е приложено най-голямото етническо прочистване в Европа след Втората световна война, докато в периода 1999 – 2008 година „решаването на статута на т.нар. Република Косово“ става един от най-значимите въпроси на международната политика. Погледнато от исторически ъгъл, за западните сили сръбският въпрос е част от проблема, а не част от решението му. Затова към Сърбия Западът прилага по-други критерии. ЕС намери формално основание за разформироване на комунистическа Югославия в „Изводите на Бадинтеровата комисия“, според които се тълкува, че бившите федерални единици имат право на самоопределение. Така вътрешните, междурепубликански граници, бяха провъзгласени за външни, междудържавни граници. Този принцип бе приложен и при получаването на самостоятелност от Черна гора в 2006 година, но не и при въпроса за Косово в 2008 година, когато водещите западни държави признават едностранно провъзгласената независимост на косовските албанци. Разпадането на Югославия все още не е приключило, а след отказа от „Бадинтеровите изводи“ то навлиза в нова фаза.\nСлед 2000 година Сърбия формално напредва в процеса на присъединяване към ЕС. Този напредък обаче, постоянно е обвързван с условия. Последното условие, изпълнено от Сърбия, бе подписването през април 2013 година на споразумение за нормализиране на отношенията с представителите на косовските албанци.Само пет дни след подписването на споразумението докладчикът на Европейския парламент за Косово Улрике Луначек заяви, че „Сърбия няма да може да влезе в ЕС“, докато и de iure не признае т.нар . Република Косово. Поставянето на условия, значи, ще продължи. Поради това, подкрепата сред обществеността за по-нататъшно интегриране в ЕС е малка, макар политическият елит да проявява голям ентусиазъм по този въпрос. Още по-ниска е подкрепата на обществеността за влизането на Сърбия в НАТО. Сърбия е членка на програмата на НАТО „Партньорство за мир“, а извършените реформи във въоръжените сили са общо взето според стандартите на НАТО. В част от политическите структури има готовност да се върви по-бързо в тази посока, а същото насърчават и част от влиятелните медии, финансирани главно от Запад. Причината, поради която само една пета от гражданите подкрепят влизането на Сърбия в НАТО, се крие в близкото минало, в агресията на НАТО против Сръбия и ужасяващите писледици от бомбардирането. От 2007 година в Сърбия все по-често се говори за „политика на военен неутралитет“, а тя е залегнала и в „Резолюция на Народната скупщина за защита на суверенитета, териториалната цялост и конституционния ред в Република Сърбия“ от 26.12.2007 година. Вследствие на натиска, дори и прозападно ориентираният президент на Сърбия Борис Тадич говори за обсъждане на външнополитически алтернативи и четири стълба на външната политика: Брюксел, Вашингтон, Москва и Пекин. От април 2013 година Сърбия е единствената „несъветска държава“, добила статут на наблюдател в Парламентарната асамблея на ОДКС, което е една от стъпките към утвърждаване положението на „военно неутрална“ държава.\nЗа да се смекчи сръбската съпротива против влизането в НАТО, а държавата колкото се може повече да бъде въвлечена в мрежата на зависимости от ЕС, водещите западни страни са обмислили проект за създаване на „Югосфера“. „Югосферата представлява модел на постмодернистка конфедерация, географска цялост, в рамките на която постепенно се увеличава степента на взаимозависимости – политически, икономически, научно-образователни, транспортни – между държавите членки… Чрез огромен брой регионални срещи, форуми, конференции, съвещания по различни теми се оформя всъщност една регионална система. По отношение на законодателните решения, които се вземат, държавите от Югосферата са много по-сходни, отколкото държавите в ЕС, макар Югосферата да не представлява официализирана интеграция“!По такъв начин позицията на Сърбия успешно се контролира от страна на Запада, а съседните страни биват дългосрочно насочвани към антисръбски позиции. За Сърбия това е едно от основанията защо трябва да търси алтернатива и да обмисля нова рамка на сътрудничество с източните съседи.\nСегашното геополитическо позициониране на България и Сърбия се определя от отношението на тяхната политика към ЕС и НАТО. Тъй като е пълноправна членка на ЕС и НАТО, положението на България изглежда по-добро. Но резултатът от пълното включване на България в ЕС и НАТО е и увеличаването на военния контрол от страна на САЩ, и икономическата зависимост от страна на Германия (като най-голямата европейска икономика със все по-подчертани геополитически амбиции). Със споразумение от април 2006 година България постави на разположение на САЩ четири военни бази, а през декември 2012 година властите в София изразиха готовност да дадат възможност за „трайно присъствие“ на американски военни сили на своя територия. България представлява също така и важна локация в американските планове за изграждане на глобална мрежа за контрол при изстрелването на балистични ракети в света. Заедно с Румъния тя би трябвало да участва в проекта за изграждане на американски „антиракетен щит“. Пълното обвързване със САЩ ще означава, че България ще бъде принудена да следва американската политика винаги и навсякъде. С това се губи самостоятелността при вземане на решения. Единственото място, където България може да извлече геополитическа полза, като се опира на могъщия съюзник, е Македония. Първият проблем тук е, че това би конфронтирало дългосрочно България с Гърция и Сърбия. Вторият проблем е, че Македония представлява важно звено и за разширяването на турското влияние във вътрешността на Балканския полуостров. Турция е ключов американски съюзник в един по-широк регион на т.нар. Голям Близък изток. И турските, и американските геополитически цели са свързани със засилването на албанския фактор. Всеки български успех в Македония би бил краткосрочен, би предизвикал от друга страна засилване на ключовите позиции на албанския фактор и по същество би допринесъл за по-нататъшното проникване на турското влияние. При това България би изгубила възможност за взаимодействие със Сърбия и Гърция и в даден момент би останала сама против турските и съвпадащите с тях албански интереси в Македония.\nОткрит е и въпросът за ефекта от пълното и безкомпромисно обвързване на България с ЕС. След влизането в ЕС не се стигна до очаквания икономически ръст и решаване на системните проблеми, които дългосрочно обременяват българската икономика. Бюджетният дефицит се покрива с постоянно задлъжняване, а конкурентността на икономиката е на същото равнище, както и преди едно десетилетие. В периода между 2008 – 2011 година номиналният БНП на България се е движил между 52 – 55 милиарда долара, докато БВП според паритета на покупателната способност е възлизал на 98 – 101 милиард долара. Във всяко отношение скромно. Наред с това се появи и проблемът с миграцията. България е един от европейските рекордьори по отлив на население с ръст на миграцията 2.84 на 1000 души от населението. Вследствие на демографския срив и миграцията броят на населението на България намаля на 7,2 милиона и днес, с 66 жители на кв. км., тя е десетата най-рядко населена държава в Европа.\nУестърнизацията, значи, не даде резултат. Александър Зиновиев посочва как целта на „позападнячването е следната: да доведе набелязани държави до такова състояние, че да изгубят способността за самостоятелно развитие, включвайки ги в сферата на западното влияние, но не като равноправни и еднакво силни държави, а в ролята на сателити или, по-точно казано, на колонии от нов тип. Подобна роля за известно време може да задоволи гражданите на позападнячените страни, но не и повече от това. За тези страни под властта на Запада е предназначена второстепенна и странична роля“. Той обяснява още и защо превръщането на източноевропейските народи в „западни“ не може да бъде постигнато. „Първата причина: налагането на тези народи и страни на отделни белези на Запада (демокрация, пазар, приватизация и т.н.) не означава преобразяването им в част от Запада, защото Западът изобщо не се свежда до тези белези. Западът е огромен и многопосочен феномен, формирал се в течение на много столетия. Втората причина: мястото и ролята на Запада (заемане на „световния престол“) са вече заети и онова, на което най-много могат да разчитат народите, които се позападнячават, е да се окажат в сферата на владичеството, претопяването и колонизацията от Запада и то само в онези роли, които може да им позволи неповторимият Запад“.\nГеополитическото положение на Сърбия е по-тежко от когато и да било до сега. Сръбските интереси са в противоречие с интересите на ключови западни държави, които се стремят към по-нататъшно фрагментиране на сръбското етнопространство. На територията на Република Сърбия съществуват пет активни и едно потенциално геополитическо огнище. Сръбските интереси в Черна гора са в значителна степен застрашени, а Република Сръбска е под постоянен политически натиск и в de facto незащитимо географско разположение. При възможно най-лошото развитие на положението, което можем да си представим, напреженията в областите, обозначени като геополитически огнища, биха нараствали в бъдеще и след десетилетие и половина геополитическото положение на Сърбия би било драматично по-лошо.\nДиаметрално противоположните примери за позиционирането на България и Сърбия показват, че нито пълното отдаване на Запада, нито постоянната конфронтаця със Запада не са ефикасни решения. Поради това е необходимо да се търси рамка, която да донесе на България повече самостоятелност в действията, а за Сърбия да представлява „амортисьор“ пред по-нататъшен западен натиск. Така двете държави биха станали важни геополитически субекти в тази част на Европа. Така биха били дългосрочно защитени интересите им и би могло да се ускори собственото им икономическо и технологическо развитие.\nВърху геополитическото положение на двете страни в голяма степен влияят външни фактори. Поради това и геополитическите цели на Сърбия и България трябва да се разглеждат в светлината на геополитическите цели на глобалните и регионалните сили: САЩ, Русия, Германия и Турция. Влиянието на атлантизма е доминиращо на Балканите. В атлантическите планове Балканите са незаменимо геополитическо звено, което съединява Кавказ (и по-нататък на изток Каспийския басейн) със Западна Европа. Наред с това е необходимо чрез създаването на „геополитическа и геостратегическа дъга“, която да се простира от Черноморския басейн през Егейско море до Триесткия залив, да се направи невъзможно засилването на немското и руското влияние или присъствие в адриатическото и егейското крайбрежие. „Проникването на САЩ (НАТО) се провежда последователно в две посоки като и двете имат изходен пункт в геополитически и геостратегически ключови области на Балканите. Едната е ориентирана от северозапад към югоизток и води към центъра на т.нар. Динарска крепост, докато втората е насочена от юг/югоизток към север/северозапад и долината на Вардар към Централната област на Балканския полуостров, т.е. към самото му сърце – Балканското ядро. Целта е тези два сегмента да се съединят в цялостна балканска геополитическа и геостратегическа дъга. Нейн гръбнак биха били редица опорни пунктове, бази и полигони, лесно достъпни както от Адриатическия басейн (акватория, пристанища и летища на брега), така и от Панонския басейн“.\nПоради това територията на България има огромно значение за атлантизма. България е незаобиколимо звено към източнокавказко-каспийското пространство и в същото време преграда срещу проникване на руски влияния към Югоизточна Европа и източното Средиземноморие. Гледана от ъгъла на „възпирането на Русия“, България е интересна за САЩ поради още нещо. Традиционно добрите руско-български отношения са заплаха за постигане на атлантистките цели. Руси и българи са имали свои политически фази на разбирателство и неразбирателство, на съюзничество и разногласия. По-съществен от политическите фази обаче е геополитическият код. А и русите, и българите – освен че принадлежат към една езикова група – се намират в един цивилизационен кръг – православно-византийския. Тезата на Самюел Хантингтън за възможен „сблъсък на цивилизациите“ показва недвусмислено на чия страна би се оказала България при подобно развитие на събитията.\nСърбите са най-западният елемент от православно-византийско-славянския кръг. Затова атлантизмът и към тях няма доверие.В сравнение с България, единствената разлика е средството, което се използва с цел поставяне под контрол на сръбския фактор. В България атлантизмът използва тактиката на „сътрудничеството“, а в Сърбия тактиката на „конфронтацията“. И в двата случая резултатът от дългосрочното попадане под атлантистки контрол ще бъде един и същ: България и Сърбия ще представляват чисти геополитически обекти. Геополитическите обекти са икономически зависими и военноконтролирани територии и е излишно да се говори за възможности за развитие и стабилизиране на икономическата и социалната действителност. Невъзможността за развитие произтича и от самата геоикономическа структура на западния модел. Още преди четири десетилетия Иманюъл Уолърстейн различава четири сфери на световната икономика: метрополии (САЩ, Канада, Великобритания, Германия, Франция, Холандия), полупериферия (средиземноморските държави), периферия (източноевропейските страни) и останалата част от света. В геоикономическата постановка на западния модел Балканите са предопределени за периферия, от което произтичат редица последствия. Затова двувековното налагане на тезата за безалтернативното европейство на балканските православни не даде очаквания резултат. Българите и сърбите трябва да предприемат преоценка на собственото си положение в исторически контекст. На първо място това предполага преоценка по отношение на Запада или още по-конкретно – по отношение на атлантизма.\nВърху началото на преоценката също така ще оказват влияние бъдещите промени в структурата на световната политическа система. Атлантизмът се опитва да насочи извършващата се трансформация от еднополюсна към многополюсна система по посока на създаване на здрави оси между глобалната империална сила (САЩ) и редица регионални субимпериални сили (Япония, Австралия, Саудитска Арабия, Турция, Полша, Чили). На Балканите това води до съвсем ново поставяне на Турция. За Ахмет Давутоглу, един от идеолозите на неоосманистката геополитическа концепция, географската дълбочина на новото стратегическо проникване на Турция е идентична с географската дълбочина на някогашната Отоманска империя. За неоосманизма съюзници са: помаците, албанците, турското малцинство в България и Македония и босненските мюсюлмани. С цел обединяване на мохамеданския фактор Турция насърчава създаването на Евразийски ислямски съвет в 1995 година, който обединява ислямските общности на Балканите, Кавказ и Средна Азия.\nАмбициозните планове на неоосманизма не могат да бъдат осъществени без опиране на по-силни съюзници. Историята се повтаря и Турция намира съюзник в атлантизма. Като членка на НАТО Турция е важна опора за действията на САЩ в Близкия Изток – Ирак, Сирия и Иран. В замяна Турция получава възможност да засили влиянието си на Балканите. Посоката на засилване на неоосманисткото влияние се движи от изток и се простира на юг към България, областите, населени с турци и помаци, а на запад продължава към територията на Албания, Централно Косово, Северна Черна гора, Рашка до Централна Босна. Незаобиколимо звено в съединяването на източната и западната зона е Македония. С оглед на това, че неоосманизмът гледа на албанците като на важни партньори и че в Македония има и значително турско малцинство, Турция вече има открит път за реализиране на геополитическите си цели. На това се основава и предишната ни теза, че геополитическото положение на България само привидно изглежда по-добро. Атлантизмът насочва България към формиране на балканска геополитическа хоризонтала чрез засилване на отношенията с Македония и Албания. Поради тази причина, България неочаквано бързо през март 2008 година взе решение за признаване на т.нар. Република Косово. Все пак хоризонталното насочване на България не е никаква стратегия, а тактически ход. С него се отслабва дългосрочно позицията на държавата и България се ориентира към неоосманизма.\nОт друга страна, с пълното потапяне в Югосферата Сърбия губи всякаква възможност за самостоятелни действия. При такива обстоятелства опитите на Сърбия да подобри собственото си положение по какъвто и да било начин биха довели автоматично до разпалване на едно от активните геополитически огнища. Това са причини, поради които за двете страни се налага като решение опитът за съгласуване на дългосрочните цели. За България здравата връзка със Сърбия означава алтернатива на попадането под неоосманистката зона на контрол. За Сърбия разширяването на областите за сътрудничество с България означава алтернатива на неблагоприятното потъване в Югосферата.\nПотенциалът на един българо-сръбски геополитически съюз е огромен. По този начин се създава геоконтактна зона дори между четири направления по суша: 1. югоизточно, което се простира към Мала Азия и Босфора; 2. североизточно, което с влашко-молдавската хоризонтала се простира към Украйна и южната част на Русия; 3. северозападно, което през Панонската низина се простира към Средна и Западна Европа; 4. югозападна, която по долините на Дрина, Лим и Морача се спуска към адриатическата акватория. Българо-сръбската геополитическа ос има и отлична морска позиция. С нея България засилва своя черноморски геополитически вектор, тъй като съюзничеството със Сърбия от западна страна получава нужната стратегическа дълбочина. Сърбия получава нова възможност за разширяване и укрепване на собственото си влияние в черногорското крайбрежие, което дава възможност за създаване на черноморско-адриатически коридор Бургас – Бар. По трасето на подобен коридор, който се простира от Бургас през Пловдив, София, Пирот, Ниш, Крушевац, Кралево, Чачак, Златар, Биело поле и Подгорица до Бар вече има изградена железопътна инфраструктура, както и шосейни връзки със задоволително качество.Инфраструктурата би трябвало да се модернизира, а заедно с това да се обсъди и изграждането на регионален газопровод по това трасе, който би се опирал на проектирания „Южен поток“. Така един коридор с дължина 1050 км би станал едно от най-важните стратегически направления на Балканите и би представлявал алтернатива на проектите през Босфора и Дарданелите, както и на тези през нестабилните от гледна точка на сигурността области по източно-средиземноморското крайбрежие. По такъв начин българо-сръбският съюз би станал привлекателен и за Черна гора и Македония. С това оста Белград – София бързо би се трансформирала в „балканска четворка“. Включването на Македония в този проект ще възникне всъщност като решение от само себе си. Поради това, Белград и София трябва да развият и специален вид отношения с Гърция. Като необходимост също така възниква и потребността от установяване на извънстандартни отношения с Румъния, с което много по-добре би могъл да се оползотвори потенциалът на Дунав. В крайна сметка би могло да се разгледа и включването на Гърция и Румъния към споменатата ос. Все пак трябва да се има предвид, че от историческа гледна точка Гърция е важно звено в таласократичните геополитически планове за контрол над Средиземноморието. Трябва да се има предвид също така и средноевропейският вектор в геополитическото положение на Румъния, който в определена степен я дистанцира от Балканите. Вратата за Гърция и Румъния би трябвало да остане отворена, но да се вземат под внимание тези ограничения.\nС реализирането на изложеното по-горе България и Съърбия стват значими геополитически субекти, способни не само да се противопоставят на неблагоприятното влияние на неоосманизма, но и сами да решават собствената си съдба, да ускорят технологичното си развитие и дългосрочно да се стабилизират икономически. Новата геополитическа цялост се очертава и като потенциална югозападна врата за трансфер на евразийските интереси към Европа и Средиземноморието, което дава редица привилегии.\nОстава въпросът: възможна ли е такава развръзка? И, ако е възможна, как да бъде осъществена? Унгарският философ Гашпар Миклош Томаш предупреждава, че сегашната икономическа криза не е като всички други преди нея. Защото тази криза показва, че „вътрешните резерви на капитализма са изразходвани“. Сръбският икономист Небойша Катич, анализирайки икономиките на източноевропейските членки на ЕС, констатира, че БВП на Латвия, Литва и България през 2009 година се равнява на онзи от 1989 година, докато средногодишният темп на растежа на БВП в Унгария, Естония и Румъния е под средния годишен приръст по времето на комунизма. Приблизително същият приръст, както по времето на комунизма, са имали Чехия, Словакия и Словения, а единствено Полша е постигнала по-голям годишен приръст на БВП, отколкото през комунистическия период. Лошите икономически резултати са покривани с постоянно зъдлъжняване. Катич сочи, че само три от балтийските държави – Литва, Латвия и Естония, чието общо население е по-малко от това на Сърбия, дължат над 100 млрд долара. През последните две десетилетия общият дълг на източноевропейските членки на ЕС се е увеличил с невероятните 10 пъти и сега страни с общо около 100 милиона население дължат 850 млрд долара (за сравнение трябва да кажем, че това е повече отколкото дължат заедно Мексико, Бразилия и Аржентина с 340 милиона население). България и Сърбия могат да продължат по пътя,който им е утъпкан от атлантизма. Лесно е да се предположи каква съдба ги очаква в края на този път. Значи, трябва да се търси алтернатива на съществуващото положение.\nЗа начало е важно да се разширява двустранното сътрудничество във всички сфери, в които това е възможно. Българското членство в НАТО и ЕС, както и постоянният контрол над Сърбия от страна на тези две организации, са ограничаващ фактор в реализирането на двустранните цели. Първо, необходимо е да се избягва всякакъв вид конфронтация (като, например, българското признаване на едностранно обявената независимост на косовските албанци). Второ, желателно е да се съгласуват позициите около Македония. България и Сърбия трябва да бъдат гаранти за запазването на Македония. Македония може да стане стълб на българо-сръбското сътрудничество. Трето, от взаима полза е засилването на търговския обмен. Увеличаването на обема му би довело бързо и до извода, че са нужни съвместни инфраструктурни проекти, което още повече ще укрепи двустранните отношения. Четвърто, би било добре да се насърчава все по-голямото научно сътрудничество и културният обмен. Потенциалът в тази област е огромен, но слабо използван. Пето, започнатите вече проекти във военното сътрудничество трябва постепенно да се разширяват. В интерес и на двете страни е това сътрудничество постепенно да обхване и военно-промишления комплекс. Шесто, трябва да се използва и проектът „Южен поток“ за взаимно сближаване и съобразно с това за съвместно определяне на целите в областта на енергийната сигурност.\nТрансформацията на световната политическа система предизвиква „тектонични поражения“ в международните отношения. Намираме се в етап на брутализиране на реалполитиката, при което големите геополитически играчи ще предприемат решителни ходове, изключващи преходни решения. При такива обстоятелства за България и Сърбия се поставя въпроосът: дали желаят да бъдат статични геополитически обекти или да се опитат да се преборят за позиция на важни регионални геополитически субекти? Със съвместни действия двете страни могат да се превърнат в незаобиколим фактор във всички сметки на великите сили. Това би помогнало и за създаване на по-добро обкръжение от гледна точка на сигурността, а и за търсене на ново, по-добро място в системата на континенталното разделение на труда. Което би довело до значително подобряване на геополитическото положение на двете държави.\nПревод от сръбски език: Марко Марков\nС времето, поради слабите резултати, седалището на архиепископията е преместено от Силистра в румънския град Бъкау: Jan Rychlik, Mezi Vidni a Carihrdem I. Visehrad, Praha, 2009, стр. 73-76.\nПовече за това в: Кръстьо Манчев, История на балканските народи (XIV–XX век): От османското нашествие на Балканите до края на Първата световна война. Парадигма. София, 2001.\nСпоразумението, подписано между Сърбия и Австроунгария в 1881 г. е наречено „Тайна конвенция”. Географското разположение на България, езиковата и религиозна та близост я предопределят за стратегически партньор на Русия на Балканите. За да се разбере по-добре тогавашната обстановка може да бъде цитирана Маргарете Субер, която пише, че новосъздадената българска държава е наричана сред западните кръгове „Стария Иван”(Margaret Suber, Malet ar Bulgarien. Fabel, Stockholm, 1964, стр. 15).Макар преди това отношенията със Сърбия да не са блестящи, Виена прави всичко, за да въвлече Сърбия в своята орбита и да я направи противотежест на засилването на руското влияние на Балканите.\nВеликите сили намират решение как да признаят съединението на България, при това без да нарушат решенията на Берлинския конгрес: султанът се задължава да назначи български княз за генерал губернатор на Източна Румелия за период от пет години. След изтичането на петгодишния период, актът е трябвало да се поднови, което означава българският княз на практика да бъде доживотно назначен за генерал губернатор на Източна Румелия.\nПодготовките за обединение на България в 1880 г. и държавният преврат година по-късно, будят страх у определени кръгове в Сърбия, че събитията ще се развият неблагоприятно за сръбските интереси, което насочва крал Милан още повече към Австроунгария. Повече в: Самарджич, Момир, Политиката на Сърбия към България и тайната конвенция от 1881 година (на сръбски език),Зборник Матице српске за историjу, бр. 71-72, год. XXII, Нови Сад, 2005, стр. 29-42.\nИсториjа српског народа, том VI, кн.I, Београд, Српска книжевна задруга, Београд, 1994, стр. 186.\nРепублика Македония провъзгласи независимост на 8.09.1991 г., а България я признава на 15.01.1992 година\nЗа това може да се прочете повече в статията(MattewBrunwasser, ConcernsGrowaboutAuthoritarianisminMacedonia, The New York Times, 13. 10. 2011).\nЗа използването на символи в изграждането на национална идентичност и потребността от консенсус по въпроса виж: Heinz-Gerhard Haupt, Charlotte Tacke, „DieKulturdesNationalen. Sozial-und kulturgeschichtliche Ansatze bei der Erforschung des europaischen Nationalizmus im 19. und 20. Jahrhundert”. Hardtwig, W.; Wehler, H.-U.: Kulturgeschichte heute. Gottingen, 1996, стр. 270-273.\nМилош Кнежевич, Геополитическа мозайка. Институт за политически изследвания, Белград, 2011, стр. 123. (на сръбски език).\nJan Trapans, Philip Fluri, [ed], Defenceand Security Sector Governance and Reform in Southy East Europe, Volume II: Macedonia, Moldova, Rumania. GCDCAF, Geneve, 2003, стр. 26.\n„Инициативата 2+2” на НАТО предполага приемането на две нови балкански членки в НАТО – България и Румъния – наред с двете „стари членки” Турция и Гърция.\nБез оглед на различните интерпретации на президента на Сърбия Томислав Николич и на премиера Ивица Дачич, че с това споразумение Сръбия „не е признала Косово”, от формално-правен аспект е ясно, че става дума за т.нар „фактическо” признаване. Сърбия прие институциите на т.нар. Република Косово и се задължи да не пречи на Прищина в процеса на по-нататъшната евроинтеграция. Все пак, наред с всичко, остава валидна и Резолюцията на СС на ООН 1244, в която на три места в текста се гарантира на Сърбия „териториален суверенитет и цялост”. Поради това може да се твърди, че Сърбия не е „окончателно”, т.е. defacto, признала т. нар. Република Косово.\nЗа становищата на Улрике Луначек виж повече в изданието на всекидневника „Блиц” от 27.04.2013 г. Достъпно и на http://www.blic.rs/vesti/politika/380043/Lunacek-Srbija-nece-moci-u-EU-bez-priznanja-Kosova\nВероятно най-големите последици от бомбадировките на НАТО над Сърбия са свързани с използването на муниции и средства с обеднен уран. В следствие на това ръстът на злокачествените заболявания , левкемия и стерилитет е най-голям в Европа.\nДушан Пророкович, „Защо трябва да размисляме за нови съюзници”. Фонд „Слободан Йованович, 24.08.2012. (на сръбски език). Достъпно на: http://www.slobodanjovanovic.org/2012/08/24/d-prorokovic-zasto-moramo-razmisljati-o-novim-saveznicima\nТова е амбициозен проект на САЩ в доста напреднала фаза на реализация. Трябва все пак да обърнем внимание, че съпротивата на Русия е голяма и че тези мерки могат да дестабилизират напълно Източна Европа. Полша започна сама да реализира проект за създаване на собствен противоракетен щит, съвместим със системите на САЩ. Впоследствие Русия обяви, че ще инсталира подобна система в Калининградска област. Кантрамярка на установяване на американското присъствие в черноморската област също така бе бързата руска военна операция в Абхазия и Южна Осетия през август 2008 г. Може да се предпооложи, че в бъдеще всяка американска стъпка в тази област ще бъде съпроводена и от една руска. По думите на вицепремиера на Русия Дмитрий Рогозин планът на САЩ е чрез разполагане на поредица от (анти)ракетни системи в определени географски области да придобият фактически монопол в бъдеща ракетно-ядрената заплаха.\nДанните са взети от сайта CIAWorldfactBook. Достъпнона: www.cia.gov/library/publications/the -world-factbook/geos/bu.html\nЗа интереса на атлантизма да попречи на свързването на Русия и Германия, а и в същото време колкото се може по-далеч да ги „изтласка“ от брега на Средиземно море, пръв пише Халфорд Макиндър, а по тази тема може нещо да бъде извлечено и от трудовете на Збигнев Бжежински и Джордж Фридмън. Тази цел на атлантизма сочи и руският теоретик Александър Дугин. Повече виж в: Halford Dz. Makinder, Demokratski ideali i stvarnost, Metaphysica, Beograd, 2009; Zbigniew Brzezinski, The Grand Chessboard. American Primacy and it’s Imperatives. Basic Books, New York, 1997.;George Friedman, The Next 100 Years: A Forecast for 21st Century. Doubleday Publishing Group, New York, 2009.; Александър Дугин,Основи на геополитиката. Геополитическото бъдеще на Русия. Екопрес, Зренянин, 2004.( на сръбски език).\nМиломир Степич, „Балканите – какво всъщност иска Америка”. Сръбският въпрос-геополитически въпрос. Янтар група, Белград, 2004р стр. 211-212. (на сръбски език).\nЗа сблъсъка на цивилизациите виж:Samuel P. Huntington, The Clash of Civilizations. Simon&Schuster, New York, 1996.\nСпоред твърденията на югославския комунистически ръководител Милован Джилас, Й. В. Сталин до голяма степен е съзнавал, че западните морски сили няма да смеят да оставят Гърция под комунистическо влияние, тъй като така биха изгубили контрола над Средиземноморието. Затова те насочват Сталин да „укроти” комунистическата революция в Гърция, тъй като другата алтернатива би представлявала пряк сблъсък между СССР от една страна и Великобритания и САЩ от друга, ако директно подпомогне утвърждаването на комунистически режим в Атина. Повече в: Милован Джилас, Разговори със Сталин, Книжевне новине, Белград, 1990, стр. 51-119. (на сръбски език).\nВ интервю от 22.10.2011., публикувано в портала www.168ora.hu\nShort URL: http://obshtestvo.net/?p=8566\nPosted by Общество. Нет on ян. 20 2014. Filed under Айсберг. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0. You can leave a response or trackback to this entry


Дневен хороскоп за зодия Стрелец - 12 юни 2014 година - AstroData.bg\nХарактеристиката за четвъртък е много силна относно реализацията на делови цели, парични печалби и лични ангажименти, като във всички случаи става дума за пълноценно осъществяване на онези от тях, които предварително сте планирали. Бъдете внимателни! Възможни са нещастни случаи. С част от тях ви свързват делови отношения и нови проекти, които могат и да бъдат осуетени, ако преминете границите на добрия тон. Други ще вземат решения, свързани със семейството и разширяване на дома, предвид растящите нужди на фамилията. Прибързаните сега действия могат само да ви навредят, може да се окажете лесна плячка на изпечени мошеници и да бъдете измамени. Работата с пари носи риск, както и желанието ви да поставите всеки на мястото му.


Първите ни впечатления от Dell Alienware 15 с GeForce GTX 965M\nFrom: Росен Пандев 02 Apr 2015 / 13:11\t | 3 Прочетено 5,530 пъти\nAlienware 15 е лаптоп, който кара много геймъри да тръпнат по него. Това е бюджетната версия на известната Alienware линия, но някак си не се усеща такава. За цената на машината, която е около 3600 лева (в зависимост от конфигурацията), получавате Intel Core i5-4210H процесор и новата GeForce GTX 965M видеокарта. Все пак същият, а дори и по-добър хардуер може да бъде открит и в по-евтини модели. Може би ще попитате какво прави Alienware 15 толкова специален? Като за начало, това е специален тип геймърски лаптоп с най-добрата охлаждаща система. Той също така притежава радващ окото футуристичен дизайн, който със сигурност ще изкуши геймърите. Кой не иска да отиде на LAN парти с добре изглеждащ звяр като този?\nAlienware 15 идва в голяма кутия с Alienware лого в горната част, която ви напомня, че сте си купили нещо наистина специално (и скъпо). Alienware 15 изглежда точно като това, което бихте очаквали от един Alienware лаптоп.\nНека започнем с капака на ноутбука – той има анодизирано алуминиево покритие с агресивно изглеждаща декорация и LED светлини, които могат да си променят цвета, благодарение на предварително инсталиран софтуер. Горната част на капака разполага с известното Alienware лого, което задно осветено, а долните ъгли са леко извити, добавяйки изтъкнат стил на машината. Долната част на шасито е основно пластмасова с големи отвори, които могат да се използват с външна охлаждаща подложка, ако ще “мъчите” машината с продължителен тежък гейминг. Решетъчните покрития са направени от метал, който ще добави някои добри охлаждащи свойства.\nСтраничните части на машината са малко по-обемисти, но това е съвсем нормално за един мощен геймърски лаптоп, особено когато той е от Alienware семейството. Ноутбукът има профил от 34 милиметра с плоски ръбове и всички портове, от които се нуждаете – LAN, 2x USB 3.0 и четец на SD карти отдясно, както и DC порт за зареждане, още два USB 3.0 порта и комбиниран 3.5мм жак за микрофон и слушалки отляво. На разположение са още HDMI 1.4 порт и Mini-Display порт, които ще откриете в задната част. Една от най-интересните функционалности е Alienware Graphics Amplifier портът, но повече за него ще откриете в раздела за хардуер, по-долу.\nНа гърба на машината се намират основната решетъчна преграда за разпръскване на топлината, а в предната част има няколко LED светлини. Интериорът на машината изглежда някак “old school” с някои футуристични дизайнерски елементи. Например, дизайнът на калавиатурата изглежда като нещо от миналото, но все още осигурява комфорт при писане и дълга стъпка на бутоните. Може да се възползвате и от пет програмируеми макро бутона от лявата страна на клавиатурата. Изненадахме се от тъчпада, който има собствена LED подсветка и изглежда като нещо от фантастичен филм. Той светва, когато го докоснете, а също така е доста чувствителен и приятен на допир. Левият и десният бутон са отделни и разполагат с мека и удобна повърхност. Power бутонът е нещото, което най-много харесахме, заедно и с Alienware логото, чиято LED подсветка може да променя цвта си. Всъщност цветът на почти всичко може да бъде променян поотделно, а клавиатурата дори има 4 различни зони на осветяване.\nКато цяло дизайнът изглежда функционален и добре замислен, въпреки голямото шаси, но най-малкото можем да очакваме отлично охлаждане на вътрешните компоненти.\nAlienware 15 се предлага в няколко различни конфигурации. Моделът, който притежаваме, разполага с Core i5-4210H процесор, но може да го намерите и с Core i7-4710HQ. Видеокартата може да бъде GTX 965M, GTX 970M, R9 M295X или GTX 980M. Въпреки всичко, ако това не ви задоволява, Dell предлага комплект с така наречения Alienware Graphics Amplifier. Това на практика е кутия със собствено захранване, която позволява използването на две видеокарти в SLI или CrossFire режим. Alienware Graphics Amplifier е свързан с ноутбука, като би могъл да донесе десктоп производителност на вашия преносим геймърски лаптоп.\nВариантите на дисплея са два – Full HD (1920 x 1080) с IPS панел или UHD (3840 x 2160) отново с IPS панел, но този път и с мултитъч възможности. Големината на екраните е 15.6 инча по диагонал. Наличното свободно пространство е от 1 TB хард диск до 128GB SSD или комбинация от 256GB M.2 SSD + 1TB HDD. При условие, че батерията е 8-клетъчна с капацитет от 92Wh, не можем да очакваме твърде много от гладен за енергия хардуер като този.\nDell Alienware 15 има капак, придържан от два винта. Той лесно може да се премахне, давайки ви достъп до хард диска, RAM паметта, както и M.2 SATA слота. Това е голям плюс, но ако желаете да почистите вентилаторите, то вероятно ще се наложи да занаесете машината на техник. Достъпът до останалите части на ноутбука е доста труден.\nIntel Core i5-4210H (2-ядрен, 2.90 – 3.50 GHz, 3MB кеш) / Intel Core i7-4710HQ (4-ядрен, 2.50 – 3.50 GHz, 6MB кеш)\n15.6-инчов (39.62 см.) – 1920×1080 (Full HD), IPS матов, 15.6-инчов (39.62 cm) – 3840×2169 (UHD), IPS матов\nвградена Full HD (2.0MP) камера\n8-клетъчна литиево-йонна (92 Wh)\n03 Apr 2015 at 16:54\nЗащо при вас е 3200 лева,след катов сайта на дел е 2600 лева(1300 евро) ?\n03 Apr 2015 at 20:21\n3600 e 🙂\n21 Sep 2015 at 15:37\nLOL dat price…


Босия :: ГРАЖДАНСКО ДВИЖЕНИЕ „ДНЕС”-СОФИЯ. ПРОГРАМА И ПЕРСПЕКТИВИ\n25.01.2011 17:59 - ГРАЖДАНСКО ДВИЖЕНИЕ „ДНЕС”-СОФИЯ. ПРОГРАМА И ПЕРСПЕКТИВИ\nПрочетен: 996 Коментари: 0\tГласове:\nМакар, че рухването на комунизма в България беше преди 20 години за това време нещата постепенно се върнаха в изходната точка. Анализът показва, че политическият театър успя да заблуди голяма част от нашето общество и то доброволно се отказа от правата и задълженията си. Бяха изградени квазипартии и квазинеправителствени организации, които приспаха българина и дадоха възможност на определена организирана група да си възстанови монопола на политическата власт и да обязди изцяло икономическата. Приказките за завършилия преход имаха за цел да примирят хората със статуквото. Истината е, че преходът тепърва започва. Дирижираното създаване на послушни политически партии, неправителствени организации и медии приключва. За това голяма заслуга имат узряването на интелигенцията, както и външният натиск, който упражняват европейските структури. Моментът е твърде удобен за създаване на граждански сдружения от най различен тип, за да поставят властите под контрол. Това, разбира се, няма да мине без съпротива. Напротив, Ще има тежки битки за изземването на контролните функции от страна на политическите и държавните структури, ще има медийните провокации и компроматни войни. Ако програмата на гражданското движение е сериозна, обмислена и реалистична, създаването на гражданско общество е твърде възможно. За тази цел трябва правилно да се оценят изходната точка, крайната цел и да се трасира пътя, средствата и хората, можещи и силно желаещи да обуздаят политическите свинщини на партиите, озаптяване на олигархията и поставянето на медиите в полза на обществото чрез обществен диалог. Трябва да се създаде една обществена академия, където да се обсъжда създаването на едни нови правила, на един нов морал, който да промени манталитета на българина в посока на една модерна демократична държава. Това няма да бъде комунистическото АОНСУ с насаждане на идеологически норми и прикрити цели. В основата на тази академия трябва да стоят принципите на различност, многообразие на мненията и търсене на общите цели. Комунистите насаждаха, че в основата на държавата стои класовата борба. Времето категорично доказа пълната несъстоятелност на тази теза. В основата на държавата стои класовото сътрудничество, ако придадем едно друго, много по-широко значение на думата „класа”. На времето, когато създавах „Подкрепа” съзнателно отделих организацията като профсъюз на хуманитарната, художествено-творческата и инженерно-техническата интелигенция. Целта беше да създам един мозъчен център, който да разработи проекти и програми за създаване на същински политически, неправителствени организации и медии, както това направиха в Полша „КОС-КОР”, а в Чехословакия „Харта 77”. Ние бяхме твърде изостанали в това отношение и нямахме политическата и обществена култура, за да тръгнем в правилната посока. Едва сега, 20 години след като получихме достъп до реалностите в света и се освободихме до голяма степен от страховете, имаме възможност и шанс да тръгнем в посока на гражданското общество. Това съвсем не е бърз и лесен процес. Създаването на движение е най-удачната форма да се обединят българите с различни политически пристрастия и икономически възможности. Намирането на общите идеи показва посоката на развитие. Разбира се, това ще бъде използвано от някой да посее раздор в движението, защо то неминуемо ще изземе голяма част от властта на политиците, а именно в частта на прозрачност и контрол. Друга част от членовете на движението ще го използват за политически трамплин. В това няма нищо лошо. В крайна сметка змията хапе умирайки, защото тя не може да се държи по друг начин. Тя е създадена такава. Що се отнася до хората, които ще влязат в политиката, в това няма нищо лошо, особено ако движението създаде стратегия и програми за изграждането на един нов тип модерна европейска държава и бъдещите политици възприемат тези програми като свои. Създаването на нови партии от програмен тип е неминуемо и по този начин те ще изтласкат сегашните търговски дружества, претендиращи за политически организации. Създаването на такива програми, които ще дадат възможност да се реформира дълбочинно държавата ще стане чрез издирване на интелекта на нацията. Това не е толкова трудно при сегашните комуникации и особено при наличието на интернет и възможност за групово обучение, полемика и активен обмен на практики. Точно там е насочена и един мой проект, който, за съжаление, вече години не може да намери финансиране. Чрез него, за около 3 години ще се създаде национална стратегия и програми за реформиране на държавните институции, административна и съдебна реформа и заедно с това децентрализация на властта. Правата и задълженията на общините ще се увеличат. Ще се намали драстично държавната администрация и ще се създадат общински неправителствени сдружения, които много по-лесно могат да контролират събирането и изразходването на общинските бюджети. Като основни цели и задачи на движението могат да се приемат следните точки. /Разбира се, длъжен съм да поясня, че едно движение трябва да е винаги отворено за нови идеи, инициативи и цели. Още повече, обстановката у нас е динамична и всяка една промяна трябва да бъде уловена, анализирана и доведена до определени действия./\nСъздаване на мозъчен център, който да генерира идеи и да създава стратегии, програми и практики във всички области на държавния и обществен живот. На всяка цена да се работи и с неправителствени институти и организации, които вече съществуват и дават добър продукт.\nНепрекъснат анализ на временното състояние на страната, за да може адекватно да се следи пътя към създаването на една нова България.\nСъздаване на една обществена академия, която да обучава хора като експерти, политици и организатори.\nЗаемане на медийно пространство чрез прес-конференции, организиране на общи празници и протести срещу действия и бездействия на властите.\nАктивни действия за реформиране на БПЦ и другите религии в посока на изграждане на едно интегрирано общество с висок морал.\nРедовно провеждане на конференции във областта на образованието, екологията, съдебната власт, здравеопазването, престъпността, културата и медиите, земеделието, икономиката и т. н. съвместно с държавните и общински институции. Държавните и общински институции ще загубят част от неконтролираната си власт, но резултатите им ще се повишат значително.\nЗа това какъв резултат ще сметна за задоволителен ще разкажа един епизод от мое пребиваване в Италия през 1991 г. Получих покана от Международната федерация за правата на човека да отида на конгрес в Торино. Тръгвайки от България бях помолен от мой приятел да се опитам да съдействам за издаването на визи на български млади оперни артисти да отидат в музикалната академия „Борис Христов” в Рим. Отидох в българското посолство и се обърнах към г-н Кондов, тогава шерже-д,афер, да ми съдейства за срещи с зам министъра на външините работи и шефа на дирекция „Консулска” на република Италия. Нашият дипломат си свърши работата перфектно и след два дни отидох на срещата. Представих се като правозащитник и делегат на конгреса в Торино. Изложих информацията си за малтретирани българи в Италия и шикалкавене от месеци за визите на 9 български граждани, приети в академията „Борис Христов” Казах, че отивам на конгрес и ако не ме удовлетвори решението на италианското външно министерство ще повдигна въпроса на конгреса. Сами знаете, че в България и тогава и сега това би довело нашите институции до бурен смях. В Италия, обаче, се случи друго. Визите бяха издадени за 24 часа, а малтретирането на българи от полицията престана. Това искам да стане и у нас.\nТагове: днес, Гражданско движение, НПО,\nКАФЕНЦЕ ЗА СЪБУЖДАНЕ\nГРЪМООТВОДЪТ „ДОГАН” И ДРУГИТЕ ГРЪМООТВОДИ\nГОЦЕ ЩЯЛ ДА ВЛИЗА В ПОЛИТИКАТА


Как да забавите скоростта с Mindfulness? – Психотерапия онлайн България\nМалък тест: Помните ли какъв вкус имаше кафето тази сутрин? Не? При повечето хора сутрин се включва автопилотът. Затова те често не осъзнават това, което се случва в момента. Когато стоят под душа, в мислите си приготвят кафе, когато пият кафето, си мислят „Трябва да тръгвам“ и така нататък.\nЗакуската със семейството би могла да е толкова хубава, но мислите вече кръжат около планините с документи на работното място. Обедната почивка е заета с планирането на следобяда с децата. А вечер, когато отпуснете краката си върху дивана, мислите са свързани с подготовката за следващия ден.\nКъм това се прибавя и постоянното сравняване с другите. Постоянно проверявате, какво другите имат. Ето, колегата пак има нова кола, съседите пак ще летят до Карибите на почивка – как може изобщо да си позволят такива неща? Такива сравнения могат да сринат настроението и да Ви накарат да се чувствате зле.\nМного хора бързат в живота от една точка в списъка със задачи към друга. И често не са доволни и нямат усещането, че са свършили добра работа. Все пак има една възможност да забавите скоростта: чрез т.нар. осъзнатост (mindfulness). Тя лесно може да бъде интегрирана в ежедневието.\nВ мислите си хората препускат много често или в бъдещето, или в миналото…Затова им убягва точно това, което се случва в момента. Който се научи да живее съзнателно в момента, пази своята психика. Дори няколко осъзнати момента дневно повишават качеството на живот, допринасят за повече удовлетворение от работата и могат дори да предотвратят настъпването на т.нар. Бърнаут – синдром.\n„Осъзнатост“ означава да живеете повече в „тук и сега“, означава да насочите вниманието си към това, което правите в момента. По тази причина е важно да изключите вътрешния автопилот и да спрете въртележката на мислите. Така ще станете по-спокойни и вътрешно уравновесени. Това може да Ви помогне в много ситуации в ежедневието – на касата в супермаркета, в задръстване или в напрегнат ден на работното място. Една типична грешка е мултитаскингът. Много хора вършат на работното си място или вкъщи няколко неща едновременно. По време на работата върху презентацията си проверяват имейлите, сърфират в интернет и обсъждат неща с колеги. Вкъщи гледат новините, вечерят и говорят едновременно по телефона…Сигурно това Ви е познато??\nНикой не може да се справи с Multitasking!\nЕкспертите отдавна са наясно, че нито жените, нито мъжете го владеят. Мозъкът ни не може да се справи, той не е направен за това. Всъщност това непрекъснато превключване напред и назад Ви напряга изключително много и така хабите ценна енергия. Това неминуемо води до грешки и стрес. От една страна, защото сте затрупани с прекомерни изисквания. От друга, е необходимо отново и отново да поправяте грешките си – в края на краищата това отнема повече време, отколкото да изпълнявате задачите една по една.\nMindfulness-упражненията могат да помогнат такива неща да станат осъзнати. Можете да започнете с простички въпроси: „Какво правя в момента?“, „Как го правя?“, „Как се чувствам при това?“, „Какво ми минава в момента през главата?“\nТази самоосъзнатост може да Ви помогне да реагирате по-уверено в стресови ситуации. Ако вътрешно направите стъпка встрани, ще видите, че има и други начини да се справите със ситуацията. При това е важно да не правите оценки, за да успеете да създадете емоционална дистанция спрямо ситуацията.\nДори някои малки упражнения дават почивка на психиката – без никакви помощни средства, по всяко време, на всяко място.\nСутрин: Под душа не мислете за планирането на деня, използвайте сетивата си и обръщайте внимание на всеки малък детайл. Как усещате водата? Какъв шум издава тя при пускане? Вслушайте се в плискането на водата или наблюдавайте как душ гелът се превръща в пяна и някои балончета се пукат. Усетете допира на душ гела върху кожата си. Опитайте се наистина да останете под душа с мислите си, а не да прескачате с тях от миналото в бъдещето и обратно. Ако скачате към други ангажименти или предишни разправии, осъзнайте това и плавно се върнете към сегашния момент, отново и отново, всеки път, когато осъзнате, че в мислите си пак сте в миналото или в бъдещето.\nНа път: Вдигнете очите си от книгата или смартфона в метрото/трамвая. Наблюдавайте хората, които ви заобикалят. Следете с поглед ежедневието. Обърнете внимание на това, кой пътува с Вас, какво правят другите гости по време на пътуването, накъде гледат. Но внимавайте: Не правете оценки на това, което виждате, просто наблюдавайте.\nНа работното място: Отделете две минутки и се огледайте съвсем съзнателно на работното си място. На ум назовете всичко, което виждате. Но не мислете за него след това, а продължете в главата си към следващото нещо.\nОбедна почивка: Концентрирайте се за няколко хапки изцяло върху вкуса на ястието. Усетете храната с езика си, наблюдавайте как тече слюнката Ви и почувствайте напитката в устата си.\nПрез другото време: Станете и просто се разходете за една или две минути из стаята или на някоя поляна. Без никаква цел. Просто следвайте импулсите си: веднъж наляво, след това може би наобратно, после надясно, някой път с големи крачки, друг път с малки. Опитайте да се съсредоточите върху стъпките си и усетете допира на крака със земята/пода. Целта е всяка една крачка, не стигането до някаква цел.\nНякой път опитайте също и това: При зъболекаря или в препълнен автобус обърнете внимание на себе си и заобикалящата Ви среда, разпознавайки неприятните миризми, открояващите се звуци, негативните чувства и мисли…наблюдавайте и после ги пуснете да преминат като облак. Защото това е тайната на mindfulness: наблюдаването на мислите и чувствате и пускането им да си отидат…\nБлагодарността като обяснение в любов към живота


Knauf - История\nБратята Алфонс (18.7.1906) и Карл Кнауф (27.3.1909) са родени в Лотринген, който тогава все още е принадлежал на немския Райх. Техният баща Матиас Кнауф най-напред работи като маркшайдер в мините, а по-късно като старши надзорник в минната промишленост. Продължавайки тази традиция, Алфонс и Карл Кнауф следват минно дело в Берлин, в края на 20-те години.\n1932: Алфонс и Карл Кнауф придобиват права за разработване на една гипсова мина в Шенген /Люксембург/ и откриват предприятие за гипсова мазилка в Перл ан дер Мозел.\n1949: В Ипхофен, Долна Франкония се създава ново предприятие за гипсова мазилка.\n1958: Създаване на първата инсталация за плоскости от гипскартон в Ипхофен.\n1960: Кнауф пуска на пазара първата суха гипсова смес за вътрешно приложение ръчна мазилка Knauf Rotband с повишена адхезия.\n1964: С гипсовата мазилка за машинно нанасяне MP 75, Кнауф въвежда нов стандарт, валиден и до днес.\n1980: Кнауф въвежда първата саморазливна подова замазка на калциево-сулфатна основа.\n1981: Специалната гипсова строителна плоскост Knauf Fireboard за висококачествена огнезащита разширява портфолиото на продуктите за сухо строителство.\n1982: Фугиращата суха смес Knauf Uniflott улеснява шпакловането на гипсовите плоскости и така въвежда нов стандарт. Същевременно Кнауф разработва полукръглия потънал надлъжен ръб на гипсовите плоскости (HRAK), който е предназначен за обработка с фугираща маса без армираща лента.\n1985: Въвеждане на лепилно-армиращата смес SM700 за лепене и усилване на всички Кнауф WARM-WAND системи за фасадна топлоизолация. С налагането на пазара на SM700, днес този продукт се разглежда като минерален универсален продукт за фасади и цокъл.\n1993: Въвеждането на първата огнезащитна стена Кнауф повишава ефективността на модерното сухо строителство.\n1998: Елементът за свързване на цокъла без термомост Quix дава лесно и перфектно завършване на системите Knauf WARM-WAND.\n1998: Уплътняващото платно Katja Sprint осигурява перфектна изолация срещу влага отдолу при изграждането на подове.\n1998: Системата за плъзгащи врати Knauf Krona се монтира безпроблемно в преградните стени на Кнауф и така осигурява повече пространство в помещението при ново строителство или модернизиране.\n2000: Фасадните елементи Lichtkeil и Formkörper за Кнауф WARM-WAND системите отварят нови възможности за оформяне на топлоизолационните фасади.\n2004: С готовите подови елементи Knauf Brio Кнауф разработва сух под, от фабрично изготвени гипсфазерни плоскости с висока товароносимост, който осигурява не само звукоизолация и огнезащита, а и лесен монтаж при ново строителство и модернизиране.\n2005: С плоскостта Diamant Кнауф вдига високо летвата за висококачествени продукти в сухото строителство. Гипсовата строителна плоскост обединява няколко качества: звукоизолация, огнезащита, влагоустойчивост и повърхностна твърдост.\n2008/2009: Стартират първите самостоятелни „Oтворени врати на заводите“ на Кнауф. В цяла Германия отделните представителства на групата Кнауф представят най-новите си и иновативни решения пред професионалистите. Концепцията има голям отзвук в бранша. През 2013 година посетителите са повече от 17 000 човека.\n2010: Специалната гипсова плоскост Knauf Silentboard осигурява изключителни постижения в звукозащитата.\n2010: С машинната гипсова мазилка МР75 Diamant Кнауф разработва една иновативна система за мазилка за механично натоварени повърхности.


Колко струва българинът\nТия дни научихме още една подробност от Ценоразписа на Българския Живот: ако те убие паднала ограда на изоставено/закрито военно поделение, струваш 5 хиляди лева. Бъхтал си цял живот, и накрая ти окачват етикета - харизан/продаден на безценица…\nОт години се разправяли за проклетата ограда на поделението в Хасково - общината се оказала безсилна да накара тлъстягите от Министерството на отбраната да направят нещо.\nНакрая, едва преди месец, министърът/Каракачанов обявил обществена поръчка - „от малките“, понеже събарянето на оградата струвало пет хилядарки. Обаче получили само една оферта- кой ще си губи времето в тези крадливи времена с пет хиляди лева. А офертите трябвало да са три - нали уж все спазват законите. И докато ги спазвали, оградата паднала.\nИмало „обезопасителна“ лента край оградата, но вятърът я отвял - вятърът обаче никога не стига до тлъстите чиновници от Министерството, а и са прекалено тежки, за да ги отвее.\nСега всичко ще бъде забравено. Горкият човек също - в последните си мигове той сигурно се е питал, такъв ли край заслужава, защо го наказват Скотовете, за какви грехове, това ли е изобщо смисълът на Живота - да те премачка като животно.\nТова е невъзможна държава, невъзможна - цяло чудо е как крета по някакъв начин. Неотдавна едно момче бе убито от паднала врата на футболно игрище. Направиха стадиони за десетки милиони в пустеещи села, за да натъпчат търбусите си техните строители - обаче една врата не се сетили да укрепят, те не виждат подобни дреболии.\nМайната им на стадионите ви, когато убивате деца по този начин. Сега пък са отворили уста да правят световно първенство по футбол, за да се налапат и от стадионите, които трябва да построят.\nФ-16 купуват, спечелени войни сънуват - обаче една келява ограда не могат да съборят. Абе, извади пет хиляди лева от тлъстия си джоб и ги дай, направи нещо полезно с министерските си пари. И ако си толкова алчен за показност, сложи една табела: „Тук имаше ограда, която лично съборих, защото иначе щеше да стане ясно колко струва българския живот“.\nНай-отвратителното е убийството да бъде наричано „нелеп инцидент“. Нищо подобно: това е дълго подготвяно убийство.\nИстинската нелепост е, че толкова години ни управляват екземпляри от една и съща порода. Онова момче, убито на футболното игрище, днес щеше да е с две години по-възрастно. Други две момичета бяха погребани в един миг под отломъците на сграда на улица „Алабин“ в центъра на столицата - срутила се заради алчността на собствениците й. Друго момиче загина под козирката на една банка. И все няма виновни, виновна все е Случайността. Така е, когато Случайници властват на всички равнища, когато сякаш Кръвожаден бог е надвиснал над нас, Богът на Случайността. Възможно ли е да оцелее такава държава? Представям си киселите физиономии на някои от овластените Случайници, затова им казвам, че Държавата е всеки един от нас, със смъртта на всеки от нас умира по малко и тя. Просто е - обаче изглежда недостъпно за случайните мозъци.\nСега, за Великден, обичайно ни призовават към смирение. А интересно към какво призовавате убития в Хасково, какво му пожелавате на него, имате ли пожелания и за такива случаи?\nУбийството в Хасково е позор за армията ни. Години наред шефовете от Министерството се петлявят безгрижно, готвят се за победни маршове „в защита на Родината“ - убийството на клетия човек част ли е от тази защита?\nПак тия дни завърши и процесът срещу животното, убило Виктория от Русе. Но убийството в Хасково е много по-жестоко, защото е плод на непоносимо безразличие.\nКупете колкото си щете Ф-16, за да се фуклявите с тях, и закрийте Министерството на отбраната - то не е в състояние да защити дори един случаен минувач, какво остава за другото. Вижда ви се крайно това? Не го казвайте на глас, защото ще стане ясно, че сте завършени идиоти. Ето защо: проклетата ограда в Хасково не се срутва за първи път. Още в края на 90-те години част от нея се стоварва върху две момичета. 20 години по-късно отново се случва същото. През тези 20 години солдафоните ни обуха натовски ботуши, влязохме в Европейския съюз, дори бяхме „Председатели“, нашите властници навириха гребена, истерикът Соломон иска ядрени бази у нас и пр., и пр. Обаче проклетата ограда-кръвопиец все си стои и отново взема жертва. Оградени сме от Нормалното, това си е, не ни допускат до него.\nНе ги бройте лъстиво/фалшиво жертвите от Кербала и останалите жертвени полета, където ни е запокитил слугинският рефлекс. Пребройте жертвите на Случайното и ще видите, че те са много повече. Някой камион с експлозиви един път все ще се добере някак до базата ни в Кербала. Обаче Богът на Случайността е непрекъснато тук, и днес, и завинаги, и кървава слуз капе от неговата паст. Дори талибаните ще се отегчат от нас, но той няма да има милост. Защото това заслужаваме, изглежда.\nПрез 90-те години диваците, отговорни за оградата, не са разследвани, така поне се твърди. Злодейството на „Алабин“ - независимо от обществения натиск, остана ненаказано - и него го приписаха на Богът на Случайността. Сега пак ще се задоволят с празни приказки. Всъщност, изобщо вече не е ясно, кои приказки тук са празни и в кои има някакъв дори нищожен смисъл - поиграйте си на тази загадка, макар резултата да ви е ясен.\nГледах министъра на отбраната по телевизията, издул се беше от фалшива важност и редеше предизвикателства - понеже идват избори и трябва да изкяри нещо и от оградата. И най-вече - понеже и той ви смята за идиоти. Убийството му „изглеждало по-скоро като малшанс и трагичен инцидент“. Казва го така, сякаш сърцето му окончателно е затлъстяло и не пропуска никакви чувства. Обаче на нормалните хора, особено след тия думи, вероятно самият министър им изглежда като малшанс. Управляват ви хора, които намират сили да ви кажат, че предизвестеното убийство на един човек е малшанс. Казват ви засега само това, защото още не се осмеляват да допълнят, че, според тях, и самото ви съществуване е малшанс. Малшанс е да сте се родили в тази земя, малшанс е да ви управляват Случайности и пр.\nИ колкото повече се нагушват, толкова повече изоставят ненужното им – щом не им върши работа, майната му, какво ще спечелиш от някаква ограда. Цялата държава е в режим на трагичен инцидент. Ако не вярват -Случайниците да преброят жертвите на Случайността.\n„На 15 март съм издал заповед да започне изследване на обекта и да се пристъпи към процедура, за да се реализира събарянето“ - изпуфтя Каракачанов по телевизията - вижте ме колко съм експедитивен, точен, загрижен, чистичък от всичко. А е министър от две години. На 19 април оградата убива човек, неговата ограда. Щом Ф-16 са неговата гордост, тя пък е неговият позор. Това е ясно. Едва на 15 март се загрижил - а Оградата е започнала да ръмжи още преди 20 години.\nНенчев - помните ли го този колхозник? Той също цъфна по телевизията. В кукления театър на Бойко /2014-2016/ се перчеше като военен министър. Сам беше написал в сайта на военното министерство за себе си: „Демократ, подготвен за битката срещу Русия, има силна воля за идеологическа чистота в представите си за българския национален интерес“. А просто беше малко земеделска карантия за нуждите на Бойко. Сега ще се явява на изборите като независим кандидат – независимият Голиатчо. А къде отидоха земеделците? Пак там, където ги прикоткат, разбира се - на същото място. Някога бяха сила. Дори „онази“ власт ги опази някак, макар и за церемониални нужди, имаха вицепрезидент /по сегашному/, министри на земеделието, пощите, правосъдието, дори Лили Иванова май беше техен член. А сега са притурка - хвърчащ лист към менюто на Падишаха. Комунизмът ги мачка свирепо в началото, но сетне Преходът се оказа по-безмилостен, накрая се оказаха нечия притурка. Тъй - и какво каза Ненчев по телевизията? „Министерството на отбраната носи вината за тежкия инцидент в Хасково“ - убеден демократ, обаче с прекъса памет, вече е забравил, че и той е бил военен министър, и никак не го сърби вината.\nКакво ще се прави с тия типове - и какво още ще ни правят те? И защо, по дяволите, онзи Бог с кървавите лиги все е милостив към тях.\nКаракачанов, Ненчев - не са само те, цял взвод военни министри са търпели оградата-убиец. Иначе все развяват някакви знамена - главно своите.\nВ този взвод сякаш дори не са чували за онова свято правило: „Ако всеки отделен човек не е от значение, тогава никой не е от значение“.\nМакар че и да го знаеха, резултатът щеше да е все същия.\nТагове: Кеворк Кеворкян, ограда, Хасково, Красимир Каракачанов, Българският Живот, Ф-16, "Алабин", Министерство на отбраната, Соломон Паси, Кербала, Николай Ненчев, БЗНС, Бойко Борисов, Лили Иванова


България загуби от Босна и Херцеговина с 1:2 при 16 годишните\nЮношеският национален отбор на България до 16 г., воден от Йордан Петков, отстъпи с 1:2 пред връстниците си от Босна и Херцеговина в първия от двата приятелски мача, които ще се състоят в рамките на тази седмица. Нашият тим успя да открие резултата още в 15-ата минута, когато получи право да изпълни дузпа. Зад топката […]\nЯсен Петров няма право на грешка срещу Грузия, Михайлов е подразнен\nБезобразната игра на България при равенството 1:1 срещу Северна Македония на старта на Лигата на нациите разклати сериозно стола на селекционера Ясен Петров. При провал в домакинството на Грузия той ще бъде уволнен, твърди „Тема спорт“. Мачът е в неделя от 21:45 часа в Разград. Играта на „трикольорите“ срещу югозападните ни съседи бе под всякаква […]\nФабио Мареска ще надува свирката на България – Грузия\nИталианска съдийска бригада ще ръководи двубоя от група 4 на Лига C между България и Грузия на ст. „Хювефарма Арена“ в Разград на 5 юни (неделя) от 21:45 ч. Главен арбитър на срещата ще е Фабио Мареска, а негови помощници ще са Джовани Бакини и Марко Бресмес. Четвърти съдия ще е Франческо Фурно, VAR-рефер ще […]\nМладежките национали ще играят за честта си в Лугано\nДовечера от 20:00 часа младежкият национален отбор на България гостува на Швейцария в поредния си мач от евроквалификациите. Възпитаниците на Александър Димитров нямат шансове за класиране на финалите, но техният съперник ще търси задължителна победа, за да се върне на лидерската позиция в група “Е”, където стои Нидерландия. В София младите “лъвчета” загубиха от “кръстоносците” […]\nСилвестър Джаспър отсвири България, за да кара джетове\nНационалът Силвестър Джаспър направи много лошо впечатление, обръщайки гръб на България заради почивка на морето. 20-годишният футболист на Фулъм е трябвало да се присъедини към лагера на младежите ни за последните две евроквалификации, но обяснил, че няма да пътува до България, тъй като бил контузен. В същото време Джаспър се похвали, че е на ваканция […]\nБорислав Михайлов договори с националите премиите за Лигата на нациите\nПрезидентът на Българския футболен съюз Борислав Михайлов посети лагера на националния отбор в Разград преди старта на Лига на нациите и изрази задоволство от предоставените условия за подготовка на тима, съобщиха от БФС. Той пожела успех на футболистите и треньорското ръководството преди важния двубой срещу Северна Македония утре и подчерта увереността си в доброто представяне […]\nИзтече докладът на Ясен Петров за националите пред конгреса\n1. Увод и преглед на резултатите При назначаването ми за селекционер на мъжкия национален отбор на България през януари м.г. пред мен бяха поставени следните конкретни задачи: – Осезаемо подмладяване на отбора с цел изграждане на конкурентоспособен състав в близко бъдеще; – Обиграване на ядро от млади футболисти с цел предобиване на международен опит; – […]\nЖереми Пиняр надува свирката на България – Северна Македония\nУЕФА назначи французина Жереми Пиняр за главен съдия на мача България – Северна Македония от Лигата на нациите на 2 юни. Ще му помагат Орелиан Друе и Лоран Конилио. Четвърти арбитър е Макаел Лесаж. В този етап на турнира няма да има ВАР, съобщават от в. „24 часа“. Съдийски наблюдател е испанецът Бернардино Гонсалес Васкес […]\nНационалният отбор на България започна подготовката си за двубоите срещу Северна Македония и Грузия на 2 и 5 юни от Лигата на нациите. По-голямата част от националите се събраха вчера в Разград, където проведоха и първа тренировка. Както е известно България ще изиграе още два мача през юни. Гостувания на Гибралтар и Грузия на 9 […]\nСелекционерът събира отбора в петък в Разград, започват работа\nНационалният отбор на България ще се събере на 27 май (петък) в 12 часа, когато ще започне лагера в Разград преди мачовете от турнира Лигата на нациите, съобщиха от БФС. На 1 юни Ясен Петров ще даде първата си пресконференция, а малко по-късно ще стартира и официалната тренировка на България на стадион „Лудогорец Арена“. След […]


8 сайта за изтегляне на DEB или RPM Linux приложения\nИнсталирането на софтуер на Linux може да бъде смесен пакет. От една страна, опитът може да изглежда лесен в сравнение с това, което намирате в Microsoft Windows. Голяма част от софтуера, който искате, е в магазина за приложения или мениджъра на пакети на вашата дистрибуция на Linux.\nНо понякога приложението, което искате, не е там или предоставената версия е остаряла. Именно там доминиращият EXE формат на Windows се чувства удобно - има толкова много формати на Linux пакети. За щастие повечето дистрибутори използват или DEB, или RPM.\nЕто осем сайта, които ще ви помогнат да намерите приложения във формат DEB или RPM.\npkgs.org съществува като просто място за намиране и изтегляне на най-новите версии на Linux пакетите, без да се налага да се справяте с изскачащи или шпионски софтуер. Сайтът е индексирал милиони пакети в над дузина дистрибуции. Някои от тези дистрибутори използват DEB, а други използват RPM, така че това е страхотно едно гише, за да получите и двете.\npkgs.org представя резултати чрез дистрибуция, така че можете да търсите DEB съвместими с вашата точна версия на Debian или Ubuntu. Същото важи и за RPM дистрибутори като Fedora и openSUSE. Arch Linux също е включен, тъй като pkgs.org не е ограничен до формите DEB и RPM.\nДокато pkgs.org прави търсенето на пакети направо, вие сте ограничени в извършването на търсене въз основа на името на пакета. RPM Seek отива крачка напред, като ви дава няколко параметъра, които да използвате за вашите търсения. Можете не само да търсите въз основа на distro, но можете да търсите файлове въз основа на това, какви пакети се нуждаят инсталиран за стартиране (известен като зависимости) или допълнителния софтуер, който предоставят инсталация.\nВъпреки името, RPM Seek не се ограничава до RPM. Debian е един от дистрибуторите, за които можете да намерите пакети - Debian използва DEBs.\nLinux дистрибуциите поддържат много компютри, пълни със софтуер, който те разпространяват на други хора. Оттам идва разпространението на име (или дистрибуция). Докато ние често осъществяваме достъп до този софтуер чрез магазин за приложения на Linux, мениджър на пакети или командния ред, вие също можете да получите достъп до тях чрез уеб браузър.\nИмайки предвид, че форматът DEB е създаден за него, Debian е най-големият дистрибутор, който пакетира DEBs 12 причини, защо трябва да изберете Debian LinuxПомислете за операционна система Linux, но не знаете коя да изберете? Е, тъй като много дистрибуции са базирани на Debian, защо да не стартирате там? Прочетете още . Много алтернативи в крайна сметка се основават на него. Така че списъкът на пакетите на Debian е чудесно място за търсене на софтуер. Можете да изтеглите DEB директно. Този метод не се препоръчва, тъй като тези DEB често изискват да имате инсталирани други DEB, но този резервен вариант е тук, ако имате нужда от него.\nНе сте ограничени до сайта на Debian. Можете да проверите Търсене на пакети Ubuntu или Страница с пакети на Linux Mint също. По подобен начин можете да намерите RPM на Източници на пакет Fedora страница.\nТърсите по-усъвършенстван инструмент за търсене, който да ви помогне да диагностицирате проблеми със системата си? RPM PBone Search е сайт, предназначен за по-задълбочен системен анализ.\nМожете да предоставите подробни параметри за търсене, които да ви помогнат да определите зависимостите на RPM или какво друго може да липсва. Можете да намерите RPM въз основа на промените, обобщението или описанието на оборотите.\nRPM PBone Search ви дава възможност да следите сами самия размер на хранилищата. Можете да видите кога Fedora, openSUSE или други дистрибутори, базирани на RPM, добавят RPM към своите репозиции и преглеждате пълния списък на съдържанието на тези репо.\nПовечето от тези търсачки имат известна степен на стил. Няма нищо за това за RPM Find. Това е сайт, показващ обикновен обикновен текст и основен HTML код, така че резултатите от търсенето се появяват светкавично.\nЗа много хора скоростите на уеб страниците не изискват много мисъл. Бавните и обемисти уеб страници се зареждат бързо, когато имате гигабитен интернет. Но много от нас все още чакат достъп до основни форми на широколентов достъп. В тази ситуация колкото по-малко неща трябва да се зареди браузърът, толкова по-добре.\nВерен на името си, RPM Find е ограничен до RPM.\nOpen Build Service е място, където всеки може да компилира и разпространява пакети за множество дистрибутори и операционни системи наведнъж. Той опростява процеса, така че разработчиците да могат да се съсредоточат върху писането на код, а не да разбират нюансите между това как Debian и Arch Linux разпространяват софтуер.\nМожете не само да използвате услугата Open Build за изграждане на софтуер, но и да намерите софтуер. За целта се насочете към build.opensuse.org.\nЗащо openSUSE? Това е така, защото услугата Open Build започна като openSUSE Build Service, а openSUSE продължава да хоства обществена версия отворена за всеки да търси пакети, независимо кой дистрибутор използва (въпреки че голяма част от софтуера е разработен с openSUSE в ум).\nЕдно нещо, което хората забелязват, когато инсталират Fedora, е, че тази конкретна дистрибуция на Linux не предоставя собствен софтуер. Няма да намерите графична карта Nvidia със затворен код или определени видео кодеци. Ако ги искате, трябва да потърсите другаде.\nТочно там идва RPM Fusion. Това е хранилище на трети страни, което отдавна съществува за потребителите на Fedora в търсене на определен софтуер, изключен от официалните хранилища на Fedora. Ако RPM, които търсите, са затворен или отворен код, но не са безопасни за преразпределяне на компания като Red Hat (която спонсорира Fedora), има достоен шанс да ги намерите тук.\nLaunchpad идва от Canonical, същата компания, която ни носи Ubuntu десктоп. Launchpad е уебсайт за разработване и поддържане на софтуер с отворен код. Въпреки че Launchpad е предимно инструмент за разработчици, това е и място, където можете да изтегляте пакети.\nГоляма част от софтуера на Launchpad е насочен към Ubuntu, така че на сайта има много DEB. Но ще трябва да търсите, за да ги намерите. Много проекти осигуряват изтегляния само като компресирани TAR.GZ файлове. От обратната страна някои предлагат и обороти.\nСтартовият панел не е толкова широко използван, колкото някога, така че много от проектите тук са хоствани на друго място или изоставени. Това не е сайтът, който бих проверил първо, но все пак си струва да се има предвид за някои приложения.\nЗащо да изтеглите DEB или RPM?\nВремената са се променили за Linux. DEBs и RPM вече не са методът за разпространение на приложения, които не са в магазина за приложения на distro. Но има причини да се предпочитат тези пред други формати.\nПо-голямата част от софтуера, включен във вашия дистрибутор, вероятно вече е опакован като DEB или RPM.\nМожете да инсталирате, премахнете или актуализирате софтуер, като използвате един метод.\nТези формати заемат по-малко място на вашия твърд диск, отколкото по-новите подходи.\nВ момента версиите DEB или RPM се отварят по-бързо.\nВерсиите DEB и RPM предлагат повече последователност. Понякога по-новите формати игнорират потребителските теми, имат различни диалогови прозорци на файлове и т.н.\nДокато повечето дистрибутори използват един от тези два формата, това означава, че има и такива, които не го правят. Вземете за пример Arch Linux и множеството дистрибуции, базирани на него.\nАко не искате да се занимавате с намиране на пакет, специфичен за вашия дистрибутор, тогава може би искате да потърсите универсален формат на приложения като Flatpak, Snap пакети или AppImage. Това е голяма част от причината те да съществуват сега. между Flathub и магазина Snap Flathub vs. Snap Store: Най-добрите сайтове за изтегляне на Linux приложенияКогато искате да изтеглите приложения за Linux, как се сравняват Flathub и Snap Store? Поставяме ги един срещу друг, за да разберем. Прочетете още , има голям шанс приложението, което искате, да е с едно щракване или команда.\nBertel е цифров минималист, който пише от лаптоп с физически превключватели за поверителност и ОС, одобрен от Фондацията за свободен софтуер. Той цени етиката над функциите и помага на другите да поемат контрола над дигиталния си живот.\n4 начина за рециклиране на неуспешни 3D отпечатъци\nСега можете да изтеглите iOS 11 на вашия iPhone или iPad\nMicrosoft забавя новата функция на Windows 10 Timeline