Hello blonde, goodbye brunette: detsember 2015\nPakkisime õhtul igaks juhuks kohvrid ära, et hommikul saaksime rahulikult magada, hommikust süüa ning hakata lennujaama sättima. Kui olime voodis juba veidi ärkvel olles unelenud, tõmbas M rulood akende eest ära. Ma ei uskunud oma silmi - päike! Särav päike paistis otse meie hotellitoa akna taga. Ma ei mõelnud kaks korda, helistasin K ja S tuppa, äratasin nad üles ja käsutasin randa. See oli meie reisi kõige viimane võimalus korrakski päikest nautida.\nMeie hotellist umbes paarisaja meetri kaugusel on Miami Beachipikk rannariba, nii et otse hotellist üle tee minnes on rannapromenaadile ja liivale otse ligipääs. Viskasime M-ga ujukad selga, leppisime noortega kokku kohtumise rannas ning pikendasime meie toa check-outi aega pealelõunani, et saaksime neljakesi end enne lennujaama minekut meie toas korda seada. Kuigi alles tunnike varem oli tulnud paduvihma, millest rannaliiv oli läbi vettinud ja päike vaheldus pilvedega, mõnulesime kõik mõnusas päikesepaistes.\nOlin oma päiksekreemi juba suurde kohvrisse õhtul ära pakkinud ning uuesti seda lahti pakkima hakata olnuks päris keeruline. Õnneks on Miami Beachi rannaäär varustatud tasuta päikesekreemi dispenseritega. Teised keeldusid päiksekreemi pealepanekust, ent peale mõningast aega päikse käes praadimist meenus mulle, kuidas kunagi peaaegu 15 aastat tagasi Hiiumaal kord Tõrvaninal kõrkjate vahel poole tunniga kreemita villideni põlesin, nii et kaks nädalat pärast seda püstijalu magasin. Ma ei tahtnud kuidagi riskida sellega, et pean pikka lennureisi taluma päiksepõletusega. Pigem kerge jume kui villid. Lasin end teistel 30-se faktoriga 2-tundi veekindla kreemiga sisse kreemitada. Käisime korraks S-ga ujumas ning siis andsime K-ga poistele alla: kuigi päike oli mõnus, andis hommikusöögita jäänud tühi kõht end tugevasti tunda. Miami Beachil serveeritakse ainult teatud hotelli külalistele mõningaid jooke, mida nad saavad oma toa arvele panna, sest kaubitsemine otse rannas on keelatud.\nK ja S olid märganus kuskil meie hotelli lähedal mingit hommikusöögi kohta. Seda kohta meil enam leida ei õnnestunud, nii et kõndisime põhilise keskuse poole mööda tänavaserva, lootuses leida mõni söögikoht. Esimene, milleni jõudsime, oli kuubalaste võiku- ja burksi koht, mis nägi välja päevinäinud ja veidi räpakas, kuid inimesi puupüsti täis. Selle kõrval asus valgete laudlinadega itaalia restoran, mis oli täiesti inimtühi. Mõtlesime hetke ja otsustasime minna kuubakate juurde.\nLõpetasime hommikusöögi, vahetasime riided hotellitoas ning asutasime end lennujaama poole teele. Kuigi teeäärsed sildid suunavad lennujaama kenasti, siis silma GPS-ta oleks väga lihtne maha magada mõni oluline mahasõit, pööre või valida vale rida. Ka on oluline jälgida rendiauto tagastuse silti, et mitte sõita kogemata lennujaama teise otsa. Kui Miami kesklinnast endale rendiauto võtsime, soovitas sealne konsultant meil osta ka tagastusvõimaluse tühja paagiga. Reisi jooksul tankides ning avastades, kui soodne on kütus USAs (liitri hinnaks ümber arvestatuna ca kahekordne hinnavahe Eestiga), olime korraks juba mõelnud, kas saime tünga selle lisateenuse ostuga. Siis märkasime alles lennujaama juures olevate tanklate kütuse hinda - see oli tavapärasega võrreldes täpselt kaks korda kallim. Tasus ikkagi kuulata Sixti teenindajat.\nMiami lennujaamas on rendiautode tagastamine tehtud väga mugavaks - see kõik toimub ühes suures parkimismajas, kus erinevatel korrustel on kokku paarkümmend rendifirmat, igaühel oma selgelt sildistatud ala. Sõitsime Sixti vahesse ning jäime ootama juhtnööre, kuhu edasi manööverdada. Ühtäkki selgus aga, et see oligi kõik, kiiresti asjad ja inimesed autost välja, auto võtmed üle anda, kiired pildid teenindaja poolt autost ning tehtud. Teenindaja juhtis meie tähelepanu sellele, et autol on tekkinud pamperile nurgale lisakriim, mida neil kirjas pole. Kuna olime võtnud täiskindlustuse, siis peaks kõik sellised asjad meil olema kaetud, aga ilmselt võtab Sixt sel teemal veel M-ga eraldi umbes kuu aja pärast ühendust.\nJõudsime oma pagasiga mehitamata terminalide vahelisele rongile, kui avastasime, et M uhiuued polariseeritud klaasidega päikseprillid jäid rendiautosse. Sõitsime sama rongiga uuesti tagasi renditerminali. Kuna ühe meie kohvri luku niblakas oli kaotsi läinud, siis otsustasin selle ajaga, mil M käis päikseprille rendifirmast ära toomas, lasta meie kohvri ära kiletada. Ootasime ja ootasime, aga M-i polnud kuskil. Hakkasime juba kergelt närviliseks muutuma, kuigi aega oli meil veel piisavalt. Lõpuks, pool tundi hiljem, tuli M võidurõõmsa näoga - meie rendiauto oli juba partneri juurde pessu saadetud ja seetõttu võttis prillide otsimine oodatust kauem aega. Küll neil käib kõik ikka kiiresti!\nKaks filmi ja mõned tunnid und hiljem maandusime Frankfurdis. Meil oli viis tundi aega surnuks lüüa. Ebanormaalselt pikk aeg, et lennujaamas konutada ja ebamõistlik aeg, et püüda korraks linnapeale minna. Istusime samasse baari ja samasse lauda maha, kuhu tulleski nin g mölutasime lendudevahelise aja lihtsalt maha. Lennujaamades võiks ometi olla midagi teha sel perioodil, kui sa pead seal lihtsalt tundide kaupa passima.\nTallinna lennujaamas maandusime neljapäeva õhtupoolikul. Tööpäeva tipptund andis lennujaamagi tunda. Esimesed inimesed krabasid kiirelt taksod ära ning ülejäänud jäid lootma heale õnnele, et ehk tuleb mõni takso iseenesest veel lennujaama. Tegin Taxofoni äpi lahti ja imekombel õnnestuski mul sealt mõne minutiga takso saada. Kui takso meid nimeliselt lennujaama eest peale võttis, saatsid meid ärritunult nördinud teiste taksot ootavate reisijate pilgud.\nAh, kui hea on kodus tagasi olla! Väljas oli tõeline detsember. Jõulud kohe-kohe ukse ees. Mõelda vaid, et kõigest loetud tunnid tagasi võtsime rannaliival päikest ja hullasime soojas ookeanivees. Maailm on ikka üks imeline paik!\nPosted by P at 21:52 Kommentaare ei ole:\nLabels: +, Ameerika, Eesti, Saksamaa\nHommikul ärkasime uksele koputuse peale. Üliunisena avasin ukse samal ajal, kui teispool koridori S-ki ning vaatasime mõlemad toateenijale mõistetamatult otsa. Toateenija, meid nähes, puhkes südamest naerma ja lubas hiljem tagasi tulla.\nK oli kokku leppinud meile pärastlõunaks Miami Beachist kümmekond kilomeetrit eemal olevas väikses sadamas merele mineku kalapüügiks Lady Pamela Sportfishinguga. Õues oli ilm äärmiselt tuuline, auto aknast paistvad lained mäslesid hoogsalt ookeanil. Vähemalt ei sadanud, ent päikest ka ei paistnud.\nSõitsime mööda Collins Avenued sadamakese poole. Me ei olnud hommikusööki veel söönud ja nii püüdsime leida mõne teeäärse kohakese. Florida puhul on huvitav see, et tee ääred on täis väikseid poekesi, kohvikuid, kaubanduskeskusi, ent reeglina kuskil eespool nende kohta reklaami pole ja kui neid märkad, oled juba lootusetult vales reas või mööda sõitnud ja tagasipööre on tihtipeale üpris pika maa tagant või pole mõistlik, arvestades su planeeritud trajektoori. Ehk teisisõnu sa pead lihtsalt teadma kuhu sa tahad minna, selle asukoha eelnevalt selgeks tegema ja siis sinna lihtsalt sõitma.\nLõpuks märkasin eemalt Einstein Bros Bagelsi sõõriku kujulist märki. Meie hommikusöögi otsus oli kiirelt tehtud. See on söögikoht, mis pakub eelkõige meie mõistes võileibu, kuid kuklid on auguga sõõriku kujulised. Saad valida endale menüüs oleva võileiva sobivale saiatoorikule. Tellisime oma toidud ära ja jäime neid ootama - ka seal on kombeks nimepidi kliente kutsuda, kui nende tellimus on valmis. Reisi lõpuks ei viitsinud me enam end nimekujudega lõbustada ning kasutasime lihtsalt M ja K eesnime, mis oli neile kuulduse järgi arusaadav. Meie ümber nautisid teised kunded argipäevast lõunasöögivõikut.\nJõudsime kohale kalastuspakkuja juurde veerand tundi enne meie kokkulepitud aega. Sadamakail redutanud tüübid palusid meil oodata kuni ka teised kohale jõuavad, et saaksime merele välja minna. Kuigi olime seal samas, ei pööranud tüübid ise meile hetkekski rohkem tähelepanu. Umbes pool tundi peale kellaaega, mil pidanuksime merele välja minema, läksime uurima kuidas meiega merele minek on. Aimasime juba alguses, et head siit ei tõota. Nii öeldigi meile, et meid on ainult neli ja neljaga nad kokkulepitud soodsa hinnaga välja ei lähe ning meie reis jääb ära. Muidugimõista oli meil sellest kahju ja veidi imestasin, kuidas nad enne seda ei teadnud, et neil inimeste arv piisav pole. Tõenäosus, et keegi sinna niisama ilma broneeringuta kohale ilmub, on ju nullilähedane. Me lihtsalt ei ole harjunud sellise hoiakuga.\nSel ajal, kui ootasime seda, kas pääseme merele, tuli üks teine paarike kalameeste kontorisse endale reisiaega broneerima. Nad olid oma kokkuleppega napilt poole peale jõudnud, kui juba oli kohal äraveoauto, mis hakkas nende mitte kellelegi ette jäävat veidi valesti pargitud autot teisaldama. Samal ajal sõitis sealt mööda veel muu suvaline auto, mis kinni pidas ja kust kaasreisija tormas kiirelt autost välja paarikest hoiatama, et nende auto ära viiakse. Möödasõitva juhi poolt oli see äärmiselt hooliv lüke. Üldse, sellist inimlikku hoolivust paistab Floridas palju olevat. Samas on autode äravedu seal ilmselt puhas äri - kui veokijuht märkab ärivõimalust, siis seda ta ka kohe kasutab. Paarike reageeris kiiresti ning sai oma auto õnneks kohe tagasi.\nIlmselt ei olnud meie merele minek sel reisil kuidagi ette nähtud. Key Westis proovisime leida võimalust, ent mõistliku raha eest see meil kuidagi ei õnnestunud. S rääkis Fort Lauderdales elava tuttavaga, kuid ka tema ajakava meiega ei klappinud, et ta oleks saanud meid merele viia. Nüüd siis Lady Pamela meeskond andis meile korvi. Ilmselt lihtsalt pidi see kõik nii minema.\nOtsustasime, et hoolimata päikese puudusest on vesi ju soe ja suurte lainetega võiks siiski korra ujuma minna. Keerasime auto nina tagasi Miami Beachi poole ning tegime teeäärses avalikus rannas ujumispeatuse. Ujumiseks seda nimetada muidugi on keeruline, pigem on tegemist suurtes, kohati üle pea löövates tugeva hoovusega lainetes hulpimisega. Pool tundi hiljem olime end rannas oleva dushi all soolasest veest puhtaks loputamas ja parkimismaja poole minemas, kui taevast tulid esimesed vihmapiisad. Jõudsime napilt ookeanirõõmud ära tunda. Selliseid laineid me Eestis ei kohta ning patt oleks sellist võimalust kasutamata jätta.\nMu vend oli mulle sõnumi saatnud palvega läbi astuda konkreetsest tehnikapoest. Kuna meie päevased plaanid läksid vastu taevast ja õues sadas taas tugevat vihma, polnud meil ühtki muud head alternatiivi välja mõeldud, nii et toksisime GPS-i soovitud tohutult suure kaubanduskeskuse Dadeland Mall aadressi ja asusime teele. Puhtjuhuslikult õnnestus meil liikuda pärastlõuna ummikule vastupidises suunas ja nii saime suuremast seismisest päästetud.\nEnne kaubanduskeskusesse jõudmist tuli mul isu Starbucksi kohvijoogi järgi. Üsna mugavalt jäi meile teele väikese tagasipöördega Starbucks, mille kõrval asus Dunkin Donutsi sõõrikukohvik. Seni olime saanud sõõrikuid ainult hotelli hommikusöögilauas ning meile oli arusaamatuks jäänud see rõõm, mida Homer Simpson tunneb Simpsonite multikas sellest söögist. Meie kogemus kohapealsete sõõrikutega oli nigel - kuiv ja maitsetu sai. Dunkin Donutsi silti olin korduvalt varem näinud ja mõtlesin, et enne reisi lõppu võiks siiski veel kord katsetada ja proovida sõõrikud järele. Võtsime Starbucksist soojad joogid ja läksime Dunkinisse. Küsisin teenindajalt, millist ta soovitab ning ajasin sellega teenindaja tugevalt segadusse. Neil oli raske aru saada, et me pole kunagi sõõrikuid söönud ja seega pole meil aimugi, mis need endast õieti kujutavad. Ostsime neli erinevat sõõrikut kaasa. Seisime õues oleva lauakese ääres ning proovisime sõõrikud ära. Midagi nii maistvat ei olnud ma veel sel reisil saanud - need olid hõrgud, õhulised, suus sulavad pagaritooted. Lihtsalt imelised. Ja me avastasime need alles reisi sisuliselt viimasel päeval. Avastasin, et Dunkin Donuts asub ka Euroopas, nii et järgmisel sobilikul reisil tean juba sealt läbi astuda.\nDadeland Mall on tohutult suur mitmel korrusel asuv klassikaline kaubanduskeskus. Sealsed poed on nii suured, et tihtipeale arvad end olevat enamuse poest läbi vaadanud, kui märkad, et teist sama palju on vähemalt veel, nii et sa lõpuks lihtsalt enam ei viitsi. Lisaks olime reisil juba nii palju kordi poodides käinud, et tegelikult oleksime tahtnud oma ajaga midagi muud targemat peale hakata. Et õues sadas vahelduva eduga, olid meie võimalused üpris piiratud. Olime ennist uurinud, kas meie Floridas oleku ajal toimub ehk kuskil mõni põnev show või spordivõistlus, aga nii uskumatu, kui see ka ei tundu, meil midagi leida ei õnnestunud. Edaspidiseks peaksime alternatiivina reisi jaoks muuseumide nimistuga eeltöö igaks juhuks ära tegema. Niisiis, pidime piirduma shoppamisega. Dadeland Mall on selles mõttes veider koht, et sisuliselt kõik müüjad ja sealsed kliendid on hispaaniakeelsed, nii et inglise keelt kuuleb pigem harva. Seetõttu on ka sealne töökultuur tiba teise maiguga ja asjade pilla-palla olekut on rohkem.\nTagasiteel Miami Beachi põikasime läbi ka toidupoest, et koju kaasa osta mõned Ameerika maiused. Sattusime taas umbhispaaniakeelsesse poodi. Ilmselt olime sattunud endateadmata hispaaniakeelsesse linnaossa. Samas kuuleb terves Floridas hispaania keelt rohkem, eriti Miami kandis, kui kuskil muudes riikides, nagu ei olekski inglisekeelses riigis. Mis mind toidupoodide osas aga imestama pani, oli seik, et hoolimata taustaks kõlavatest jõululauludest ning jõuludeni jäänud päevade allalugemisest, ei ole toidupoodides kuigipalju hooaja kaupa, erinevalt meie poodidest. Jõuluteemalisi maiustusi tuli otsida tikutulega ning muud ninni-nänni poes ei olnudki.\nMõtlesime, millist ameerikalikku toitu me veel oma reisil söönud pole ning mis oleks paslik viimaseks õhtusöögiks meie reisil. Meenus, et Tallinnas Vabaduse puiesteel asub ameerikalik Diner - see tähendab, et ka Miami Beachil on ilmselt nii mõnigi sarnane söögikoht olemas. Parkisime auto 11th Street Dineri juurde ära ning läksime einestama. Tellisime endale õiged ja korralikud ribid ning steigid. Olgugi, et meid oli vaid neli, suutis teenindaja ühe toidu garneeringud segi ajada ja mulle sootuks vale söögi tuua. Kuna oma toitu pidin ootama 20 minutit teistest kauem, siis otsustasime mõne dollari võrra arve kogusummat tipi arvelt vähendada. Teenindaja oli meie arve vähendamisest tõeliselt üllatunud, ent hetke end kogunud, meenus talle segadus toitudega. Hoolimata segadusest oli toit ameerikalikult ehe ning hea, väga sama maitsega, mis koduses Tallinnas Babybackis ja Mack Bbq-s.\nPosted by P at 22:28 Kommentaare ei ole:\nLabels: +, 365, Ameerika, keeled, reis, shopping\nPosted by P at 21:01 Kommentaare ei ole:\nMõnulesime hommikul hotelli basseini ääres mõned hetked pilvede all, enne kui enda asjad kokku pakkisime ja hommikusööki otsima läksime. Oli hommik, mil ei sadanud ja see oli viimaste päevade osas harukordne.\nOlin Foursquarest välja vaadanud hommikusöögikohaks, kus kohalikud käivad ja kiidavad, Camille's Restauranti. See asub peamiste tänavate lähedal, ent eemalt vaadates ei oskaks turistina sinna küll niisama sattuda. Seal pakutakse ehedat ameerika kööki. Kui minu hommikusöögiks tellitud pekaanipähklite, röstitud kookose ja papaiaga pannkoogid lauda jõudsid, mõistsin kohe, et ka parima tahtmise juures ei jaksa ma seda portsu ära süüa. Teenindaja märkas seda ning vabandas õlgu kehitades: "American portions". Palusin karpi, et enamuse hommikusöögist kaasa pakkida.\nKey West on huvitav koht selles mõttes, et seal asub nii Ameerika kõige lõunapoolsem punkt, kust läheb ka kaabel 90 miili eemal asuvasse Kuubasse mille kaudu tehti juba enam kui 100 aastat tagasi kaugekõne Kuubale, millele ka kuubakad peale pikemat vaikust vastasid, et nad ei saa midagi aru. Key Westist saab alguse ka Ameerika maanteede võrgustik ehk seal asub 1. maantee 0-miil.\nJuba reisile tulles mainis S võimalusel kalale mineku soovi. Kuna meil oli päev vaba ja ilm ilus ning alates kella kolmest pärastlõunal lubas vihma, siis mõtlesime, ehk õnnestub meil teha väike pärastlõunane paadiretk. Leidsime peatänavalt ühe kioski, kus meremehe vormis mees turistidele retki pakkus, olles ise täiesti maani täis, kuid jäädes üllataval kombel siiski adekvaatseks. Vahepeal vaatasin, et ta kukub laua alla, ent hetk hiljem oli ta juba püsti, käes laua alt leitud uus kaust. Key West, olles tolerantsuse pealinn, kus pole midagi imestada, kohtab selliseid seiku igapäevaselt.\nMeil oleks olnud võimalus rentida ise paat, aga siis oleksime saanud vaid lõbusõitu teha. Kalale minekuks oleksime saanud privaatreisi võta, ent selle hind oli meie jaoks liiga soolane, nn party-boat ehk suurem paat, kus tehakse korraga lõbusõitu ja pakutakse kalastusvõimalust mitmekümnele inimesele, mis on üpris taskukohane, täna pärastlõunal enam ei väljunud tekkinud tugeva tuule tõttu. Niisiis jäi meie kalastusretke mõte sinnapaika ja seadsime hoopis oma sammud valge liivaga palmipuudega ääristatud randa, et püüda kinni veel viimased pilvede vahelt paistvad päikesekiired enne vihma. Enne liivasesse Smathersi randa jõudmist keerasime korraks läbi Higgsi rannast, mis on küll liivase kaldaga, aga ujuma ei kutsu ja päevitama suurt ka mitte. Seal asub ka Aidsi surnute mälestuse monument ning kunagises pagulas-orjakriisis hukka saanud aafriklaste mälestusmärk. Ameeriklased on kõikide asjadega üpris täpsed, ka poed ja restoranid suletakse veidi enne ametlikku aega, nii et täpselt kell kolm tulid maapinnale ka esimesed vihmapiisad.\nEnne kui Key Westist lahkuda saime, otsustasime külastada ka Hemingway majamuuseumi. See on pisike punase telliskivi aiaga ümbritsetud kahekordne maja, kus Hemingway on kirjutanud enamuse oma raamatutest 9-aastase perioodi jooksul. Selle maja märkimisväärseim osa on hoopis maja asukad ehk 6-varbalised kassid. Nüüdseks on sinna tekkinud ka hulk nn tavalisi kasse, ent ka üks 7-varbaline kass. Kasside jaoks on loodud aia nurka isegi eraldi surnuaed, kuhu on märgitud iga lahkunud kassi nimi, mis reeglina on pandud mõne kuulsuse järgi, ning daatumid. See maja kogu kompleksina on väga nunnu ja annab ülevaate hästi sellest, kuidas päriselt inimesed 20. sajandi algupoolel elasid.\nMeie esialgne plaan oli snorgeldada Key Largos ehk esimesel saarekesel Miami poolt tulles pühapäeval, kuid aegamööda saime aru, et pühapäeva lõunaks on Key Largosse meil siiski keeruline jõuda. K helistas snorgelduskohta ja uuris, kas meil oleks võimalik snorgeldama minna homme hommikul, sel juhul oleksime ööbimise otsinud endale Key Largo kanti, ent K sai vastuseks, et esmaspäevaks lubab nii tugevat tuult, et merele minek jääb ära. Nii ei jäänud meil muud üle, kui keerata auto nina Miami poole ja otsida endale hotell viimaseks kolmeks ööks, nagu algselt plaanis oli.\nTagasiteel Miami poole peatusime veelkord kalade söötmiskohas, aga päike hakkas just sel hetkel loojuma ning vihma taaskord sadama, nii et kalu meil uuesti sööta ei õnnestunud. Samas asub ka veeäärne restoran, kuid vihmaga oli see inimtühi. Sõitsime veel Miami poole tagasi ning otsustasime õhtustada ühes kohalikus väikesadama baaris. Kohalikud vaatasid seal ameerika jalgpalli ning elasid sellele mõnusasti ja emotsionaalselt kaasa. See oli väike kohake sadamakail, kus ühed istekohad olid baarileti ääres ning teised nelajste laudadega katuseserva all otse mere ääres. Kuigi väljas oli juba pime, ent hetkel ei sadanud, oli koht väga romantiline, seda enam, et külastajad olid kohalikud või kohalikud läbisõitjad, mitte turistid. Nautisime suuri portse imemaitsvaid ribisid ja krabisõrgu, taustal pimedusse sähvatamas äikesenooled. Absoluutselt vinge elamus!\nMeil oli kaasas vennalt saadud data sim-kaart, mille panime sülearvutisse, ent mille Internetti ei õnnestunud meil kuidagi tööle saada. See sim soovib seadet egistreerida, kuid läpakas ei suuda kuidagi seda mobiilivõrgus teha ning mõte panna data sim minu telefoni jäi ka teepeal katki, sest meil puudus peenike nõelataoline ese,millega olemasolevat sim-kaarti minu telefonist kätte saada. Seega tuli meil leida koht, kus saame wifisse, et endale öömaja leida. Keerasime teepeal olevasse McDonaldsisse, ostsime oma kohvijoogid ära, istusime lauda ja avastasime, et wifi ei tööta. Mõttetu peatus. Sõitsime veidi edasi Starbucksi, millest diagonaalis üle tee ristmikul asus mingi rocki baar, kus esitas keegi väga vingelt tuntumate rock bändide covereid.\nOlime otsustanud, et võtame endale viimaseks kolmeks ööks korralikuma hotelli. Kui hotellis on mingi jama, siis ühe öö kannatad veel ära, aga kolme ööd kannatada on keeruline. Miami Beachil, nagu ka mujal Miamis, on hotelli hinnad aga üpriski soolased. Reisi käigus on meile selgeks saanud, et hotellituba alla 100$ öö on suhteliselt nigel, hinnavahemikus 100-150$ öö on üpris keskpärane ja üle 150$ öö on hea. Nendele hindadele muidugi lisanduvad veel kõikvõimalikud maksud, mis kergitavad öö hinda toa kohta veel mõnekümne dollari jagu.\nLõpuks leidsin Hiltoni kodulehelt Miami Beachis asuva hotelli, mis oli üpris mõistliku hinnaga, kuid kuskilt netist me selle hotelli kohta ühtki arvustust elida ei suutnud. See ei ole tavapärane ja teeb pigem tiba ettevaatlikuks, kuigi Hilton brändina on vägagi usaldusväärne ja puusse on sellega üpris keeruline reeglina panna. Ainult korra Saksamaal oleme sattunud väga vanasse ja väsinud Hiltonisse, mis jättis soovida. Hiltoni kodulehel oli hotell olemas, aga millegipärast broneerida seda ei saanud. Niisiis otsustasime hotelli üle helistada, et teha kindlaks millal on 1935. aastal ehitatud maja viimati renoeeritud ja miks sellel ühtki arvustust pole. Peale mitmendat kõnet õnnestus meil kätte saada hotelli vastuvõtt. Kui esitasin neile küsimuse millal hotell on viimati renoveeritud, olid nad veidi segaduses, aga saanud lõpuks küsimusest aru, vastasid, et nad avasid hotelli alles reedel. See tähendab 3 päeva tagasi. Tegemist on uhiuue hotelliga ja seepärast puudusid hotellil ka veel kõik arvustused, nii et otsimootoritesse hotell ka välja ei jooksnud, sest olin valinud arvustuste näitamiseks teatud taseme.\nJõudsime hotelli kohale, andsime autovõtmed tasuliseks parkimiseks parkija kätte ära ning asusime end hotelli sisse kirjutama. Kuna broneerisime kolm ööd ja kaks tuba, küündis krediitkaardilt broneeritav summa kokku koos tagatisrahaga neljakohaliseks ja seega ületas summa igasugused päevalimiidid. Lisaks oli vastuvõtu lauas tööl olev noormees ilmselt alles kolmandat päeva oma uuel tööpostil ja me sattusime olema üpris keeruline juhus. Hotelli fuajees olid alles avamisest jäänud õhupallid ning kerge värvilõhn. Kõik oli alles väga uus.\nIlsmelgelt olime me oma hotellitubade esimesed külastajad ning märkasime mõningaid ehitusest jäänud detaile, mille kohta M vastuvõttu ka teada andis. Istusime K ja S toas, kui vastuvõtust tuli noormees üles detaile täpsustama. Avasin nende toa ukse ning tumedanahaline noormees küsis viisakalt, et mu isa oli käinud vastuvõtus ja mingeid muresid maininud. Parandasin teda, et tegemist on mu abikaasaga, kuid naerda saime selle üle omas seltskonnas veel tükk aega. Huvitav, kui vanaks nad meid peavad või milliseks koosluseks: isa kahe tütre ja tütre boyfriendiga, aga magavad kõik ühes laias voods paarikesi? Eks Ameerikas on kõike nähtud ja tegelikult meil ongi ju perereis: S on M lähisugulane. Igal juhul on hotellitoad küll väiksed, aga uued ja korralikud. Loodan, et tegime õige valiku.\nPosted by P at 23:30 Kommentaare ei ole:\nHommikul ärkasin konditsioneeri müra peale. Meie hotellitoas oli konditsioneer selliselt katki, et ta puhus koguaeg täisvõimsusel ning vähemaks puhumist keerata ei õnnestunud. Ameerikas on reeglina konditsioneerid paigutatud aknalaua alla põranda kohale seinale, nii et meie hotellitoas muudkui kardinad ööläbi lendlesid konditsioneeri puhumise käigus.\nKui end voodist välja olin vedanud ja akna eest kardinad ära tõmmanud, tõdesin fakti, et täna jälle sajab. Aknast paistva basseini ääres oli maapinnale kogunenud juba mitme cm kõrguselt vett. Väidetavalt pidi terve detsembrikuu keskmine sademete hulk Floridas olema kokku 50 mm. Vaadates aga viimaste päevade sadu, kus vihmavesi tuleb taevast alla kohati valge joana, kattes maapinna mitme sentimeetri paksuselt, nii et vesi kõndides jalatsitesse tungib, peaks ette nähtud sademete hulk nüüd küll olema juba mõn päevaga maha tulnud. Reeglina on detsember Floridas kuiv kuu ning praegused lakkamatud padukad ei ole tavapärased.\nKuna õues sadas lakkamatult vihma, siis pidime nuputama välja endale veidi tubasema tegevuse. Olime planeerinud täna jõuda välja Ameerika kõige lõunapoolsemasse tippu, kuhu autoga saab ehk Key Westi ja ausalt öeldes, kui meil sinna hotell ette broneeritud poleks olnud, siis arvestades ilma oleks me suure tõenäosusega ümber mõelnud. Esmalt veetsime oma hommikupooliku orraks taas shopates, seekord Florida Keys Outletis ning siis keerasime auto nina vihmast hoolimata siiski Key Westi poole.\nKeys on väljend, mida ameeriklased kasutavad saarestiku kohta. Key West on aga selle konkreetse saarestiku kõige läänepoolsem saar, mis on ühendatud maismaaga läbi pikkade sldade ning maantee. Key West on ka punkt, kus asub 0-miil Ameerika 1. maanteel ehk siin on kõigi teede alguspunkt.\nTee Key Westi kestab Florida Cityst ca 3-4 tundi, maantee on tihti üherealine ning aeglaste kiirustega, seda eelkõige ka seetõttu,e t siin regioonis elavad Keysi hirved ehk umbes koerasuurused hirved, kes kipuvad auto alla jääma, seda eriti öösel ning seetõttu on ka öine kiirus päevasest veelgi madalam.\nEsimene suurem asula saarestikus on Key Largo. Kuna vihma sadas nii tugevasti, et auto kojamhed ei jaskanud vihma ära pühkida, siis meie ees sõitvad autod kulgesid väga ebaühtlase sõidukiirusega ning M tegi ettepaneku teha peagi väike peatus lõunaseks einestamiseks. Otsisin Lonely Planetist välja söögikohad Key Largos. Olime otsustanud, et kiirtoidust on meil kõrini ja tahaks ehedat ameerika asja.\nLonely Planeti soovitusel jäi teeäärde Mrs Mac's Kitcheni nimeline koduste toiudega söögikoht. Mrs Mac on mõnus väike ja hubane koht, mis on ka kohalike seas väga populaarne ning saanud TripAdvisoris kõrgeid hinnanguid ka teiste reisijate poolt. Atmosfäärilt on seal seinad üle löödud kõikvõimalike autode numbrimärkidega ning laes oleva sõrestiku vahele on topitud enamjaot dollaritest koosnevat paberraha. Söök ise oli aga aus ja ehe.\nKeysi piironnas on veel üks huvitav nüanss. Siin märgitakse aadresse miilidena ning täpsustatakse vaid, kas tegemist on ookeanipoolse või lahepoolse tee äärega. Miilide tähistusmärke on postide küljes aga pigem harva ja nii on lihtne mööda sõita soovitud sihtpuntist. Kui otsitaval objektil on tee ääres suuremad sildid väljas, on selle üles leidmine oluliselt lihtsam.\nKui alles USA sõidule mõtlesime, uurisin töökaaslaselt, kes alles paar nädalat tagasi Miamist tuli, mida ta vaadata või teha soovitab. Tema kindel soovitus oli külastada teel Key Westi ka tarpoonide söötmisvõimalusega Robbie sadamat Islamorada saarel. See on pisike Hiiumaal asuvat Ristna surfiparadiisi meenutav laheäärne kohake, kus on võimalik tellida nii kalastusretki, kinnitada keha kui kasutada kalade söötmise võimalust lisaks suveniiride muretsemisele. Tarpoonid, kes seal vetes vabalt elavad ning keda söödetakse, pakkudes neile sööta poole väikse kala kaupa, on tõeliselt suured kalad, kes vabalt võiksid kala järele hüpates ka su käe pintslisse ilmselt pista. Sellegipoolest ei ole nad kuigivõrd ohtlikud ja pigem võivad näksata, aga see söötmise kogemus on omaette vaatepilt ja väärt igat senti. See oli tõesti midagi väga erilist.\nVeidi peale kalade toitmist jäi vihm järgi ning Key Westi poolt hakkas paistma helesinine taevas, mis andis lootust päikesepaisteks ja vihma lakkamiseks. Otsustasime teha umbes poolel teel Key Westi vahepeatuse Sombrero rannas. Sombrero rand pidi olema Keyside üks väheseid liivapõhjaga randu - enamjaolt on siinne rannaäär ja merepõhi koralliliselt kivine, mis tähendab, et paljajalu merre minek võib osutuda keeruliseks. Samal ajal, kui meie randa nautisime, peeti meist veidi eemal avaliku piknikulaua taga ühe lapse sünnipäeva ja teise piknikulaua juures mingi ettevõtte jõulupidu, nii et rannale olid kaetud klapplauad valge linaga, mille taga kokkupandavad matkatoolid istumiseks. Ikka veel on veidi kummaline vaadata nii soojas kliimas tuledega ehitud palmipuid ja kuuski ning päkapikumütsidega inimesi rannakleitides ja lühikestes pükstes.\nKey Westi jõudsime äpselt päikeseloojangu ajaks. Olin kuulnud ja lugenud, et see on hetk, milleks tuleb kindlasti koguneda kesklinna mere äärde. Otse loomlikult tähendas see ka seda, et peamine parkla oli pilgeni autosid täis ning meil tuli parkimiskoht leida veidi eemale parkimismajja. Mere äärde jõudsime täpselt hetkeks, kui päike pilve taha vajus ja sealt edasi merre. Loojang, mida meil õnnestus näha St Petersburis, oli aga oluliselt ilusam.\nTegime oma check-ini hotelli ära ning leppisime kokku, et lähme peagi linna peale. Siis selgus aga tõsiasi, et K ja S toa uks tõrgub ja nemad tuppa ei saa. Tehnilise rikke tõttu olid maas ka hotelli telefonis koos televõrguga, nii et ainus võimalus oli ümber maja tagasi kõmpida hotelli vastuvõttu mure kurtmiseks. S sai niimoodi mitu korda edasi-tagasi käia. Käidi ust uurimas üht- ja teistpidi, aga sinna tuppa neil esimese hooga saada ei õnnestunud. Kuna meil oli hinna sees hotellibaaris tervitusjook, otsustasime seniks basseiniäärde maha istuda kuni nende toaga midagi selgub. Tellisime basseinibaarist oma joogid ära, kui baarmen meilt uuris, kust me pärit oleme. Saanud vastuseks Eesti, teadis ta öelda meie pealinna Tallinnat. Olin üllatunud, sest siiani ei teatud Eesti asukohast surt midagi, osati parimal juhul Euroopat pakkuda. Baarmen paljastas ka saladuse: umbes kaks nädalat tagasi olid samas hotellis peatunud kolm eestlast, mistõttu baarmen nendega jutuajamise peale meie pealinna Googlest järele vaatas ja meelde jättis. Nagu Hemingway on kunagi öelnud, et igas sadamas on üks eestlane, nii on see ka kindlasti Key Westis. Lisaks sellele on siin ka Hemingway majamuuseum.\nKui K ja S olid uue toa kätte saanud, läksime kesklinna uudistama. K oli ennist lugenud, et Key Westis leiab aset täna pühade paraad. Olgugi, et on alles detsembri esimesed päevad, siis ükskõik kuhu minna, on kõik kohad pühaderüüs ning inimesed soovivad üksteisele vahetpidamata "Happy holidays!". Oleme kohanud ka osades poodides tagasilugemise suuri kalendreid mitu päeva on jõuludeni jäänud. Jõulud on siinkandis ikka väga suur ja tähtis hetk, mis kestab vähemalt kuu aega.\nOlein netist enne välja uurinud Foursquare abiga mereandide söögikoha, mida siinkandis äärmiselt kiidetakse. Panime GPS-i aadressi sisse, aga kesklinnas sellele kohale kuidagi lähemale ei jõudnud - iga kord, kui püüdsime vasakule keerata, oli ees teade,e t tänav on hetkel suletud. Üpris peagi hakkasid meile vastu tulema ka tuledesäras autod koos peomeeleolus jõuluteemaliselt riietatud inimestega, kes kõik suundusid suletud tänava poole. Midagi oli toimumas. Leidsime oma autole juhuslikult peatänava äärde parkimiskoha ning lippasime suletud tänava poole. Jõudsime sinna just hetkeks, kui pühadepraad oli alanud.\nKevadel, kui Teet Margna ja Kristjan Jõekalda oma saadet käisid filmimas Kaks kanget Ameerikas, siis sattusid nad Key Westi drag queenide võidujooksu ajaks. Meil õnnestus näha aga juhuslikult pühade paraadi. Key West on koht, kus koguaeg midagi toimub. Pühade paraad tähendas seda, et mööda kinni pandud tänavat liikusid suured autod ja rekkad, mis olid ära kaunistatud jõuluteemaliselt. Tihti oli auto järelkäru peale ehitatud midagi suurt ja jõuluteemalist alates Jeesuse hällist ja kaamlitest lõpetades suurte tuledesäras jõulukeppide ning vurridega. Jõuluselt riietatud inimesed lehvitasid vahetpidamata tänava äärde kogunenud rahvale, puhusid suuri seebimulle ja viskasid peotäite kaupa rahva hulka komme. See kõik oli äärmiselt vinge, aga samas tohutult jabur. Kahtlemata midagi sellist, mida Euroopas ei kohta ning milleks on ette valmistatud ilmselgelt päris jupp aega. Lihtsalt vaatad ja imestad, püüdes aru saada, mis see täpsemalt on, mida sa näed.\nPeale paraadi kõndisime mööda kõrvaltänavaid ennist välja valitud söögikoha Blue Heaven poole. See on söögikoht, mille otsimine tasus vaeva ära. Istusime mõnusasti palmide alla aeda laua taha maha ning tellisime endale kaua igatsetud krabisõrad ja homaari, mida Floridas vägagi kiidetakse, taustaks mängimas elav muusika. Kohtasime seal ka ühte tumedanahalist, kes pakkus meile esimese hooga saksakeelset menüüd. Kui vastasime, et oleme Eestist, teadis ka tema meie pealinna - ta oli seal vaid paar kuud tagasi viibinud, kui lendas Kopenhaagenist üle Tallinna Kiievisse, süües Tallinna lennujaamas eriti halba sushit ning kuulates oma naise kohta venekeelseid kommentaare sushi koka poolt, kes ei andnud endale aru, et mehe naine vene keelt hästi mõistab. Keelekasutusega tuleb olla kõikjal maailmas veidi ettevaatlik ja selles suhtes on õnneks eesti keel üpris turvaline valik - seda räägib nii vähe inimesi, et reeglina võõras riigis meie keelt ei mõisteta. Kui just taas suvalise eestlase peale ei satu.\nKõndisime tagasi kesklinna ja otsustasime teha kuskil kokteilid, enne kui hotelli tagasi liigume. Foursquares kiidetud jazzklubi oli täis keskealisi inimesi ning sinna me peatuma ei jäänud. Veidi eemal märkasime tänava nurgal drag queene seismas. K tahtis nendega hirmsasti pilti teha. Kui teise drag queeniga pilti tegime, juhendas ta meid kuidas end sättida, et pildil ägedam oleks ning kui meiega klõps tehtud, käsutas ta S enda juurde samuti pildile. Nad reklaamisid samas tunni aja pärast hakkavat drag queeni showd, aga seda me ära ootama siiski ei jäänud. Key West on üldse väga vabameelne linnake. Siin on tavapärane, et teatud baaride juures ripuvad vikerkaarevärvides lipukesed ning isegi mõned vöötrajad tee ületamiseks on võõbatud vikerkaarevärvidesse. Nii ei tasu ka imestada, kui tänaval jalutavad vastu kaks meest teineteise käevangus.\nKey Westis käib elu ikka päikese järgi. Kui kella poole kuue paiku päike loojub, siis süüakse ära õhtusöök ja peale seda tullakse juba pidutsema. Nii oli pidu täies hoos tänavatel juba kella 22-23 paiku õhtul ning veel südaöö paiku mängis nii mõneski kohas elav muusika, mis ilmselt peagi lõpetama hakkas. Melu linna kesktänaval oli mõnusalt pidune.\nLabels: +, Ameerika, reis, shopping\nJuba hommiul ärgates oli ilm täiesti hall, mis ei tõotanud eesolevaks head. Vajasime tänaseks päevaplaaniks kiiresti plaan B-d. Hotelli fuajees olin märganud mitmeid brožüüre ümbruskaudsete tegevuste kohta ja krabasin neist huvoakkuvamad tuppa kaasa.\nMeile üsna lähedal asus Ameerika üks vanemaid seni töötavaid majakaid, mille tipust pidi avanema ümbruskonnale kena vaade. Kuna väljas veel ei sadanud, keerasime auto nina majaka poole. Selleks hetkeks, kui me kohale jõudsime, ladistas vihma aga täiega, nii et majakasse ronimisel polnud sisuliselt mingit mõtet. Vajasime päevaks tegevusi, mis ei eeldanud õues olekut.\nIga asi on millekski hea ja nii jäid meie silmad pidama brožüüril, mis reklaamis autoga läbitavat safariparki, kus loomad on suures aedikus vabalt, ent inimesed ei tohi oma autodest väljuda. Samas brožüüris asus ka külastuse sooduskupong, nii et selle kasuks plaan B-na oli õige lihtne otsustada. Pealegi pidid loomad meeleldi ringi uitama ja paremini näha olema pigem vihmasema ilmaga, kui neil pole niivõrd palav. Täna oli selleks ideaalne ilm.\nOlen varem korduvalt kuulnud Aafrikas asuvatest rahvusparkidest, mida läbitakse autoga ja kus loomad niisama ringi jooksevad, aga ise ühtki seni veel kogenud polnud. Päris kõik loomad Lion Country Safari pargis vabalt ringi siiski ei jookse, ent osa siiski ja autoga on neile võimalik minna kohati üpris lähedale, muidugi eeldusel, et auto aknad on kogu teekonna täiesti suletud ja keegi autost ei välju.\nMeil õnnstus lähedalt näha nii erinevaid antiloope, ahve, sebrasid, kaamleid, lõvisid, ninasarvikuid, jaanalinde kui ka muid põnevaid loomi. Pisike ninsasarvikubeebi, kes oli alles selle aasta märtsis sündinud, uudistas autosid eemalt uudishimulikult. Kaelkirjakud, kes oma söögipausi lõpetasid, loivasid aeglaselt üle parki läbiva autotee. Lõvid magasid oma aedikus ega tundnud külastajate vastu mingit huvi, ent väravast kaasa antud audio CD järgi, mis meile giidiks oli, pidid lõvid magama lausa 20 tundi ööpäevast. Nii lähedalt näha nii metsikut loodust on ülimalt vinge kogemus, ent ma tahaksin uskuda, et Aafrikas oleks selline kogemus veel võimsam.\nKui auto safari on läbitud, saab jalgsi käia läbi veel väikse ja piiratud osa pargist, mis on eelkõige loodud laste lõbustamiseks. Seal saab ka kalasid toita ning lindudele, aga ka kaelkirjaktele sobivat sööta osta. K kilkas enne, kuidas ta sooviks teha pilti, papagoi õlal, ent ta polnud veendunud, kas see on seal võimalik. Märkasime eemalt papagoide aedikut, kuhu oli võimalik võrguga piiratud alasse ka ise sisse minna ja soovi korral papgoisid toita. Enne kui me papagoi toidule mõelda jõudsime, oli parve jagu papgoisid meil ümber, kes julgelt istusid kas õlale, käele või kippusid kergelt riideid nokitsema. Esimene reaktsioon oli veidi ootamatu, aga oma papagoi õlal pildid saime enam-vähem kõik lihtsa vaevaga kätte.\nJätsime pargi viimaseks atraktsiooniks enda jaoks kaelkirjakute toitmise. Samal ajal, kui kalekirjakute aediku juurde jõudsime, hakkas väljas taas vihma sadama, Sadu oli enne meeldivalt lakanud napilt enne Safari parki jõudmist. Ostsime kaelkirjakute toitmiseks peotäie lehtsalatit, mille vastu kaelkirjak isegi sellist huvi üles kätas, et oma mitmekümne sentimeetrise keele pikaks ajas ja püüdis iga hinna eest salatit kätte saada. Mul polnud aimugi, et kaelkirjaku keel on nii pikk. Kaelkirjakute toitmine oli kahtlemata tänase päeva tipphetk.\nVeidi safaripargist eemal ranniku ääres asub Palm Beach, mis on siinse ranniku üks kõige rikkamaid linnu ning kogu Ameerika järjestuses rikkuselt 3. kohal. Palm Beachis pidi elama 24 billionäri ning piki ookeanit kulgevas elurajoonis on suur ja uhke villa villas kinni. Eamus maju muidugi varjuvad kõrgete hekkide taha, mistõttu võid enamikku toredust vaid auto aknast ette kujutada, sealt mööda sõites. Sellegipoolest nägi Palm Beach välja oma helesinise ookeaniveega nagu kallis helesinine unistus. See on pilt, mida oleme harjunud nägema Ameerika filmidest, ent siin on see päriselt olemas.\nMärkamatult oli kätte jõudnud pärastlõuna. Meil oli kindel soov süüa burgerite asemel pigem ameerikapäraselt grillitud ribi või muud taolist lihatoodet. Meie jaoks oli aga selge ka see, et Palm Beachis süües on see väga kulukas lõbu. Kogu sealse elu standardist annab aimdust väha hästi Worth Avenue, mida palistavad meile mitmed tundmatud ülikallid moebrändide poed, kus rikkad ja ilusad ilmselt ostlemas käivad.\nTahtsime lõunapeatuse teha kuskil teepeal Fort Lauderdale lähistel asuvasse Sawgrass Mill kaubanduskeskusesse sõites. Nii keerasime kiirteelt korraks maha teeäärsesse kaubanduskesusesse, et sealt midagi hamba alla haarata, kuid see polnudki nii lihtne, nagu olime arvanud: keskuses endas olid üksnes burgeri ja pitsa koht ning keskuse kõrval väga kahtlase välimusega mereanni baar, mille juures seises vaid paar autot. Pidime söögivõimalust edasi otsima. Paraku ei ole Ameerika toidubrändid meile tuttavad ja seetõttu ei oska me sobilikku kohta ka kiiresti GPS-ist leida. Veel enam on meil veidi kõrini kaubanduskeskuste söögikohtadest. Tahaks vahelduseks pärs resorani.\nPeale mõningaid otsinguid GPS-ga jõudsin selgusele. et lihtsam on mingi söögikoht GPS-lt ära valida ja kui koht vähegi adekvaatne, seal ka lõuna ära tarbida. Bayton Beach, kuhu lõpuks hilist lõunat saabusime tegema, sisaldas endas üpris paljusid söögikohti. Kui olime neist neli kõrvutiasetsevat ära vaadanud, l'ksime lõpuks siiski tagasi esimese juurde, kus kõhud täis vitsutasime ja ka endale netist lõpuks õhtuks hotelli Florida Citysse leidsime. Söögikohtades kehtib tavaliselt reegel, et maksad ühe korra joogi eest ning edasi võid tasuta äita. Ka on reeglina toiduportsud meie jaoks harjumatult suured.\nVihm ei tahtnud kuidagi lakata ja otsustasime õhtu pühendada ostlemisele. Fort Lauderdalest veidi eemal asub siinse ranniku üks suuremaid kinnistes ruumides asuvaid kaubanduskeskusi Sawgrass Mills Mall. See on suur vabrikupoodide kompleks, mille kõrval on veel suur tavapoodide kompleks. Uitasime ringi vabrikupoodides. Ühel hetkel hakati poode kinni panema ja suundusin tagasi kohta, kust shopingut alustasime, et kõik kokku saada. Tuleb välja, et sel kaubanduskeskusel pole otseteid ning kui oled õhte otsa välja jõudnud, tuleb teise otsa tagasi minna sisuliselt tuldud teed pidi. Lisaks on keskus paras labürint, nii et väikesed eksimisd on lihtsad tulema. Arvasin, et ostlemisest tänaseks aitab ning kõndisin kiirel tempol kaubanduskeskuse ühest otsast teise, et seal M-ga kohtuda. Minu tempokas kõnd võttis aega täpselt 16 minutit. See keskus on lihtsalt kohutavalt suur. Sellegipoolest pean aga mainima, et mulle meeldib Euroopas vabrikupoodide ostlemine oluliselt rohkem - see on meie jaoks kuidagi arusaadavam ja korrastatum.\nÕhtu lõpuks olime plaaninud jõuda teispoole Miamit asuvasse Florida Citysse, et sealt homme jätkata teekonda Key Westi, mis on väidetavalt Ameerika Ühendriikide kõige lõunapoolsem punkt. Oleme mitmel korral enda sõidud suutnud juhuslikult ajastada õhtusele tipptunnile ja nii saime istuda mitmes ummikus ka eel kaubanduskeskusesse, ent hilisõhtusel ajal on tavaliselt maanteed tühjemad ja ummikuid pole. Nüüd oli tekkinud aga keset maanteed korralik ummik. Hetk hiljem märkasime mitmeid vilkuritega autosid ning kohe ka põhjust: tee perevel põles suure lahtise leegiga sõiduauto. See oli kõik just juhtunud. Ma polnud kunagi kusagil mujal peale filmide näinud seda, et auto võibki päriselt suure leegiga põleda. Loodetavasti keegi selles õnnetuses viga ei saanud.\nKui lõpuks veidi enne südaööd hotelli jõudsime, ja siinkohal oli abi taas kahest GPS-st paralleelselt, sest mõlemad saatsid meid 3 km vahega erinevatesse punktidesse, mõtlesime, et käime läbi ka lähedal asuvast Walmartist, et oma veevarusid täiendada. Siin müüakse vett eelkõige 0,5 l pudeltes ja kui on soov rohkem kui üks pudel osta, tuleks seda teha 24-32 pudeliste restidena. Õnneks on meil auto ning vett läheb htrasti, et sellise koguse äratarbimisel ei tohiks suuremat muret olla. Hoopis huvitavam on minu jaos fakt, et siin on väga mitmed väga suured toidupoed lahti 24h ja 7 päeva nädalas. Südaöö paiku oli ka suure toidupoe parkla autosid pilgeni täis ning inimesed tegid rahulikult oma nädala toiduostlemisi. Eestis ei tuleks selline asi kõneallagi.\nLabels: +, Ameerika, auto, reis, shopping\nHommikul ärgates oli ilm pilves. Tegime mõnusa hommikuse ujumise jaheneva ilmaga soojas basseinivees ning peale asjade pakkimist keerasime auto nina teise ranniku poole, et paari päevaga taas tagasi Miami kanti jõuda.\nAutosse haaaras S kaasa hotelli fuajeest värske päevalehe, mille esikaanel oli eile Californias aset leidnud tulistamise juhtum, kus hukkus 14 inimest. Juhtusime ka eile õhtul vaatama telekat hotellitoas ning sisuliselt kõik telekanalid, kes vähegi uudiseid edastasid, rääkisid sellest samast tulistamise intsidendist, näidates kahtlusasluste tegaajamise kohta kaamerapilti erinevate nurkade alt. See sündmus on traagiline ja raske on mõista juhtunu sügavamaid tagamaid. Me nägime, kuidas kajastas meedia hiljuti juhtunud Pariisi veresauna sündmusi Eestis, seda huvitavam oli võrrelda, kuidas käsitletakse USAs analoogset teemat, ent siin on relvad kõigile üpris lihtsasti kättesaadavad. USA ei kippunud tembedama juhtunut koheselt terrorirünnakuks ning on pigem ettevaatlik liigsete hinnangute andmise ja piirangute kehtestamise juures.\nAlgselt plaanisin tänaseks päevaks enamjaolt erinevate randade külastuse ning võibolla sinna juurde Kennedy Space Centeri ehk NASA kosmosemuuseumi visiidi. Ent ilm oli hommikust saadik harjumatult jahe ja tuuline. Temperatuuri mõistes oleks meie jaoks siinne ilm pidaud siiski soojana tunduma, ent napilt üle 20-kraadine tuuline ilm pani õhkama pikkade pükste ja pusa järele. Läkski kõigest mõni päev selleks, et siinse kliimaga juba ära harjuda. Seega ei tulnud randa mineku mõttest midagi välja ning otsustasime hommikupooliku veeta NASA kosmosemuuseumis.\nNüüdseks olen käinud täpselt kahes maailma suurriigi kosmosemuuseumis: Ameerikas ja Moskvas. Kui Moskva muuseum on pigem nö klassikaline, kus on palju igasugu pilte ja tekste vitriinkapis, siis Ameerika versioonis on kõik suurem, võimsam, interaktiivsem, nii et ka see, kes pole suurem asi kosmose fänn, saab päeva täiesti nautida nii interaktiivsete väljapanekute, IMAX kosmosefilmi seansside kui ka kohapealse paaritunnise bussituuriga NASA erinevate üksuste vahel.\nTäna oli kosmosemuuseumis ka eriline päev: õhtul kella 17:55 ajal kohaliku aja järgi pidi lastama sealt samast lähedalt üles väike rakett ning kõigil külastajatel oli võimalik seda suurt sündmust oma silmaga jälgida. Paraku ei olnud meil võimalik ajaliselt tervet päeva kosmosemuuseumis veeta, sest olime plaaninud õhtuks jõuda poolele teele Miamisse, et nädalavahtuseks jõuda Key Westi. Nii ei õnnestunud meil näha enda silmaga raketi õhkutõusmist, mis kahtlmata oleks olnud suurepärane võimalus, ent ka tadmine, et oleme sellel kõigel nii lähedal olnud, rahuldab uudishimu.* Lisaks oli näha ka eriürituse toimumise vihjeid seoses raketi kosmosesse lennutamisega ja kui õigesti ära tabasin, siis ägime ka vähemalt ühte päris astronauti, kellest oli ka kinoseansil pikemalt juttu nong kes valmistub meeskonnaga ette Marsi missiooniks.\nKennedy Space Centeri kõige vingem osa on kosmosesüstik Atlantis. Sellele eelneb lühifilm Atlantise loomisest ning teekond Atlantise juurde on tehtud väga emotsionaalseks, nii et kui lõpuks avaneb suur uks näitusesaali Atlantist lähemalt uudistama, olid tunded lausa joovastavad. See on päris ehtne kosmosesüstik. Siin samas. Sinu ees. Peaaegu käega katsutaval kaugusel. Maailm ei ole enam sinu peopesal, vaid sa ise oled osake millesti väga suurest ja kestvast. Teadlased näevad vaeva aastakümneid selleks, et püüda ja proovida saavutada midagi uut kosmoseteaduses, mille tulemusi nad võibolla ise enam ei pruugigi näha. Samas on nad tunnistajaks sellele, et ilmselt saavad nad tundma neid, kes veel kosmoses suuri tegusid teevad.\nNASA valmistib praegu tõsiselt ette selleks, et inimest Marsile saata aastal 2017. Lend Marsile võtab aega kuus kuud ja tagasi teist samapalju, pluss kohapeal töö tegemise aeg ehk kokku võtab see reis aega 3 aastat. Ainuüksi side pidamine Marsiga on juba keeruline ja aeganõudeva, nagu vanasti kaugekõne. Teade Marsile läheb 40 minutit ning teist samapalju läheb aega vastuse siia jõudmiseks. Imetabane on aga see, et Marsiga on üldse võimalik tehniliselt suhelda. Lisaks on teadlased avastanud mitmeid planeete ka teistest galaktikatest, millel on vesi ja sega alust arvata, et seal võib olla elu. Millal aga jõutakse nende planeetide uurimiseni, meie silmad ei ilmselt näe. Kosmoses võtab kõik kohutavalt kaua aega. See kõik on suurem, kui elu ise.\nPärastlõunal suundusime Melbourne linna poole, kus juba ainuüksi nime poolest mõtlesime peatuda. Nii kui olime Kennedy Space Centerist ära sõitnud, hakkas väljas tibutama. Tibutamine kasvas üle korralikuks vihmaks. Rannaplaanidele oli sellega tänaseks lõplikult kriips peale tõmmatud. Alternatiiv jäi üle shoppamisena.\nGPS pakkus ostlemiseks välja Melbourne Square ostukeskuse, mis meie mõistes on tavaline kaubanduskeskus. Järgmisena soovisime peatuda paarkümmend kilomeetrit enne meie hotelli tee ääres olevas Vero Beach outlet ostukeskuses. Väljas läks vihm aina tugevamaks.\nÕhtu lõpuks jõudsime Fort Pierces asuvasse hotelli. Hetkel, mil kohvrid tuppa tõime, oli vihma järele jäänud. Ilm oli niiske, aga soojem, kui päeval. Panime asjad tuppa ära ning otsustasime läbi põigata lähedal asuvast alkoholipoest. USAs müüakse kangemat alkoholi eraldi poodides ning toidupoest on võimalik saada sisuliselt vaid õlut. Hetkel, mil me autoga alkopoe ette keerasime, tugevnes vahepeal taas alanud vihm veelgi. Õues tuli korralikku padukat ning puus tugev tuul. See on siis talveilm Florida moodi.\nAlkopoes ringi vaadates hakkas õues sadama nagu oavarrest. Taevast tuli alla valge vesi, nagu keegi oleks ajavooliku lahti unustanud. Kõhklesime, kas minna autosse või teha veel poes veidi aega parajaks. Müüja pakkus, et samas majas asub baar, võime seal veidi ringi vaadata ja väikse õlle seniks teha. Otsustasime piiluda, mis seal toimub. Meid juhatati läbi ukse, millel viitav silt tualettidele, samas majas asuvasse baari, mis nägi välja nagu klassikaline Ameerika filmi maakoha baar: suitsuhaisune, täis ümberkaudsetes hotellides peatuvaid rekkamehi istumas baarileti ääres ning ruumi ühes servas piljardilaual kuule kõksides. Kuna meile on ilmselgelt löödud turisti tempel otsaette, otsustasime sealt kaduda kiiresti ning läbi tohutu vihma autosse kahlata. Oleme mõelnud küll, et tahaks ehk ka Ameerika ööelu veidi näha, aga me keegi polnud kindlad, et see oli just see, mida me silmas pidanud olime. Jõudsime tagasi hotelli märgadena, mis tekitas jaheduse tunde sisse selliselt, et ka mina tahtsin õhtuks midagi sooja juua ja otsustasin endale teed teha. Ah selline ongi siis siinse kandi talveilm. Ma loodan, et meie reisil on ees ootamas siiski pigem päikselised päevad, et saaksime ka veel rannamõnusid nautida, sest ainult shopata kõik järele jäänud päevad me kindlasti ei jaksa ega soovigi.\n*Remargi korras olgu öeldud, et õhtul tahtsin näha, kuidas rakett ikkagi taevasse lendas ning selgus, et tänane õhkutõus on lükatud homse peale. Seega ei kaotanud me midagi, et pikka päeva Kennedy Space Centeris ei veetnud - me ei oleks raketi õhkutõusu kahjuks oma silmaga niikuinii seekord näinud.\nPosted by P at 23:24 Kommentaare ei ole:\nLabels: +, 365, Ameerika, auto, reis, shopping\nKui oma USA reisi plaanima hakkasime, levisid meie kõrvu kiiresti soovitused minna Orlandos asuvasse Universali filmistuudio teemaparki. Püüdsin eelnevalt tuttavate soovituste ning Interneti põhjal aru saada, kas tegemist on pigem lõbustuspargi või muuseumilaadse tootega, aga päris selgust sellest ei saanudki. Igal juhul kiitsid seda kõik, nii et panime selle oma plaanidesse sisse.\nOrlando on tegelikult justkui teemaparkide pealinn. Siin asub Disney World, kus on kaks Disney parki, aga ka Universal Studios, kus on samuti kaks erinevat teemaparki, lisaks sellele veel mitu muud vee- ja lõbustusparki. Lastega peredele soovitatakse Orlando jaoks planeerida isegi kuni nädal, et jõuda käia läbi kõik olulisemad pargid. Meil oli pargikülastuseks vaid üks päev ja see tähendas, et pidime tegema oma valiku.\nOtsustasime juba varakult, et Diseny World ei ole meie seekordse reisi sihtmärk. Nii oli lihtne Universali filmistuudio kasuks otsustamine ning piletite Internetist ette ostmine. Paljud soovitavad osta piletile juurde pea pool niigi kallist piletihinnast maksva Express Passi, millega saab ootejärjekorrast atraktsioonidel ette, kuid meile tundus see summa piisavalt suur selleks, et võtta risk ja vaadata kohapeal, kuidas järjekorrad sujuvad.\nOlime reisile kaasa saanud ka soovituse läbida atraktsioone kohapeal soovitatud järjekorras, et süda vahepeal läikima ei hakkaks. Nüüd oli vaja veel vaid otsustada kumba teemaparki me siis ikkag lähme, kas Universal Adventure Island või Universal Studios. Kuigi kahte kõrvuti asuvat parki ühendab rong ning on võimalik osta pääse ka mõlemasse teemaparki, on üheks päevaks siiski mõistlik valida pigem üks park. Kuna Adventure Island keskendub rohkem erinevatele nö lõbustuspargi sõitudele ja Universal Studios rohkem filmidele, otsustasime valida viimase.\nUniversal on ka turistide elu palju lihtsamaks teinud, luues teemapargi äpi, mis aitab külastajaid kohapeal päris tugevasti, kui seda kasutada. Esmalt tuleks äppi üles märkida oma auto parkimiskoht, kui tullakse autoga. Seejärel teha teemapargi valik ja edasi saab juba jälgida jooksvalt atraktsioonide ootejärjekorra pikkusi, lisada endale meeldetuletusi šõude algusagade kohta ning samuti panna peale automaatjägija soovitud atraktsoonide juurde ooteaja suhtes.\nTänasel päeval oli Universalis tavapärasea võrreldes väga vähe külastajaid, seda prognoosis ka nende koduleht ette. Ilmselt võib olla see ka seotud asjaoluga, et jõuluteemalised eriatraktsioonid alustavad alles mõne päeva pärast, kuigi teemapargis kõlasid kõikjal ainult jõululaulud juba praegu. Vähene külasjatate arv oli meile aga suureks eeliseks - nii pidime keskeltläbi ootama atraktsioonide järjekorras kuni 10 minutit ning isegi seal, kus oli realistlikuks ooteajaks määratud 25 minutit, sattusime juhuslikult nii õigel hetkel, et saime kuidagi sabast mööda ja ikka lähima 10 minuti jooksul atraktsiooni kaema.\nEesti keeles ei ole head sõnaseletust, mis on teemapark. See tuleneb ilmselt asjaolust, et meil lihtsalt pole selliseid asju ning kokkupuute puudumisel on ka sõnavara napp. Universali teemapark on sisuliselt erinevate tuntud filmidega seotud lõbustuspargi sõitude pakkumine. See tähendab, et nt Shreki puhul oli tegemist 3D prillidega eraldi toodetud lühfilmi vaatamisega, millele lisandusid 4D efektid ehk toolie värin, kõikumised, vee pritsmed ja aur kinosaalis. Samas Muumia tagasituleku majas tähendas atraktsioon Muumia filmi teemalise nn ameerika mägede läbimist, millest osa möödus pimedas, osa 4D efektidega ning ümberringi oli läbiv teema seal majas just nimelt selle filmi oma, seda nii kujunduse kui atmosfääri suhtes.\nÜsna kiiresti saime selgeks, et kui tahame enamikele ataktsioonidele jõuda, peame vahepeal tegema vahepeatusi ning vaatama muusikalisi etteasteid ja muid kohapeal pakutavaid šõusid, vastasel juhul oleks süda lihtsalt kiiresti pahaks läinud nendest atraktsioonide raputamistest. Tegelikult paljude atraktsoonide sõidukärud kuigi palju ei liigugi, ent suurema osa efektist annab juurde läbi 3D vaadatav osa. Kui ikka kinolinal sinu ümber on pilt selline, et vanker, milles istud, veereb kuristikku, siis käru võib ju paigal olla ja äkilise liigutuse ette teha, et anda üpris tõetruu tunnetus.\nÜks huvitavamaid šõusid, mida nägime, oli Amerrika Fear Factor Live. See on telepildist tuttav tõsielusaade, kus pannakse inimesed tegema igasuguseid rõvedusi, pannes roovile nende taluvuspiirid, hirmud ning füüsiline võimekus. Universal Studiose teemapargis viidi üks samasgune šõu läbi kohapeal, kus eelnevalt oli võimalik kõigil pargikülastajatel end üles anda sooviga end saate osalejana proovile panna. Nii katsetati viie inimese võimekust õhus rippuda, samuti näksavate kaladega akvaariumist oakotte ära tuua ning neid ämbrisse loopida, aga ka õhus rippuvalt autolt siltide ärarebimisega võistelda. Kogu teema oli nii põnevalt üles ehitatud, et aeg kulus lennates ning emotsioon oli ehe.\nErinevate teemadena oli kahtlemata kõige suuremalt üles ehitatud nii Harry Potter kui Simpsonite kodulinn Springfield. Samas kõige põnevamate atraktsioonidena jäi meelde hoopis Transformerite sõit ning Minionid tõid lihtsalt naeratuse näole. Päev oli pikk ja äge ning kindlasti annab emotsioonile palju juurde ka see, kui filmid on varasemast tuttavad, et seosed oleksid kergemad tekkima. Kui ka filme varem näinud pole, ka siis on teemapark väga huvitav ning igati kulutust väärt. Alla päeva sinna ajaliselt ka kindlasti planeerida ei tohiks.\nOlime hommikust saadik päeva lõppemiseni kella 18 ajal veetnud pidevalt jalgel Universal Studios teemapargis, käies ühelt atraktsioonilt teisele. Päeva lõpuks olime rampväsinud. Kuigi pea oli selge, siis meie kehad vajasid veidi puhkust. Nii otsustasime peale väikest hingetõmbepausi tagasi hotellis, et K ja S jäävad end turgutama hotelli basseini äärde ning meie M-ga liikusime vabrikupoodidega ostukeskusesse Premium Outlets.\nKui Euroopas oleme palju käinud erinevates vabrikupoodide linnakutes, siis USA oma on Euroopa omadele oma ülesehituselt väga sarnane. Küll aga tuleb siin osteldes teada seda, et kassas lüüakse hindadele juurde kohalik maks, mis on meie jaoks harjumatu. Praegu kestavad veel mitmel pool viimseid hetki Black Friday allahindlused, mis selle nädala teise poolega suuresti ühele poole saavad. Samuti on siin meie jaoks harjumatu asjaolu, et nad tähistavad sisuliselt detsembri esimestel päevdel jõulumüüke ehk Holiday Season shoppingut, mil kauplused on tavapärasega võrreldes kauem lahti ja riidepoed võivad olla avatud hommikul 9st õhtul 11ni, nagu ostlemine oleks põhiline inimõigus. Kuigi reisidel mulle shopata väga meeldib, siis nii pikad avamisajad on ka minu jaoks liig - õhtu lõpuks lihtsalt enam ei jaksa. Nii jõudsime lõpuks hotelli tagasi rampväsinuna, ent rahulolevana pikast ja põnevast päevast.\nTundub, et hakkame vaikselt harjuma uue ajatsooniga. Enam ei lähe uni päris keset ööd ära ja kui lähebki, siis suudan uuesti uinuda ning ärgata siis, kui valgeks on läinud. Nii äkasin ka täna hommikul juba siis, kui väljas oli päike juba kõrgel, ent merevesi oli veel piisavalt jahe, et sinna ujuma mitte tõtata. St Petersburi rand, kus asus ka meie hotell, on küll valge liivaga ilus rannaiba, kuid varahommikul kohtad rannal päevitajate asemel pigem tervisesportlasi. Teine huvitav tähelepanek olid mereranda ääristavad merekarbid, mida leidus väga laialt ja erinevates suurustes.\nMeie reisi kultuurihetk oli planeeritud tänasesse päeva. St Petersburis asub Salvador Dali kunstimuuseum, kuhu on kogutud suur hulk ühe kollesktsionääris-paari käes olnud Dali originaaltöid. Dali on mulle alati kuidagi sümpaatne tundunud oma kunstiteoste poolest. Mulle meeldivad rõõmsates toonides maalid ning neid on tema töödes omajagu. Üks tuntumaid on Dali maal, mis on tehtud nn pikesltehnikas ja kust eemalt vaadates paistab Abraham Lincolni portree. Veel enam on aga Dali tuntud oma sulvate kellade poolest, millega tutvudes ei ole neid enam hiljem võimalik unustada. Enne tänast ei olnud ma kordagi kohanud varem Salvador Dali originaalteoseid. Kuigi igapäevaelus olen ma üsnagi kunstivõõras, siis tänast muuseumikülastust nautisin suurel määral.\nSalvador Dali muuseumisse sattusime nn pühade hetkel, kus ilmselt USAs kesatavd veel teatud määral kergemad tööpäevad seoses hiljuti aset leidnud Tänupühadega. Igal juhul oli täna muuseumis koolibusside kaupa lapsi. Väga põnev oli kõrvalt jälgida, kuidas lastele seletati kunsti lahti. Kui minu lapsepõlves oleks olnud sellised võimalused muuseumidega ning nii põnevad giidid, oleksin minagi suhtunud paljudesse teemadesse, sh kunsti ja ajalukku märgatavalt tõsisema huviga. Tänapäeva lastel on ikka tõeliselt vedanud - kogu maailm on nende eest valla.\nTegime väikese jalutuskäigu ka St Petersburi kesklinnas. See Ameerika linn on üksikute kõrgemate hoonetega üpris madal klassikaline USA linn. Kesklinnas ei leidu midagi erilist ning enamjaolt on ilmselt tegu siinkandis äriinimestega. Sadamaalale meil aga pääseda ei õnnestunud: kuna lähipäevil algab sadamapiirkonnas kaatrite näitus, siis see oli aedadega piiratud ja pidime linna poole jalutamisekski omajagu suurema ringi tegema.\nUmbes praegusel perioodil jookseb Kanal 2 pealt Eestis saatesari Kaks kanget Ameerikas, kus Kristjan Jõekalda ja Teet Margna külastavad mitmeid samu paiku, mis meil sel reisil plaanis on. Nad kiitsid taevani oma saates Clearwateri randa, mis pidi olema Florida üks parimaid. Lisaks teadis S rääkida, et Clearwateri rannas pidi aastast 360-l päeval paistma päike. Nii otsustasime ka meie võtta Clearwateri ranna oma reisiplaanidesse. Panime GPS-i sisse Clearwater Beach ning asusime teele.\nVeidi hiljem jõudsime Clearwateri linna. Kui reeglina GPS viib meid soovitud sihtkoha keskmesse, siis seekord mõistsime, et Clearwater Beach ei ole mitte rannaala, vaid eraldi asula teispool merd ületavat silda. Kus aga päriselt lubatud lumivalge liivaga ja helesinise veega rand asub, jäi esialgu tuvastamata. Clearwateris asub ka metsikute vee-elukate akvaarium, keda on toodud sinna turgutuma peale saadud vigastusi. Juhuslikult sattusime selle sama akvaariumi lähistele ning kaalusime pikalt, kas minna ka seda lähemalt vaatama, kuid otsustasime siiski viimasel hetkel ringi.\nMeil on reisil kaasas eraldi GPS ning M telefoni installeeritud Sygicu äpp. Olen avastanud, et mitmel juhul on olnud tarvilik kasutada emba kumba GPSi peamisena just seetõttu, et üks neist leiab soovitud paiga täpsemini või kiiremalt. Nii jõudsime Salvador Dali muuseumisse kohale tänu M telefoni äpile, ent Clearwateri ranna tuvastada just tänu spetsiaalsele GPS-le. Vahel küll küllale liiga ei tee ning süsteemide duubeldamine tasub end igati ära.\nClearwateri rand on tõepoolest valge pehme liivaga, kuid merevesi on nö tavaline, ei midagi türkiissinist. Võibolla on türkiissinine vesi kusagil eemal, Clearwateri külje all asuval Honeymoon Islandil, aga võibolla olid ka meie ootused tänu varasemale Maldiivide kogemusele liiga suured. Sellegipoolest on Clearwateri ranna liiv valge ja sõmer, pehme ja peenekoeline ning vesi läbipaistev, ent senise reisi kahtlemata kõige jahedam versioon. Ujumas käisime siiki, kuigi pikaks vette jääda ei soovinud. Kui peaks senise reisi kogemuste põhjal valima vaid ühe ranna, mida külastada, valiksin hetkel siiski Sieasta Key. Eks reisi lõpus ole näha, kas emotsioonid ka vahepeal muutuvad.\nKohe Clearwateri lähistel asub Tampa linn. Lonely planet kirjutab Tampa kohta sisuliselt seda, et kui Tampa veel veidi areneb, on sellelgi linnal lootust saada ilusaks linnaks. Praegu koosneb Tampa kesklinn kõrghoonetest ning linna sisuliselt ainus vaatamisväärsus on pikem jõe-äärne jalutuskäik. Küll aga asub Tampa linna servas ajalooline linnaosa Ybor City, mis väärib eraldi külastust. Ybor City on sisuliselt kuubakate rajoon, mis pidi olema sarnane Miami Little Havana rajoonile. Lonely Planeti kohaselt pidi olema Ybor City ka üks peamisi hipsterite peopaiku, kuid meie tähelepanekute kohaselt on seal hiljuti mitmed peokohad suletud ja tühjad. Sellegipoolest on linnaosa põnev koht, kust päevasel ajal läbi jalutada. Majad, mis asuvad 7th Avenue ääres, on reeglina ehitatud punasest tellisest ning veidi westerni-stiilis. Nii teenindajad kui tänaval ringi liikuvad inimesed on tihtipeale tätoveeritud, mida ilmestavad ka mitmed samal tänaval asuvad tätoveerimissalongid. Ent kõige suurem väärtus antud linnaosale on hoopis sigarikaubandus. Kunagi oli sigarikaubanduse kants olnud Key West, ent peale seda, kui Tampasse ehitati raudtee, mis üldse andiski võimaluse Tampa piirkonnas sisulise elu loomiseks, kolis sigarikaubandus Key Westist Ybor Citysse ümber. Ka tänasel päeval leidub siin mitmeid sigaripoode, mis pakuvad maailma parimat ja väga mitmekülgset todangut.\nÕhtuks olime plaaninud jõuda Orlandosse, et homme külastada Universali teemaparke. Tampast Orlandosse ootas meid umbes pooleteisttunnine autosõit, mille algus jäi juhuslikult tööpäeva lõpu tipptundi. Nii oli kiirtee tihedalt autosid täis, mis liikusid aeglaselt, ent õnneks me ei jäänud püsivasse ummikusse. Umbes 2/3 peale teekonna läbimist Orlandosse soovisime teha väikese ostlemispeatuse teeäärses poodide kompleksis.\nBest Buy on Ameerika tehnikakaupade müügikett, mille käes pidi olema ca 60% kogu Ameerika tehnikakaupade müügiturust ilma online müügita. Olime juba Eestis mõelnud, et võiksime soetada enda perre esimese tahvelarvuti, ent üllatuslikult selgus poes ohapeal, et Best Buy meie vajadustele sobivat tahvelarvutit pakkuda ei suudagi. Vahepeal olid K ja S suundunud kõrval asuvasse riiete poodi JCPenney. Tegime seal kiire tiiru ning avastasime hulga allahindlusi. Huvitavam nüanss on pigem aga see, et USA rõivanumbrite järgi võiksin ma endale soetada tavapärasest number-paar väiksemaid rõivaid ning hoolimata Florida soojast kliimast müüakse ka siin sooja voodriga talveriideid. Ka tänavapildis kohtab kõrvuti shortside ja plätudega kohalikku pika säärega saabaste, pikkade pükste ja kapsuniga kohalikuga.\nJuba enne reisi arvas K, et ta sooviks minna USA-s poodi nimega Ross Dress for Less. Auto aknast vaadates olime mitmest vahepeal mööda sõitnud, aga täna õhtul sattus meile üks täpselt teele, nii et otsustasime ka sellest läbi põigata. Ross müüb soodsat brändi kaupa, kuid riided on kõik suuruste kauba stangedele jaotatud, nii et pigem jääb mulje korrastatud kaltsukast, kuigi kõik asjad on korralikud ja uued. Meie mõistes on tegemist üksikute eksemplaride laomüügiga. Kellele selline stiil istub, siis sealt võib leida soodsalt pärleid, ent kes soovib klassikalises poes kaupa valida, võiks seda ketti vältida.\nÕhtu lõpuks jõudsime Orlandosse oma ammu broneeritud hotelli. Olime valinud paketi, mille hinna sisse kuulus kummalegi toale pudel veini. Meie tuba M-ga sai keskmise pudeli valget veini, K ja S tuba aga klassikalise suurusega. Kuidas ja millest selline vahe, mine võta kinni. Alkoholi ostmisega on USAs üldse huvitav nüanss. Siin küsitakse dokumenti nii poes kui söögikohas juhul, kui sa paistad noorem välja kui 30, kuigi müügi piir on 21. Nii minult kui S ja K käest on dokumenti korduvalt küsitud, ka M on saaud dokumenti vähemalt korra välgutada. Meie jaoks on see veidi harjumatu ning kohalikega võrreldes näeme tõesti noored välja.\nOtsustasime klaasikest veini koos heas seltskonnas tarbida ning istusime K ja S tuppa õhtul maha. Meie jutuvadin ja naerukilked läksid aga õhtu möödudes valjuhäälsemaks kuniks kõlas koputus uksele. Olin just enne lugenud läbi hotellitoa brožüürid, kus kirjeldati, et alati tuleb kutsumata külalistesse suhtuda umbusuga. Siiski kontrollisin läbi uksesilma, kes on meie ootamatu külaline. Selleks osutus pidžaamas kõrvaltoas peatuv ca kolmekümnene ameeriklane, kes palus meil veidi vaiksemaks võtta, et ta oma naisega saaks rahulikult magada - neil on vaja vara ärgata. Selle peale otsustasime meiegi, et on aeg magama minna ning valmis seada end homseteks seiklusteks.\nPosted by P at 23:54 Kommentaare ei ole:


Tegelikult ei tähenda aga kasutusloa puudumine automaatselt pangalaenust ilmajäämist ning kõik sõltub konkreetsetest asjaoludest ja pangast. Eraisiku laenuleping Laenuleping eraisikute vahel Eraisiku laenulepingu näidis Laenud inimeselt inimesele Laen inimeselt inimesele Inimeselt inimesele laen Pakkumised – laenud eraisikute vahel.\n. Pangalaen korteri ostmisel. Laenu andmine eraisikule Laenu andmine – Annan laenu. Intressimäär – Intressimäär on intressi suurus protsentides väljendatult. Kõigil muudel juhtudel pole tarbimislaen peremees jaan põldmann ning tõi viie kilomeetri kauguselt soosalust ellamaale, kallim on laen ehk tuleks.\n. Veteranide sihtgruppi kuulumise teatisi väljastab Kaitseväe toetuse väejuhatuse toetusteenuste keskus.Vaata lähemalt KredExi kodulehelt. Sellised puuded ja haigused võivad neil kui ei anta laenu võimalus auto kiirlaenud laenutaotluse. ReisilaenTerviselaen – Laen hammaste raviks.\nKui avastame dokumentatsioonis puuduse või vastuolu, siis juhime sellele laenutaotleja tähelepanu.\nPangalaenuga korter, kas siis.ühisvara?\nLaenu nimetataksegi kiireks just sellepärast, kõikidele oma püsi- ja uutele\nKui enamik inimesi teab teda tõhusa laen kuni 400 euroni\nLaenukool toob välja peamised kulud:


✈ Lennupiletid Kyiv ➡ Tallinn alates 23 EUR | Tickets.ee\nOdavad lennupiletid Kyiv – Tallinn\nLennupiletid / Kyiv / Tallinn / Kyiv → Tallinn Tagasireisid Tallinn Kyiv-sse\nLennupiletid Kyiv - Tallinn\nKõige odavam lennupilet Kyiv-st on leitud Tallinn meie kasutajate poolt: lennufirma pilet Ryanair väljumisega 07.10.2020 ja väärtusega 23 EUR\nLennupiletid «Kiiev — Tallinn»\nKui te olete tööl väga hõivatud ning teil ei ole aega kassani minna ja osta lennupileteid kohast Kiiev kohta Tallinn, siis aitab teid veebilehekülg Tickets.ee. Seda võib külastada kõige sobivamal ajal, sel on mugav navigeerida, ning sobiv reis leida. Tellimus läheb online-režiimis töötlusse mõne sekundiga\nOdavad piletid kohast Kiiev kohta Tallinn\nKellegi jaoks ei ole saladus, et lennupiletid on suhteliselt kallid. Tasub meeles pidada, et kiireloomulisus põhjustab alati kõrgeid tasusid. Seetõttu, et soetada odavaid pileteid kohast Kiiev kohta Tallinn, on vaja teha avaldus ette.\nSamuti säästate te oma raha, kui ostate kohe tagasisõidupileti Tallinn — Kiiev. Võimalik on ette vaadata planeeritavaid reise kohast Kiiev kohta Tallinn, valida enda jaoks tulusaim pakkumine ning teha tellimus. Teil on aega reis varakult läbi mõelda ning planeerida, teha ettevalmistusi ning lähedasi teavitada.\nКакой самый дешевый билет на самолет Kyiv - Tallinn?\nMinimaalne hind lennule Kyiv - Tallinn - 23 EUR.\nKui kaugel on Kyiv linnast Tallinn?\nLinnast Kyiv linnani Tallinn on 1063 km.\nСколько авиакомпаний обслуживают рейс Kyiv - Tallinn?\nMarsruudil Kyiv - Tallinn teostavad lende 34 lennufirmat: Wizz Air Hungary.\nMis lennujaamadest toimuvad lennud marsruudil Kyiv - Tallinn?\nLinnas Kyiv: Žuljanõ, Borispol. Linnas Tallinn - Pirita Harbor, Lennart Meri.\nKyiv — Tallinn Hinnad, mis on leitud kasutaja poolt viimase 48 tunni tagant, ei ole pakkumine\nОktoober 07.10.2020 alates 23 25.10.2020 31.10.2020 alates 57\nNovember 16.11.2020 alates 26 16.11.2020 30.11.2020 alates 51\nDetsember 21.12.2020 alates 37 18.12.2020 09.01.2021 alates 95\nJaanuar 15.01.2021 alates 32 04.01.2021 12.01.2021 alates 76\nVeebruar 05.02.2021 alates 32 01.02.2021 09.02.2021\nAprill 01.04.2021 alates 65 20.04.2021 22.04.2021 alates 111\nМаi 05.05.2021 alates 66 07.05.2021 12.05.2021 alates 138\nJuuni 01.06.2021 alates 73 01.06.2021 09.06.2021\nJuuli 01.07.2021 20.07.2021 23.07.2021 alates 147\nSeptember 01.09.2021 alates 65 01.09.2021 09.09.2021\nKyiv → Kopenhaagen\nKyiv → Kärdla\nKyiv → Kuressaare\nKyiv → Pärnu\nKyiv → Tartu\nՕդանավի Տոմսեր Կիև - Տալլին\nKyiv - Tallinn (yulemiste) Flüge\nKiev - Təlinn Aviabiletlər\nBilletes Aéreos Kyiv - Tallin\nBillets D'avion Kyiv - Tallinn\nVoli Kyiv A Tallinn\nLėktuvo Bilietai Kyiv - Talinas\nAviobiļetes Kyiv - Tallina\nBilete De Avion Din Kyiv Către Tallinn\nVliegtickets Kiev - Tallinn\nBilety Lotnicze Kijów - Tallinn\nUçak Biletleri Kyiv - Tallinn\nKyiv - Tallinn Flights\nKasutajasessiooni unikaalne identifikaator klienditoe poole pöördumisel: 0110240831


Mikroorganismid mahetootmises | Baltic Agro\nKasulikud mikroorganismid omavad pikaajalist mõju taimedele ja mullale.\nKuna mikroorganismid moodustavad spoore, ei ole nad tundlikud ebasoodsate keskkonnatingimuste suhtes.\nMikroorganismid toimivad kõikidele kultuuridele ning mõjuvad kogu vegetatsiooniperioodi vältel. Soovitatakse laotada 2 kuni 3 aasta järel.\nMikroorganismid parandavad mulla bioloogilist aktiivsust ja mulla struktuuri, tagavad efektiivse vee ja toitainete imendumise taimedesse ning soodustavad juurestiku arengut ja taime võrsumist.


Danske Markets soovitab võtta Nokia aktsiast kasumit\n27. oktoober 2011 kell 8:48\nDanske Markets langetas Nokia aktsiasoovituse hoia-tasemele ja määras hinnasihiks viis eurot.\nAnalüütikud näevad ilma Microsofti platvormimakseteta Nokia tulemustes ja rahavoos vähe tõusuvõimalust. Varem soovitas Danske Bank Nokia aktsiat osta ja aktsia hinnasiht oli kuus eurot.\nNokia mobiiltelefonide ärile saavad 2012. aasta esimesed kuus kuni üheksa kuud olema rasked. Analüütikute arvates ei genereeri tõenäoliselt Windows Phone 7 oluliselt rahavoogu 2012. aastal. Samuti ei tule tõenäoliselt Windows Phone 7 olulisi mahte, 2012. aastaks prognoositi 21 miljoni telefoni müüki keskmise müügihinnaga 170 eurot.\nNokia dividendide, rahavoogude ja rahajäägi suhtes neljandas kvartalis ja 2012. aastal on analüütikud meelestatud positiivsemalt.\n26. oktoober 2011 kell 12:22\nIDC: uus Nokia pole iPhone'i tapja\nTelekomiturgu analüüsiva IDC hinnangul ei saa Nokia ja Microsofti koostööna sündinud värskest Lumia 800 mudelist äsja turule toodud iPhone 4Si hävitajat.\n26. oktoober 2011 kell 8:51\nNokia tuli välja kuue uue mobiiltelefoniga\nSoome mobiiltelefonide tootja tuli just hetk tagasi Londonis toimuva „Nokia World 2011“ raames välja uue nutitelefonide perekonnaga, mis kannab nime „Asha“. Mudeleid on kokku neli: 200, 201, 300 ja 303.\n26. oktoober 2011 kell 12:31\nNokia pani uue telefoni nimega pange\nNokia pani uue nutifoni nimega totaalselt pange – lisanimi Lumia tähendab hispaania keeles lõbutüdrukut.\n26. oktoober 2011 kell 9:44\nEestis peab Nokia uut Windows-telefoni ootama vähemalt 8 kuud\nLondonis tutvustatud Nokia esimesed Microsoftiga kahasse toodetud telefonid Lumia 800 ja Lumia 710 jõuavad Eesti turule alles 2012 teisel poolaastal.


ERR: Eesti ainsas jäämurdjas käärib palgaintriig - Eesti - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt\nERR: Eesti ainsas jäämurdjas käärib palgaintriig\n25. jaanuar 2012, 21:18\nJäämurdja Tarmo Tallinna ja Narva vahel FOTO: Toomas Huik\nETV saatele «Pealtnägija» sai teatavaks, et Eesti ainukese jäämurdja Tarmo pardal küpseb juba aasta inetu intriig, sest osa meeskonnaliikmeid kahtlustab palgapettust.\nTarmo on väheseid laevu, mida ka kõige kaugemad maarotid nimepidi teavad, ja eriti viimastel ränkadel talvedel, vahendas ERR Uudised.\nJääperioodil hoiab Tarmo käimas miljarditesse ulatuvaid kaubavooge. Paljassaares veeteede ameti (VTA) kai äärde ära pargitud Tarmo jätab põgusal külastusel inimtühja hotelli mulje – pehmed vaibad, potitaimed, salongid ja puhketoad. Aga kui Eesti ainus jäämurdja tööd teeb, meenutab meeleolu laeval pigem lahingut. Et jää ei küsi kellaajast ega nädalapäevast, lõhuvad Tarmo ja tema meeskond siis oma võimete piiril ja tihti isegi pisut üle selle, et laevateid lahti hoida.\nKuude kaupa katkematult kestev jäämurdmine on koormav füüsiliselt, aga eriti vaimselt, sest laevas on tugev müra ja vibratsioon, selgitas laeva endine elektrik Mati Seeberg.\nEriti karm oli just mullune talv. Jäämurdeperiood Soome lahel kestis ühtekokku 91 päeva, mis on selle aastakümne pikkuselt teine näitaja. VTA peadirektor Andrus Maide sõnul abistas jäämurdja eelmisel hooajal umbes 300 laeva, samas kui tunamullu oli see arv 47.\nSeda suurem oli meeste meelehärm pärast 91 päeva väldanud võitlust ja miljardiliste kaubavoogude käigus hoidmist, kui nad nägid must-valgel oma töötasu. «E-mailiga tulid kaptenile palgalehed ja siis me hakkasime kokku lööma, et asi on ikka väga, väga vilets. Et selle raha eest peame siin nagu orjad töötama,» meenutas Seeberg.\nEt nördimust mõista, tuleb süveneda VTA laevade töö- ja palgasüsteemi. Kui Tarmo seisab kai ääres, jookseb meeskonnaliikmetel põhipalk. Näiteks elektrik Mati Seebergil oli see 637 eurot kuus. Kui laev läheb merele, lisandub põhipalgale merepäevade tasu. Ja kui algab jäämurre, makstakse merepäevade tasu topelt. Konkreetselt näiteks elektrik Seebergi puhul oli see 17 eurot ja 30 senti päevas.\nMaaroti jaoks võõras on ka töö- ja puhkerežiim laeval. «Neli tundi oled vahis, kaheksa tundi vaba, saad puhata ja siis oled uuesti neli tundi,» selgitas Seeberg. Märtsi palgateatisel seisis Seebergil töötatud päevade arvuna 23, ehkki ta viibis merel ja töötas kõik 31 kalendrikuu päeva. Seega kaheksa päeva olid justkui kaudnud. Sama viga oli ka teistes kuudes.\nMerelt naastes kirjutasid Seeberg ja veel neli meeskonnaliiget VTA peadirektorile mai algul kirja, kus nõudsid töötatud ületundide ja puhkepäevade eest saamata jäänud tasu. Seeberg on veendunud, et tal on kahe eelneva hooaja eest saamata jäänud üle 30 000 krooni.\nAndrus Maide sõnul on meremeestele palgad arvestatud vastavalt VTA palgajuhenditele ja vastavalt ametis kehtestatud korrale. «Nii et seal mingisugust külma ei saa olla, seal on võib-olla kellelgi olnud lihtsalt suuremad ootused,» ütles ta.\nTõestamaks, et pettust pole, saadeti Seebergile ja tema kolleegidele ametlik vastus, milles püüti tõestada, et nad siiski said ka puhkepäevadel töötamise eest raha. Selleks tehti kummaline tehe: 91 jäämurdepäeva korda kahekordne merepäeva lisatasu (17.30 EUR) ning saadi summaks 1574 eurot 30 senti. See jagati omakorda jäämurde ajal olnud 26 puhkepäevaga ja saadi tulemuseks, et mehed teenisid tegelikult ühe töötatud puhkepäeva eest 60 eurot ja 55 senti.\nMaide möönab, et vastus oli segane, aga rahaga tema sõnul kedagi ei peteta. Peadirektori sõnul kehtib juba 2002. aastast kokkulepe, mille alusel hüvitatakse kõigi VTA laevaperede ületunnid ja töö puhkepäevadel merepäevade lisatasuga. Tema väitel kukub nii välja koguni kasulikum. «Tehti need arvutused ära ja leiti, et ikkagi see merepäeva summa on kasulikum, kui lihtsalt arvestada ainult puhtalt ületunde,» selgitas ta.\n25 aastat merd kündnud Seeberg leiab, et meremehi peetakse põmmpeadeks ja VTA pettis läinud jäämurdeperioodil iga Tarmo meeskonnaliiget keskeltläbi 1000 euroga. «Kui kuulad raadiot, vaatad televiisorit, siis kuuled, millised ilusad numbrid on, kaubavahetus toimib, aga nüüd seda väikest piskut meile ei saa nüüd makstud. Tehakse lihtsalt meeskond lolliks,» on mees nördinud.\nSolvunud Seeberg pani juuni keskel lahkumisavalduse lauale. Tarmo meeskonnas on 34 inimest. Neist kolm kinnitasid «Pealtnägijale» eravestluses, et jagavad Seebergi seisukohti. Siiski ainus, kes näoga kaamera ette tulema nõustus, oli endine elektrik, ülejäänud vaikivad. Seebergi sõnul kardetakse oma töökoha pärast.\nNii nagu meie ainus jäälõhkuja on soliidses eas, 49-aastane, koosneb ka tema meeskond suures osas pensionäridest ja pensionieelikutest. Seebergi arvates oleksid pidanud asjaga kaasa minema ka laeva ohvitserid. «Aga nemad samamoodi hoiavad oma nahka. Ja nende sissetulek on ka ilma selleta niivõrd suur, et nad parem loobuvad pretensioonidest,» lisas ta.\nAnonüümseks jääda soovinud meremehe sõnul ei jäägi tal midagi muud üle, kui lõuad pidada ja edasi teenida.\nSeega osapooled tõlgendavad samu dokumente eri moodi. Vahepeal on rahulolematud veel juristide ja raamatupidajatega nõu pidanud ning kavatsevad VTA vastu kohtusse minna.


Uus Xiaomi telefon koos Xiaomi juhtmevabade kõrvaklappidega - see teeb kokku... - Uudis.eu\n14 min. tagasi Saaremaa Sport 0 0 Link\nUus Xiaomi telefon koos Xiaomi juhtmevabade kõrvaklappidega - see teeb kokku... AM 7. juuli 2019 - 1:24 (Sisuturundus) Mis oleks, kui ostaks just nüüd omale uue, hea ja samas soodsa telefoni koos laadimiskapsliga juhtmevabade kõrvasiseste klappidega? ...\n7.07.2019 2:15 15 0\nAM 7. juuli 2019 - 1:24\nSüüria loodeosas sai valitsusvägede rünnakus surma 20 tsiviilelanikku\nAfganistani turul hukkus mürsurünnakus 14 inimest\n10 päeva tagasi Forte 0 12 Link\n6 kuud tagasi Forte 0 74 Link


November on meeste tervise kuu - Inimene.ee\nNovember on meeste tervise kuu\nesmaspäev, 01 november\nEsmaspäeval 1.novembril algava meeste tervise kuu puhul kutsub «Pikema sõpruse päev» taas Eesti mehi üles leidma novembris aega enda ja sõprade jaoks, et tervist kontrollida ja seejärel ühiselt üks meeldejääv päev veeta.\nEttevõtja Rain Vääna algatusel esmakordselt 2019. aastal toimunud «Pikema sõpruse päeva» missioon on iga aastaga kasvatada nende meeste hulka, kes peavad kord aastas oma tervise kontrollimist iseenesestmõistetavaks. Algatuse eesmärk on tõsta Eesti meest kestmist eluiga, et mehed oleksid kauem terved ja reipad abikaasad oma naistele, õnnelikud isad lastele ning vanaisad lastelastele.\n«Pikema sõpruse päeva» algatuse raames on kahe aasta jooksul tervisekontrollis käinud üle 8000 mehe, kelle analüüsid on esile toonud murettekitavad terviseriskid – üle 60 protsendil Eesti meestel on jätkuvalt kõrge kolesterool ja igal kümnendal madal testosteroon, maksakahjustusi elustiilist ja mitmed muud probleemid, mida saab õigeaegse sekkumisega ravida.\n«Pikema sõpruse päeva» eestvedaja Rain Vääna ütles, et jätkuva koroonakriisi tõttu ei saa juba teist aastat kahjuks täistuuridel oma kampaaniat läbi viia. «Kuid see ei tähenda, et Eesti mees peaks ka oma tervise kontrollimise pausile panema. Just nüüd peavad sõbrad rohkem kokku hoidma ja üksteist toetama, leidma novembris ka piirangute tingimustes need vastutustundlikud viisid, kuidas veeta ühiselt üks huvitav päev, mille üks lahutamatu osa endiselt võiks olla kõne meie meditsiinipartneritele, et registreerida aeg oma tervisekontrolliks,» rääkis Vääna.\n«Pikema sõpruse päeva» meditsiinipartnerid Synlab, Qvalitas Arstikeskus, Confido ja Medicum on 30 erameditsiinikeskuses üle riigi loonud meeste jaoks tingimused, et ka eriolukorra ajal saaksid nad anda vereproovi oma põhjalikumaks tervisekontrolliks. Doktor Margus Punabi ja laboriarstide poolt on spetsiaalselt koostatud Pikema sõpruse tervisekontrolli pakett meestele vanuses kuni 35 ja 35+. Üheks vereprooviks, millega mees saab teada ligi 10 tervisenäitajat, ei pea olema söömata-joomata. Testi tulemused jõuavad koos selgitustega portaali digilugu.ee.


Esim - Avaldage oma arvamust!\n★ Barbie Girl\nAvaldage oma arvamust! (Political)\n★ Barbie Girl Report\nKuna käes on Sailor's Week ja Eestil oleks vaja Euroopa piiridest välja saada, siis oleks vaja kedagi rünnata.\nMosambiigi rünnak ei õnnestunud kuna Eesti poolne aktiivsus jäi väikse võitu, mis on tegelikuses suurem (olen seda varem näinud). Seega tuleks leida endale uus vastane, keda rünnata. Kui on saadud endale alad Euroopast välja saame hiljem edasi vaadata kuhu vajadusel laieneda. Siit ka küsimus: Kuhu Te ise tahaksite rünnata?\nSiin kohal tahaks olla kindel, et kui sõjaks läheb siis oleks ka sõdijaid.\nSõjalises olukorras on riik alati abiks, kui kellegil peaks abi vaja minema.\nMajanduslikult tahaks öelda nii palju, et meil on olemas Kaitseministeerium Org , mis hetkel seisab. See tähendab, et on pakkuda tööd. Kes soovivad tegeleda Eesti kaitsega pingsamalt - saadke sõnum Estonia Org 'i.\nKokkuvõtvalt loodan ma, et saame Sunas Eesti varasema aktiivsuse taastatud. Praegu on selleks hea võimalus, kus me oleme võimsas liidus ning kus meil on võimalus rünnata kedagi, sest sõda me ju tahamegi.\nGhost Army & Eesti + TOP 10 (4 years ago)\nBarbie is BACK! (3 years ago)\nYou have been invited to the game by ★ Barbie Girl .


Õnn pole mitte jaam, kuhu sa jõuad, vaid reisimisviis./M.L.Reinbeck/RMP.ee maksuskoop 13. nädal - RMP.ee\nEsileht » RMP.ee » RMP.ee Maksuskoop » Õnn pole mitte jaam, kuhu sa j ...\nRMP.ee maksuskoop 13. nädal\n26. märts-1. aprill 2018\nKellad on keeratud tunni võrra edasi ning veidi unisevõitu töönädala alanud. Lumetuisune märtsi viimane nädala on käes, mis on tööl käivatele inimestele tavapärasest lühem ja pakub meile kõigile võimaluse pühapäeval meeleolukalt värvitud kanamune koksida. Varasemalt valmis mõeldud salajane mõte pidavat täide minema, kui koksimisel kanamuna terveks jääb.\nReede, 30. märts on suur reede - Kristuse ristisurma päev. Suur reede on riigipüha ja puhkepäev. (TLS § 53 ja PTS § 2)\nLaupäev, 31. märtsil on vaikne laupäev. Vaikne laupäev on hingamisepäev ja isegi muru ei pidavat sel päeval kasvama. Märtsi viimasel päeval on mitu olulist tähtaega:\nfüüsilise isiku 2017. aasta tuludeklaratsiooni esitamine;\nmaamaksu tasumine ning\ntööandjal on kohustus tutvustada töötajatele 2018. aasta puhkuste ajakava.\nPühapäeval, 1. aprillil on ülestõusmispühade 1. püha, mis riigipüha ja puhkepäev. (TLS § 53 ja PTS § 2)\nAprilli nimetatakse veel jürikuuks, mahlakuuks, naljakuuks ja sulakuuks.\nAprillis on 30 kalendripäeva, tööpäevi kuus (töönädal E-R) 21 ning töötunde kuus (töönädal E-R) 168.\nVaadake 13. nädalat RMP.ee KALENDRIS


Veskimägi: Eesti Energia ei saa olla eesti energia - Arvamus - Arhiiv - Majandus\nVeskimägi: Eesti Energia ei saa olla eesti energia\n11. mai 2010, 10:52\nEleringi juht Taavi Veskimägi. FOTO: Peeter Langovits\nEleringi juhatuse esimees Taavi Veskimägi kirjutab lühiarvamuses Eesti Energia tulevikku kirjeldades, et energiafirma taandub üheks tegijaks teiste hulgas, alludes karmidele konkurentsireeglitele.\nEesti pikemaajalisem eesmärk elektrimajandus on Euroopa ühtse elektrisüsteemi, Euroopa ühtse elektrituru kujundamine ja seal osalemine. Eesti energeetikas langetatavaid otsuseid tuleb vaadata lähtuvalt sellest eesmärgist.\nMeie valdkonnas vähema kui 10 aastase planeerimistsükliga ei tohi töötada. Nt eesmärgiga ühendada Eesti Kesk-Euroopa elektrisüsteemiga, mis on eesmärk 2025+, tegeleme koos\nregiooni teiste elektrisüsteemi haldajatega aktiivselt juba täna.\nPaljud asjad muutuvad kui asetada nad laiemasse pilti. Euroopa ühtse elektrituru kujunemine toimub läbi regionaalsete turgude ehitamise. Meie jaoks on eesmärk 2011 ühtne Balti elektriturg, 2014 toimiv ühtne Põhja-Balti turg. Toimiva konkurentsiga turg tähendab paljude tingimuste olemasolu. Üheks kesksemaks on palju tootjaid elektrit tootmas erinevate\nenergiaallikate põhiselt, piisavalt ühendusvõimsusi elektrisüsteemis ja süsteemide vahel.\nTurupõhiste lahenduste leidmisel elektrimajanduses on oluline, et üksi tootja ei oma eelisseisundit teiste suhtes. Teatud tootjatele avalike ülesannete panemisel (ideaalis vähempakkumiste kaudu) finantseeritakse neid turupõhiste mehhanismidega. Ühelgi tootjal ei tohi liigset turujõudu. Avalik huvi peab olema tagada regionaalsel turul tootjate-müüjate olemasolu, kes käituvad majanduslikust loogikast, mitte mingist teisest loogikast\nSeega turupoolt vaadates peab Eesti Energia olema tulevikus lihtsalt üks turuosaline teiste hulgas. Eesti Energia ei saa olla enam eesti energia. See pole hea Eestile ega Eesti Energiale.


26.09.2019. Rene Reinsoo. Aastaringide algused ja lõpud ei pruugi alati just kohakuti olla. Kui kalendriaastat alustame jaanuari alguses ja kooliaastat septembri alguses, siis Kihelkonna koguduses oleme teinud kokkuvõtteid mihklipäeva paiku. »\n19.09.2019. MM. »\n19.09.2019. Henrik Broman, Höreda kogudus. Mulle on öeldud, et ärge tehke inimeste vahel vahet. Et me peame kõiki inimesi võrdselt kohtlema. Pole vahet, kas see on oma või võõramaalane. Ja ma nõustun, sest see kõlab mu kõrvus õigena. »\n12.09.2019. MM. »\nVennastekoguduse palvetund Koplimetsa ehk Lümanda palvemajas (1)\n12.09.2019. Anti Toplaan. Käesoleval aastal on täitunud endise Lümanda valla Koplimetsa vennastekoguduse palvemaja rajamisest 140 aastat. Väärika hoone on taastanud Lümanda lubjapargi keskusena ettevõtja Priit Penu. »\n12.09.2019. Ilme Kolter, segakoori Mustel alt. 16.–19. augustini käis Mustjala segakoor Mustel Soomes. Kontserdireisil olid kaasas ka Mustjala Anna koguduse õpetaja Rene Reinsoo, kontsertmeistrina organist Ülle Reinsoo, samuti kümmekond koguduse liiget. »\n05.09.2019. MM. »\n05.09.2019. MM. Pühapäevasel jumalateenistusel 1. septembril allkirjastati Saaremaal Jämaja kirikus leping kahe sõpruskoguduse vahel koguduse õpetaja Anu Konksu ja Höreda koguduse õpetaja Henrik Bromani poolt. »\nEsimene « 10 11 [ 12 ] 13 14 » Viimane kokku: 1051 artiklit


Eila sai siis kodumaale naastud. Juba maandumisel oli näha, et siuke tore suusailm ees ootamas! Ilm ilmaks, vähemalt naised on siin ilusad :)\nTrenni sai tehtud korralikult. Trennide tipuks oli muidugi uus PB rinnalt surumises, numbrid nii suured, et ei julge kohe kirja pannagi. Pisut sai siis jooksutrenni ka tehtud. Ikka sama kange ja lombakas, kui eelmine nädalgi, aga paari kildi möödudes sain enam-vähem liikuma. Enamus siis rahulikud krossid. Reedel maasikana ühed teravamad lõigud, aitasin meie suurlootusel Koljal 2000 m lõike joosta, ise tegin 1000m+ 250m lõpus. Tempo hetke vormi kohta päris kõva, siuke 3.05-3.10. Laupäeval pikisilmi oodatud viimane trenn lõpuks. Seltskond oli kirju, kellega krossi jooksma läksime: Andrea Lalli ( juunioride ja noorsoo krossijooksu Euroopa meister) siis oli mingi vene poiss (2.15 maraton) ja Kolja. Õnneks oli tempo soodne kõigile! Püüdsime Koljaga ka sellist nägu teha, et kerge on :) tegelt olime lõpus suht kalad ikka, 16 km ei ole naljaasi.\nVaba aja sisutasin siis pisut tööasju ajades, lugedes, magades ja filme vaadates. Vahet pole, mis filmi vaatasime, meie jaoks olid kõik komöödiad (Kolja alias Yifter luges uue tõlke filmile peale lihtsalt). Lisaks tekkis meil siin pundis tõsine diskussioon Eesti pikamaajooksu tuleviku osas. Arvamusi oli igasuguseid, aga noh domineerima jäi ikka peamine, et minust võiks saada pikamaajooksu alarühma juht :)\nViimane õhtu oli siis kerge kokuvõtete tegemine (teised jäid laagrisse edasi). Parandasime pisut hemoglobiini ja arutasime maailmapoliitiliste probleemide üle.\nMis ma siis oskan kokkuvõttes öelda. Tegemis oli minu 9nda välismaa treeninglaagriga, mahu osas kindlasti elu kergeim, koormuse poolest organismile elu raskeim :) Edasised treeningud sõltuvad hetkel suuresti töökoormusest. Loomulikult pakuti laagris mulle head kihlveo pakkumist ka juba, aga ei ole seda veel vastu võtnud. Selle diili võitmise nimel peaks ikka tööd tegema!\nVarsti mätas juba roheline ja treeningindu peaks juurde tulema!\nPisut sai turisti ka mängitud. Sai mingi random müüri taustal pilti tehtud. Autor: herr Sasmin.\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 20:41 Kommentaare ei ole:\nNüüdseks juba 10 päeva Itaalias puhke- ja virgestuslaagris oldud. Sama koht, mis eelmisel aastal Rooma lähistle. Ilmad ka kehvemapoolsed, siuke 15-17 kraadi ja päike paistab otse lagipähe:) dislike\nLaagri sisulisel poole pealt on läinud enam-vähem. Eelmine nädal kogunes ligikaudu 300 km, enamus küll bussi ja rongig. Keha pole valmis 2 korda päevas treenimiseks. Hommikul saab voodist välja nagu 80 aastane ja jooksu algused on ka päris valulikud....aga NO PAIN Rocky (inside joke). Õhtuti siis lisaks jooksule veel jõusaalis pumpamist ja saun otsa.\nTingimused siin on väga head (kes tahab täpsemaid kirjeldusi, leiab selle minu eelmise aasta postitustest). Seltskond on seekord üsna kirju, aga saame hakkama. Pidev joke rebimine käib. Vaid legendaarse Kaika Einari aegsetel laagritel rebidi rohkem joki (teatavasti pidi Einar oma eduka jooksja karjääri tehnilistel põhjustel lõpetama, aga soovime Talle jõudu ja jaksu treenerina).\nMinule on millegipärast siin külge hakanud uued nimed:\n1)Kohvibaron (tulen hääldada venepäraselt)\n2)Vorst- ei tea küll millest see tuleneb?\nKiire ülevaade siis laagri seltskonnast ka:\nNikolai (alias Kolja)- minu toakaaslane selles laagris, peale antibiootiokumide kuuri alustas taas treeningutega ja vorm paraneb iga päevaga. Hommikuti muidugi sama lombakas kui mina. Vana on ikka suht koomik ja meie nali käib ikka väga sündsuse piiri peal! Samas kasulik ka, õpin vene keelt nii mis mühiseb. Ropendan juba päris hästi võõras keeles.\nKaupo (alias Kaups)- muidu normaalne vana, aga kuulab Evert Sundjat, WTF??? Tema treeninguid on seganud kerge haigus, aga tubli tööeetika ja tahtejõu najal jooksen kindlasti korraliku aja sel aastal.\nTaivo (alias Pui)- talvel seganud põlvehädad ei ole lubanud täisvõimsusel treenida, laagris on põlv hästi vastu pidanud ja vorm paraneb.\nKaur (alias Pulk)- meie suurim tulevikulootus. Paugutas siin laagri alguses kohe noorsoo Eesti rekordi poolmaratonis (tema jaoks kõrvalala). Teeb korralikult trenni ja ootame suvel häid tulemusi.\nViljar (alias Viljar)- suuremaid hädasid ei ole olnud, kui keha vastu peab võib kevadel head maratoniaega oodata.\nEvelin (alias Kärner-Talts)- kõige suurem „tööloom“ siinses laagris, lammutab lausa 3 korda päevas trenni teha, aga Temal on suur siht silme ees- 2.43 ja Londoni OM B norm. Sama jahivad ka õed Luiged, niiet sellest võib kujuneda selle aasta üks suurimaid intriige Eesti jooksumaastikul.\nKristo (alias Kiku)- liitus meie seltskonnaga alles eile, eks näha ole, mis saab.\nMina (alias vorst alias kohvibaron)- seisud võiksid olla paremad. Tahaks teha rohkem, aga keha ei luba.\nMina lendan pühapäeval (11.03) juba Eestisse tagasi, teised aga jäävad siia kuni märtsi lõpuni.\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 10:10 Kommentaare ei ole:\nInimkatsed vol 1: Kas Tartu Maratoni on võimalik läbida, ilma suusatrenni tegemata?\nÜks tuntud poliitik ütleks selle peale TEHTUD, tervelt viis ja pool tunnikest matkasin Lõuna-eesti metsade vahel!\nSee talv pole varem suuski alla saanud, viimase 10 aasta suusakilometraaz ulmelised 25 km, s.t. suusatada ei oska :)\nKõige rohkem kartsin laskumisi ja õigustatult- 4 korraliku küljekat, aga midagi hullu ei juhtunud, samuti ei saanud kaasvõistlejad füüsilisi kahjustusi' (vb ainult vaimseid). 90% distantsist suuskasin paaristõuket (ilmselgelt võimas ülakeha :) ) kuna vahelduv ei kukkunud välja, oli rohkem jooksmise moodi (keppide mõttest ei saanud üldse aru, vist tasakaalu hoidmiseks). Võimsate paaristõugete peale andis üks kepp 500m enne lõppu järgi. Lõpu poole hakkas asi juba rohkem välja kukkuma, niiet 63 km saab suusatamise enam-vähem selgeks küll.\nPildil: vasakul Tiit ja paremal vana suusahunt Uku. Foto autor: Liia\nTahtsin proovida kumb on raskem, kas suusa-või jooksumaraton? Vastuses pole kahtlust ka, jooks on tunduvalt raskem. Suusas olin kindlasti enamus ajast aeroobses reziimis, tehnika ei võimaldanud kiiremini sõita ja pulssi kõrgemaks ajada.\nPositiivse poole pealt siis, et eesmärgid said täidetud:\n-aeg alla 6h\n-Tiidule ära pandud!\nKihlveo rahad peaksid ka varsti pangakontole laekuma :)\nNegatiivse poole pealt siis:\n-ei saanud võistlusest mingeid erilisi emotsioone\n-ega kõige mõistlikum tegu ei olnud teisi ohustama minna, kui suusatada ei oska, vedas et minusuguseid kobakäppasid seal raja peal väga palju ei töllerdanud!\nTänud ka varustuse sponsoritele Ukule ja Margusele!\nÜldiselt olen siis jälle spordiga sina peale saanud (tervis taastunud), aga samas ei tee nii tõsiselt nagu varem!\nAeg on resurss, mida kõigile on võrdselt antud, aga samas tundub et mõnel oleks seda nagu rohkem.\nPrioriteetidest esikohal kindlasti oma poiss (Joogiekspert), siis tuleb kool ja allest siis sport.\nReedel juba 2 nädalaks Itaaliasse laagrisse/puhkama, samuti aitan kaasa laagri organisatoorsele poolele.\nHetke tase on mu selline tugev harrastaja.\nLoodan, et suvisel võistlushooajal suudan heal päeval karistada ka meie poolproffe (kui neil muidugi väga kehv päev on).\nEks ma püüan nüüd jälle aeg-ajalt oma sportlikest tegudest siia blogisse kirjutada!\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 19:47 1 kommentaar:\nKahjuks see hooaeg enam mind jooksurajal ei näegi. Arstiga konsulteerides pidasime mõtekaks aeg natukeseks maha võtta. Allergiast põhjustatud bronhiaalastma ei ole küll väga hull, aga jalaga on ikka kehvasti ja kala on sees. Samuti on erinevad jamad emotsionaalselt päris tugevalt räsinud ja jooksurada ei kutsu kuidagi.\nMis ma oskan siis teistele soovitada:\n- ainult c-vitamiini pealt ei ole mõtet 600-750 km kuus joosta. Organism jookseb lihtsalt millalgi kokku (tekib vitamiinide, mineraalide puudus). Selles osas tuleks kindlasti rohkem erialaspetsialistidega koostööd teha. Isegi meie tippudel ei ole see päris paigas.\n- läbi valu pole mõtet teha. 6 aasta jooksul olen kolm korda ennast trenniga lombakaks suutnud joosta. 2006 sügis lõikudel, 2007 kevadel Kislavodskis ja nüüd siis augustis (see siis nüüd kõige hullem). Maksimalistina ei oska õigel ajal järele ka jätta. Sageli trenni ajal, kui lihas soe, ei tundu asi nii hull. Tark õpib teiste vigadest, loll omadest. Ma astusin siis 3 korda samasse ämbrisse (küll erinevad kohad: põlv, jalalaba ja nüüd reie sisekülg).\nJärgmise hooaja kohta ei oska mingeid veksleid välja käia. Kui tervis korras siis hakkan end tasapisi uuesti liigutama. Arvatavasti tuleks treeningu mudel teist moodi ülesse ehitada (kuna praegune mudel ei ole edu toonud). Vaja on kiirust ja kiiruslikku vastupidavust edasi viima ja mahtu pisut tagasi tõmmata. Kevadel ja suvel lühikesi teha: 800-10000m ja sügisel siis pikemaid.\nKindlasti teeb elu ka omad korrektiivid, kuna ei saa pühenduda nii põhjalikult jooksule. Alates septembrist siis Tartus magistrisse ja samas kohvibisness nõuab endale iga päevaga rohkem aega.\nTean, et minu ajad on veel jooksmata ja enne ei tahaks väga loobuda. Krt sellise trenni pealt peaks 2.20. Mäletan head lennu tunnet veel veebruarist-märtsis ja seda tahaks veel kogeda.\nMo juba teab, et kaotab. Kahju! 5000m parandab vea ära.\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 20:59 8 kommentaari:\nKõik Mõõkkala jooksule!\nJuba sel pühapäeval (14.08), kell 15.00, antakse start Karala Mõõkkala jooksule (start Roopa rannas mälestusristi juures). Distantsid siis 5 km ajale ja peale seda 2,5 km jooks/jalutamine rahvasportlastele. Oodatud on kõik spordihuvilised. Hiljem saab süüa traditsioonilist kalasuppi ja nautida suitsusauna mönusid.\nEnda sportlikest tegemistest ka siis pisut.\nKilometraaz on meeletu. 10 päevaga lausa suurepärased 0 km joostes:( Kahjuks ei kannata jalg ikka põrutust. Olen ainult 1,5-2h jalgrattasõite jõusaalis teinud+jõudu. Respect Taaramäele, see ratta sõit on jooksuga võrreldes ikka VÄÄÄGA nüri. See hooaeg on ikka üle kivide ja kändude läinud, aga ise usun, et sügisel panen hea aja kokku (kindlasti väga palju inimesi enam ei ole, kes seda usuks).\nVähemalt muus osas on paremini läinud. Härra Joogiekspert haarab Saaremaa turgu ja alates sügisest ka juba Tartu oma. Õnn pöördus ja see aasta kobistasin viimasele magistri tasuta kohale:)\nKohtume juba Mõõkkala jooksul!\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 19:58 4 kommentaari:\nEelmine treeningnädal jätab kahetised tunded. Liikusin trennis juba päris korralikult. 6 päevaga umbes 170 km tuuri. 4 korda 2000+600m statal pakkus juba kerget rahuldust ja kiirused olid juba enam-vähem (6.40-1.48 tuuri). Teine tugevam trenn oli 2 korda 10 km 40+38 min. Kahjuks selle trenniga sain vigastuse jälle kallale (reie siseküljel mingi närvivalu). Nüüd pole siis 2 päeva jooksurajale saanud. Täna käisin ka Indrek Tustiti juures ja sain kerge masaazi sellele kohale (tänud talle, et leidis enda tihedas graafikus mulle väikse augu). Tundub, et läheb paremaks. Paari päevaga loodan jälle liikuma saada.\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 22:08 Kommentaare ei ole:\n11.09. võitlen medali eest!\nAsjad liiguvad jälle õiges suunas. Eelmine nädal sai ikka natuke hullu juba pandud. Trenni pole ma kunagi kartnud teha:)Elu suurima kilometraaziga nädal- 206 km (selge see, et päeval oli suurimaks sõbraks VOODI). Keha laseb jälle tööd teha ja ma naudin seda! Harrastajatel ei soovitaks sellist lollusi väga järgi teha, kuna mul on siiski tugev aeroobne põhi all.\nTeen koostööd uue treeneriga. Põhimõtted on samaks jäänud- palju mahtu (ilma selleta maratoni ei jookse ka), pikad lõigud. Lisaks paneme rõhku minu nõrkadele külgedele- jõud ja kiirus (jooksuharjutused, hüpped, sprindid).\nKiirused veel midagi erilist ei ole, aga paranevad iga trenniga. Tugevamatest trennidest oli nt fartlek 12 korda 1 min, 6 korda 2000m+1000, pikk kross 25 km ja nädala lõpuks veel 3 korda 6000m+1000m. Pikad lõigu trennid ulatuvad koos soojenduse ja lõdvestusega ligi 30 km.\nEnesetunne ja vorm on kõvasti paremaks läinud. Usun,kui tervis lubab, et suudan Tallinna maratonil EMV medali eest võidelda. Siiski peamiseks eesmärgiks on joosta hea aeg hilissügisel.\nPostitaja: Tõnis Juulik kell 10:17 7 kommentaari:\nNemad on minu suursponsorid, tänu kellele saan käia laagrites.\nToetajaks Jooksuekspert ja brändiks K-Swiss\nLisaks neile on veel hulk ettevõtteid ja inimesi, kes on mind aidanud nii jõu kui nõuga!\nEttevõtetest: Reta Puit; Jooksupartner; Jooksuekspert; Diisel 24; Lümanda Spordiselts Sport; Saaremaa Kalev; KJK Saare; TÜASK; Saaremaa Kultuurkapital; Spordiürituste Korraldamise Klubi\nEraisikud: Juulikud; Liia ja Uku Hänni; Kalev Õisnurm; Mark Orav; Harry Lemberg; Endel Tustit; Margus Pirksaar; Kristjan Vares; Martin Mooses; Tiidrek Nurme; Ando Õitspuu; Urve Vakker, Renna Järvalt ja loomulikult Einar Kaigas\nKui kellelgi on soovi mind aidata minu sportlasteel, siis kirjutada mulle e-mailile: tonis.juulik@mail.ee