MTÜ Eesti Mõisakoolide Ühendus\nSa oled siin: Pealeht Mõis Mõisa ajalugu\nSuure-Kõpu mõisa peahoone, 19. saj – antud mõisahoone ehitamine kerkis päevakorrale 1836. aasta kevadel, kui vahepeal leseks jäänud mõisnik Alexander von Stryk võttis endast 27 aastat noorema naise ning uus loss oli mõeldud nende kasvavale perele. Just samal ajal alustas ka Stryki paremaid sõpru Alexander von Oettingen Kuremaa lossi ehitust – mõlema projektid tegi Emil Julius Strauss. Hoone kujundati järelklassitsistlikus stiilis, mille kõrgem keskosa ja paviljonilaadsed tiibosad on omavahel ühendatud madalama galeriiga. Paraku suri Alexander von Stryki abikaasa juba üsna pea ja sellest masendusse sattunud mees jättis ka elumaja ehituse pooleli. Sellega saadi valmis alles pärast tema surma 1847. aastal. 19. sajandi lõpul ehitati hoone üleni kahekorruseliseks ning lisati fassaadile kohalikus Louisenhütte tehases valmistatud metallrõdud (Hein, 2003).\n2003. a avati söögisaalis ja fuajees seinamaalingute fragmente ning 2005. aastal alustati lae- ja seinamaalingute avamistöödega. Mõisahoone restaureerimistööd toimusid Norra finantsmehhanismi ja Kultuuriministeeriumi toetusel aastatel 2008-2012. Restaureeritud mõisas on võimalik näha haruldasi Pompei stiilis maalinguid söögisaalis, kunstmarmorist seintega ballisaali, kauneid juugend-stiilis maalinguid erinevates esimese korruse ruumides.\nMõisakompleksi kuuluvad mõisa peahoone, 18. sajandist pärit barokne valitsejamaja (eravalduses), kuivati (19. saj, 2002. aastal avati mõisaaegse kuivati juurdeehitusena spordihoone), varemed (sepikoda) ja tallihoone, mis kuuluvad kõik vaatamisväärsuste hulka.\nMõisa häärberit ümbritseb Suure-Kõpu mõisa park, mille rajamist alustati ühel ajal härrastemaja ehitusega, suuremaid kujundustöid olevat seal tehtud aastail 1870 – 1875. Puud olid pargis rühmitatud kontrasti põhimõttel nii võra kui ka värvi järgi: kuusk-tamm-pärn, kuusk-tamm, pärn-tamm, vaher-tamm. Okaspuid kasutati palju, mis ei ole eesti pargiarhitektuuris väga tavapärane. Pargis oli väikevorme, mis pole säilinud. Park sai tugevasti kannatada 2005. aasta jaanuaritormis. Praegusel kujul võtab park enda alla umbes kaheksa hektarit. 1970ndatel on muinsuskaitse mõisate ülevaadetes kirjutatud, et pargis oli vaadetesse paigutatud eksoote: torkav kuusk, euroopa lehis, lõhislehine kask, hõbehaab, siberi-, euroopa- ja palsamnulg, amuuri pähklipuu, alpi seedermäng. 2008. a seisuga on park on keskmise liigirikkusega, siin kasvab 38 liiki puid ja põõsaid, säilinud ei ole ühtegi haruldast liiki. Peahoonest põhja pool üle väikese kraavi on omapärane trapetsikujuline ühe kaaravaga betoonsild - Suure-Kõpu mõisa pargisild (19. saj). Mõisa ajal viis munakivitee üle kivisilla roosiaeda, mille taga olid ka pisemad veesilmad, mis omakorda ühenduses silla alt läbi jooksva tehisojaga. Seal asus ka kolmest küljest treppidega piiratud poolkaarekujuline terrass. Terrassil võis olla kunagi skulptuur või paviljon, tänapäeval asub seal rododendroniaed. Pargis asub ka mõisniku koera haud, millel on ilus lame kivi, sellel risti, akantusväänla, ristikheina ja liilia stiliseeritud kujutis. Pargi põhja- ja kirdepiiril on säilinud kivimüür. Supsi küla suunas kulgevat teed ääristab tammeallee.\nDesigned by Jass


Töö ja töötaja Euroopast | Töötukassa\nAvaleht / Teenused / Välismaal töötamine ja Euroopa töövahenduse teenused (EURES) / Töö ja töötaja Euroopast\nEURES nõustajad on abiks nii tööotsijatele kui tööandjatele. Kui teie karjäärivalikud on seotud Euroopas töötamisega või tööandjana soovite leida tööjõudu Euroopast, siis võib teil abi olla EURES nõustamisest. Teenus on tasuta ja mõeldud kõigile.\nKuidas kasutada Euroopa suurimat töövahendusportaali eures.europa.eu töökoha leidmiseks.\nKuidas minna turvaliselt välismaale tööle.\nKuidas leida tööpakkumisi välisriigis.\nKuidas koostada kandideerimisdokumente.\nMillised on toetusmeetmed TMS/Sinu esimene EURES töökoht programmist teise riiki tööle asumisel.\nSamuti on võimalik nõustajalt infot saada sihtkohariigi tööturu ja elamistingimuste kohta jne.\nKuidas kasutada Euroopa suurimat töövahendusportaali eures.europa.eu töötaja leidmiseks.\nKuidas EURES saab aidata töötajate leidmisel Euroopast.\nKuidas otsida töötajaid Euroopast e-töötukassa kaudu.\nMillised on toetusmeetmed TMS/Sinu esimene EURES töökoht programmist välisvärbamise puhul.\nSamuti on võimalik nõustajalt infot saad, mis riikides on soovitud töötajaid üle jne.\nNõustamiseks palun broneerige aeg siin:\nSaate valida e-nõustamise (Skype kaudu) või kontaktse nõustamise büroos. Nõustajad asuvad Tartus, Tallinnas ja Narvas. Saate ka oma küsimuse saata alloleva veebivormi kaudu. Vastame teie päringule kolme tööpäeva jooksul.\nKui oled vanuses vähemalt 18, siis tutvu ka TMS/Sinu esimene EURES töökoht programmi toetustega tööotsijale.\nTutvu ka TMS/Sinu esimene EURES töökoht programmi toetustega tööandjale\nKui soovid oma tööpakkumist EURES portaalis avaldada, sisesta oma tööpakkumine e-töötukassas. Juhendi tööpakkumiste sisestamise kohta leiad siit.\nIgal reedel kell 12.00 – 15.00 nõustavad EURES Eesti nõustajad Skype'i kaudu (kasutajanimi: eures.eesti) ja samuti on võimalus suhelda EURES portaali kaudu erinevate riikide EURES nõustajatega, lingid vestlusega liitumiseks ja nimekirja online nõustamisel osalevatest riikidest leiad siit. Nõustamiseks eelnevalt registreerima ei pea ja see on avatud kõigile.\nAustrias, Belgias, Taanis, Soomes, Prantsusmaal, Saksamaal, Kreekas, Iirimaal, Itaalias, Luksemburgis, Hollandis, Portugalis, Hispaanias, Rootsis, Islandil, Liechtensteinis, Norras, Eestis, Lätis, Leedus, Poolas, Slovakkias, Sloveenias, Horvaatia, Maltal, Ungaris, Tšehhis, Küprosel, Bulgaarias ja Rumeenias ning Šveitsis.


Väärtused ja eetika sotsiaaltöös\nEetiline kaalutlus (ja selle õpetatavusest) sotsiaaltöös\nMax Siporin kirjeldab sotsiaaltööd kui elukutset ja praktikat, mis esindab ühiskonna reageeringuid inimeste sotsiaalsetele vajadustele. Need vajadused kajastuvad sotsiaaltöö kui praktika iseloomus, tema filosoofilises väärtussüsteemis ning tema teadmiste süsteemis, mis on aluseks interventsioonirepertuaarile. (Siporin 1975, 61)\nSotsiaaltöö on alati ühiskonna- ja kultuurikeskne, st. üksik töötaja ei ole oma otsustes vaba, vaid lähtub selles ühiskonnas omaks võetud väärtustest ning sotsiaalpoliitikaga määratletud prioriteetidest.\nKuigi väärtused pole püsivad, nad muutuvad nii ajas kui kultuuriti, on sotsiaaltööle omased siiski üsna selgelt väljendatud üldised väärtuspõhimõtted, mille täpse sõnastusega sotsiaaltöötajad teiste aitamiselukutsete esindajate seas on silma paistnud. See on sotsiaaltöö kui normatiivse distsipliini iseloomulik joon.\nSotsiaaltööd tehakse olukordades, kus inidiviidide ja erinevate rühmade huvid vastuollu satuvad.\nSotsiaaltöös on sageli tegu võimu kasutamisega, mis võib viia kliendi enesemääramisõiguse piiramiseni. Tuleb teha otsuseid sunnist ja vabadusest, tuleb valida indiviidi või grupi huvide vahel.\nÜhiskonda puudutavad otsused ja valikud põhinevad alati teatud väärtustel. See, mida tehakse või otsustatakse, pole ainus võimalus. Ülejäänud võimalustest loobumine põhineb väärtustel. Olukorda, kus otsustamise tagajärjed võivad olla mõnedele inimestele traagilised, nimetatakse traagilisteks otsustusolukordadeks. (vt. Peters 1993, 44-55) Neid on kahte tüüpi. Esimese astme traagilised otsustused on eelarve tasandil – tehakse valikuid erinevate programmide või tegevusviiside vahel. Teise astme traagilised otsustused tehakse üksiku kliendi tasemel. Kui on tegu teise astme traagiliste otsustega, pole otsustajal kasutada “mittevastutavaid eksperte”.\nNeis olukordades peab sotsiaaltöötaja määratlema oma seisukoha. Sageli tuleb otsus võtta vastu kohe, ilma võimaluseta pidada nõu sõltumatu eksperdiga.\nAmetialase eetikajuhendi kasutamine pole alati lihtne. Kui juhend on väga detailne, pole võimalik temast kinni pidada, kui üldine – pole temast praktikas kasu.\nOluliseks osaks sotsiaaltöö tegija ametioskustest on võime eetiliseks kaalutluseks: ametialase tegevusega liituvate valikute, vahendite, objektide ja järelduste (tulemuste) analüüsiks.\nInimese aitamine tähendab ka ühtlasi tema privaatsusesse tungimist. Aitaja peab olema teadlik oma teo tagajärgedest. Ta ei tohi oma otsusega teisi inimesi kahjustada. See nõuab sotsiaaltöötajalt tavalisest suuremat vastutust.\nSotsiaaltöötaja vastutab isiklikult oma professionaalsete otsuste ja valikute eest. Ei saa olla valmis lahendusi või konkreetseid juhiseid igaks elujuhtumiks. Otsuse vastuvõtmine kliendisuhtes on protsess, mis arvestab konkreetse olukorraga.\nKüsimusele, kas eetilist otsustamist saab õpetada või harjutada, on vastatud mitmeti.\nEetilise kaalutluse õpetamise võimalikkuse vastu on esitatud järgmisi argumente:\nelu eetilisi reegleid õpitakse primaarsel sotsialiseerumisel, n.ö.“isa põlvel” seega hilisemal õppimisel pole mõju\neetiline element mõjutab kõike, mida teeme ja selle mõju ei saa eraldi õpetada\nväärtusi peetakse relatiivseteks, mistõttu nende omavahelise paremuse suhtes pole üksmeelt (Jackson 1993, 33)\nVastukaaluks neile argumentidele väidab soome sotsiaaltöö teoreetik M.Mäntysaari: Eetiline kaalutlus võib rajaneda ainult olukorrale vastavale väärtuste kaalumisele, eetilisele otsustamisele ... Eetilist kaalutlust võib vaadelda otsekui tehniliste meetmete sarja ja siin me võime üliõpilasi harjutada oma oskusi parandama ... Seega eetilist kaalutlust võib õppida harjutades.” (Mäntysaari 1994, 5-7)\nTulevikku puudutavaid otsuseid saab teha vaid faktide ja väärtuste üheaegsel kaalumisel, muidu teeme traagilisi otsuseid, mõistmata nende tagajärgi.\nFilosoofiat võime mõista kui hoiakute, ideede, taotluste, eesmärkide ja normide, eetiliste ettekujutuste ja printsiipide kogumit, mis võimaldab meil mõista ja mõtestada eksistentsi ja reaalsust, meid endid ja meie maailma, ajalugu ja arengut. (Siporin 1975, 62)\nIga professiooni iseloomustab selline uskumuste võrk koos kollektiivse südametunnistusega, mis muudab need uskumused kindlaiks. Nimetame seda elukutse filosoofiaks, sest see pakub loendi tõekspidamisi ja ideaale, mille abil saab töötada ja mõtestada oma tööd. See filosoofia annab olulised mudelid ja standardid tegelikkuse kirjeldamiseks ja oma töö hindamiseks. Neid standardeid me kutsume normideks, eeskirjadeks ja eetilisteks printsiipideks.\nFilosoofia on professionaalse subkultuuri keskne osa, millesse üliõpilased või noored töötajad akultureeritakse, millesse nad sotsialiseeruvad. Tulemuseks on, et selline filosoofia muutub osaks nende professionaalsest minast. (Siporin 1975, 62)\nSiporin näeb sotsiaaltöö filosoofiat eelkõige moraali- ja ühiskonnafilosoofiana, aksioloogiana ja eetikana. Samas väidab ta, et selline moraalifilosoofiline lähenemine pole viimase poolsajandi jooksul olnud eriti populaarne. Moodsa teaduse ideaaliks on olnud väärtustest vaba teadus.\nMoraalsust samastati moralismiga – eelarvamuslikkuse, hukkamõistu, tolerantsuse puudumisega.\nSotsiaaltöö filosoofia lähtub positiivsest inimkäsitlusest – s.o. käsitlusest inimese vabadusest, vastutusest ja valikuvõimalustest. Sotsiaaltöö eetika järgib samu põhimõtteid kui mistahes inim- ja aitamistöö.\nSotsiaaltöö taustaks on humanistlik inimkäsitlus. Arvatakse, et inimesel on õigus inimväärseks eluks sõltumata tema võimest osaleda ühiskonna elus kasulikul viisil.\nInimeseks olemine on väärtus iseenesest. Inimese kasvuvõimalusi vaadeldakse piiramatuina. Kõigil inimestel on kasvueeldus, kui vaid välised tingimused nende eelduste realiseerimise tagavad.\nArenemine inimlikuks inimeseks vastab inimese olemusele ja kasvatusel on selles keskne koht.\nNii püütaksegi kasvatuses ja koolituse teel suunata inimest oma olemuse väljaarendamisele, eneseks saamisele, eneseteostuse realiseerumisele.\nHumanism käsitleb inimest kui oma olemuselt head, loovat ja arenevat olendit, kusjuures rõhutades inimese vastutust oma valikute eest – igaüks on just see isiksus, kelle ta on enesest teinud.\nKüsimus kliendi enesemääramisõigusest on keskne probleem, mille suhtes sotsiaaltöötajal tuleb teha eetiline otsustus. Sotsiaaltöötaja peab tihti otsustama, kas toetada või kontrollida klienti. Praktikas on toe ja kontrolli vaheline piir ebaselge. Mõnikord tähendab kliendi enesemääramisõiguse austamine tema hülgamist.\nSotsiaaltöö rajaneb usul humaansusesse, headusesse ja sotsiaalsesse heaolusse. Sellelt teoreetiliselt baasilt on tuletatud eriala eetilise praktika printsiibid.\nSotsiaaltöö on edasi arendanud sotsiaalfilosoofiale iseloomulikku joont – talle on omane baasiliste väärtusorientatsioonide, normide ja eetiliste printsiipide võrk, millest elukutselised sotsiaaltöötajad kinni peavad ning mis väljendab nende kõlbelist nägemust heast elust ja heast ühiskonnast.\nSotsiaaltöö keskendub inimeste vajadustele, mille esmane iseloom nõuab nende käsitlemist kohustusliku õigluse osana, mitte millegi valikulisena. Seega peab sotsiaaltöö inimõigusi oma elukutse üheks põhiprintsiibiks. (Inimõigused ... 1994, 5)\nVäärtus on mõiste, millel on erinevates valdkondades – majandusteoorias, panganduses, psühholoogias, sotsioloogias – erinev tähendus.\nToome alljärgnevalt ühe võimaliku väärtuse määratluse, mille on esitanud M. Siporin (1975).\nVäärtus on materiaalse või vaimse kultuuri reaalne või kujuteldav objekt, idee, institutsioon, millesse indiviid või grupp suhtub hindavalt, omistades talle tähtsa rolli oma elus ning mille saavutamist peetakse oluliseks (vältimatuks).\nVäärtuseks on need objektid ja ideed, mis kindlustavad indiviidile seesmise tasakaalu ja mille poole püüdlemine annab tunde heast kohusetäitmisest, või siis need, mis annavad grupile võimaluse seesmise ühtekuuluvustunde saavutamiseks.\nÜlesanne 1. Leidke õpikuist ja käsiraamatuist veel väärtuse definitsioone. Milline on teie arvates sotsiaaltöö jaoks sobivaim? Põhjendage oma arvamust.\nÜlesanne 2. Pange kirja, mis on Teie kui inimese jaoks peamised väärtused elus ja millised on Teie kui professionaali jaoks peamised väärtused oma kutsetöös.\nÜlesanne 3. Millised on peamised väärtused, mis tänases Eesti ühiskonnas esile tõusevad?\nInimesed püüavad säilitada ja omandada seda, mida nad väärtustavad või mida peavad ühiskonnas positiivselt väärtustatuks.\nVäärtusi võib nende abstraktsuse – konkreetsuse alusel jaotada kolmel tasemel asuvaiks:\n1. Põhilised ehk abstraktsed väärtused, ka lõppväärtused või eesmärk-väärtused.\n2. Kesktase ehk vahendavad väärtused (ka vahendväärtused)\nNendeks on: hästi funktsioneeriva isiksuse, hea perekonna, hea kogukonna (riigi, ühiskonna) omadused.\n3. Instrumentaalsed ehk operatsionaalsed väärtused, mis viivad hea sotsiaalse toimejõu, hea valitsuse, hea professionaali käitumuslike karakteristikuteni.\nNäiteks arvatakse, et hea professionaal on: aus, usaldusväärne, tugeva enesedistsipliiniga (mida veel ootate healt professionaalilt – s.o. mida temas väärtustate?).\nNimetatud kolme tasandi väärtused peavad olema omavahel kooskõlas ja kindlas seoses.\nÜlesanne 4. Analüüsige, millisele tasemele kuuluvaid väärtuseid pidasite oluliseks enda puhul (vt. ül.2 ja 3).\nArengupsühholoogia õpetab meile, et juba eelkoolieas hakkab igal inimesel moodustuma ning hiljem täpsustub väärtuste hierarhia, mille abil ta toimib erinevates elusituatsioonides vastavalt sellele, mis ühiskonnas on nõutav (kohustuslik) ja vastuvõetav.\nIndiviidi väärtussüsteemis võib olla mitmeid lõppväärtusi, mis omakorda võivad olla hierarhiliselt korrastatud tähtsuse järgi. Niisugune väärtuste hierarhia väljendab indiviidi (rühma, kogu kultuuri) eetost. Samal asjal võib olla nii lõppväärtus kui vahendav väärtus. Nii näiteks võib töö olla nii raha teenimise vahend kui kogu elu sisu – seega lõppväärtus. Teadus ja kunst võivad loova töö vormidena olla absoluutväärtusega tegevused, kuigi nende tulemustel on ka kasulikke rakendusi ja rahalist väärtust.\nIsikul võib olla kas autentne (ehtne), adaptiivne või taotluslik väärtussüsteem. Viimaseid eristatakse selle alusel, milliseid kohustusi inimene võtab, et kohaneda ühiskonna (grupi) väärtustega.\nVäärtused on ühiskonnas vastu võetud ja institutsionaliseeritud mitmel viisil. Üks viis selleks on – normidena. Normid on reeglid, standardid mille alusel me otsustame asjade või käitumise õigsuse või vääruse üle.\nPõhimõtteliselt on inimene reegleid järgiv olend, kuna ta leiab, et nii tegutsedes saavutab ta ühiskonnas tunnustuse (saab tasutud), hoiab oma asjad korras, välistab konflikte, kergendab sotsiaalset elu.\nVäärtused ja normid, mis internaliseeritakse, s.t. millega indiviid end seob, millesse suhtub respektiga, muutuvad isiksuslikeks suhtlemisraamideks või teisisõnu eetilisteks printsiipideks.\nEetilised printsiibid juhivad meid probleemsetes olukordades. Nad motiveerivad inimest käitumise, elu eesmärkide ja elustiili valikul, võimaldavad anda hinnanguid.\nVastastikused kohustused üldiste väärtuste ja normide suhtes kutsuvad esile grupisolidaarsuse ja kooperatiivse kollektiivse teo.\nVäärtuste puudumine või väärtuskonflikt, sotsiaalsete normide rikkumine viib võõrandumisele, identsuse hajumisele, isiksuslikule ja sotsiaalsele desorganiseeritusele.\nPaljudel klientidel, kes tulevad sotsiaaltöötaja juurde, on väärtusprobleeme.\nOn väärtusi, mida deklareeritakse, kuid mille poole ei püüelda ja neid, mille poole püüeldakse, kuid mida ei deklareerita.\nSotsiaalse mehhanismina on väärtused inimlike püüdluste ja tegude regulaatoriks, võimaldavad hinnata teiste tegusid, on aluseks, millelt hinnatakse grupi liikmete sotsiaalset aktsepteeritavust.\nVäärtused on kollektiivne produkt, olles osa kultuurist. Igas grupis on omad väärtushierarhiad.\nOn väärtusi, mida ühiskond (grupp) peab väga oluliseks selle grupi eksistentsi jaoks ja on väärtusi, mis pole indiviidi (grupi) jaoks nii olulised.\nVäärtuste süsteem määrab vahendite valiku oma vajaduste ja huvide rahuldamisel, määrab püüdluste eelistused. Oluline on, kuidas inimene lahendab oma probleeme, et mitte sattuda konflikti teiste inimeste väärtussüsteemidega.\nSotsiaaltöötaja või mistahes muu inimsuhetealase töö tegija on samasugune inimlik inimene kui tema klient, seega ei suuda ta reeglina oma väärtussüsteemi kliendisuhtesse astudes elimineerida – tema isiklikud väärtused, uskumused, hoiakud mõjutavad vältimatult töötaja tundeid ja käitumist kliendi suhtes.\nJust seetõttu on oluline endale oma väärtused teadvustada – seda nii avatud kui varjatud väärtuste osas. Vastasel juhul võib töötaja kliendile tahtmatult oma väärtusi peale suruda.\nEetilisi vastuolusid (väärtuskonflikte) sünnib erisuunalisest väärtustraditsioonist (kristlik, ateistlik). Individuaalsed ja ameti väärtused võivad viia sama probleemi vastandlike lahendusteni. Need võivad asuda väärtushierarhias samal tasemel ja põhjustada tõelise vastuolu – tuleb valida kahe ühevõrra hea ja õige lahenduse vahel. Veel teravam ja sügavam eetiline vastuolu kui indiviidi- ja ametieetilise nägemuse vahel, võib olla individuaalsete väärtuste, ametialaste väärtuste ning töökollektiivis valitsevate eriliste arusaamade vahel.\nTerav võib olla konflikt aga ka töötaja tööalaste või individuaalsete ning kliendi individuaalsete väärtuste vahel.\nÜritades muuta kliendi väärtusi läbi süüdistamise, rahuldab sotsiaaltöötaja sel juhul mitte kliendi, vaid enda vajadusi.\nTöötajal, kellel on raske võõraste väärtustega kokku puutuda, jääb üle kaks võimalust:\nsaata sellised kliendid edasi mõne teise töötaja juurde\nteha tööd oma väärtuste avardamiseks\nVaadete avardamine ei tähenda võõraste väärtuste omaksvõtmist, vaid aktsepteerimist – s.o. omaenda väärtuste kindlustamist sedavõrd, et inimene tunneb end küllalt turvaliselt vastandlike väärtuste kuulamisel.\nVõõraste väärtuste aktsepteerimine tähendab:\nsaada teada, millised on kliendi väärtused\nkuulata ära, kuidas ta nendeni jõudis\nselgitada, mis tähendus on neil kliendi jaoks\nanda kliendile teada, et tema väärtustest on aru saadud ja neid on tal lubatud pidada (Kreegipuu)\nOluline on teada, et töötaja ei pea kõigi väärtuskonfliktide puhul oma väärtussüsteemi alla suruma – tal on õigus soovitada kliendile teist töötajat, kes antud kliendigruppi (näit. seksuaalvähemusi) paremini mõistab ning seega ka paremini aidata suudab. Vastasel juhul kaotab aitaja oma eheduse ja tõelist kliendisuhet ei teki.\nEetilise vastuolu analüüsi puhul tuleb peatuda kolmel aspektil (Aadland 1993, 167):\nEnda seisukohtade selgitamine, hinnang\nKliendi / patsiendi vaatekoha määratlemine\nTihti tuleb töötajal teha otsus üksi, võttes endale sellega raske vastutuse ilma võimaluseta kõrvale tõmbuda ja vastutust kellelegi teisele veeretada. On ka juhtumeid, kus eetiline vastuolu ei puuduta klienti, vaid asi on prioriteetides, sotsiaaleetilistes küsimustes. Sellistel juhtudel jääb protsessi teine etapp ära, kuid põhireegliks on siiski kaasata klient protsessi.\nTähtis on lõpetada eetilise analüüsi protsess aegsasti, nii et sekkumine (toiming) on veel võimalik. Moraalifilosoof Harald Ofstad räägib “analüüsiprotsessist” eetilise otsustuse puhul: viimane võib jätkuda nii kaua, kuni probleem on põhjalikult analüüsitud ja lõpeb, siis kui veel ei ole liialt hilja tegutseda. (Ofstad, 17)\nTegutsemismudel sisaldab kolme etappi:\nKui mingis olukorras tuleb tegutseda kohe, tuleb otsustajal ikkagi kõiki kolme aspekti arvestada, muidu tegutseb ta arutult.\nNorra eetik Einar Aadland toob oma sotsiaal- ja tervishoiueetikat käsitlevas raamatus (1993, 168-169) ära üksikasjalise analüüsi malli, mida tuleks kasutada eetilise kaalutluse puhul.\n1. Määratle eetiline vastuolu võimalikult lühidalt ja selgelt\na) sellisena, kui teda ise näed\nb) sellisena, kui klient (patsient) seda näeb\nc) lõplik määratlus\n2. Millised avatud väärtused / normid mõjutavad seda vastuolu\na) sinu väärtused / normid (isiklikud, ametialased, sotsiaalsed)\nb) kliendi / patsiendi väärtused / normid\nc) üksmeel või võimalik väärtuskonflikt\n3. Milliseid varjatud väärtused / normid on taustaks\na) enda spontaansed reaktsioonid, tunded, mõtted\nb) kliendi spontaansed reaktsioonid, tunded, mõtted\nc) üksmeel või erimeelsus varjatud väärtuste suhtes\n1. Milline on olukorras sobiv tegutsemisviis\na) enda arvates\nb) kliendi arvates\nc) olukorras sobiv tegutsemisviis\n2. Milliseid mõjusid tuleneb valitud tegutsemisviisidest\na) sinu arvates\nb) kliendi / patsiendi arvates\nc) lõplik hinnang\n3. Aseta valitud alternatiiv väärtushierarhiasse\na) oma süsteemi, lähtekohaks isiklikud väärtused\nb) kliendi / patsiendi süsteemi, lähtekohaks tema väärtused\nc) lõplikud prioriteedid – tähtsuse järjekorras\n1. Realiseeri parim alternatiiv praktikas\n2. Anna hinnang tulemusele\nKonfliktses olukorras otsitakse välja kõik eetilised vastuolud ja järjestatakse need oma tugevuselt. Analüüsi juures võetakse arvesse, kuidas erialakirjandus seda vastuolu käsitleb, samuti kolleegide ja üldsuse hoiakuid antud nähtuse suhtes.\nTähtis pole peatuda kõigil kirjeldatud punktidel, vaid kasutada ära kogu võimalik ja vajaminev informatsioon. Selline mudel aitab kaalutluselt üle minna tegutsemisele.\nLääne kultuuri praegust kriisi seostatakse tavaliselt traditsiooniliste väärtuste kadumisega, “väärtustühjuse” kujunemisega.\nI.Niiniluoto (1993) on esitanud kolm võimalust (versiooni) väärtuste puudumisest ehk “väärtustühjusest”.\nTavaliselt seostatakse väärtuse mõistega positiivne värving: väärtuslikud asjad on “head”.\nSellest vaatekohast näib maailmas esinev halb ja ebaõiglus väärtuste puudumisena, inimese võimetusena hinnata häid asju. Kuid elujaatavate “pehmete väärtuste” (armastus, solidaarsus, õiglus) kõrval on inimestel ka “kõvu väärtusi”, eriti negatiivsetel tunnetel (viha, kadedus, vimm, kibedus, hirm) ja võimuihal põhinevaid võimuväärtusi (vägivald, võistlus, isekus, alistamine, võit).\nKa mõne üksiku väärtuse puhul võib Niiniluoto arvamuse kohaselt esineda jäigastumise, ülepingutamise ja moonutamise oht. Olgu siin näiteks tervis, mis mõõduka lähenemise korral on mõistlik eesmärk, mille hooletussejätmine või teadlik hülgamine on kahjulikud nii indiviidi kui ühiskonna tasandil. Teisalt võib tervise ületähtsustamine viia ülehooldamisele, ületreenimisele, stressile ja isegi sundneuroosini.\nSeega ei tulene maailmas esinevad halvad asjad tingimata väärtuste puudumisest, vaid ka hinnangute kõvenemisest, ühekülgseks muutumisest, moonutamisest ja liialdamisest.\nTeine võimalik olukord on nn. väärtuste lõtvumine.\nKui eelmodernistlikele kultuuridele oli omane absolutism või fundamentalism – väga range seotus mingite absoluutväärtustega (usk, isamaa), mille kaitsmine võis võtta fanaatilise,\nleppimatu ja vägivaldse vormi (ususõjad, natsionalism), siis teiseks äärmuseks on olukord, kus ühiskonnas puuduvad püsivad väärtuseesmärgid või lõppväärtused ning igaüks kaitseb oma hetkeliselt vahelduvaid huve. Sel juhul lahendatakse sotsiaalsed otsustusolukorrad asjaosaliste huvidest ja jõusuhetest lähtuvalt.\nE.Niiniluoto näitab, et kuigi selline “pragmaatiline” mõtteviis võib näida demokraatlikult sallivana, peidab ta endas sihitut konformismi.\nKolmas võimalik väärtuste puudumine on moraalne nihilism, mida iseloomustab eetiliste väärtuste kadumine. Sel juhul tõstetakse absoluut-väärtusteks egoistlikud taotlused, nagu kasum ärielus või oma rühma võim poliitikas. Seejuures ei tehta vahendite valikul mingeid moraalseid takistusi, vaid “eesmärk pühitseb abinõu”. Tegevuse kriteeriumiks on egoistlik utilitaristlik kasuarvestus – alternatiivsetest tegevustest valitakse see, mis annab suurima kasu. Siin nähakse eetikas, sotsiaalses õigluses ja voorustes vaid kahjulikke häirivaid tegureid, mis takistavad omakasu maksimumini viimist.\nÜlesanne 5. Analüüsi tänast eesti ühiskonda kirjeldatud kolmest aspektist.\nI.Niiniluoto hinnanguil pole praeguse olukorra põhiolemuseks mitte niivõrd väärtuste puudumine või väärtustühjus, kuivõrd väärtuste rohkus, ebaühtlus ja vastuolulisus.\nVäärtuste muutumise üks tavalisemaid vorme on see, et vahendavad väärtused muutuvad, kui leitakse uusi, tehniliselt paremaid vahendeid ja sotsiaalseid tegevusi, mis võetakse omaks “elu hädavajalikkustena”. Sügavamates ühiskondlik-ajaloolistes muudatustes vahetuvad absoluutväärtused. Väärtusmaailma segadust suurendab inimeste õigustatud tunne, et neil pole tegelikke mõjutusvõimalusi tähtsates küsimustes. . . . parteid ei poolda selgeid programme ja nende esindajad ei kanna sageli isiklikku vastutust oma lubaduste eest. (Niiniluoto 1993) Sageli puudub inimestel ka julgus ja ettevalmistus selleks, et oma seisukoht määratleda ja seda kaitsta.\nSoome eetik Martti Lindqvist arutleb oma raamatus “Ametiks inimene” (Lindqvist 1989) inimese eetilisuse ja tehnilise progressi vahekorra üle. Ta esitab küsimuse: Kas inimene võib teha kõike, mida ta tehniliselt suudab teha? Mida võimsamaid tehnilisi vahendeid on meie kasutuses, seda olulisemaks see küsimus muutub. Lindqvist peab ohtlikuks olukorda, milles inimene võtab valitsevat arengusuunda endastmõistetavana ja kohaneb sellega lõputult. Kohanemine ilma vajaliku kriitilise lähenemiseta võib viia hävingule. Autor juhib meie tähelepanu sellele, et kaasaegses tootmis- ja teenindusühiskonnas oleme ohtlikul määral kohanenud olukorraga, milles kultuur on rebenenud kaheks saareks, milles mõjuvad erinevad maailmanägemused ja mängureeglid. Ühel pool seisab loodusteaduslik-tehniline ja majanduskultuur, mis reguleerib tootmist, materiaalset heaolu ja ühiskondlikku võimustruktuuri, teisalt on oma valdkond humanistlikul kultuuril, kuhu kuuluvad inimteadused, kunst ja osaliselt religioon. Ka kasvatus- ja hooldusametid seonduvad humanistlike väärtuste ja traditsioonidega. See jagunemine on olnud nii sügav, et kommunikatsioon ja ühistöö nende kahe sektori vahel on muutunud probleemiks.\nLindqvist rõhutab, et tehnika algne mõte oli teadlik püüd avardada inimese loomulikke võimeid ja omadusi, olla inimese “keha pikenduseks”. Tehnika abil inimene püüab näha täpsemalt ja kaugemale, kuulda selgemini, liikuda kiiremini jne. Just see vaatekoht peaks Lindqvisti arvates olema “õige” ja “väära” tehnika eristamise kriteeriumiks tehniliste lahenduste eetiline vastuvõetavus sõltub sellest, mil määral nad laiendavad meie võimalusi olla inimene ja teostada end inimesena. Tehnika ei tohiks kunagi asuda inimlikest piiridest väljapoole.\nOn kindel, et teadmisi lisandub ja tehnilised vahendid täiustuvad, kuid seda ei saa võtta automaatselt kui progressi. Tehnikaga liituv võim võib olla ka halva teenistuses. Kas meil on võimeid kontrollida üha täiuslikumaks arenenud vahendite maailma? Seda kirjeldab Lindqvist järgmisel joonisel.\nJoonis 1. Tehnilise progressi ja eetilise otsustamise seos (Lindqvist 1989, 26)\nJoonist kommenteerides väidab Lindqvist, et oleme juba ületanud punkti, millal oleks majanduslikult võimalik realiseerida kõik tehniliselt võimalikud lahendused (olgu näiteks südame siirdamine). Siin tuleb arvestada ressursside piiratusega. Veel ohtlikum on, et tõenäoliselt oleme olukorras, milles me eetiliselt (s.o. väärtustest lähtuvalt) ei suuda valitseda meie käsutuses olevaid tehnilisi vahendeid (kaasaegne sõjatehnika).\nOn küsitav, milline on meie valmisolek eetilisteks otsustusteks. Ühelt poolt on kaasaegne ühiskond tunduvalt humaansem varasematest ühiskondadest: pole orjust, meil ei tapeta vastsündinud tüdrukuid või arenguhäirega inimesi. Kuid tipptehnoloogia eeldab ka eriti kõrget eetikat. Halvimad alternatiivid liituvad madalaimate motiivide ja eesmärkidega. Isekus, viha ja vägivald ei ole ka meie ajal kadunud. Sellest tuleneb pessimism hinnangus meie võimele valitseda tehnilist progressi. Lindqvist nõustub Albert Einsteiniga, kes on väitnud, et “elame täiuslike vahendite ja kaootiliste eesmärkide ajal” (Lindqvist 1989, 27). Samas me tunneme end tehnikaga vägagi seotuna, ta kuulub meile, toob meile kasu. Kaasaegne elu on suunatud kulutamisele. Vajatakse üha uusi asju, võrreldakse end selles suhtes teiste inimestega. Selle\nkõige taga seisab arusaam, et maailma on vaja valitseda. Vahendi- ja tarbimiskesksus on väga nakkav.\nMeie aja juhtivaks ideoloogiaks on saanud kõige mõõtmine saavutusega ... ma olen vaid see ja just see, mida suudan teostada. ... Kuskil on piir, mis sellel teel käimise muudab inimest hävitavaks. Ei jää enam võimalust oma sisemaailmaga tegelemiseks. (Lindqvist 1989, 28-29)\nLindqvist küsib – kas oleme ikka liikumas tulevikku, mis annab maksimaalsed võimalused inimese loovate võimete realiseerimiseks?\nNeed seisukohad, mis on esitatud Soome ühiskonda analüüsides, on heaks lähtekohaks ka eesti ühiskonna üle arutlemisel.\nMeie ühiskonnas ilmneb täna vajadus ja valmidus väärtusdiskussiooniks. On juba avalikult viidatud, et jätkuv kõvade väärtuste võidukäik tuleks tasakaalustada pehmete väärtuste taasväärtustamisega. (Veideman 1996)\nAjakirjanduses on aset leidnud diskussioonid sotsiaal- ja meditsiinieetika eriprobleemidest, nagu eutanaasia (vt. Akadeemia 1995), elundite loovutamine, riigiametniku ametieetika jms. (vt. jooksev ajakirjandus 1996-1997) Täna vajaks sotsiaaltöötaja teoreetilist tuge süstemaatiliselt filosoofialt ja sotsiaaleetikalt kui distsipliinilt, mida Eestis kahjuks seni pole.\nEnamiku inimeste elu jaguneb selgelt kahte rolli: tööelu ja isiklik elu. Tööelus tegutsetakse üldjuhul vahendväärtuste tasemel, muul ajal teostatakse oma elu inimesena. Kuid järjest kasvab nende hulk, kelle ametiks on “olla inimene”. (Lingqvist 1989)\nM.Mäntysaari (1994) osundab, et sotsiaaltöö väärtusi võib vaadelda kahel erineval tasandil: osana üldisest teenistujaeetikast ja teiselt poolt ainult sotsiaaltööle tüüpiliste eetiliste probleemidena ... Valitsusvõimu eetikas eristatakse kahte tasandit: ametnikueetika ja kutseeetika.\nAmetnikueetikat vajatakse olukordades, kus on tegu eelkõige esimese astme traagiliste otsustega, s.o. seaduste ja rakendusjuhendite koostamise ja nende täitmisega, eelarve ettevalmistamisega jne. Ametnikueetika peamiseks jooneks on lojaalsus valitseja suhtes sõltumata sellest, kas ametnik on valitsusega samal arvamusel või mitte. Kui valitsus on legitiimne, pole ametnikul vaja muid eetilisi reegleid. (Cubbon 1993, 10)\nKutse-eetika erineb ametnikueetikast selles, et see põhineb või vähemalt väidetakse põhinevat deklareeritud reeglitel, mis tuginevad rohkem kutsepraktikale kui seadusele. Üldiselt on kutseeetikat vaja olukordades, kus teise astme traagiline otsustus on üsna tavaline. Tüüpiliselt on tegemist sotsiaal- ja tervishoiuteenustega. (Mäntysaari 1994, 9)\nRääkides hoolduserialadega seonduvast eetikast, rõhutab Martti Lindqvist (1989) üsna tähtsaid eetika lähtekohti, eetilisuse tähendust nii ametis kui elus üldse. Eetika algupärasemad ja lihtsamad ning meid kõiki puudutavad küsimused on: Milline on hea elu? Kust võetakse jõuvarud selle hea kaitsmiseks ja edendamiseks. Milliseid mängureegleid ja vahendeid vajatakse hea elu loomiseks.\nLindqvist (1989, 38) juhib tähelepanu terminite MORAAL ja EETIKA mitmetähenduslikkusele: teaduslikus tähenduses tähistab MORAAL inimese valikuid ja nende aluseks olevaid väärtushinnanguid, EETIKA seevastu on moraali teooria või moraali uurimus. Moraal on praktilises elus ilmnev, käegakatsutav ja silmaganähtav, eetika pürgib üldistusele teoreetilisel tasemel.\nVaatamata eelöeldule valitseb ametialases praktikas rahvusvaheline traditsioon nimetada ametimoraali eetikaks.\nMõiste “eetika” sellist kasutust ametialases tegevuses põhjendab Lindqvist (1989, 39) sellega, et inimene pole oma töös vaid üksikindiviid, kes tegutseb oma eesmärkidest lähtuvalt. Ametiga seonduvad roll, traditsioon ja vastutus, mis ületavad individuaalse elu kujutlused. (Näit. võib arst olla taimetoitlane, kuid ta ei saa sellest lähtuvalt nõuda sama ka patsientidelt.)\nAmetialase tegevusega liituv ratsionaalsusnõue leiab rõhutamist ka eetilistes küsimustes. Tuleb olla erapooletu vaidlustes, mis isiklikus elus viivad ehk teravate seisukohavõttudeni. Selles tähenduses võib inimesel olla ametieetika, mis erineb tema isiklikust moraalist, kuigi teisalt – täielik konflikt ametirolli ja isikliku elu vahel on tavaliselt inimlikult hävitav.\nEriliselt hell on eetiline küsimuse asetus juhtudel, kui tehakse otsustusi, mis puudutavad välist abi vajava inimese isiksust ja elu. Põhjus on lihtne – nõrgad vajavad eriti palju head ja neile on väga kerge halba teha.\nLindqvist juhib meie tähelepanu sellele, et mehaaniliselt korraldatud maailmas pole kohta eetikale ... Mida masinlikum on asutus ja tema rutiinne tegevus, seda vähem individuaalset vastutust sellesse mahub. (Lindqvist 1989, 41)\nInimene vastutab vaid nende valikute eest, mis kuuluvad tema võimaluste piiridesse. Mida enam on sundi, seda vähem on võimalust valida hea ja kurja vahel. Võtmesõnaks on vabadus ...\nLindqvist hoiatab meid: “Vastutus ei või kunagi ületada vabaduse piire ... hooldusasutus, kus ei tajuta vabadust ega võidelda selle eest, on inimlikkuse nurjamise keskus”. (Lindqvist 1989, 42)\nAsjatundja on seotud oma tööga sel viisil, et ta püüab ise otsuseid vastu võtta; ta võitleb selle eest, et ta saaks teha just seda, mida peab õigeks.\nAutonoomiavajadust jagatakse kaheks: strateegiliseks ja operatiivseks.\nStrateegiline autonoomia tähistab seda, et inimene (spetsialist) soovib ise otsustada, mida ta teeb. Operatiivne autonoomia tähendab seda, et inimene soovib ise otsustada, kuidas ta midagi teeb.\nAsjatundjail pole tingimata kõrge strateegilise autonoomia tarve, kuid seevastu operatiivse autonoomia tarve on suur. Asjatundja soovib lahendada probleeme ja nendega toime tulla, ta soovib kogeda edu oma töös.\nTeadmised ja väärtused sotsiaaltöös\nOn väga oluline osata eristada teadmised väärtustest ning näha kummagi rolli sotsiaaltöö praktikas. (vt. Zastrov 1992, 36-37)\nSellest vaatenurgast on VÄÄRTUSED – uskumused, unistused, oletused selle kohta, mis on inimesele hea või soovitav, need ei ole väited selle kohta, milline maailm on, vaid milline ta peaks olema – seega ei saa neid väiteid teaduslikult tõestada. TEADMISED on sellised vaatlustulemused ja faktid maailma kohta, mille tõesust saab kontrollida.\nMeil tuleb eristada oma teadmised väärtustest ja teadmised faktidest (ka sotsiaalsetest).\nVäärtused aitavad määratleda faktide tähenduslikkust. Me ei saa rääkida õigetest ja valedest väärtustest, saame neid vaadelda vaid konkreetse väärtuste-uskumuste süsteemi piires.\nErinevad autorid on viidanud vajadusele ära tunda, mis eksisteerib sellisena kui me seda väärtustame – millal tegeleme faktide ja kindla tõega, millal väärtuste ja uskumustega soovitavast reaalsusest.\nMaslow on käsitlenud võimet täpselt märgata, defineerida ja seostada fakte kui hästi funktsioneeriva isiksuse ühte karakteristikut.\nOn üsna mõistetav, et sotsiaaltöö teadmised on interdistsiplinaarsed. Käsitledes sotsiaalse funktsioneerimise erinevaid aspekte on sotsiaaltööl seos nii fundamentaalteaduste kui praktiliste aitamisdistsipliinidega. Nii sisaldabki sotsiaaltöö mõisteid ja ideid erinevatelt distsipliinidelt ja erinevatest mõtlemiskoolkondadest. See on põhjendatud sotsiaaltöö vajadusega vastata väga erinevatele vajadustele ja tingimustele ning muutustele ühiskonnas. (Siporin 1979, 91)\nRootsi eetik Hermerén rõhutab, et kogu avalik otsustus põhineb eetilistel valikutel. Väärtuste vaatluse aluseks on selle tunnustamine, et faktide alusel ei saa kunagi tuletada otseseid juhtnööre selle kohta, mida tuleks teha. Asjade seisundit puudutavaid fakte tuleb täiendada hinnangutega, et soovitavat tulevikku puudutavad otsused oleksid võimalikud. Seepärast tuleks otsustamisel alati avalikustada kõik juhtumit mõjutavad olulised hinnangud ja normid. (Hermerén 1990, 14-15)\nVäärtused ja hindamine\nVäärtuste taustaks on alati “hindamiseks” nimetatav inimtegevus. Hindamine on suhtumisviis või -akt, kus mingi väärtussubjekt X peab mingit objekti ehk väärtusobjekti A väärtuslikuks.\nSeega toimib siin skeem: “X peab A-d väärtuslikuks” või “A on X-ile väärtuslik”.\nVäärtussubjektiks võib seejuures olla indiviid, rühm või kogu kultuur. Väärtusobjektis võib omakorda eristada väärtuse kandjat (s.o. konkreetset olendit, eset või sündmust) ja väärtusomadusi (s.o. hinnangu aluseks olevaid väärtusobjekti tunnusjooni). Mõnikord nimetatakse väärtuslikeks väärtuse kandjaid (raha, firmariided, ehted tarbimisühiskonnas). Kui esemetest kui niisugustest saavad väärtused nende omadustest sõltumatult, on tegu kaubafetiðmiga, mida võib võrrelda usulistele kultusesemetele (tootem, fetið) antud asendiga. (Niiniluoto)\nSiiski on loomulikum mõelda, et esemed-nähtused muutuvad väärtuslikuks eelkõige nende omaduste ja suhete kaudu. Niisugused väärtused on sellised omadused, mille kaudu väärtust kandvad objektid muutuvad inimestele väärtuslikuks: toitvus, tervis, ilu, sõprus, rikkus, tõde ...\nErinevad autorid on väärtusi liigitanud erinevalt. Allpool toome ära Erik Ahlmani (1939) esitatud väärtuste liigituse:\nhedonistlikud väärtused (õnn, heameel, rõõm, nauding, meelelisus)\nvitaalsed väärtused (elu, tervis, tahe, valmisolek)\nesteetilised väärtused (ilu, ülevus, meeldivus, looming)\nintellektuaalsed väärtused (tõde, teadmine, tarkus, koolitus, õpetus, teadus)\nusulised väärtused (usk, lootus, pühadus, halastus)\nsotsiaalsed väärtused (altruism, sõprus, armastus, truudus, vabadus, vendlus, au, isamaalisus, turvalisus)\nvõimuväärtused (jõud, võim, rikkus, raha, võit)\nõigusväärtused (õiglus, inimõigused, võrdsus, seaduslikkus)\neetilised väärtused (headus, moraalne õigus)\nTäna võib nendele väärtustele lisada:\nökoloogilised väärtused (keskkonna puhtus, elamiskõlblikkus ning ilu)\nMINA-kesksed väärtused (eneseväärikustunne, isekus)\nKui elule otsitakse tähendust, rõhutatakse sageli elu saavutusi ja räägitakse elu mõttest sellest seisukohast, et elul on eesmärk. Eesmärki mõistetakse sageli nn. saavutuse kaudu: rikkus, maine, au, edu ametis. Arvesse tulevad seega eduväärtused. Saavutused on väärtusobjektivismi märksõna, mille puhul usutakse, et väärtused on midagi objektiivset.\nSeevastu seisukohta, et väärtuslik on see, mida inimene peab väärtuslikuks, võib käsitleda kui väärtussubjektivismi.\nAiraksinen (1992) usub, et tähtsaimateks osutuvad elu saavutused ja elu isikuväärtused. Saavutused on midagi, mida inimene võib toota ja mis jääb järele kui inimene kaob.\nIsikuväärtused on niisugused väärtused, mis seonduvad inimese sisemise elu, eluviisi, elustiili ja voorustega. Traditsiooniline viis voorustest kõnelemisel on rääkida niisugustest asjadest nagu julgus, tagasihoidlikkus, õiglus, kaalutlemine ja praktiline tarkus.\nSaavutustest kõneldes eeldatakse, et saavutaja on toiminud isiklikult õigel moel, tema teguviisid on olnud head ja ilusad, vastasel juhul tema saavutusi ei hinnata.\nVäärtused, inimkäitumine ja vastutus\nVäärtuste ülesandeks on suunata inimeste käitumist. Me taotleme “häid” asju ja väldime “halbu”.\nSeetõttu võime väärtussüsteemide muutumise kaudu ennustada ka käitumise muutumist.\nVaid inimene on moraalne olend, kes on võimeline tegema vahet hea ja halva, õige ning väära vahel ja on seega vastutav. Ta vastutab nii oma tegutsemise kui tegemata jätmise eest.\nToimingu moraalse hindamise alused:\n1. Eetilisest seisukohast vastutab inimene eelkõige teo mõtte (kavatsuse) eest. Tegu on moraalselt heakskiidetav, kui ta on sooritatud parimate kavatsustega. Selline rõhuasetus viitab ajendite ja motiivide puhtusele. Inimene vastutab moraalselt oma tegude motiivide eest. Rõhutatakse kogemuslikku subjektiivset külge isiksuses. Kristliku eetika seisukohast on moraalselt hinnatav tegu, mis saab alguse armastusest. Inimarmastus ja filantroopia ongi üks heategevuse taustategureid. (vt. ka “Kristlik eetika” P. Pints) Kristliku eetika kohaselt on eriti hinnatav inim(armastusest) tulenev heategevus, ennastohverdav armastus e. altruism.\nEriti taunitav on selle eetika kohaselt vihast ajendatud tegu. Seega – halb tegu on eriliselt hukkamõistetav, kui see on tahtlik, ettekavatsetud.\n2. Inimene vastutab oma teo eest. Tegu on moraalselt hinnatav, kui ta on kooskõlas moraalinormidega. Kui rõhuasetus viitab teo normikohasusele, räägime legalistlikust eetikast. Sellise eetika äärmuslikuks näiteks on üksikasjalik käskude-keeldude loetelu. Reegli rikkumine ise on karistatav. I. Kanti vastutuse-eetika kohaselt aukartus (kohustus) moraalinormide ees on moraalse toimingu lähtepunktiks. Tuleb toimida nii, et võiks soovida kõigi teiste samasugust toimimist.\n3. Inimene vastutab eelkõige oma teo tulemuse eest. Tegu kiidetakse moraalselt heaks, kui temast tuleneb midagi väärtuslikku (nn. tulemuseetika). Enne tegu tuleb kaaluda tema võimalikke tagajärgi ja teha neid tegusid, millel on väärtuslikud tulemused.\nTuntuim tulemuseetika on kasu-eetika ehk utilitarism.\nTagajärje-eetika vaatenurgast tuleks vaadelda ka nn. tulemusjuhtimise koolkonda. Ka naudingueetika ehk hedonism on üks tulemuseetika vorme.\nSiiki on tulemuseetika eetika teooriana küsitav. Pigem on see aruka toimimise teooria? (Airaksinen 1987)\nP.Niemelä on teo hindamise kriteeriumid kokku võtnud järgmisel joonisel 2.\nJoonis 2. Teo moraalse hindamise alused (Niemelä 1993, 31)\nTäpsustades eelnevat skeemi, uurib Niemelä toimimise moraalset hindamist ja näitab, et ülalkirjeldatud aspektide hindamisel toimivad erinevad kriteeriumid, mis on kujutatud joonisel 3.\nJoonis 3. Eetilised kriteeriumid toimimise hindamisel (Niemelä 1993, 31)\nTeoga seotud kavatsus on kas hea või halb. Hea motiiv on moraalselt tunnustatav ja halb taunitav. Kavatsus viitab eesmärgile, sageli erilistele humanistlikele väärtustele. Räägitakse humanistlikust eetikast, milles väärtused rajanevad inimväärtusele. Küsimus heast ja halvast on inimkonna ajaloo põhiküsimus.\nTegu ise on õige või väär vastavalt sellele kas ta vastab moraalireegleile või ei. Moraali seisukohalt on selline tegu kas õigustatud, lubatud (õigused) või kohustuslik (kohustused) või keelatud (lubamatu). Nende asjadega tegeleb deontoloogiline eetika. Kõneldakse ka vabaduse ja kohustuse eetikast.\nTeo tulemus on seega kasulik või kahjulik.\nÖkoloogilise küsimuseasetuse korral tõusevad esile kõigepealt teo kahjulikud tagajärjed. Võib rääkida “ökomoraalist” või “ökoeetikast”, mis rõhutab inimese ja ühiskonna toimimises globaalseid väärtusi, elu ja looduse tasakaalu säilitamist. Küsimus teo tagajärgede kahjulikest tagajärgedest (nn. kõrvalmõjud) on aktuaalne ka bioeetikas (biotehnoloogia, geenitehnoloogia).\nOlukorda, mil mingile moraalsele kriteeriumile püütakse allutada teine kriteerium, vaatleme kui eetiliselt probleemset. Näiteks nn. jesuiidimoraalis valitses põhimõte “eesmärk pühitseb abinõud”.\nEesmärkide või tegude uurimine tulemusest lähtuvalt tähendaks efektiivsuse (tootlikkuse) asetamist kõlbelistest põhimõtetest kõrgemale. Tehnoloogia osutub siin tähtsamaks kui moraalireeglid. Selline lähenemine on tehnoloogilise arengu käigus saanud probleemiks.\nVäga oluline küsimus sotsiaaltöö jaoks on õiguste ja kohustuste vahekord.\nKui eristame nõudeõigused ja vabaduseõigused, siis nõudeõiguste puhul on õiguste ja kohustuste vaheline suhe sümmeetriline:\nindiviidi õigustest ühiskonnas tulenevad teatud kohustused ühiskonnale – tuleb tagada eeldused nende õiguste realiseerumiseks)\nühiskonna õigustest tuleneb kohustusi indiviidile (nt. kodanikukohustused)\nInimene saab nõuda talle ette nähtud või lubatud õigusi (nt. inimõigusi) siis, kui teisel osapoolel on vastav kohustus.\nVabadusõigused. Inimestel on vabadus, millega ei seostu kohustusi – näit. liikumisvabadus. Sel juhul ei tohi ühiskond takistada indiviidi vabaduse teostumist, kuid ühiskonnal ei ole ka kohustust nende realiseerimist tagada.\nSotsiaalpoliitilised huvid ja toimingud rajanevad sotsiaaleetikale ja neid määratakse õiguste alusel. Õigused omakorda rajanevad sellistel väärtustel nagu inimväärtus ja võrdsus. (Niemelä 1993, 34)\nSotsiaaleetika kitsamas tähenduses analüüsib neid kohustusi, mis inimesel on teiste inimeste suhtes ning inimliku ühiselu põhiinstitutsioonide (abielu, majandus, omand, õigus ja karistus, kord ja turvalisus, kasvatus, hooldus, töö) moraalset külge.\nSotsiaaleetika laiemas mõttes uurib inimliku ühiselu moraalseid norme ja põhimõtteid. Siin on käsitluse objektiks ühiskonnakorraldus, ühiskonna poliitiline elu, võimu kasutamist ja elulaadi puudutavad probleemid, eriti indiviidi, pere ja avaliku võimu vahelised vastutus- ja õigussuhted. (Hämäläinen 1995, 38)\nSotsiaaleetika lähtub sellest, et inimene on loomupäraselt sotsiaalne ja poliitiline olend.\nInimindiviidil on vajadusi, mida saab rahuldada vaid koos teiste inimestega.\nSotsiaaleetika uurib inimliku ühiselu väärtusi ja norme eriti inimese vajaduste seisukohalt lähtudes.\nSotsiaaleetikat võib määratleda kolmel viisil:\nTa uurib indiviidi kohustusi ja õigusi ühiskonna suhtes (erinevalt eetikast, mis uurib inimese\nkohustusi ja õigusi iseenda suhtes)\nTema lähtekohaks on mõte, et moraali alus peitub ühiskonnas, mitte üksikindiviidis\nTa analüüsib, mis on ühiskonnas ja tema tavades moraali seisukohalt hea või halb.\nSotsiaaleetikas on palju erivaldkondi, millel on omad eetilised probleemid, näit. riigi- ja majanduseetika, poliitiline eetika, töö-eetika, pere-eetika, seksuaaleetika, ärieetika ja sõjaeetika.\nSotsiaaleetika ja individuaaleetika\nMoraalifilosoofias eristatakse inimese ühiskondlikku toimimist uurivat sotsiaaleetikat ja indiviidi toimingute kõlbelisusele keskenduvat individuaal- ehk indiviidieetikat. Praktikas on piir nende kahe valdkonna vahel ebaselge, kuna indiviid on ühiskonna liige ja elab sotsiaalsetes mõjutustes. (Hämäläinen) Näiteks sõjaväeteenistus või sõjas olemine on individuaaleetika seisukohalt inimese südametunnistuse asi. Sotsiaaleetikas tuleks aga küsida, kuidas kohelda sõjaväekohustusest kõrvalehoidjaid.\nSeega käsitleb sotsiaaleetika indiviidi ja ühiskonna vahelisi suhteid puudutavaid küsimusi. Tegu on eelkõige sellega, kuidas ühiskond kohtleb ja kuidas peaks kohtlema erinevaid indiviide ja rühmi.\nSotsiaaleetika uurimisobjektiks on inimliku ühiselu küsimused: indiviidi asend ühiskonnas, ühiskondlike institutsioonide toimivus, poliitika ja ühiskondlik otsustamine, ühiskonna sotsiaalne struktuur, inimese õigused ja kohustused ühiskonna liikmena. Individuaaleetikas uuritakse seevastu üksikisiku toimingute ja käitumise moraali.\nIndividuaaleetikas uuritakse hea elu indiviidipoolset külge, sotsiaaleetikas selle ühiskondlikke aluseid. (Hämäläinen, 39)\nNormatiivne ja deskriptiivne sotsiaaleetika\nNormatiivse lähenemise korral puudutatakse neid põhimõtteid, mille alusel kesksed poliitilised otsustused ühiskonnas teha tuleks.\nNormatiivne sotsiaaleetika on preskriptiivne – ta püüab määratleda hea ühiskonna, hea poliitika ja hea ühiskondliku eluviisi jooni, kusjuures eesmärgiks on mõjutada ühiskonna institutsioonide toimivust. Normatiivse sotsiaaleetilise uurimuse eesmärgiks on hea ühiskondliku elamisviisi ja sellele vastavate eetiliste põhimõtete määratlemine.\nDeskriptiivse sotsiaaleetika eesmärgiks seevastu on eristada ja kirjeldada erinevaid tõlgendusi ja käsitlusi. Sotsiaaleetiline kirjeldus võib olla puht-mõisteanalüütiline, puudutada ühiskonna moraali ilmnemisvorme, selle ajaloolist arengut ning ideevoolude moraalset tähendust. Viimasel juhul läheneb deskriptiivne sotsiaaleetika inimtegevuse ja ühiskonna moraali antropoloogilisele ja sotsioloogilisele uurimisele.\nÜhiskonnaelu nõuab puht-deskriptiivse lähenemisviisi kõrval ka normatiivset lähenemist.\nHämäläinen väidab, et sotsiaaleetika ülesandeks modernses, kiirelt muutuvas ühiskonnas on ühiskonnaelu kriiside tunnustamine ja lahenduste otsimine sotsiaalsete probleemide võitmiseks.\nSotsiaaleetika peaks näitama, milliste põhimõtete alusel tuleks ühiskonnaelu ehitada, et inimesed oleksid kaitstud ebainimliku kohtlemise eest.\nInimliku ühiselu headus ei sõltu üksnes inimsuhete headusest. Vajatakse ka inimõigusi tagavaid ühiskondlikke struktuure ja tingimusi. Normatiivne sotsiaaleetika on suunatud sellistele ühiskondlikele struktuuridele, milles seaduslik ühistegevus saab võimalikuks.\nHea ühiskonna joonte sotsiaaleetiline uurimine võib saada ühiskonnakriitilise sisu. See ilmneb olemasolevate ühiskondade kriitikana ja pürgimusena paljastada neis peituv väärus.\nSotsiaaleetilist analüüsi võiks suunata seadusandlusele ja õiguspraktikale.\nVäljakutseks normatiivsele sotsiaaleetikale tänases maailmas on mitmed globaalsed probleemid, nagu loodusressursside kasutamine, keskkonna saastamine, relvastus, vaesus, rahvusvaheline uimastiäri.\nSotsiaaleetika normatiivseks ülesandeks võib lugeda ka inim- ja aitamistöö ametieetiliste küsimuste normatiivne, juhendeid ja soovitusi andev analüüs. Siin on eesmärgiks töö eetiliste printsiipide määratlemise kõrval ka lahenduste otsimine ametieetilistele probleemidele. (Hämäläinen, 43)\nAbort, eutanaasia, suitsiid on inimese olemasolu sügavalt puudutavad nähtused nii individuaal- kui sotsiaaleetiliselt.\nIndividuaaleetika uurib indiviidide käsitlusi seesuguste otsuste suhtes, küsides, kas inimelu vägivaldne lõpetamine mingites olukordades on nimelt indiviidi otsusena moraalselt õigustatud. (Näit. kas vägistatul on õigus otsustada abordi kasuks)\nKui neid nähtusi vaadeldakse ühiskonna seisukohalt, siis on tegu sotsiaaleetiliste probleemidega, nagu näiteks:\nMillised on eetiliselt pädevad seadusliku abordi kriteeriumid?\nKas arstlikult kontrollitud eutanaasia tuleks ühiskonnas seadustada?\nKas seadusandja võib määratleda, millistel tingimustel seaduslik eutanaasia võiks teostuda?\nKas seisukoht enesetapu suhtes peaks olema sallivam?\nMoodsas ühiskonnas on tõusnud sotsiaaleetika probleemiks HIV-viiruse kandjate ja teiste riskirühmade kohtlemine.\nOluliseks sotsiaaleetiliseks probleemiks tänases ühiskonnas on ka pagulased ja immigrandid ning nendega seotud küsimused – milliseil põhimõtteil peab rajanema riigi sisserändepoliitika (palju vastu võtta, kuidas kohelda, missugused õigused ja kohustused ühiskonnas neile omistada).\nSotsiaaleetilisteks probleemideks on saanud ka ökoloogilised küsimused, tehnilises arengus peituvad ohud, globaalprobleemid.\nÜlesanne 6. Analüüsi tänast Eesti ühiskonda sotsiaaleetiliste probleemide aktuaalsuse seisukohast.\nEetilise praktika printsiibid\nOma professionaalsest filosoofiast ning väärtussüsteemidest lähtudes on sotsiaaltöötajad loonud ja võtnud kasutusele eetilise praktika printsiibid.\nNeed printsiibid (ettekirjutused) on loodud praktika jaoks, selleks, et suunata ja limiteerida abistamistegevust.\nEetilise praktika printsiipe iseloomustab see, et:\nneed vastavad indiviidi baasilistele vajadustele\nnende kasutamine on erinev erinevates aitamissituatsioonides\nnad motiveerivad või annavad uut jõudu kliendi probleemide lahendamiseks või oma professionaalse kasvu mõjutamiseks.\nNende printsiipide tunnustamine paneb aluse sotsiaaltöötaja poolt oma isiksuse kasutamisele aitamisprotsessis.\nNeid aktsepteeritakse kui kohustust või standardit kõigis aitamissuhteis.\nNad võimaldavad mõjutada sotsiaaltöötajal enese funktsioneerimist rasketes stressirohketes situatsioonides, tihti lahendamatutes probleemide puhul.\nNad võimaldavad sotsiaaltöötajal leida kokkuleppe enesega töös klientidega, kes võivad olla vaenulikud, tõrjuvad, liialt järeleandlikud või liialt sõltuvad.\nEetilise praktika printsiibid sisalduvad elukutse eetikakoodeksis ettekirjutuste või kohustuste vormis.\nAktsepteerides eriala erialakoodeksit, sõlmib sotsiaaltöötaja nagu lepingu enesega alluda neile kohustustele ja standarditele ja teeb end vastutavaks nende järgimise eest.\nSee, milline printsiip on arvatud koodeksis primaarseks, on ajas varieerunud. Nendeks on olnud:\npidada lugu kliendi osalusest ja kergendada selle teostumist\nrespekteerida kliendi autonoomiat\nrespekteerida indiviidi seesmist väärtust ja väärikust.\nÜlejäänud olulisteks printsiipideks on järgmised:\nkliendi kui unikaalse isiksuse individualisatsioon\nkinnihoidmine mittehukkamõistvast hoiakust kliendi käitumise või pahe suhtes s.o. tolerantsuse demonstreerimine deviantsuse suhtes\nratsionaalsus faktilise materjali vaagimisel, järelduste ja otsuste tegemisel ning nende otsuste alusel tegutsemisel\nehedus või enesetruudus sellisel kujul, et sotsiaaltöötaja väljendab oma arusaamu ja tundeid ning avab ennast asjakohaselt – s.t. on aus ja otsekohene\nerapooletus – grupi üksikute liikmete mitte-eelistamine\nkliendi probleemide konfidentsiaalsuse ja kliendi privaatsuse respekteerimine, kuid seejuures õiguslike piirangute arvestamine\nEksisteerivad printsiibid, mis on suunatud üldistele ühiskondlikele ja professionaalsetele\nväärtustele. Nendeks on:\nkindlustada teenuste ja hoolitsuse õiglane ja võrdne kättesaadavus\nrespekteerida keskkonna terviklikkust ning arvestada koha sümbolitähendust ja tuge kliendi identsusele\nrespekteerida kolleege kui isiksusi ja nende osavõttu aitamisest\nendale oma kompetentsuse piiridest aru andmine ja kliendi edasisuunamine\nteenuste professionaalse taseme toetamine, k.a. neist standardeist üleastumise puhul sanktsioonide rakendamine\nteenuste pakkumine riiklikes hädaolukordades\nsotsiaalsete aktsiooni-programmide toetamine\nsotsiaaltöö alaste teadmiste arengu toetamine.\nNagu juba öeldud, on kõik need printsiibid taandatavad indiviidi baasilistele vajadustele. Nii näiteks vastab heakskiidu printsiip kliendi enesemääramise vajadusele ja realiseerib tema väärtuslikkuse ja väärikuse kui väärtuse. Heakskiidu printsiip toimib läbi positiivse suhtumise ja läbi “iseka soojuse” (K.Rodgersi operatsionaalne terminoloogia). Need hoiakud ja tundmused leiavad väljenduse hea tahte ja aktiivse huvina kliendi vastu sellisena, nagu ta on reaalselt kõigi oma positiivsete ja negatiivsete joontega.\nKäitumuslikult väljendub see täielikult kliendile suunatud tähelepanu, keskendunud kuulamise ja otsese pilgukontakti kaudu, läbi kliendi julgustamise vabale kõnelemisele.\nÜlesanne 7. Leidke ka teiste eelpool nimetatud printsiipide puhul, millistele indiviidi põhivajadustele nad on taandatavad ning milliseid väärtusi realiseerivad.\nOlgu siinkohal abiks loend inimlikest vajadustest:\nSotsiaaltöötajal tuleb tihti leida tasakaal polaarsete väärtuste vahel, nagu seda on:\nsõltumatus ja vastastikune sõltuvus\ntolerantsus ja vajalike piirangute esitamine\neneseabi ja vastastikune toetamine\nkonkurents ja kooperatsioon\nhead maneerid ja ehedus\nTasakaal ongi üks olulisi väärtusi, mis iseloomustab professionaalset sotsiaaltööd. Tasakaal indiviidi, pere, grupi, ühiskonna elus on see, mille poole sotsiaaltöö püüdleb, mis on tema jaoks väärtus.\nTasakaalu ideaal sotsiaalses elus ei tähenda status quo säilitamist, vaid selliste sotsiaalse elu vormide saavutamist, mis tasakaalustaks ebaõigluse distsipliini ja loomingu kaudu.\nRahvusvaheline sotsiaaltöötajate eetikakoodeks\nEksisteerib kaks rahvusvahelist sotsiaaltööga seotud organisatsiooni – Rahvusvaheline Sotsiaaltöötajate Föderatsioon (IFSW) ja Rahvusvaheline Sotsiaaltöökoolide Föderatsioon (IASSW).\nIFSW eetikakoodeks oma esialgsel kujul võeti vastu 1976.aastal San Juanis, Puerto Ricos. 1990.aastal kogunes Buenos Aireses IFSW üldkogu, mis võttis vastu “Eetika printsiipide deklaratsiooni”, millega täiendati juba vastu võetud koodeksit (vt. lisa 1). Praegu kehtib 1994.aaastal heaks kiidetud Rahvusvaheline Sotsiaaltöö eetikakoodeks.\nEesti sotsiaaltöötajad ei ole tänase seisuga ei ühinenud IFSW dokumentidega ega vastu võtnud oma koodeksit.\nOlukord on mõistetav, kuna professionaalne sotsiaaltöö on Eestis noor ja kohalikud sotsiaaltöö organisatsioonid on kas kujunemas või pole suutnud veel võtta endale koodeksi loomisega seotud ülesandeid.\nSiiski on samm selles suunas tehtud – hr. Valdeko Paavel on tõlkinud ja kohandanud vaadeldava rahvusvahelise dokumendi ning esitanud selle aruteluks (vt. lisa 2).\nSeni tuleb tänasel sotsiaaltöötajal Eestis teha oma igapäevast klienditööd ilma, et saaks toetuda eetikakoodeksile või ametistandardeile.\nLisa 1. SOTSIAALTÖÖ EETILISTE PRINTSIIPIDE DEKLARATSIOON\n(Declaratin on Ethical Principies in Social Work) – mitteametlik kokkuvõtlik esitus. Heaks kiidetud IFSW üldkogul Buenos Aireses 6.-8.8.1990\nIFSW on pidanud vajalikuks anda käesolev deklaratsioon kui juhis professionaalse sotsiaaltöö eetiliste probleemide käsitlemiseks. Juhiseid võib kohandada ka mitteprofessionaalsele sotsiaaltööle.\nIFSW eetiline deklaratsioon täiendab 1976.a.-st pärinevaid eetilisi juhiseid (“International Code of Ethics for the Professional Social Worker”).\nÜldkogu koostas komisjoni, mis sai ülesandeks täpsustada 1976.a. juhiseid.\nDeklaratsiooni eesmärgiks on:\nesitada üldine ja pädev käsitlus sotsiaaltöö väärtustest, formuleerida selle printsiibid\ntunnistada sotsiaaltöö praktikas esinevaid eetilisi probleemvaldkondi\nsuunata meetodite valikut eetiliste probleemide lahendamiseks\nDeklaratsioon eeldab, et rahvusvahelise organisatsiooni liikmed kiidavad esitatud põhimõtted heaks ja lähtuvad neist eetiliste probleemide lahendamisel. Koodeksi mittetäitmisest mingis liikmesorganisatsioonis võib raporteerida, liiget võib organisatsioonist välja arvata.\nEetiliste printsiipide deklaratsioon on mõeldud liikmesriikide iga üksiku sotsiaaltöötaja jaoks ning autorid pidasid vajalikuks avalikustada ja tutvustada fikseeritud printsiipe just sotsiaaltöö klientidele.\nÜksikasjalike juhiste andmine liikmetele oli üsna ebareaalne, sest eri maade seadusandlus, kultuur ja juhtimine on sedavõrd erinevad.\nDeklaratsioon esitab järgmised eetilised põhimõtted:\nSotsiaaltöö lähtekohaks on iga inimese sõltumatus. Sotsiaaltöö eesmärgiks on toetada ja tugevdada indiviidide ja rühmade võimet korraldada oma elu ja olu nii, et nad suudaks enda eest hoolt kanda ning areneda ühiskonna liikme ja üksikisikuna.\nVabadus ja solidaarsus\nSotsiaaltöö eesmärgiks on edendada indiviidide ja rühmade vabadust ahistavates ja ilmajätvates tingimustes. Sotsiaaltöö edendab kõigi inimeste võrdset väärtuslikkust, solidaarsust, ühistunnet ja ühtekuuluvust. Ta edendab jõuvarude ümberjagamist nende heaks, kes vajavad tuge võrdväärse osavõtuvõimaluse saavutamiseks.\nSotsiaaltöötajalt oodatakse, et ta paljastab sotsiaalselt ebaõiglasi ja alistavaid poliitilisi või sotsiaalseid struktuure ja süsteeme ja töötab nende muutmise või likvideerimise heaks.\nSotsiaaltöötaja erikohustuseks on hoolitseda laste ja teiste selliste indiviidide eest, kes ei saa seista oma õiguste eest.\nSotsiaaltöö on erapooletu, ta on vastu ükskõik millisele diskrimineerimisele. Seetõttu tehakse sotsiaaltööd vaatamata rassile, usule, poliitilistele vaadetele või seksuaalsele sättumusele. Erapooletu ei saa olla selliste poliitiliste arusaamade suhtes, mille eesmärk on süstemaatiliselt põhilisi inimõigusi jalge alla tallata.\nSotsiaaltöö tegija peab selle põhimõtte kohaselt püüdma töötada kedagi kõrvale jätmata ja andma parima võimaliku abi kellele tahes.\nSotsiaaltöötaja kaitseb demokraatiat ja inimõigusi.\nSotsiaaltöö tegijad peavad au sees iga inimese individuaalseid õigusi, samuti ka rühmade õigusi puutumatusele ja väärikusele.\nKliendi privaatsuse kaitse\nSee põhimõte nõuab vaikimist ametiasjadest, ta sisaldab ka kliendi õigust saada teavet teda puudutavatest asjadest.\nSotsiaaltöötajal pole vaikimiskohustust asjades, milles see nõue on vastuolus tema kodumaa seadusandlusega.\nSotsiaaltöö rajaneb väärtustel, mis soodustavad klientide osalemist ja koostööd sotsiaaltöötajaga oma probleemi lahendamisel. Probleeme püütakse lahendada klientide huvidest lähtuvalt.\nSotsiaaltöö alase teenuse kasutaja peaks võimalikult olulisel määral osalema oma probleemide lahendamises. Klient peab olema informeeritud teda puudutavatest asjaoludest.\nSotsiaaltöös austatakse kliendi enesemääramisõigust. Just seetõttu püütakse sotsiaaltöö praktikas võimalikult vähe kasutada sundust. Sellistel juhtudel kui sundus näib vältimatu ühe osapoole probleemide lahendamiseks teise osapoole arvel, tuleb sunni kasutamisel hoolega kaaluda kummagi poole huve.\nSotsiaaltöötajal on kohustus tagada, et vastanduvatel osapooltel oleks asjatundlikud abistajad.\nSotsiaaltöö tegija peab tegutsema selle heaks, et erinevate maade seadusandluses sunni kasutamist võimalikult piirataks.\nSotsiaaltööga ei saa ühendada otsest või kaudset tuge sellistele indiviididele, rühmadele või poliitilistele jõududele, kes rakendavad kaasinimeste suhtes terrorismi, piinamist või muud vägivalda.\nIga üksik sotsiaaltöö tegija teeb otsuseid käesolevate eetiliste printsiipide alusel ja peab neist kinni, olenemata sellest, kas nende organisatsioon on andnud oma liikmeile siduvaid juhtnööre või ei.\nSotsiaaltöötaja või töötajate rühm võib sattuda oma tööd tehes probleemsituatsioonidesse, milles tuleb teha eetilisi valikuid. Tegu võib olla nii moraalsete kui poliitiliste valikutega. Eetilist kaalutlust mõistetakse kui probleemsete ametialaste toimingutega liituvate valikute, vahendite, eesmärkide ja tagajärgede uurimist, analüüsi ja käsitlemist.\nEetilist kaalutlust nõudvad probleemivaldkonnad pole tingimata ülemaailmsed, nad lähtuvad kultuurist ja poliitilisest struktuurist. Iga rahvuslikku organisatsiooni julgustatakse diskuteerima peamiste probleemide üle ja oma maa seisukohalt tähtsates küsimustes.\nTuuakse ära järgmised üldised probleemid:\nSotsiaaltöötaja usaldatavus võib muutuda küsitavaks kui põrkuvad töötaja isiklikud ja kliendi huvid\no üksikkliendi ja teiste kodanike huvid põrkuvad\no kliendirühma ja muu elanikkonna huvid põrkuvad\no tegevuspiirkonna ja kliendirühmade vahel ilmneb vastuolusid (huvide põrkumist)\no toimimispiirkonna või tööandja ja sotsiaaltöötaja vahel tekib vastuolusid\nSotsiaaltöötajad tegutsevad nii aitajate kui kontrollijatena.\nNende kahe vaatekoha ühendamine nõuab sotsiaaltöötajalt, et need rollid selgelt teineteisest eraldatakse ja et hinnangul põhinev valik avalikustataks (et ei toimuks motiivide ja tagajärgede segiajamist või hämamist.\nKohustus kaitsta klientide privaatsust võib tihti viia vastuollu efektiivsuse ja hüve nõudega (näit. arvutite kasutamine sotsiaaltöös)\nMeetodid eetiliste probleemide lahendamiseks\nSotsiaaltöötajate rahvuslikud organisatsioonid peavad kandma hoolt selle eest, et eetiliste küsimuste ja probleemide käsitlemises eksisteeriks vastav foorum, mis annaks igale töötajale võimaluse vestelda ja analüüsida tööga liituvaid eetilisi vaatekohti koos kolleegidega, teiste professionaalsete rühmade ja asjaosalistega.\nLisaks sellele peaks võimaldatama sotsiaaltöötajaile nõuande saamine.\nLiikmesorganisatsioonid peaks määratlema eetilised põhimõtted sotsiaaltöö erinevate valdkondade jaoks. Neid vajatakse eriti sellistes valdkondades, kus eetilised probleemid on keerukad ja kus sotsiaaltöö eetilised printsiibid võivad minna vastuollu maa seadusandlusega või ametnike poolt rakendatava poliitikaga.\nKui käesolev deklaratsioon on kiidetud heaks sotsiaaltöö juhisena, peab kohalik organisatsioon toetama töötajaid eetiliste küsimuste analüüsimisel ja võtma arvesse:\nselle deklaratsiooni eelpool esitatud põhimõtteid\ntoimingu eetilise, moraalse ja poliitilise ühtsuse – s.o. eristama need väärtused ja tegurid mis määravad toimimiseeldused\ntoimimismotiivid – s.o. sotsiaaltöötaja teadlikkuse süvendamise oma tegevuse eesmärkidest ja ideedest\ntoimingu olemuse – s.o. antava abi moraalse olemuse esiletoomine\ntoimingu poolt erinevatele rühmadele avaldatava mõju – s.o. eristama toimimisviisi tõenäolised tagajärjed kõigi asjaosaliste jaoks nii lähikonnas kui kaugemas ajaperspektiivis.\nLiikmesorganisatsioonid vastutavad eetilisi küsimusi käsitlevate vestluste, koolituse ja uurimuste edendamise eest.\nLisa 2. EESTI SOTSIAALTÖÖTAJATE EETIKA KOODEKS\nProjekt (koostanud V. Paavel)\nIgal inimesel on unikaalne väärtus, sõltumata tema päritolust, rahvusest, soost, vanusest, veendumustest, sotsiaalsest ja majanduslikust staatusest või panusest ühiskonda.\nIgal inimesel on õigus eneseteotuseks määrani, kuni see ei kahjusta teiste inimeste samalaadseid õigusi.\nIga ühiskond, sõltumata tema vormist, peaks funktsioneerima nii, et tagada kõigile oma liikmeile maksimaalne kasulikkus.\nProfessionaalsel sotsiaaltöötajal on vastutus pühendada oma teadmised ja oskused üksikisikute, gruppide ja ühiskondade abistamiseks nende arengus ning isikute ja ühiskonna vaheliste konfliktide ja nende tagajärgede lahendamiseks.\nProfessionaalse sotsiaaltöötaja esmaseks kohustuseks on erapooletu teenindamine, millel on prioriteet iseenda huvide ja vaadete ees.\nEetilise käitumise üldised standardid\nOtsida ja mõista iga inimese väärtusi ning elemente, mis määravad käitumist ja nõutavat teenust.\nSäilitada ja edendada eriala väärtusi, teadmisi ja metodoloogiat, hoidudes igasugustest tegevusest, mis ohustab eriala.\nKõik avalikud avaldused ja tegevused esitada selgelt kas üksikisikuna või organisatsiooni esindajana.\nTeadvustada erialast ja isiklikku piiratust, stimuleerida kõigi asjakohaste teadmiste ja oskuste kasutuselevõtmist ja rakendada teaduslikke andmekogumise meetodeid.\nErialaeksperdina kaasa aidata usaldusväärse ja mõistliku poliitika ning programmide väljaarendamisele elu kvaliteedi parandamiseks igas ühiskonnas.\nIdentifitseerida ja lahti mõtestada sotsiaalseid vajadusi, üksikisikute, gruppide, rahvuslike ja rahvusvaheliste sotsiaalsete probleemide alust ja olemust ning sotsiaaltöö eriala tööd.\nEetilised standardid kliendi suhtes\nToetada ja säilitada kliendi õigust vastastikusele usaldusele, privaatsusele ja konfidentsiaalsusele ning informatsiooni vastutustundlikule kasutamisele. Info ja andmete kogumine ning jagamine võib toimuda ainult seoses erialase tegevusega. Mingit infot ei tohi vabaks lasta ilma kliendi eelneva teadmise ja nõusolekuta, väljaarvatud juhud, kui klient ei saa vastutada või teised võivad sattuda tõsisesse ohtu.\nTunnustada ja respekteerida klientide isiklikke eesmärke, vastutust ja erinevusi.\nOrganisatsiooni tegevussfääris ja kliendi sotsiaalses miljöös peab professionaalne teenindus aitama kliendil võtta isikliku tegevuse eest vastutust ja aitama kõiki kliente võrdse valmisolekuga. Juhtudel kui professionaalset teenindust ei saa niisugustel tingimustel teostada, peab klienti sellest informeerima nii, et kliendile jääks vaba valik.\nAidata kliendil – üksikisikul, grupil või ühiskonnal – ennast ja oma potentsiaali teisi kahjustamata maksimaalselt teostada.\nTeenindus peab põhinema kliendi abistamisel professionaalse vahekorra mõistmiseks ja selle kasutamiseks kliendi seaduslikes soovides ja huvides.\nEetilised standardid organisatsioonide suhtes\nTöötada ja teha koostööd nende organisatsioonidega, mille poliitika, meetodid ja tegevused on suunatud adekvaatsele teenindusele ja eetika koodeksit rangelt järgiva professionaalse tegevuse arendamisele.\nVastutustundlikult teostada organisatsiooni poolt fikseeritud eesmärke ja funktsioone. Aidata kaasa usaldusväärse ja läbimõeldud poliitika, meetodite ja praksise arendamisele, et saavutada teeninduse parimaid võimlaikke standardeid.\nÜlal hoida maksimaalset vastutust kliendi ees, algatades organisatsioonile kohaste kanalite kaudu soovitavaid muudatusi organisatsiooni poliitikas, meetodites ja praksises. Kui olemasolevate kanalite ammendumisel vajalikke korrektiive pole saavutatud, pöörduda kõrgemalseisvate organite või laiema avalikkuse poole.\nKindlustada erialast vastutust perioodiliste ülevaadete andmisega klientide ja organisatsiooni probleemidest ning enese tegevusest.\nEetilised standardid kolleegide suhtes\nRespekteerida kolleegide ja teiste vajalikku koostööd tegevate professionaalide, väljaõpet ja tegevust.\nRespekteerida kolleegide ja teiste professionaalide arvamuste ja praksise erinevusi, väljendades kriitikat asjakohastes kanalites vastutustundlikul viisil.\nEdendada ja jagada võimalusi teadmisteks, kogemusteks ja ideedeks kõigi erialakolleegidega, teiste professionaalidega ja vabatahtlikega vastastikuse täiustumise eesmärgil.\nTuua kõik kliendi huvide või eriala eetika ja standardite rikkumised asjakohaste kogude tähelepanusse ja kaitsta kolleege ebaõiglaste aktsioonide eest.\nEetilised standardid eriala suhtes\nHoida eriala väärtust, teadmisi ja metodoloogiat ning aidata kaasa nende täiustumisele.\nJärgida eriala praktika standardeid ja töötada nende edendamiseks.\nKaitsta eriala ebaõiglase kriitika eest. Väärtustada erialase praksise usaldusväärsust ja vajalikkust.\nArendada uusi lähenemisi ja metodoloogiaid.\nAlus: Alexander, Chauncey A. 1982. The international code of ethics for the professional social worker.\nSanders, Daniel S., Oscar Kurren, Joel Fisher. Fundamentals of social work practice. Belmont: Woodsworth Publishing Company pp. 45-50.\nLisa 3. EESTI ARSTIEETIKA KOODEKS\nArsti kutsetöö kõrgeim eesmärk on rahva tervise kaitse.\nArsti kohus on anda arstiabi igas võimalikus olukorras.\nArst ei luba, et religioon, rassism, poliitika või sotsiaalne seisund mõjutaksid teda kohustuste täitmisel. Isegi ähvarduste survel ei kasuta ta oma meditsiinilisi teadmisi inimese vastu.\nArst käitub igas olukorras oma elukutse vääriliselt.\nArst säilitab ja edendab oma füüsilist ja vaimset tervist ning hoidub tegevusest, mis võib kahandada tema võimet osutada oma oskustele vastavat kvaliteetset abi.\nArst suhtub abivajajasse austuse ja lugupidamisega.\nArst ei ahista abivajajat psühholoogiliselt, seksuaalselt ega materiaalselt.\nII. Arst ja abivajaja\nArsti esmane kohustus on osutada arstiabi oma pädevuse piires, austades abivajaja inimväärikust, individuaalsust ja heaolu.\nArst on kohustatud kasutama kõiki temale teadaolevaid ja kättesaadavaid abistamismeetodeid ning vajaduse korral pidama kolleegidega nõu.\nArst peab abivajajale selgitama tema tervislikku seisundit ning saama vabatahtlikult antud ja arusaamisel põhineva nõusoleku vajalike uuringute ja ravimenetluse tegemiseks.\nInformatsioon peab hõlmama teabe uuringute ja ravi vajalikkusest, võimalikest erinevatest raviviisidest, samuti teabe nendest tuleneda võivatest kõrvalnähtudest, tüsistustest ja ohtudest, abivajajat tuleb informeerida ravikuludest ja maksmisviisidest. Otsustusvõimetu abivajaja suhtes informeeritakse võimaluse korral tema omakseid või volitatud isikuid, taotledes nende nõusolekut uuringuks ja raviks. Viimati nimetatud põhimõte ei tohi siiski põhjustada viivitusi kiirelt vajalike otsuste vastuvõtmisel.\nVältimatus situatsioonis peab arst oma parimate võimaluste järgi kiirelt tegutsema abivajajate tervise huvides, ära ootamata kannatanu või tema volitatud isikute nõusolekut.\nTa on vastutav tagajärgede eest, mis võivad tuleneda põhjendamatust keeldumisest abi anda.\nOma tegevuses peab arst lähtuma teaduslikust meditsiinist ja mitte kasutama teadlikult põhjendamata diagnoosimis- ja ravimeetodeid.\nVajaduse korral abistab arst abivajajat ka usuliste, vaimsete või aineliste vajaduste korraldamisel.\nArsti kohuseks on hoida kutsesaladust. Kutsesaladuse võib avaldada ainult seaduses ettenähtud juhtudel ja tervishoidlikel kaalutlustel, eelkõige võimaliku hädaohu vältimiseks teistele ühiskonna liikmetele.\nArst peab inimese nõudmisel teada täielikult informeerima tema tervise kohta kogutud andmetest, kuid ei tohi neid avalikustada teistele (väljaspool arstliku tegevuse vajadusi).\nArst on kohustatud hoidma kutsesaladusega kaitstud andmeid nii, et kõrvalistel isikutel ei oleks neile juurdepääsu.\nArst peab igakülgselt kaasa aitama rahva tervise – ennetuse ja terviseedenduse arendamisele ja vastavate teadmiste levitamisele.\nArsti võib eriarstiks nimetada ainult siis, kui ta on saanud vastava koolituse ja omandanud vastava litsentsi või kutsetunnistuse.\nArsti kohus on osaleda arstlike kutseorganisatsioonide tegevuses ning pidevalt täiendada oma erialateadmisi ja -oskusi.\nAbivajaja suunamisel eri- või eraarsti juurde ei tohi lähtuda kasusaamise eesmärgist. Arst ei tohi määrata mittevajalikke uuringuid ega raviprotseduure.\nArst, kes osaleb kliinilises uurimistöös, peab olema veendunud, et see projekt on heaks kiidetud inimuuringute eetikakomitee (-komisjoni) poolt ja jälgib protokollinõudeid.\nArst tohib tunnistustes, õiendites ja ekspertiisides kinnitada ainult seda, mida ta vaatluse ja kaalutluse alusel leiab end olevat õigustatud tegema.\nArstile on sobimatu oma vastuvõttu reklaamida sagedase ja pealetükkiva kuulutamise teel ning oma isikut esile tõsta.\nArstil on kuulutustel ja siltidel lubatud avaldada oma nimi, teaduskraad, eriala, ametinimetus, kõnetundide aeg, vastuvõtu koht ja telefoninumber.\nArstile on sobimatu reklaamida nii trükistes, raadios kui ka televisioonis hügieeni- või ravivahendeid.\nIV. Arstide kollegiaalsed suhted\nArst peab suurt tähelepanu pöörama ametikaaslastega heale läbisaamisele ja hoiduma kõigest, mis võiks rikkuda kollegiaalseid suhteid.\nArst peab hoiduma igasugusest ebakorrektsusest või alandavatest märkustest teise arsti isiku, tema teadmiste ja kutsetegevuse kohta.\nTeiste arstidega tekkivaid arstliku tegevusega seotud lahkarvamusi on arst kohustatud omavahel lahendama. Tüliküsimused lahendatakse vastavalt Eesti Arstide Liidu põhikirjale.\nArstidevahelised kutsealased lahkarvamused või omavaheliste eetiliste probleemide lahendamine ei tohi põhjustada avalikku poleemikat ega kanduda mittemeditsiinilistesse trükistesse.\nArst ei tohi jätta tähelepanuta kolleegi ebakompetentsust või ebaprofessionaalsust, kui see võib ohustada praeguse või tulevase abivajaja tervist.\nPäevaleht, 10.oktoober 1995.\nLisa 4. EETTISET PERIAATTEET\nSosiaalityön perusperiaate on demokratian ja ihmisoikeuksien periaate. Sosiaalityöntekijät kunnioittavat ihmisyksilön oikeuksia sekä yksilön ja ryhmien perusoikeuksien koskemattomuutta ja arvokkuutta YK:n ihmisoikeuksien julistuksen, lasten oikeuksien julistuksen, alkuperäisväestön oikeuksien julistuksen sekä vammaisten oikeuksien julistuksen mukaisesti.\nSosiaalityö perustuu ihmisarvon loukkaamattomuuden ja yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden periaatteille.\nItsenäisyys ja elämän hallinta\nSosiaalityö perustuu ihmisen itsenäisyyden ja oman elämänhallinnan arvostamiselle.\nSosiaalityön tavoitteena on ehkäistä ja poistaa yksilöiden ja ryhmien yhteiskunnallista syrjäytymistä ja huono-osaisuutta.\nSosiaalityö perustuu syrjinnän vastustamiseen. Sosiaalityö postaa ja ehkäisee seksuaaliseen vähemmistöön kuulumisen, iän, uskonnon, kansallisen alkuperän, suvun, poliittisen vakaumuksen, henkisen tai fyysisen vajavaisuuden tms. syyn takia tapahtuvaa syrjinntää.\nSosiaalityö ei voi tukea suoraan eikä välillisesti sellaisia yksilöitä, ryhmiä tai valtakoneistoja, jotka sortavat kanssaihmisiä ja käyttävät terroria, kidutusta tai muita väkivaltaisia keinoja.\nAsiakkaan yksityisyyden suojaaminen\nSosiaalityöntekijältä edellytetään tahdikkuutta ja vaitiolovelvollisuuden noudattamista.\nAsiakkaalla on oikeus osallistua oman asiansa käsittelyyn. Sosiaalityöntekijän on turvattava asiakkaan mahdollisimman suuri itsemääräämisoikeus. Pakon käyttäminen on itsemääräämisoikeuden rajittamista tai poistamista.\nSosiaalityöntekijän on varmistuttava siitä, että kaikkia osapuolia kuullaan ja eriävät näkäkohdat otetaan huomioon.\nSosiaalityöntekijällä on henkilökohtainen vastuu ammatin harjoittamisen yhteydessä tekemistään eettisistä rakisuista ja valinnoista. Sosiaalityöntekijät joutuvat tekemään eettisiä valintoja, joihin liittyy erilaisten moraalisten ja poliitisten valintojen näkökulmia. Eettinen harkinta on tällaisten ammatilliseen toimintaan liittyvien valintojen, keinojen, kohteiden ja seurausten tutkimista, pohtimista ja käsittelemistä.\nAadland, E. (1993) Sosiaali- ja terveydehoitoalan etiikka: kustannusosakeyhtiö Otava, Keuruu.\nAiraksinen, T. (1992) Autaminen vai hyvä eläma. – Autamistyö ja etiikka / toim. Helka Urponen: Lapin Yliopisto, Rovaniemi, 7-21.\nCubbon, B. (1993) The Duty of the Profesional. – Chapman, Richard A. (ed.) Ethics in Public Service: Eolingurgh University Press, Edinburgh.\nInimõigused ja sotsiaaltöö. Õpik sotsiaaltöökoolidele ja sotsiaaltöötajatele / Inimõiguste keskus Genf. – ÜRO, New York ja Genf, Inimõiguste Keskus Genf, 1994 (Professionaalse koolituse sari nr.1).\nJackson, M.W. (1993) How Can Ethics Be Taught. – Chapmaan, Richard A. (ed.) Ethics in Public Service. Edinburgh University Press, Edinburgh.\nLindqvist, M. (1989) Ammattina ihminen: Hoidon etiikasta ja arvoista: kustannusosakeyhtiö OTAVA, Helsinki.\nMäntysaari, M. (1994) Valik artikleid sotsiaaltööst: Tallinna Pedagiigikaülikool, Tallinn.\nNiemelä P., Hämäläinen J. (1993) Sosiaalialan etiikka: Werner Söderström osakeyhtiö, Jyväskylä.\nNiiniluoto, I. (1993) Arvojen muutos ja moraalikasvatus. – Aikuiskasvatus 2, 84-93.\nPeters, G. (1993) Tragic Choices: Administrative rulemaning and Policy Choice. – Chapman, Richard A. (ed.). – Ethics Public Service: Edinburgh University Press, Edinburgh.\nSiporin, M. (1975) Introduction to social work practice. New York.\nVeidemann, R. (1996) Laps muutuvate väärtushoiakute tõmbetuules. – Laps ja meedia: konverents “Meie lapse mured” 21.-22.nov.1996, Tallinn.\nZastrow, C. (1992) The practice of social work, Belmont.\nKreegipuu, M. Aitamise metodoloogia käsikiri TPÜ psühholoogia osakonnas.


Alkoholism ja liigeste haigused. Ennetamine liigestest\nAlkoholism ja liigeste haigused. Alkohol ja artriit: kuidas alkohol mõjutab liigeseid\nKui pidude ajal oli joodud palju veini, õlut või kangemaid jooke, suureneb inimese kehas etanooli lagunemisproduktide hulk, mis mõjutab negatiivselt siseorganite ja süsteemide tööd. Seetõttu on epifüüside hõõrdumine üksteise suhtes pehmendatud, liikumised toimuvad sujuvalt, ilma valu ja ebamugavusteta.\nIgas moodsas poes müüdavatel alkohoolsetel jookidel pole sarnaseid omadusi. Selline õlu võib provotseerida: artroosi areng; neerupuudulikkus; südame-veresoonkonna haigus. Vähem ohtlikud pole ka välismaalt imporditud alkohoolsed joogid. Esiteks alkohoolsete toodete hulgas, mis negatiivselt mõjutavad liigeste seisundit, on õlu.\nSelle joogi suures koguses tarbimisel pestakse kaltsium järk-järgult luudest välja, kõhr kaotab toitaineid. Põletikulise protsessi pika kulgu taustal põhjustab isegi väikese koguse etanooli tarbimine valu sündroomi suurenemist.\nAlkoholi tarvitamine aitab verd paksendada, mis viib põletikulise protsessi raskuse suurenemiseni. Kaasaegsetes tehastes toodetud õlu rikub pehmete kudede toitumist, seetõttu on Foot liigeste poletik pidevalt joovatel inimestel artroos ja selle tüsistused raskemad kui kainet eluviisi järgivatel inimestel.\nAlkohoolsete jookide väline kasutamine luu- ja Alkoholism ja liigeste haigused haiguste korral on siiski kasulik.\nNeil on soojendav, põletikuvastane ja analgeetiline toime. Sisemiselt tarbituna on mõju vastupidine. Põlveliigese lüüasaamine on alkohoolikute seas kõige tavalisem luu- ja lihaskonna haigus.\nSee on seotud alajäsemete luude ja kõhrekudede struktuuriliste omadustega. Neurohumoraalse regulatsiooni rikkumisega kaasneb ägeda põletikulise protsessi areng. See viib tugeva valu sündroomi ilmnemiseni. Alkohol kiirendab kõiki inimkehas toimuvaid protsesse.\nArtroos muutub raskemaks koos kaltsiumisisalduse vähenemisega veres, mida täheldatakse etanooli pideva tarbimise korral. Miks ei tohiks ravi ajal alkoholi juua Põlveliigese artroosi korral kasutatakse anesteetikume, põletikuvastaseid ravimeid ja kondroprotektoreid. Alkoholi tarvitamine nõrgendab ravimite toimet.\nKoos rasvase toidu tarbimise, suurte koormustega, ebasoodsas keskkonnas elades süvendab see haiguse kulgu raskust. Ravimite võtmist ei saa kombineerida mitte ainult kangete, vaid ka madala alkoholisisaldusega jookidega.\nSelle reegli rikkumise korral on seede- ja närvisüsteemist, Alkoholism ja liigeste haigused ja neerudest suur hulk soovimatuid tagajärgi. Nende seas on kõige levinumad: valu epigastimaalses piirkonnas; pearinglus; liigutuste koordineerimise puudumine.\nValuvaigistite kasutamine koos alkoholiga võib põhjustada patsiendi surma. Enamik haigeid ei sure mitte põhihaiguse tüsistustesse, vaid ravimite ebaõige kasutamise tagajärgedesse. Alkohol pole professionaalsete sportlaste jaoks vähem ohtlik.\nIntensiivne treening kombinatsioonis neurohumoraalsete häiretega ei mõjuta liigeste seisundit kõige paremini. Artroos: kokkusobivus alkoholiga ja tagajärjed Artroosi ja alkoholi ühilduvus on null.\nAlkohoolsed joogid süvendavad oluliselt haiguse kulgu. Kuid enamik inimesi kahjustab ennast, kui jätab artroosi ravimisel tähelepanuta spetsialisti nõuanded ja tarvitab joovastavat ainet. Seetõttu peaksite välja mõtlema, kas tasub juua haiguse ägenemise ajal ja üldiselt, kui see on olemas. Artroosi areng Tänapäeval on artroos haigus, millel puudub vanus.\nSee mõjutab mitte ainult vanureid, vaid ka noori. Haigus on pärilik ja seda ei saa täielikult ravida. Alkoholism ja liigeste haigused, kui patsient soovib elada küpse kõrge eani ja mitte kaotada liigeste liikuvust, peaks ta alkoholist igavesti loobuma. Kuid Alkoholism ja liigeste haigused muutused liigestes ei toimu iseenesest äkki. Artroosi arengu peamine põhjus on kudedes ainevahetusprotsesside rikkumine. Ebaõige toitumise, soolase, suitsutatud ja liiga rasvase toidu rikkaliku dieedi korral, mis on maitsestatud suurenenud alkoholitarbimisega, jääb artroosi diagnoosimine vaid aja küsimus.\nMida vanem on inimene, seda aeglasemalt toimub luu taastumine. Vananemisprotsessi ei saa peatada, Osteoartriidi Alkoholism ja liigeste haigused uhine ravi selle pidurdamine on täiesti võimalik.\nAlkoholism ja liigeste haigused enamik inimesi teab sellest Alkoholism ja liigeste haigused pikaealisuse retseptist, kuigi nad ei pea sellest kinni. Sellise hooletuse tagajärjeks on artroos, osteokondroos, artriit ja podagra. Alkoholi ohud Alkoholi ohud Mida rohkem nooruses te alkoholi tarvitate, seda rohkem on teil tulevikus terviseprobleeme. Kuid madala kvaliteediga alkoholil on sarnane toime ja väike kogus punast veini võib tugevdada luid ja liigeseid.\nKeha kahjustamise ja kasu vahelise joone leidmiseks peate otsustama, millist alkohoolset jooki peetakse kasulikuks ja millistes kogustes.\nTänapäeval laialdaselt kasutataval õllel pole midagi pistmist varem toodetud samanimelise joogiga. Looduslikest koostisosadest valmistatud jook, nagu mõdu, võib kehale positiivselt mõjuda. Tekib kudede noorendamine, ainevahetusprotsesside paranemine ja immuunsuse tugevdamine. Kuid tänapäevased joogid võivad põhjustada siseorganite tohutut kahjustamist ja paljude haiguste arengut.\nKõige sagedamini tekib artroosi areng pärast õlle liigset tarbimist. Joog peseb kudedest ja luudest kaltsiumi ning kasulikke mikroelemente. Kui luukoe hävitamine on juba alanud, võib isegi väike kogus õlut põhjustada tõsiseid tüsistusi ja valu tekkimist liigestes. Kui patsiendil on juba varajases staadiumis esinenud artroosi, võib seisundi edasine halvenemine toimuda liiga paksu vere mõjul, mis ei toita toitaineid.\nKui kasutate valusate küünarnukkide või põlvede määrimiseks viina või alkoholi Julge koik laevade liigesed, siis neis sisalduvad ained toimivad positiivselt ja leevendavad turset.\nSisemiselt võttes võivad tulemused olla aga täpselt vastupidised. Alkoholi mõju Kui tarbite liigses koguses alkohoolseid jooke, siis kannatavad mitte ainult liigesed, vaid ka paljud inimese siseorganid.\nKõige sagedamini puutub joomine kokku järgmiste probleemidega: rakkude töö ainevahetushäiretest ja rakumembraanide läbilaskvusest tingitud võimaluste piiril; artroosiga peseb alkohol kudedest välja kaltsiumi, mis on nii vajalik liigeste normaalseks tööks; vee-soola tasakaal on häiritud - alkohol viib kusihappe ja leeliste stagnatsioonini, mis põhjustab lahustumatute soolade moodustumist; põletikuline protsess hakkab kudedes arenema; vähenenud immuunsus, mis viib paljude krooniliste haiguste arenguni.\nSelle tagajärjel on õõnsuse seintel ja närvilõpmetel surve, mis põhjustab tugevat valu. Kuid joovad inimesed ei kurda alati, et midagi neile haiget teeb.\nSelle põhjuseks on alkoholist tingitud kerge valuvaigistav toime ja eufooria. Kuid mõju kaob ja valu muutub tugevamaks, seda rohkem mõjutab liigest. Kui kangete jookide tarbimine võtab suurema osa inimese elust, siis hakkab tema keha kulumise nimel tööd tegema.\nJa kõhrkoe, mis vastutab liigeste toimimise eest, ei pääse ka sellest hävitavast mõjust. See kulub palju varem kui tervel inimesel. Selle Alkoholism ja liigeste haigused võivad alkohoolikud kogeda järgmisi haigusi: Osteoartroos on haigus, mis viib luukoe ülekasvuni ja liigese suurenemiseni, pideva rõhuga närvilõpmetele.\nPatoloogiaga kaasneb pidev valu liikumise ajal, kuid kui elustiil ei muutu ja alkoholist keeldumist ei toimu, siis varsti on valu inimesega kaasas isegi puhkeolekus. Sünoviit on haigus, mille käigus väikesed katkise kõhre tükid kaetakse valgete verelibledega.\nSamal ajal vabanevad rakulised ensüümid, mis stimuleerivad sünoviaalmembraani põletikku. Artriit on aseptilise liigesepõletiku komplikatsioon, mida alkoholitarbimine veelgi süvendab. Aseptiline nekroos - patoloogia mõjul hävitatakse liigesliige mitme aasta jooksul. Alguses areneb haigus luude pideva kokkusurumise taustal paistes kudedes. Selle taustal puuduvad neil toitained ja hapnik, mis viib nekroosi ja luukoe edasise lagunemiseni.\nPodagra peetakse eakate haiguseks. Patoloogia hakkab arenema soolade akumuleerumise mõjul sidemetes, kõõlustes ja liigestes. Valulikud aistingud tekivad soolakristallidest, mis ilmuvad sünoviaalvedelikus ja kõhres ning seejärel luukoes.\nPõletikuline protsess hakkab järk-järgult arenema ja alkohol ainult suurendab valu. Alkoholi mõju liigestele ja artroosile on ainult negatiivne, nii et kui inimesel tekib pärast alkoholi tarvitamist valusündroom, peaksite lõpetama joovastavate jookide joomise ja pöörduma arsti poole niipea kui võimalik.\nÕigeaegse raviga on võimalik põletiku teket peatada. Hädaabi Hädaabi Evolutsiooni käigus muutus inimene püsti, mille tagajärjel suurenes surve alajäsemete liigestele ja kõhrele järsult. Tänases elurütmis, kui suurema osa päevast veedetakse jooksmisel, see surve ainult suureneb.\nKõhre kulub kiiresti.\nVäikesed praod võivad provotseerida valu ja põletikku, kuid kuni patoloogia muutub ägenenud staadiumiks, ei tunne inimene praktiliselt valu ega kirjuta seda pikaajaliseks staatilises asendis viibimiseks. Alkoholi mõju all kulub kõhrekoe palju kiiremini. Mida rohkem etanooli verre jõuab, seda õhem kõhr muutub. Aja jooksul hakkavad luud üksteise vastu hõõruma.\nJärk-järgult kasvab luukoe ja hävitab liigese, avaldades survet närvilõpmetele. Pidev valu suureneb ainult siis, kui ravi ei alustata õigeaegselt. Esimeste artroosi nähtude korral peate pöörduma arsti poole. Õigeaegne ravi aitab probleemi kõrvaldada ja peatada kõhrekoe hävitamise.\nKuid peamine nõue ravi alguses on alkoholist keeldumine. Tõepoolest, raviprotsessi käigus on vaja võtta valuvaigisteid, mis alkoholiga samaaegsel kasutamisel võivad põhjustada surma. Eriti tugevat mõju avaldavad alkoholi sisaldavad joogid neile inimestele, kelle tegevus on seotud spordiga.\nSuured koormused ja aktiivne eluviis viivad kõhre kiire hävitamiseni. Sportlaste artroos on iseenesest valusam ja alkohol ainult süvendab patoloogiat.\nIsegi väike annus etanooli võib põhjustada tugevat valu, mida ükski valuvaigisti ei saa peatada.


tuulerõuged 18.12.03 / Perearst\nOlen 29 aastane ja ei ole põdenud lapsepõlves tuulerõugeid. Laps (3a) käib lasteaias, kus praegu on haigestunud mõned lapsed. Tean et laps põeb tuulerõugeid kergelt, aga kuidas see täiskasvanul inimesel kulgeb ja kui raske haigus see on (tean ainult külajuttude põhjal, et täiskasvanul inimesel võib väga raskelt kulgeda). Kas peaks end vaksineerima.\nPõdeda võib nii ja naa. Täiskasvanu tihti dramatiseerib asja üle, kuna korraga esineb palavik, piinav nahasügelus ja mis kõigekoledam: nahalööve. Üldiselt täiskasvanuid ei vaktsineerita. Väga tõenäoline siiski on, et olete lapsepõlveskergekujuliselt seda tõbe põdenud. Täiskasvanueeas tuulerõuged on haruldased, siiski mina olen neid põdenud 20 aastaselt olles arstiteaduse III kursuse üliõpilane. Raviks ibuprofeen palaviku ja halva enesetunde leevendamiseks, mõni allergiarohi ( zyrtec, claritin, aerius vm) nahasügeluse, lööbimise vähendamiseks ja lööbe infitseerumise vältimine, muuidugi ka reziim: need on tuulerõuge ravi printsiibid.


Kui sümptomid näitavad isiku pankreatiidi esinemist, on üks uurimismeetoditest pankrease ensüümide olemasolu analüüsimine.\nKõige sagedasem ensüümianalüüs on seerumi amülaasi diagnoos. Kui amülaas ületab 130 RÜ / l, siis näitab see suurt pankreatiidi tõenäosust, näitaja 65 kuni 130 näitab kõhunäärme probleemide tekkimise tõenäosust, kuid normi ületamine kolm korda või rohkem näitab pankreatiidi, südameataki või soole perforatsiooni ägedat vormi. Siiski tuleks selles uuringus arvestada, et amülaas suureneb ainult esimesel 24 tunni jooksul alates ägeda pankreatiidi tekkimisest ja pärast 3 päeva hakkab see normaliseeruma, jõudes täielikult viiendale päevale normaalseks. See kliiniline pilt on iseloomulik 85% -le haiguse progresseerumise juhtudest. Kuid kui uuring viidi läbi 5 päeva pärast, ei suurene analüüsis amülaasi sisaldus. Ensüümi sisaldus ei suurene hüpertriglütserideemia ja kroonilise pankreatiidiga.\nAmülaasi analüüsi ebatäpsus on tingitud asjaolust, et lisaks kõhunäärmele leitakse seda ensüümi neerudes, munajuhades, peenises, maksa- ja süljenäärmetes, mille kahjustused annavad ägedale pankreatiidile sarnaseid andmeid. Selles uuringus proovige määrata kaks amülaasi isoensüümi - mitte-pankrease ja pankrease. Pankrease isoensüümi osakaal on 35 kuni 45% kogu amülaasi kogusest. Samuti tasub kaaluda asjaolu, et analüüsimisel võib kõhunäärme isoensüüm olla informatiivsem kui amülaasi üldine aktiivsus, mis normaliseerub palju varem kui kõhunääre.\nKuna nende kahe aine ensüümide analüüs ei anna täpset tulemust, proovige määrata trüpsinogeeni, mida toodetakse eranditult kõhunäärmes. Seega, kui trüpsinogeeni väärtus jääb normaalse vahemikku ja amülaas suureneb, siis näitab see erinevat haigust, mitte pankreatiiti.\nLipaas - teine toode, mis on soovitav määrata, kas teil on pankreatiidi kahtlus. Eksperdid usuvad, et lipaas on parim kõhunäärme toimimise määramise meetod.\nEnsüümi trüpsinogeeni toodetakse pankreas ja eritub neerude kaudu, nii et selle kõikumised sõltuvad mitte ainult näärmete tööst, vaid ka neerudest, lipaasist ja amülaasist. Seetõttu pole pankrease kõigi toodete analüüs iseenesest pankreatiidi arengu usaldusväärne näitaja.\nProteaasid - ensüümide rühm, mis murrab peptiidsidet valkude aminohapete vahel (elastaas, kümotrüpsiin, trüpsiin, karboksüpeptidaas)\nPankrease ensüümide roll ja nende taastamine ensüümi puudulikkuse diagnoosimisel\nPankreaseensüümid on spetsiifiline aine tüüp, mis aitab seedetrakti sissetoodava toidu tavalist seedimist. Ebapiisava arvu või liigse arvu korral hakkavad tekkima kõhunäärme patoloogilised protsessid.\nAllpool kirjeldatakse seda, mida see on täis ja kuidas seda anomaalset kõrvalekallet diagnoositakse ja milliseid ravimeid on ette nähtud normaalse ensüümiindeksi taastamiseks.\nPankreas kuulub samaaegselt kahte inimese organismi süsteemi: endokriinset ja seedetrakti, seetõttu töötavad selle tööfunktsioonid topeltkoormusega.\nEsimene funktsioon on pankrease ensüümide tootmine, mis viivitamatult vabanevad kaksteistsõrmiksoole, kus järgmised ained jagatakse viivitamatult, lisades uut partiid: rasvad, valgud, süsivesikud.\nTeine kohustus vastutab endokriinsüsteemi eest, samal ajal kui beeta-rakud vastutavad inimorganismi insuliinhormooni tootmise eest. Omakorda juhib insuliin keha glükoosiga, mis on oluline ka süsivesikute, rasvade ja valkude õige metabolismi jaoks.\nKui nende arv on normist madalam, siis häiritakse seedetrakti nõuetekohast toimimist. Igapäevaselt sünteesib pankreas umbes 1 liitrit pankrease vedelikku (mahl), milles on umbes 20 erinevat ensüümi ja toidu seedimise protsessi stabiilsus sõltub neist.\nMilliseid ensüüme pankreas sekreteerib? Tuleb öelda, et pankreas toodab mitmeid ensüüme.\nRasva purunev ained:\nNiipea, kui tekib pankrease ensüümide akuutne puudus, on seedetrakti aktiivsus märkimisväärselt häiritud, mis toob kaasa hulgaliselt negatiivseid nähtusi, mis ei mõjuta tervist kõige paremini. Sellises olukorras on dramaatiline muutumine väljaheites ja väga madal lipaasiindeks.\nKuidas nende ajapuudus ära tunda?\nPankrease ensüümi puudulikkuse sümptomid ilmnevad järgmiste ebanormaalsete nähtuste kaudu:\nRaske valu, mis paikneb vasakpoolsel hüpohoones ja kogu epigasmist piirkonnas.\nIiveldus, mis võib olla väga nõrk.\nOksendamine ja tugev oksendamine kibe maitsega suus (sapipõletik).\nEbakindel kiire kaalukaotus.\nÜkskõik milline neist sümptomitest on häirekell, mis vajab viivitamatut tähelepanu gastroenteroloogile, kes peaks määrama sobivad testid, samuti pankrease ja kogu seedetrakti vajaliku uurimise.\nEnsüümi puudulikkuse põhjused\nKõhunäärme ebanormaalse protsessi provotseerivad tegurid, mis inhibeerivad oluliselt ensüümide tootmist, on:\nPankrease rakkude kahjustus teatud ravimite tarbimise tõttu.\nEbaõige toitumine ja üleküpsus.\nKõhunääre kanali kahjustus.\nLiigne kogus loomsetest rasvadest tarbitud toidus.\nPankrease koe modifikatsioonid.\nKanalite vähendamine või blokeerimine.\nEnsüümipuuduse diagnoosimine ja raviomadused\nPankrease tekitatud ensüümide arvu selgitamiseks kasutatakse järgmisi meetodeid:\nGlükoosindeksi määramine. Pankrease ensüümide uuringu analüüs aitab selgitada pankrease tekitatud insuliini liigset või puudulikkust.\nAmülaasi viimist veres.\nKõhunäärmete kliiniline uuring aitab tuvastada seedetrakti esinemist väljaheites ja tärklisejäägina, mis näitab teatavate ensüümide puudumist, mis vastutavad süsivesikute seedimise eest. Peale selle näitab see laboratoorium tara valgutoodete seedimise eest vastutavate ensüümidega seotud lihaskiude olemasolu või puudumist.\nKui diagnoosi kinnitab: "ensümaatiline pankrease puudulikkus", on oluline järgida tervislikku toitumist, st dieeti, mille väljastatakse toitumisspetsialist või gastroenteroloog.\nToidulauad on ensüümipuuduse korral oluline terapeutiline mõõde, mistõttu hoolikas jälgimine kiirendab taastumise hetk:\nSöögi sagedus - vähemalt 5-7 korda päevas.\nEsmatähtsaks peetakse köögiviljade toitu, mida organism hõlpsalt imendub ja ei sega seedimist.\nDieedil tuleb kindlasti pidada suppe.\nDieedi menüüs peaks olema taimede ensüümide rohkus, näiteks:\nKapsas, eriti lillkapsas ja valge.\nPankrease puudulikkuse ravi on suunatud pankrease kõigi tööülesannete taastamisele.\nRavi ajal ei tohiks patsiendid unustada suitsetamise ja alkohoolsete jookide absoluutset lõpetamist ning mitmeid toite: suitsutatud liha, praetud, hapud ja vürtsikad toidud, marineeritud marinaadid ja gaseeritud joogid.\nSamuti mängib ravimite olulist rolli ensümaatilise puuduse täiendamisel, mida arutatakse allpool.\nPreparaadid ensüümide taastamiseks\nPaljud patsiendid küsivad, millised ensüümid on pankreatiidi jaoks parimad? Tuleks öelda, et selliseid vahendeid ei ole igal juhul võimalik apteekides osta, see on tõsiste tagajärgede eest ohtlik. Ainult spetsialist saab õigesti valida parima ravimi võimaluse, võttes arvesse uuringute ja analüüside tulemusi.\nRavimid, mille eesmärk on normaliseerida pankrease ensüümide tootmisprotsessi, on jagatud kahte peamist tüüpi:\nEsimesed raviefektid keskendusid inimkeha täiendamisele puuduvate ensüümidega. Järgmised ravimid on ennast tõestanud:\nSee on valmistatud sea ja pulli pankreast. See sisaldab olulisi aineid - trüpsiini ja amülaasi. Ravimit tuleb määrata, kui patsiendil on järgmised kõrvalekalded organismis:\nMaomahla nõrk happesus.\nPankrease ja maksa hüpofunktsioonid.\nPreparaat sisaldab: amülaasi, lipaasi, proteaasi ja sapiteede aineid. Tööriistal on hea ravimi toime:\nEemaldab ebameeldiva mao ebamugavustunde.\nSee ravim sisaldab palju amüülolüütilisi ja proteolüütilisi ensüüme.\nNarkootikumide rühm eemaldab liigseid ensüüme, kui seda kinnitavad uuringute tulemused:\nPantripiini. Supresseerib proteolüütiliste ensüümide liigset elavnemist. Selle ravivahendiga ravimisel on vajalik aeg-ajalt kontrollida amülaasi indeksit uriini või vere koostises.\nAprotiniin. See on polüpeptiidne ravim, mis vähendab trüpsiini, plasmiini ja teiste keha ensüümide liigset energiat.\nLisaks sellele viiakse nende ravimitega ravi läbi ainult meditsiinilise järelevalve ja perioodilise testimisega, mis aitab jälgida haiguse dünaamikat ja kohandada raviprotsessi.\nEnsüümagenside omadused ja vabanemisvormid\nKaasaegne apteek pakub piisavalt erinevaid ensüümpreparaate eri vormides:\nTooraineks nende valmistamiseks on sigade ja pullide pankreas, mida kuivatatakse edaspidiseks töötlemiseks pankreatiiniks.\nTähelepanu pöörake ka nendele vahenditele olulise nüansi puhul: suurim narkootikumide aktiivsus on täheldatud toidukorra ajal.\nSamal ajal on pankrease ensüümid tablettidel, dražeedel ja mujal kindlasti suletud spetsiaalses membraanis, mis on ette nähtud aktiivsete komponentide kindlat kaitset kõrgel temperatuuril ja otsest kokkupuudet maosöötmega, mis põhjustab nende enneaegset lagunemist.\nNagu näete, on pankrease mahlaensüümid kogu seedetrakti tähtsaks komponendiks. Nende tootmine on seotud pankreasega, kuid selle protsessi mõnevõrra ebaõnnestumise korral langeb nende tootmine märkimisväärselt, mis toob kaasa mitmete patoloogiate arengut.\nSellepärast on pankrease ensüümide puuduse eelsoodumuse korral nii tähtis regulaarselt läbi viia pankrease uurimine ja vajadusel võtta asjakohaseid ravimeetmeid õigeaegselt.\nMis on käärsoole divertikooloos ja kuidas seda ravida\nSisukord:MääratlusKrooniline paraprok-tiit (rektaalne fistul) on krooniline põletikuline protsess anaalse kõõluses, intersfinkteri ruumis ja pararektaalses koes koos hõõguvate loomadega.


8 kuni 12 tk Pita\n500 g lamba- või seahakkliha\n1 tk (peenestatud) Sibul\n0.5 kuni 1 dl oliiviviilakad\n1 kuni 2 tl sool\n1 dl peenestatud petersell\nKreeka kotletid pitaleiva täidisena.\nSega hakkliha hulka sibul, oliiviviilud, maitseained, petersell ja muna. Vormi tainast 8-12 lapikut kotletti ning jäta need hetkeks laua peale kuivama. Pruunista kotletid õlis mõlemalt poolt ja küpseta praeahjus 200°C juures 4-5 minutit. Pane samal ajal ka pitaleivad praeahju kuumenema. Tee pitaleibade ühte serva sügav taskukujuline sisselõige, kuhu sa paned täidiseks hakklihakotleti, marineeritud piprakaunu, sibularõngaid, salatiribasid ja tomativiile. Retsept on mõeldud neljale sööjale.