Spina bifida (spina bifida) - Radikuliit 2022\nSpina bifida (spina bifida) on ravimatu, eluaegne seisund, mis mõjutab närvi- ja lihaskonna süsteemi.\nSee defekt on tüübiti erinev ja varieerub mõõdukast kuni raskeni..\nSellise defektiga lapsed võivad keha kasvades vajada korsette, rasketes vormides ratastooli.\nRavi eesmärk on peamiselt deformatsiooni pärssimine ja kehalise aktiivsuse säilitamine..\nDefekt võib ilmneda kogu selgroo ulatuses ja see võib avalduda seljaaju osa ja ümbritsevate kudede väljapoole punnimisel, mitte sissepoole. Ligikaudu 85 protsenti defektidest ilmnevad alaseljas ja 15% kaelas ja rindkere piirkonnas. Operatsioon võib taastada selgroo terviklikkuse, kuid närvikahjustusi ei saa taastada ja kui need hääldatakse, siis on patsientidel alajäsemete parees erineval määral. Mida suurem on lülisamba defekt, seda raskemad närvikahjustused ja liikumishäired (parees ja halvatus).\nUuringute kohaselt ilmneb see arenguanomaalia 7 juhul 10 000 vastsündinu kohta. Spin Bifida on mitut tüüpi, mille raskusaste on erinev..\nLatentne spina bifida (spina bifida occulta) on kõige leebem vorm, mille korral nahas pole ilmseid väärarengute ja muutuste märke.Selles vormis muutub vähemalt üks selgroolüli, kuid närvid ja seljaaju ei punnita. Sündides võib lapsel esineda kõrvalekalde piirkonnas täpp või depressioon. Ja tavaliselt ei esine lapsel sümptomeid. Selles anomaalia vormis (nagu ka teistes) võib esineda seljaaju arengu anomaalia, mida iseloomustab seljaaju kinnitamine lülisamba külge nimmepiirkonna otsa külge, kui tavaliselt seljaaju lõpeb esimeste nimmelülide tasemel ja langeb vabalt ilma selgroo külge kinnitamata..\nMeningocele (meningocele) on mõõdukas kõrvalekalle (ja kõige tavalisem), mille korral seljaaju kanal pole korralikult suletud ja pia mater (seljaaju katvad membraanid) punnivad väljapoole selgroo kanali luustruktuure, kuid seljaaju ise jääb puutumatuks. Tsüstiline mass kaetakse nahaga. Enamikul meningocelei põdevatel lastel on jäsemete funktsioon normaalne, kuid neil võib olla osaline parees või põie- või sooleprobleemid. Selle anomaaliaga ilmneb sageli seljaaju vähearenenud areng. Peaaegu kõik sellise anomaaliaga patsiendid vajavad defekti sulgemiseks ja seljaaju vabastamiseks kirurgilist ravi..\nLipomeningocele on kõrvalekalle, mille korral rasvkude kinnitatakse seljaaju külge ja avaldab sellele survet. Selle anomaalia vormiga lastel ei pruugi olla tõsiseid närvikahjustusi, kuid tekkida võivad põie- ja soolefunktsiooni häired. Nendel juhtudel kasutatakse sageli ka kirurgilist ravi..\nMüelomeningocele: kõige rängem levinud vorm, mis on seotud spina bifida ideega. Seljaaju kanal pole suletud ja punnis mass koosneb pia materist, patoloogiliselt muudetud seljaajust ja närvidest. Lisaks on selles piirkonnas ka nahk vähearenenud. Seljaaju sel kujul täielikult või osaliselt lõhestavatel lastel on parees vaagnaelundite defekti ja talitlushäirete all. Lisaks täheldatakse närvikahjustusi ja muid patoloogiaid..\nSpina bifida sümptomid varieeruvad suuresti, sõltuvalt lapse kujust ja raskusastmest. Näiteks sündides:\nVarjatud laugude (spina bifida occulta) korral ei pruugi ilmseid sümptomeid olla - vaid väike laik, depressioon või sünnimärk.\nMeningocele'i korral on kotisarnane punn, mis paikneb selgroos seljal.\nMüelomeningokeele korral toimub ka eend, kuid muutunud nahaga vabastavad närvid ja seljaaju.\nRaske spina bifida korral, mis paikneb lülisamba nimmeosas, võivad ilmneda järgmised sümptomid: alajäsemete halvatus, põie, soolte talitlushäired. Lisaks võivad sellistel patsientidel reeglina olla muid arenguhäireid:\nHüdrotsefaalia esineb 75 protsendil müelomeningocele juhtudest ja see haigusseisund nõuab tserebrospinaalvedeliku normaalse voolu taastamiseks kirurgilist endoskoopilist ravi või šundi kasutamist liigse vedeliku ajust väljajuhtimiseks..\nChiari väärareng (aju nihkumine kaelalüli ülaosale) võib põhjustada survet ajutüvele, mis võib avalduda kõne, neelamise ja jäsemete motoorsete probleemidena.\nSeljaaju alaareng Ortopeedilised probleemid, sealhulgas skolioos, kyphosis, puusaliigeste düsplaasia (kaasasündinud dislokatsioon), kombineeritud deformatsioonid, jalanõu jne..\nEnneaegne seksuaalne areng (eriti spina bifida ja hüdrotsefaaliaga tüdrukutel).\ndepressioon ja muud neurootilised seisundid\nkuseteede arengu anomaaliad.\nRaseduse ajal võib loote spina bifida hindamiseks läbi viia diagnostilisi meetmeid. Need sisaldavad:\nAmniootsentees: protseduur, mille käigus pikk õhuke nõel sisestatakse ema kõhu kaudu lootekotti, et tõmmata uurimiseks väike kogus amnionivedelikku. Vedelikku analüüsitakse, et teha kindlaks neuraaltoru avatud defekti olemasolu või puudumine. Kuigi analüüs on väga usaldusväärne, ei diagnoosita väikesi ega suletud defekte..\nSünnieelne ultraheli: see meetod on absoluutselt kahjutu ja võimaldab mitteinvasiivselt hinnata siseorganite, anumate ja loote kudede seisundit. Mõnikord on võimalik diagnoosida mitte ainult spina bifida, vaid ka muid anomaaliaid.\nvereanalüüsid: vereanalüüsid on soovitatav teha 15 kuni 20 rasedusnädalat kõigil naistel, kellel pole varem olnud avatud neuraaltoru defektiga last ja kellel pole sellise haigusseisundi perekonnanäitumist. Alfa-fetoproteiini ja teiste biokeemiliste parameetrite vereanalüüs võib kindlaks teha, kui suur on seljaaju anomaalia tekke oht.\nSündides ilmnevad spina bifida rasked juhtumid vedelikuga täidetud kotikese esinemise tõttu vastsündinu seljal. Kergete vormide (spina bifida occulta) visuaalsed indikaatorid võivad olla naha karvane laik või lülisamba depressioon. Spina bifida esinemist viitab ka ebaharilik nõrkus või koordinatsiooni puudumine alajäsemetes. Lastel ja täiskasvanutel diagnoositakse seda anomaaliat sageli rutiinsete uuringute käigus või vajaduse korral neuroloogiliste sümptomite eristamiseks, kasutades instrumentaalseid uurimismeetodeid (MRI, CT, röntgen).\nRaseduse ajal hakkavad inimese aju ja selgroog moodustuma tasapinnalise rakuplaadina, mis rullub tuubi, mida nimetatakse närvitoruks. Kui kogu närvitoru või osa sellest ei sulgu, nimetatakse avatud ala avatud neuraaltoru defektiks. Avatud neuraaltoru on avatud 80 protsenti ajast ja 20 protsenti ajast on see kaetud luu või nahaga. Spina bifida (spina bifida ja muud defektid) põhjus jääb teadmata, kuid tõenäoliselt on see tingitud geneetiliste, toitumis- ja keskkonnategurite koosmõjust, näiteks:\nfoolhappe (B-vitamiini) puudus ema dieedis raseduse ajal (raseduse ajal piisavalt foolhappe võtmine võib vähendada selle anomaalia tekkimise riski).\nkontrollimatu diabeet emal\nTeatud ravimid (antibiootikumid, krambivastased ained).\nGeneetiline tegur on tavaliselt oluline ainult 10 protsenti juhtudest.\nMis sünnid seal on (esmasünnitajad on rohkem ohustatud).\nSotsiaalmajanduslik staatus (madalamates sotsiaalmajanduslikes peredes sündinud lapsed on kõrgemas riskirühmas).\nrasvumine või raseda liigne alkoholitarbimine\nAlgstaadiumis hüpertermia mõju rasedale naisele (saun, mullivann).\nSpina bifida saab ravida kohe pärast sündi. Kui seda defekti diagnoositakse prenataalselt, on soovitatav teha keisrilõige, et vähendada seljaaju võimalikke kahjustusi, kui loode läbib sünnikanalit. Meningocele või müelomeningoceliga vastsündinutel soovitatakse teha operatsioon 24 tunni jooksul pärast sündi. Selle operatsiooniga suletakse luudefekt ja seljaaju puutumatu osa funktsioon säilib. Kahjuks ei saa kirurgiline ravi kahjustatud närvide funktsioone taastada, kuna need on pöördumatud..\nPraegu on kliinikuid, mis teostavad defekatsiooni sulgemiseks sünnieelset operatsiooni, kuid tehnikad pole veel leidnud laialdast kasutamist. Ravi peamine ülesanne nii mitte-raskel kujul kui ka operatsioonijärgsel perioodil on säilitada nii lihasluukonna kui ka põie ja soolte funktsioone. Vajadusel kasutatakse ortoose, parandavat võimlemist, füsioteraapiat.\nJuhtudel, kui spina bifida avastatakse juhuslikult röntgenuuringu (MRI, CT) käigus, on vaja võtta meetmed, et vähendada seljaaju vigastuste ohtu selgroo osas, kus see defekt on..\nKirurgilist ravi täiskasvanutel kasutatakse ainult komplikatsioonide esinemise korral. Põhimõtteliselt on täiskasvanute ravi suunatud ainult võimalike tüsistuste ennetamisele (treeningravi, füsioteraapia, korsetti kandmine).\nSPINA BIFIDA (spina bifida): mis see on, põhjused, sümptomid, ravi põhimõtted lastel\nTermin "spina bifida" või "seljaaju song" tähistab lülisamba ja närvitoru kombineeritud väärarengut. Kõrvalekalle põhineb neuraaltoru sulgemisel ja lülisambakaarde sulgemisel esineval defektil. Seljaaju kaasasündinud avaus moodustab ava, mille kaudu välja ulatuvad seljaaju ja selle aine membraanid. Kui selgroolüli lõheneb ainult ilma herniaalse väljaulatuvuseta, kasutage terminit "spina bifida occulta".\nSPINA BIFIDA moodustub loote emakasisese arengu 9. nädalal. Sel ajal ei sulgu neuraaltoru arenevas seljaajus täielikult ja selgroolülide kaared, mis peaksid seda katma, kas puuduvad või on deformeerunud. Kõige sagedamini moodustuvad väärarengud nimmepiirkonnas, kuid see võib esineda ka teiste selgroo osade tasemel, harvaesinev lülisamba songa lokaliseerimine on lülisamba kaelaosa. Spina bifida tuvastatakse 1-2 vastsündinul 1000 sündinud lapse kohta, tüdrukud põevad sagedamini kui poisid. Leiti, et peredes, kus ühel lapsel diagnoositi see defekt, on teise juhtumi esinemissagedus järgneva raseduse ajal 6–8%. Hulk teadlasi viitab haiguse arengule geneetilisele eelsoodumusele. Naise vananedes suurenevad bifida seljaga lapse saamise võimalused. Eeldatavate tegurite hulka kuuluvad mitmed infektsioonid (punetised, gripp), raseduse ajal kokkupuude toksiliste ainetega.\nUurimisel ilmneb lapsel sinaka värvi ümar eend. Eendi kohal olev nahk on hõrenenud ja kui see on kahjustatud, võib esineda seljaaju nakatumist ja tserebrospinaalvedeliku leket. Aja jooksul areneb selgroo songaga lastel hüdrotsefaalia, mis viib ajuosade kokkusurumiseni.\nSõltuvalt sellest, mis on herniaalse väljaulatuvuse osa, eristatakse mitut tüüpi herniat:\nMeningocele. Avatud selgroolülide avanemise kaudu eenduvad ainult seljaaju membraanid, mis on kaetud pigmenteerunud aladega hõrendatud nahaga. Songa suurus võib olla väga erinev. Seljaaju on õigesti moodustatud, seetõttu nimetatakse seda võimalust healoomulisteks herniateks. Meningokeeli läbitorkamisel kukuvad selle seinad.\nMeningoradiculocele. Lülisamba song hõlmab seljaaju ja selle juurte membraane, mis on deformeerunud, pole täielikult moodustatud ja millel pole müeliinkesta. Selle variandiga laste kliinilises pildis on jalgade nõrkus (parees) või täielik liikumise puudumine (halvatus), jalgade troofilised häired, tundlikkuse halvenemine (kombatav taju, valu jne)..\nMyelomeningocele. Hernial väljaulatuvus moodustub seljaajust ja selle membraanidest. Seljaaju ise on vähearenenud ja sisaldab glioosi piirkondi. Mulgustamisel hernial sac ei varise. Kliiniline pilt sõltub kahjustuse tasemest ja seljaaju patoloogilises protsessis osalemise määrast. Kõige sagedamini tuvastatakse alajäsemete parees ja halvatus, vaagnaelundite talitlushäired, näiteks kuse- ja roojapidamatus, tursed ja jalgade troofilised haavandid, alajäsemete lihaste atroofia. Rõhuhaavandid tekivad kiiresti alajäsemetel, kehal.\nMüelotsüstocele. Selle variandi korral laieneb seljaaju keskkanal tunduvalt, seetõttu moodustab seljaaju ja selle membraanide väljaheide songa seinad. Uurimisel selgub sinine eend fistulitega, mis ei parane ja on ümbritsetud granulatsioonikoega. Neuroloogiline uuring tuvastab raskekujulise pareesi ja halvatuse, tõsised troofilised häired (tursed, haavandid), pärasoole ja kusepõie sulgurlihase katkemise.\nLaste ravimise põhimõtted\nKirurgiline ravi on näidustatud lastele, kellel on seljaaju puutumatud funktsioonid, samuti kui vaimseid kõrvalekaldeid pole. Ajukelme nakatumise (meningiidi) ja seljaaju kuivamise vältimiseks on lapse esimesel päeval soovitatav müelomeningocele sulgeda..\nKui kirurgiline ravi on vastunäidustatud, kasutatakse toetavat konservatiivset ravi, mille eesmärk on vältida herniaalse eendi nakatumist, vältida kontraktuure ja troofilisi muutusi.\nMitmed lääne kliinikud kasutavad sünnieelse operatsiooni meetodit. Selle põhiolemus seisneb selles, et lootel emakas 26. arengunädalal toimub defekti kirurgiline eemaldamine. Varane sekkumine võib märkimisväärselt vähendada hüdrotsefaalia ja tõsiste seljaaju kahjustuste riski bifida seljaga lastel.\nKõige soodsam prognoos lastel meningoceleest taastumise osas.\nVideo spina bifidaga beebi päästmise kohta terviseprogrammis koos Jelena Malõševaga:\nLülisamba songa kohta terviseprogrammis koos Jelena Malõševaga:\nSPINA BIFIDA (ladina spina okk, selgroog + bifidus jagatud kaheks, lõhenenud) on lülisamba väärareng, mida iseloomustab selgroolülide mitte sulgumine ja lülisambakanali mittetäielik sulgemine, millega sageli kaasneb seljaaju väärareng. Spina Bifida kombineeritakse sageli siseorganite ja luustiku muude osade düsplaasiaga.\nSpina Bifida võib näha lülisamba erinevates osades, kuid enamasti lumbosakraalses piirkonnas. Lülisamba defekte saab kombineerida seljaaju ja selle membraanide herniaalsete eenditega (vt seljaaju, väärarengud).\n1641. aastal kirjeldas N. Tulpius esimest korda selgroolülide ketaste kohas kasvajaga patsienti ja kutsus seda haigust "spina bifida". Spina bifida ilma herniaalse eendita 1875. aastal kirjeldas R. Virkhov. Ta nimetas seda patoloogiat varjatud selgroolüliks (spina bifida occulta). Leiti, et selgroolülide (spina bifida posterior) või selgroolüli kehade (spina bifida anterior) kaared saab lõhestada.\nSpina Bifida etioloogiat ja patogeneesi pole täielikult selgitatud. On olemas arvamus, et selle patoloogia esinemises mängivad rolli infektsioon, trauma, joobeseisund loote emakasisese elu jooksul. Riskifaktoriteks on ema vanus, eriti pärast 30 aastat, günekool. haigused, rasestumisvastaste vahendite kasutamine, alkoholi kuritarvitamine raseduse esimestel kuudel. Arvatakse, et selle väärarengu aluseks on pärilikud tegurid. Spina Bifida arengumehhanismi osas on kaks seisukohta. Mõned teadlased peavad neuraaltoru ja hüdrotsefaalia primaarseid väärarenguid; teised usuvad, et mesoblasti või selgroo väärareng ilmneb embrüo hilisemates arenguetappides ja seljaaju väärareng toimub sekundaarselt.\nSpina Bifida klassifikatsioonid põhinevad patoloogiliste uuringute tulemustel. Kõige täielikuma ja üksikasjalikuma klassifikatsiooni andis F. Recklinghausen. Maakoores eristatakse aega, sõltuvalt selgroo, seljaaju, selle membraanide, elastsete kudede vähearenenud raskusastmest, selle väärarengu järgmistes anatoomilistes vormides: rachischisis (täielik või osaline), seljaaju hernias, spina bifida keeruline, spina bifida occulta, spina bifida anterior. Peamine morfol. rachischisise märk on pehmete kudede, selgroo, ajukelme ja seljaaju sulgemine (joonis 1). Seljaaju, mis ei ole sulgunud torusse, asub alasti; see on punakas sametine tasane mass, mis koosneb paljudest laienenud anumatest ja ajukoe elementidest. Täieliku rachischisis korral täheldatakse kirjeldatud rsartina kogu selgroos; osaline rachischisis lokaliseerub tavaliselt nimmepiirkonnas. Selgroolülide kaare defekti kohas asub germis närviplaat, mis ei ole torus suletud - tserebrovaskulaarne piirkond (piirkond medullovasculosa), servad asuvad seljaaju pehmel membraanil. Viimase pindala selle servast naha servani, kaetud õhukese epidermise kihiga, nimetati epiteeli-seroosseks tsooniks (zona epitheliose-rosa). Sellest tsoonist väljaspool asub nahk - nahapiirkond (zona dermatica). Kui tserebrospinaalvedelik koguneb subaraknoidsesse (subaraknoidsesse) ruumi, võib tekkida seljaaju song - müelomeningocele. Rachischisis võib kombineerida selgroolülide kehade lõhenemisega. Rachischisis, eriti täielik, leitakse sageli aju ja muude organite väärarenguid.\nLülisamba herniad on ajukelme, närvijuurte või seljaaju herniaalsed eendid selgrooõõsuse kaudu. Sõltuvalt herniaalse eendi koostisest ja tserebrospinaalvedeliku paiknemisest (seljaaju membraanide vahel või keskkanalis) eristatakse selgroo herniate erinevaid vorme: meningocele, meningoradiculocele, myelomeningocele, myelocystocele (vt seljaaju, väärarengud).\nSpina bifida complexata - selgroolülide kaarde sulgemata jätmine koos rasv- ja kiudkoe kasvuga, samuti sellise tuumoriga nagu lipoom, fibroma jne. Viimased asuvad naha all, põhjustavad selgroolülide kaaretes defekti, ajukelmed võivad kasvada ja kasvada koos seljaaju närvide ja seljaaju juurtega.\nSpina bifida occulta on selgroolülide kaare varjatud vahe. See lokaliseerub sagedamini I sakraalse selgroolüli piirkonnas. Avatud kaare otsad surutakse sageli selgroo kanali luumenisse ja põhjustavad selle sisu kokkusurumist. Kaarde mitte sulgemise tasemel on võimalik tuvastada mitmesugust patooli. moodustised kiuliste nööride kujul, samuti koosnevad kõhrest ja rasvkoest. Need tuvastavad ka muutused intraduraalses sac - seljaaju ebaharilikult madal asukoht, rasvkoe ja kiulise koe ülekasv, arahnoidiit.\nSpina bifida anterior - selgroolülide kehade mitteinvasioon. See on haruldane, enamasti rentgenool. leidma. See lokaliseerub sagedamini alumises emakakaela ja rindkere selgroolülides. Lülisambakehade mitteinfektsiooniga võib kaasneda seljaaju lõhenemine, ajuosade, juurte ja seljaaju herniaalne väljaulatuvus rindkere või kõhuõõnde.\nSpina Bifida kliiniline pilt koosneb kohalikest muutustest ja neurolist. häired. Selgroolülide kaarde mitte-sulgemise tasemel on herniaalse väljaulatuvus, lapse vanusega tehtud lõike suurus võib suureneda. Sellisel juhul muutuvad selle integraalid õhemaks, haavanditeks ja ilmuvad tserebrospinaalvedeliku fistulid. Spina Bifida latentse vormi korral võib nahk selgroolülide kaarde mitte sulgemise tasemel olla täiesti normaalne või esineb hüpertrichoos (vt.), Tsikatriciaalmuutused, sabataolised moodustised jne. Nevrol. rikkumisi seostatakse kõige sagedamini seljaaju ja cauda equina kahjustustega ning need võivad esineda erinevates kombinatsioonides. Alamjäsemete lõtv parees või halvatus koos lihaste atroofiaga, sakraalse sisestustsooni sensoorsed häired, harvemini nimmepiirkonna juured. Vaagnaelundite funktsiooni kõige tavalisemad rikkumised: kuse- ja roojapidamatus, paralüütiline kõhukinnisus, uriinipeetus. Võimalik on tuvastada alajäsemete troofilisi ja vasomotoorseid häireid. Esineb reflekside (põlve-, Achilleuse-, plantaar-) vähenemine või puudumine, samuti kremasteri ja päraku. Spina Bifida latentne vorm on sagedamini asümptomaatiline, kuid koos sellega võib täheldada nii prolapsi sümptomeid kui ka närvisüsteemi ärrituse sümptomeid lumbosakraalsete valude, hüperesteesia, alajäsemete paresteesiate, voodivärvide, urineerimisvajaduse kujul. Spina Bifida puhul täheldatakse sageli jalgade mitmesuguseid deformatsioone, sagedamini jalga. Tserebrospinaalvedelik Spina Bifida latentses vormis on normaalse koostisega.\nDiagnoosimine. Varjatud selgroolüli (spina bifida occulta), samuti selgroolülide (spina bifida anterior) lõhenemist paljastab Ch. arr. kasutades rentgenooli. uurimistöö. Kiilu, patsiendi läbivaatuse ajal võib kahtlustada suuri defekte, millega kaasneb lülisambakanali sisu kaotus.\nLõhe paiknemine selgroolüli kehas või kaaris võib olla väga erinev (joonis 2). Radiograafiliselt on sagitaalses tasapinnas orienteeritud lõhesid hõlpsamini tuvastada, rukis on radiograafil otseses projektsioonis paremini nähtav. Lõhed külgkaared ja -kehad on nähtavad radiograafidel külgprojektsioonis ja mõnikord ainult tomogrammidel. Lülisambakehades (spina bifida anterior) paiknedes jagab tühimik selgroo keha kaheks osaks, millest mõlemal on radiograafil kiilukujuline kuju otseses projektsioonis. Sagedamini paiknevad selgroolüli mõlemad osad sümmeetriliselt, meenutades liblika tiibu - nn. liblikas selgroolüli. Kuid selgroolüli keha kiilukujulised osad võivad olla ka asümmeetrilised (joonis 3). Kasvuprotsessis kohanevad naabruses asuvate selgroolülide kehad ebanormaalsete selgroolülide kujuga.\nSelgroolülide kaared esinevad sagedamini, eriti alumises nimme- ja sakraalses piirkonnas. Kaare kõige tüüpilisem mitte sulgumine piki keskjoont koos lõhestamise ja vähearenemisega ning mõnikord ka spinoosse protsessi puudumine. Spina Bifida lokaliseerimine on hõlpsasti tuvastatav radiograafil frontaalprojektsioonis (joonis 4). Harvemini lokaliseeritakse lõhe liigesprotsesside vahel ühel või mõlemal küljel - spondülololüüs (joonis 5). Selle lokaliseerimise Spina Bifida diagnoosimine on keeruline, kui seda ei kombineerita spondülolisteesiga (vt). Kui kahtlustatakse spondülololüüsi, on vajalik radiograafia kahes projektsioonis ja kui radiograafid pole piisavalt informatiivsed, on vajalik külgprojektsioonis tomograafiline uuring (vt tomograafia).\nRentgenogrammidel selgroolülide kaarde arengu väljendunud häirete korral leitakse nende ulatuslikud vead, kui puuduvad spinousprotsesside, tagumiste lõikude ja mõnikord liigeseprotsesside ning isegi kaarte jalaruumide pildid (joonis 6). Spina Bifida avastamine peaks ajendama otsima spondülodüsplaasia muid ilminguid (selgroo kanali lokaalne ahenemine, selgroolülid, liigeseprotsesside paiknemise võimalused, selgroolülide kehade deformatsioonid, sageli kiilukujulised jne)..\nRavi on operatsioon. Spina bifida complexata korral eemaldatakse tuumoritaolised moodustised ja neist eraldatakse närvi elemendid nii palju kui võimalik. Pärast herniaalse kotikese väljalõikamist suletakse lülisambakaarede vahe. Selgroolülide kaare puuduse kõrvaldamiseks on üldtunnustatud lihaste-fastsiaalse plastiku modifitseeritud meetod, mille esmakordselt pakkus välja Bayer (K. Bayer, 1889). Lülisamba defekti servadest lõigatakse välja kaks väikese ovaalse kihiga pool ovaalset fastsiivset klappi. Klapid keeratakse fassaadiga sissepoole 180 ° ja hernialüve õmmeldakse kinni. See meetod hoiab tavaliselt ära seljaaju kordumise. Tähelepanuväärne on lülisamba, eriti sakraalse piirkonna, suurte abajoonte plastimise meetod imikutele aju homogeense kõva kesta abil, mis säilib külmutamise teel. Selgroolülide kaared puuduste kõrvaldamiseks kasutatakse ka periosteaal-fastsiaalseid klappe, kileümbrist ja AKR-9 plastkaitset. Spina bifida occulta operatsioon vähendatakse selgroolülide kaarde eemaldamiseni, mis pole suletud ja surutakse selgroo kanali valendikku ja kogu patooli. moodustised sellel tasemel. Subduraalsete muutuste kahtluse korral on soovitatav avada seljaaju kestvus ja vabastada seljaaju adhesioonidest, adhesioonidest, rasvkoe kasvudest.\nC. Häiritud funktsioonide taastamiseks. n. alates. kohaldada lamama. kehaline kasvatus, mudaravi, taastav teraapia.\nOperatsioonijärgsel perioodil, eriti pärast selgroo herniate operatsioone, on võimalikud komplikatsioonid: haavavarude eemaldamine, tserebrospinaalvedelik, millele järgneb meningiit, tserebrospinaalvedeliku kogunemine naha klapi alla, kopsupõletik, hüdrotsefaalia äge areng.\nPrognoos sõltub puuduse vormist ja tõsidusest. Täieliku rachišiseisu korral pole viljad elujõulised. Lülisamba herniate korral sõltub müelocele ja müeloomi-Ningocele patsientide kõige ebasoodsam prognoos suuresti tsüsti asukohast ja seljaaju seisundist. Õigeaegne ja edukas kirurgiline sekkumine hoiab ära tüsistuste tekkimise, Ch. arr. tõusev mädane infektsioon, samuti neuroli kulg. häired; olemasolev neurol. muudatused salvestatakse tavaliselt. Spina Bifida muude vormide korral annavad isegi sekundaarsete muutuste olemasolul kirurgilised sekkumised püsiva positiivse efekti ja viivad mõnikord täieliku taastumiseni..\nBibliograafia: Virkhov R. Õpetus kasvajate kohta, rada koos sellega., v. 1, lk. 114, SPb., 1867; Gushchina JI. A., Aleksandrovich EI ja Golovachev GD Latentne spina bifida, Vestn esinemissageduse kohta. rentgenool. ja radiol., nr 3, lk. 73, 1980; Zvonkov N. A. ja Kargapoltseva G. V. Spina bifida plastik koos kest mater koos seljaaju hernias, Vestn. rent., t 106, nr 6, lk. 72, 1971; To o-sinskaya NS.Osteoartikulaarse aparatuuri arenguhäired, L., 1966; Krotova LI jt selgroo songaga lapsi sünnitanud naiste sünnitusabi ja günekoloogiline anamnees, Akush. ja günek., nr 9, lk. 56, 1979; Reinberg SA Luu- ja liigeshaiguste röntgendiagnostika, raamat. 2, lk. 189, M., 1964; Solopaev A. A. ja dr. Sakkeliste eesmiste meningeaalsete herniate kohta, Vopr. neurohir., nr 5, lk. 18, 1977; T ja er I. L. ja D Olen umbes V. A. Lülisambahaiguste röntgendiagnostika, lk. 66, 68, M., 1971; Šutov A. M. Aju- ja seljaaju herniate patomorfoloogia küsimusele koos hüdrotsefaaliaga, raamat: Geograafiline patool. Usbekistan, toim. M. S. Abdullahodzhaeva, lk. 73, Taškent, 1975; R. Moderne Meningomye-lorelen-Behandlung, Wien. med. Wschr, S. 18, 281, 1975; M errem G. Lehrbuch der Neurochirurgie, S. 330, B., 1970; W o c-j ja J. Obraz kliniczny oraz wartosc leczenia operacyjnego wrodzonych rozsz-czepow kregoslupa (spina bifida) u dzieci, Warszawa, 1973.\nR. I. Rostotskaja; P. L. Zharkov (rent).\nMis on spina bifida ja kaudaalne regressioon?\nÕigeaegne pöördumine spetsialisti poole vähendab tõsiste haiguste tekkimise riski!\nMe säilitame täieliku anonüümsuse\nKõik protseduurid viiakse läbi ilma valu.\nVälismaal töökogemusega eksperdid\nTäistsükkel: diagnostika, ravi, taastusravi\nSpina bifida GMS kliinikus\nAastaid on GMS kliinilise kaasasündinud patoloogia keskuses jälgitud spina bifidaga lapsi. Varem olid need konsultatsioonid ja spetsialistide konsultatsioonid. 2017. aastal töötati välja eriprogramm selliste laste juhtimiseks: valiti erinevate erialade arstide meeskond, kes uurib last parimal viisil ja koos teeb otsuseid tema ravi ja vaatluse edasise taktika kohta. Seda programmi juhendab GMS Clinici lastearst Emilia Gavrilova.\nSelles materjalis räägib ta haiguse olemusest: kust pärineb üks või teine selle ilming, kuidas need on üksteisega seotud, millised tüsistused on võimalikud, millised uuringud tuleb läbi viia ja millised sümptomid peaksid hoiatama.\nSeljaaju oluline roll\nEnamikku inimkehas toimuvatest protsessidest kontrollib aju. Inimene tunneb puudutusi ja valu, sest naha ja lihaste signaalid lähevad mööda närve seljaajule ja mööda seda kõrgemale ajule, kus tunne realiseerub. Inimene saab liigutada käsi ja jalgu, süda lööb ja kopsud hingavad, sest aju saadetavad impulsid lähevad mööda seljaaju ning sealt edasi mööda närve organitesse ja lihastesse. Seega on seljaaju oluline lüli närvisüsteemis, pakkudes sidet pea ja keha vahel..\nNärviimpulss pärineb ajust, kulgeb sealt mööda seljaaju ja närve jalalihasteni, mille tagajärjel lihased tõmbuvad kokku, sundides jalga astuma\nSeljaaju on hästi kaitstud: ümbritsetud lööki neelava vedelikuga - tserebrospinaalvedelik, kaetud membraanidega ja peidetud selgroo sisse. Lülisammas koosneb luudest, mis seisavad üksteise peal - selgroolülid. Igal selgroolülil on keskel auk, seega moodustavad selgroolülid kokku kanali, kus asub seljaaju..\nSeljaaju jookseb seljaaju kanalis. Närvid lahkuvad sellest kõigisse elunditesse ja kudedesse - nad läbivad selgroolülide vahelisi auke\nKogu seljaaju ulatuses ulatuvad sellest närvid: ülalt kaelani, altpoolt rinna ja käte, siis mao ja veelgi madalamale vaagna ja jalgade külge. Seetõttu, kui seljaaju on kahjustatud kaela tasemel, on signaalide edastamine kehale, kätele, jalgadele ja seljale häiritud; ja kui alaselja tasemel, siis ainult vaagna, jalgade ja seljani.\nMõnikord, kui laps on endiselt emakas, ei arene lülisammas korralikult: üks või mitu selgroolüli on seljast puudulikult suletud. Seda lõhenemist selgroolülides nimetatakse spina bifidaks..\nParemal lapsel on spina bifida: selgroolülidel on defekt, mille kaudu seljaaju on nähtav\nKui seljaaju kanali sisu (seljaaju koos membraanidega) ei ulatu läbi selle lõhenemise, nimetatakse spina bifida suletud (occulta).\nTavaliselt on spina bifida occulta juhuslik röntgenuuring ja see ei mõjuta inimese tervist mingil moel. Kuid mõnikord, sagedamini, kui sellega kaasnevad selle piirkonna muud kaasasündinud tunnused - rasvkude (lipoomid), fistulilised läbipääsud jne -, võivad lapsel esineda kerged kliinilised ilmingud: kõnnak, enurees (uriinipidamatus) ja võib olla vajalik kirurgiline ravi.\nSpina bifida aperta - seljaaju song\nKui mitmetel külgnevatel selgroolülidel on defekt, võib seljaaju ja närve sisaldav song, seljaaju song või müelomeningocele välja ulatuda lapse selja suure tühiku kaudu..\nSeljaaju song - spina bifida aperta\nSellises olukorras nimetatakse spina bifida avatuks (aperta). Hernias on seljaaju ja närvid kahjustatud, seetõttu on impulsi juhtivus piki neid häiritud.\nKõige sagedamini tekib song lülisamba nimmepiirkonnas: siis on inimesel häiritud jalgade, põie ja alumise soole innervatsioon - ta ei tunne ega kontrolli neid halvasti.\nTavaliselt, mida kõrgem on seljaaju vigastus, seda raskemad on manifestatsioonid, kuid otsest seost pole. Nii võib kõrgema asetusega hernia korral juhtuda, et vähem radu saab kahjustatud kui allpool asuva korral.\nMida varem songa opereeritakse, seda soodsam on prognoos. Seetõttu on operatsioon kõige parem teha raseduse ajal ja kui see pole võimalik, siis esimestel elupäevadel. Hernist on võimatu jätta - seljaaju jääb täielikult kaitsmata ja varem või hiljem kahjustatakse või nakatatakse. Pärast operatsiooni moodustub paratamatult arm, mis mõnikord hoiab seljaaju kindlalt kinni - seda seisundit nimetatakse fikseeritud seljaajuks.\nMõnikord toimub seljaaju fikseerimine ka muudel põhjustel, näiteks lipoomis jne..\nTüdrukul on fikseeritud seljaaju - selle ots on fikseeritud armis ja see on madalam kui poisil, kellel pole fikseerimist\nLapse kasvades lülisammas pikeneb, kuid seljaaju ei kasva nii kiiresti, seetõttu võib selle fikseerimise korral venitada - see põhjustab radadele uusi kahjustusi. Kui on pinget või pingeohtu, on tavaliselt soovitatav toiming fikseerimise eemaldamiseks. Sageli läbivad patsiendid kogu oma elu jooksul mitu sellist operatsiooni..\nChiari II väärareng ja hüdrotsefaalia\nLülisamba songaga kaasnevad sageli Chiari II väärareng ja hüdrotsefaalia.\nParemal poisel on Chiari II väärareng (aju osa - pagasiruum ja väikeaju - nihutatakse allapoole) ja hüdrotsefaalia (vatsakesed on laienenud - õõnsused aju siseses tserebrospinaalvedelikuga)\nChiari II väärareng on ajuosa (selle pagasiruumi ja väikeaju) nihkumine koljust kolju suunas lülisambakanalisse. Nad on nihkunud seetõttu, et spina bifida korral on mitte ainult selg, vaid ka kolju algselt emakas valesti asetatud: selles on vähem ruumi kui vaja. Seljaaju kanali pagasiruumi ja väikeaju rikkumise tõttu on nende töö häiritud. Kui samal ajal pigistatakse rajad, mille kaudu tserebrospinaalvedelik voolab koljuõõnest selgroo kanalisse, võib tekkida hüdrotsefaalia.\nHüdrotsefaalia on vedeliku (tserebrospinaalvedeliku) liigne kogunemine ajus. Liigne tserebrospinaalvedelik surub aju, häirides selle tööd. Hüdrotsefaalia kõige ilmsem välimine ilming on suur pea. Tavaliselt selgub lapse esimestel kuudel, kuid mõnikord isegi hiljem, kas operatsioon on vajalik. Kõige sagedamini paigaldavad kirurgid šundi - spetsiaalse toru, mille kaudu voolab liigne tserebrospinaalvedelik peast välja näiteks makku. Šunt ei tööta alati kogu inimese elus veatult: mõnikord tuleb seda muuta või uuesti installida.\nLülisambakanalisse nihutatud pagasiruumi ja väikeaju ahendavad teed tserebrospinaalvedeliku väljavooluks peast. Ja peaaju seljaaju vedeliku liigne kogunemine peas surub pagasiruumi ja väikeaju veelgi allapoole. Selgub, et Chiari II väärareng aitab kaasa hüdrotsefaalia progresseerumisele ja vastupidi.\nKui seljaaju fikseerides see venib, tõmbab pagasiruumi koos väikeajuga sellega allapoole, see tähendab, et seljaaju pinge võib suurendada Chiari II väärarengute ja sellest tulenevalt hüdrotsefaalia raskust.\nNeuroloogiline uuring ja ravi\nNeuroloog hindab Chiari II väärarengute, hüdrotsefaalia ja seljaaju pinge raskust, samuti šundi tööd, uurib last ja uurib uurimistulemusi. Kõigile spina bifidaga lastele näidatakse perioodilist MRT ja ENMG-d.\nMRI - magnetresonantstomograafia. Laps asetatakse spetsiaalsele lauale ja tehakse pildiseeria, milles aju ja seljaaju ning neid ümbritsevad struktuurid on selgelt nähtavad. Kui lapse kehas on metall, siis on oluline teada selle koostist, sest mitte iga metalli ei saa MRT jaoks kasutada. Uuring võtab vähemalt 40 minutit, mõnikord poolteist tundi. Seetõttu tehakse MRT-d kerge tuimestuse all sageli lastel, kes kardavad uuringuid (müra, suletud ruum) või ei saa nii kaua lamada. MRI-l puudub röntgenikoormus. MRT-piltide kvaliteet sõltub suuresti sellest, kus ja kes uuringut viib. Vajame kaasaegseid seadmeid, olulised on uuringu korrektsed sätted, keha asendi kontrollimine laua peal selgroo kõverusega, üleminekualade hõivamine ja muud nüansid.\nENMG - elektroneuromüograafia. ENMG abil stimuleeritakse närve elektriliselt, et hinnata nende kaudu impulsside juhtivuse kiirust. Spina bifida puhul on teada, et impulsside juhtivus mööda jalgade ja vaagna närve on häiritud. Uuring viiakse läbi eelkõige selleks, et teada konkreetse inimese algväärtusi. Hiljem, kui kahtlustatakse neuroloogiliste ilmingute süvenemist, on võimalik objektiivselt hinnata, kas on olemas negatiivne suundumus. Uurimistulemuste tõlgendamine sõltub suuresti spetsialisti kvalifikatsioonist: ta peab olema hästi tuttav spina bifidaga patsientide tehnika ja omadustega.\nImikutel, kes ei ole veel suletud suurt fontanelle (kolju luustumata piirkond krooni piirkonnas), võib soovitada teha NSG - neurosonograafia. See on aju ultraheliuuring (ultraheliuuring), mis jälgib hüdrotsefaalia ilmingute suurenemist.\nHarvemini, vastavalt näidustustele, on vaja täiendavaid uuringuid: ABR-id (lühikese latentsusega kuulmisprobleemid), ajuveresoonte Doppleri ultraheli (Doppleri ultraheli) jt.\nKui tuvastatud rikkumised on olulised, siis teeb neurokirurg ajule vastavad operatsioonid.\nMõnikord võib neuroloog soovitada mõnes eriolukorras ravimeid. Kuid enamikul juhtudel ei aita spina bifida korral ravimid, kuna kahjustatud närvi teid ei saa ravimitega taastada, samuti pole võimatu tserebrospinaalvedeliku rõhku märkimisväärselt vähendada või lapse arengut kiirendada..\nSoolestiku innervatsiooni rikkumise tõttu on selle peristaltika ebapiisav, inimene ei tunne tungil roojamist ja päraku sulgurlihas ei lukusta hästi väljaheiteid. See viib püsiva kõhukinnisuse tekkeni, sageli koos uriinipidamatusega: see tähendab, et vedelad või vastupidi tahked väljaheited väljuvad kontrollimatult, kuid mitte kõik. Uuring piirdub tavaliselt ainult kõhuorganite ultraheliga. Spina bifidaga mitteseotud haiguse kahtluse korral võidakse välja kirjutada täiendavad uuringud ja vajalik on konsultatsioon gastroenteroloogiga.\nLastearst tegeleb sooleprobleemidega: ta võib välja kirjutada ravimeid, vaenlasi, kohandada toitumist, öelda, kuidas muuta uriinipidamatust teistele vähem märgatavaks.\nUrineerimise rikkumine ja selle tagajärjed\nKusepõie ja uriini blokeerivate sulgurlihase halva innervatsiooni tõttu on häiritud ka urineerimine: kusepõis töötab sulgurlihasetega sünkroonis, inimene ei tunne urineerimise tungi. Selle tagajärjel võib uriin lekkida ja / või paiskuda üles neerudesse, mida nimetatakse vesikoureteraalseks tagasivooluks (VUR)..\nKui refluks on raske, pigistatakse neerudesse visatud uriini liigse koguse tõttu nende kude - moodustub hüdronefroos.\nNeerude üks vaagen ja sinna viiva kusejuha on laienenud - lapsel on hüdronefroos ja megaureeter\nOn veel üks probleem: uriinipidamatuse tõttu nakatub uriin sageli ja nakatunud uriini neerudesse viskamine võib põhjustada nende põletikku - püelonefriiti.\nHüdronefroosi või sagedase püelonefriidi tagajärg võib olla neerupuudulikkus, kui neerud ei suuda oma põhitöö ära teha - kahjulike ainete eemaldamine kehast.\nUroloogiline uuring ja ravi\nUrineerimise häirete ja selle tagajärgedega seotud probleemidega tegeleb peamiselt uroloog.\nUriinnakkust ja neerufunktsiooni hinnatakse uriini ja vereanalüüsidega. Kui lapsel tekib kuseteede infektsioon (põiepõletik, püelonefriit), määrab uroloog või lastearst ravimid, mis tapavad baktereid - antibiootikumid ja mõnikord ka uroseptikumid. Spina bifidaga lastel, eriti kateeterdatud lastel, ei pruugi uriinianalüüs alati olla normaalne - muutused ei tähenda tingimata põletikku, mida tuleb ravida.\nKusepõie olemus ja MTCT risk määratakse KUDI abil - kompleksne urodünaamiline uuring. See on väga keeruline uuring, mida sageli mõistetakse valesti ja viiakse läbi. Seetõttu on oluline, et seda teeks pädev neuro-uroloog. KUDI abil hinnatakse uriini voolukiirust, põie kokkutõmbumisjõudu, selle kontraktsiooni sünkroniseerimist ja kusejuha sulgurlihase lõdvestamist ning muid parameetreid. Kogu see teave on väga oluline MTCT riski määramiseks, ravimite näidustamiseks ja kateteriseerimiseks (kui mitu korda päevas sisestatakse ureetrasse toru uriini jääkide tühjendamiseks).\nKõik lapsed vajavad neerude ultraheli. Ultraheli abil on neerude struktuur nähtav, sealhulgas uriini kogumise osa - seda saab VUR-i ajal muuta. Sellega seotud probleeme saab tuvastada, näiteks kive jne. Kusepõie ultraheli näitab selle suurust, struktuuri, jääk-uriini olemasolu.\nMõnikord on vaja rohkem uurida. Näiteks tsüstoskoopia, tsüstograafia, intravenoosne urograafia (IVUG) ja teised. Tsüstoskoopia - põie uurimine seestpoolt õhukese sondiga, mis sisestatakse läbi kusejuha. Tsüstograafia ajal süstitakse aine põiesse, mida seejärel nähakse röntgenpildil. VVUG-ga süstitakse sarnane aine veeni, nii et hiljem on röntgenikiirtel hea näha neere ja kuseteid. Viimane uuring viiakse läbi haiglas, kus indutseeritud kontrastaine reageerimisel saab osutada hädaabi. Kui pildid on ise tehtud kvaliteetselt, saavad teiste asutuste spetsialistid neid hiljem hinnata..\nVajadusel teostab uroloog operatsioone: kõige sagedamini - tagasivoolu korrigeerimiseks.\nKui koolieelses eas on uriinipidamatuse korral mugavam kasutada mähkmeid, siis vanusega tekib küsimus neist loobumisest. Siis saab uroloog pakkuda erinevaid võimalusi probleemi võõraste eest varjamiseks..\nJalade ja selja probleemid\nJalade innervatsiooni häirimine viib nende nõrkuseni. Selle aste võib olla erinev: mõned lapsed kõnnivad isegi ilma toeta, teised - ainult ortoosides või aparaatides, jalutajate või karkudega ja veel teised liiguvad ratastoolis, kuna nad ei saa jalgadele toetuda.\nSpina bifidaga lastel on sageli deformeerunud jalad ja puusaliigese nihestused.\nVasaku puusaliigese nihestus: reieluu pea ei asu pistikupesas, vaid kõrgemal\nLülisammas võib olla kõverdatud. Tulenevalt asjaolust, et liigesed pole täielikult ära kasutatud ja osade rühmade lihased on nõrgemad kui teistel, tekivad sageli kontraktuurid (kui liigestes on liikumine piiratud): näiteks ei suuda laps põlvi sirgendada. Kõik need ilmingud võivad lisaks häirida kõndimist ja tasakaalu säilitamist. Meeleelundite kahjustuse tõttu on spina bifidaga inimestel kalduvus pikaajaliselt paranenud survehaavanditeks - survehaavanditeks. Seetõttu on väga oluline hoolikalt jälgida naha seisundit, jalatsite ja ortooside kvaliteeti..\nOrtopeed tegeleb luude ja liigeste, aga ka voodilinadega. Manifestatsioonide olemuse ja raskuse selgitamiseks võib ta soovitada viia läbi uuringud: puusaliigeste, jalgade, põlvede, selgroo ja teiste röntgenograafia. Isegi väljendunud ortopeediliste probleemide esinemise korral pole operatsioonid alati näidustatud. Ortopeedil seisab sageli ees keeruline ülesanne: teha kindlaks, kas operatsioonid on kasulikumad või kahjulikumad (ja kahju võib olla märkimisväärne, sest häiritud innervatsiooni tõttu paranevad luud ja õmblused pikka aega), millises vanuses on parem neid läbi viia ja millises järjekorras.\nLapse maksimaalse iseseisvuse ja iseseisvuse õpetamiseks peaks temaga koos töötama taastusravi terapeut. Spetsiaalsete vahendite valimisel osaleb ortosist, kes aitavad liikuda.\nSpina bifidaga inimestel on luumurrud tõenäolisemad kui teistel. Esiteks seetõttu, et nad liiguvad vähem - sel põhjusel väheneb nende luude tihedus (areneb osteoporoos). Ja teiseks, tulenevalt asjaolust, et nad käivad harva väljas ja on päikese käes, mis on vajalik D-vitamiini moodustamiseks kehas.\nSeetõttu peavad spina bifidaga inimesed perioodiliselt määrama veres 25-OH D-vitamiini taseme ja viima läbi densitomeetria - luutiheduse määramine. Spina bifida tavalise densitomeetria hindamise kriteeriumid ei ole sobivad. Sest kui teete nimmeosa densitomeetriat, alahinnatakse tulemust selgroolülide lõhede tõttu. Ja kui te teete kogu keha densitomeetriat, võib tulemus alahinnata keha kontraktuure või metallielemente (kui neid on) või luustiku defekte alahinnata. Seega tuleks densitomeetria läbi viia kohas, kus spina bifidaga inimesed on nende omadustega tuttavad. Läbivaatuse tulemuste põhjal otsustab lastearst vajaliku D-vitamiini annuse, võib soovitada tilgutit ravimiga, mis suurendab luutihedust.\nMuud spina bifida ilmingud\nNagu varem mainitud, pole spina bifida puhul see sugugi vajalik, kuid häirida võib mitte ainult selgroo, vaid ka kolju emakasisene anageerimine - siis jääb selles esialgu vähem ruumi kui vaja. Kui lapsel tekib hüdrotsefaalia, on olukord veelgi süvenenud. Aju kokkusurumine võib muutuda märkimisväärseks. Samal ajal on võimalike manifestatsioonide spekter väga lai - need sõltuvad sellest, millised ajuosad kannatavad rohkem kokkusurumise all: ühel lapsel on kõõlus, teisel on kähe hääl jne. Kuid see on harvaesinev olukord. Vaieldavatel juhtudel konsulteerivad lapsega lisaks neuroloogile ka silmaarst, ENT arst ja muud spetsialistid.\nSpina bifida põdevate laste intelligentsus ei ole sageli mõjutatud. Tavaliselt on vanemate silmis maksimaalne lapse vähene tähelepanu ja mälu. Ainult väike osa lastest ei käi tavakoolis, vaid vastavalt spetsiaalsele õppekavale.\nMainimist väärib veel üks võimalik probleem. Spina bifidaga lapsed kipuvad esimestel elukuudel kuni aastatega vähem kaalus juurde võtma, seetõttu kipuvad sugulased neid üle sööma. Kuid hiljem, vähenenud kehalise aktiivsuse tõttu, algab liigne kehakaalu tõus. Ülekaalu tõttu on halb ka spina bifidata lastele. Ja lastel, kellel on muutunud puusaliigesed ja kõverjooneline selg, aitab see kaasa häirete progresseerumisele. Lisaks, kui laps kaalub palju, on tal raskem liikuda..\nKaudaalne regressioon on alakeha alaareng. Kodaalse regressiooniga on jalgade ja vaagna suurus ja deformeerumine ning mõned luud võivad puududa. Kaudaalse regressiooniga võib kaasneda või mitte kaasneda seljaaju song. Isegi kui song puudub, on manifestatsioonid sarnased: kõndimine kannatab, urineerimine ja roojamine on häiritud, võimalikud on samad tüsistused.\nHarvemini kaasneb kaudaalse regressiooniga Chiari II väärareng ja hüdrotsefaalia. Kuid kaasnevad kaasasündinud väärarengud on sagedamini esinevad: suguelundid, pärasool, põis, neerud ja muud elundid, mis võivad vajada täiendavaid operatsioone.\nKaudaalset regressiooni ei tohiks segi ajada sirenomüeliaga: kui varem peeti sirenomüeliat kaudaalse regressiooni ekstreemseks ilminguks, siis nüüd võite leida palju valet teavet, kuid sirenomüelial on ka muid põhjuseid ja ilminguid.\nSpina bifida ja kaudaalse regressiooniga lapse meditsiiniline jälgimine\nSpina bifidaga laste ravi peamised ülesanded on võidelda komplikatsioonidega, mis võivad põhjustada edasist halvenemist, ning parandada laste elukvaliteeti ja nende sotsiaalset kohanemist..\nKuna lastel on tüsistuste oht väga erinev (ühel on risk minimaalne, teisel aga juba tüsistused), on võimatu koostada kõigi jaoks ühte järelmeetmete kava.\nIdeaalis tuleks last jälgida meditsiinikeskuses koos multidistsiplinaarse arstide meeskonnaga. Siis ei lähe erinevate spetsialistide soovitused üksteisega vastuollu. Nad töötavad ühiselt välja iga patsiendi juhtimise plaani: kui sageli tuleb läbi viia uuringuid, milliseid ravimeid võtta, millises järjekorras operatsioone teha (vajadusel). Tavaliselt väheneb eksamite sagedus vanusega..\nLisaks on spina bifidaga laste ja nende lähedaste jaoks, kelle huvivaldkonnaks on töö raskete haigustega lastega, väga oluline psühholoogi tugi. See aitab emotsionaalsete raskustega toime tulla ja traumaatilistest olukordadest välja tulla.\nTundlikkuse ja soolestiku, põie ja jalgade töö üle kontrolli taastamiseks pole teadus veel õppinud ravimite kasutamist, operatsioone ega taastusravi. Töö selles suunas on käimas, kuid siiani pole ühtegi võimalust, mis annaks regulaarselt häid tulemusi. Mõnikord on pärast operatsiooni seljaaju fikseerimise eemaldamiseks mõni positiivne tulemus, kuid üldiselt tehakse see operatsioon nii, et tulevikus see ei halveneks, ega paraneks.\nSpina bifida taastusravi tähtsus on tugevalt liialdatud. Vaja on spetsiaalseid klasse: kontraktuuride arendamiseks õpetage last kasutama neid lihaseid, mis tema heaks töötavad, kuid ei ole sellega seotud, hoidke õigesti selga ja vaagnat, pange jalad. Kuid ei tohiks oodata, et taastusravi või füsioteraapia meetodid parandavad kaotatud funktsioone põhimõtteliselt. Sageli läbib laps palju "taastumiskursuseid" ja tulemus on nii ebaoluline või lühiajaline, et tekib küsimus: kas need minimaalsed muudatused on vaeva ja kulutatud aega väärt??\nSpina bifidaga lapsed on üksteisest väga erinevad: näiteks võivad mõned kõndida iseseisvalt, teised kõndida aparaatides ja veel teised liiguvad ainult ratastoolis. Kuid see erinevus ei ole tingitud asjaolust, et esimesega tegeleti, ja teised loobuti. Lapse võime määrab peamiselt närvikahjustuse aste. Arstide ja vanemate ülesanne on maksimaalselt ära kasutada seda, mis on: kui laps saab liikuda ainult ratastoolis, õpetage talle, kuidas seda meisterlikult kasutada; kui laps saab kõndida ortoosides, teha mugavaid ortoose ja õpetada nendes kõndima jne..\nMilline saab olema lapse edasine elu, sõltub individuaalsest olukorrast. Kuid korraliku juhtimisega paraneb elukvaliteet märkimisväärselt. Riikides, kus on välja töötatud spina bifida juhtimisprogrammid, on selle haigusega lapsed üldiselt tervislikumad, neil on oluliselt vähem tüsistusi, nad elavad kauem ja on sotsiaalselt paremini kohanenud.\nSpina bifidaga inimesed saavad käia koolis ja kolledžis, enda eest hoolitseda ning täiskasvanueas elada eraldi, töötada ja perekonda pidada. Julgustage last iseseisvuse ja enesekindluse poole püüdlema - see on tema rehabilitatsiooni kõige olulisem hetk.\nPunased lipud on märgid, et peate viivitamatult arsti juurde minema\n1. Tserebrospinaalvedeliku (läbipaistev kollakas vedelik) leke songa piirkonnas esineva defekti või seljaosa armi tõttu.\nTserebrospinaalvedeliku leke on täis asjaolu, et sinna satuvad bakterid, mida saab viia kõrgemale - seljaaju ja aju. Meningiit ja entsefaliit - aju membraanide ja kudede põletik - on väga ohtlikud seisundid. Seetõttu on kohustuslik konsulteerida neurokirurgia osakonna arstidega..\n2. kõrge temperatuur.\nKui temperatuur tõuseb samaaegselt nohu ja köha ilmnemisega, pole esimesel haiguspäeval vaja arstiga nõu pidada - kõige tõenäolisemalt on lapsel banaalne viirusnakkus (ARVI). Kuid kui tatt ja köha puudub või temperatuur püsib kauem kui kolm päeva, võib see olla tõsisemate probleemide sümptom: enamasti neerupõletik. Siis peate lapse arstile näitama.\n3. Negatiivne dünaamika või uute sümptomite ilmnemine:\nlapsel on jalgade funktsiooni või tundlikkuse halvenemine;\nlülisamba või longus jalgade kõverus edeneb;\nkuseteede ja / või soolte töö halveneb;\nesinevad neelamishäired, mürarikas hingamine, hääle muutused, hingamisseiskumise episoodid, krambid, strabismus, näo-, käte- või pagasiruumi lihaste nõrkus, rinna hingamisfunktsiooni halvenemine, näoilmete muutused;\nmuretseb iivelduse, hommikuse oksendamise, peavalude, kaela-, alaselja-, tuharate, kõhukelme, jalgade valu pärast (kui laps on väike, siis võib valu märk olla keeldumine mis tahes liigutustest);\nteadvus muutub, õppimisvõime halveneb.\nPeaaegu kõiki halvenenud seisundi põhjuseid saab ravida. Kui jätate nad ilma ravita, siis on tulevikus võimalik raskete pöördumatute tagajärgede väljakujunemine..\nKõige tavalisemad põhjused on šundi katkemine, fikseeritud seljaaju pingutamine ja mõnevõrra harvem Chiari II väärarengute progresseerumine. Kuid ka teised on võimalikud. Seetõttu on negatiivse dünaamika või nende sümptomite ilmnemise korral vaja konsulteerida lastearsti ja neurokirurgilise osakonna neuroloogiga..\nKuni lapsele on tehtud songa väljalõikamise operatsioon, ei tohiks teda asetada mitte selga, vaid kõhule või küljele. Spina bifidaga lastel on lateksi suhtes sageli eluohtlikud reaktsioonid, seetõttu on oluline mitte kasutada latekskindaid ega kõike, mis lateksit sisaldab, vaktsineerimise, operatsioonide ja muude manipulatsioonide ajal!\nSpina bifidaga lapsed ei pruugi tunda jalgade naha kahjustusi. Seega ärge laske lastel paljajalu kõndida, ärge pange jalga kuumi küttelappe ja kui kannate tihedaid kingi või kilde, kontrollige, kas nad ei vajuta. Kuna kahjustatud tundlikkusega nahk paraneb kauem kui tavaliselt.\nJooniste autorid: Emilia Gavrilova ja Alena Gavrina\nLiigeste (põlve, puusa, pahkluu, küünarnuki, randme jne) sünoviit - põhjused, sümptomid, diagnoosimine ja ravi, rahvapärased abinõud\nHarjutus ishias (istmikunärvi neuralgia)\nLülisamba riistvaraline uurimine kompuutertomograafia abil\nKuidas ravida interkostaalset neuralgiat kodus\nKuidas oma kätega seljatreenerit teha?\nPodagra ravikava koostab arst iga patsiendi jaoks eraldi ja see sõltub haiguse staadiumist, kuna ägeda rünnaku korral teraapia taktikad ja abi patsiendile haiguse kroonilises käigus on erinevad.\nRadikulaarse sündroomiga osteokondroosi sümptomid ja ravi\nSchmorli nimmepiirkonna song


Taimetoit sobib paastuaega - undefined - Eesti Ekspress\nSisuturundus 7. märts 2012\nTaimetoit sobib paastuaega\nVanad eestlased paastusid pärast vastlapäeva kuni lihavõteteni välja.\nKeha Ja Vaimu Puhastamise Toidurituaal: Klassikaline kimchi (tagumisel taldrikul) tõstab energiataset ning maitseb hästi valgurikka tofuga (esiplaanil).\nPaastudes keha ja hinge puhastamine on olnud tavaks enamikus muistsetes kultuurides.\nKui aga paastumine liialt radikaalne tundub, siis taimetoitlust tasuks vähemalt lihavõteteni elustiilina proovida. Taimetoidule üle minek tekitab sageli küsimuse, kas keha saab ikka piisava koguse toitaineid ja energiat. Viidata võib mitmele teaduslikule uuringule, mis tõestavad, et taimsed toiduained sisaldavad märksa enam bioloogilist energiat kui liha. Kuid mida teha, kui liha maitse ikka väga meeldib?\nJoogaõpetus soovitab juurdunud harjumuste muutmiseks tekitada uue harjumuse ning suhtuda sellesse armastuse ja tähelepanuga. Taimetoidu harjumus võibki viimaks tõrjuda liha söömise harjumuse. Selleks on vaja õppida selgeks paar kergesti valmistatavat taimetoidurooga ja asendada nendega aeg-ajalt lihaga söögikord. Lisaks seedesüsteemi puhastumisele tekitab taimetoidule üleminek meeldivaid tundeid – tõuseb energeetiline tase ja selgineb teadvus. Brad Pitt, Richard Gere, Ozzy Osbourne, Lenny Kravitz, Meatloaf, Seal, Sting, Pink ja paljud teised kuulsad taimetoitlased teavad, millest ma räägin.\nKus taimetoitlased väljas söömas käivad? Päris taimetoidurestorane Eestis ju polegi. Üldjuhul sobivad taimetoitlastele enamikus restoranides kaks-kolm rooga, restoranis Riis on taimetoitlastele kokku pandud eraldi menüü, kus saab valida 25 roa vahel.\n■1 suur hiina kapsas\n■sama kogus porgandilaaste\n■1 magus küps pirn\n■50 ml kalakastet\n■tšillipulbrit ja meresoola\npese kapsalehed kuumas vees ja hoia ööpäev soolaga kihiti laotuna toasoojas vajutuse all. Järgmisel päeval vala kapsast välja imbunud soolvesi ära. Kõik muud komponendid peale porgandi pane köögikombaini ja surista peeneks. Sega kapsasegu, porgandilaastud ning kalakastmest ja tšillipulbrist saadud marinaad omavahel. Lase veel mõni päev külmkapis seista. Serveeri koos riisi, tofu ja sojakastmega või lisandina mis tahes muule aasia toidule. Kimchi’t süües alaneb kolesterool, suureneb energia- ning vitamiinisisaldus organismis.Köögiviljad Kantoni austrikastmes\n■pool väikest lillkapsast\n■sama kogus spargelkapsast (brokoli)\n■1 tl pruuni suhkrut\n■1 sl heledat sojakastet\n■1 sl Hiina riisiveini või kuiva šerrit\n■2 sl austrikastet\n■0,5 tl purustatud küüslauku\n■1 tl purustatud ingverit\n■100 ml puljongit\n■1 tl tärklist\nvala õli kuumale pannile ja kuumuta selles küüslauk ning ingver. Seejärel lisa köögiviljad ja ülejäänud maitseained. Prae mõned minutid ning vala peale puljong. Kui köögiviljad on parajalt krõmpsud (mitte pehmed), lisa kastme paksendamiseks vees lahjendatud tärklis. Paku juurde aurutatud jasmiiniriisi.Kevadrullid\n■2 suurt porgandit\n■sama kogus riivitud peakapsast\n■5 kuivatatud seent\n■50 ml heledat sojakastet\n■soola ja musta purustatud pipart\n■10–15 kevadrulli filotaina lehte\n■serveerimiseks 150 g magusat tšillikastet\nriivi porgand ja kapsas võimalikult pikkadeks ribadeks. Keeda riisinuudlid ja lisa salatisse. Kuivatatud seeni hoia 5 minutit keevas vees, seejärel nõruta, haki ja lisa needki. Nüüd pane juurde ülejäänud maitseained ja muna ning sega omavahel. Prae saadud täidist väikeste kogustena kuumal pannil vähese õliga. Jahuta ja keera jahtunud segu tainalehtedesse. Kinnita rullid toore munaga ja friteeri kuumas õlis. Kevadrulle serveeri koos magusa tšillikastmega.Vaarika-kohupiimajäätis vahvlikorvikeses\n■3 kulpi vanillijäätist\n■30 g maitsestamata pakikohupiima\n■3 sl külmutatud vaarikaid\nvahusta jäätis köögikombainis. Kui jäätis on juba mõnusalt pehme, lisa kohupiim ja vaarikad.\nVahvlikorvikesteks läheb vaja\n■40 g jahu\n■100 g tuhksuhkrut\nvahusta munavalged ja lisa aeglaselt tuhksuhkur. Sulata või ja sega sellesse jahu. Vähehaaval lisa vahustatud munavalgetele või- ja jahusegu. Tõsta küpsetuspaberiga kaetud ahjuplaadile suur supilusikatäis tainast ja aja laiali umbes 20 cm diameetriga ringiks. Küpseta 200kraadises ahjus mõni minut ehk kuldpruuniks ja siis kohe ahjust välja võttes keera vahvlid ümber tühja klaasi, hoides kätega äärtest kinni, et moodustuks korvike. Küpsetama peaks korraga kahte korvikest, sest muidu need kõverduvad enne, kui jõuad tainaringid klaasile sättida. Jahtunud korvike eemalda klaasilt ja täida jäätiseseguga.Veinisoovitus\nAasiapäraste toitude kaaslaseks sobib hästi keskmise täidlusega kuiv Hugel Gewurztraminer, eriti magushapu ja sweet tšillikastmega täiendatud roogadega. Selle veini aroom ja maitse peegeldavad Gewurztramineri klassikalisi nüansse. Parfüümiderohkus aroomis tasakaalustab veini mõõdukat täidlust ning maitseskaala nüansirikkust. Serveerimistemperatuur on 8–10 kraadi.\nIngveriga maitsestatud roogadega sobib kokku Mujuretuli ja Aleksandrou viinamarjast valmistatud Gruusia keskmise täidlusega ja sügava rubiinpunase värvusega poolkuiv vein Teliani Valley Kvanchkara. Kahe põlise viinamarjasordi koosluse tulemusena on aroomis tunda vaarika ja kirsi noote. Veini nauditav sametine ja moosine karakter väljendub küpsete puuviljade ning marjade külluslikus maitses. Selle legendaarse punaveini viinamarjad valmivad Racha piirkonna Khvanchkara küla istanduses. Serveerimistemperatuur on 15-17 kraadi.\nArvo Kask, veiniekspert


Tänane kuupäev 11 Aug, 2020 20:17\n[ 133 postitust ] Mine lehele Eelmine 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ... 9 Järgmine\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 16:17\nMingi jutt hoopis selline, et Pakistani F-16 tulistas ise oma F-16 alla , mingi närviline olukord?\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 17:14\nIse sa räägid ,et kaltsupeade tugevam külg ei ole mõistusega sõdimine?Pakistan on ka ju kaltsupeade riik. Mis siis ,et nad F-16 lendavad .Nii ,et äkki tõesti panid venkud talle kärna seal.\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 18:25\nEi noh aga milles on selline skepsis?\nKas sellepärast et see on ameerika lennuk? Aga 10 aastat varem Vietnamis tõmmati seal ameerika lennukid alla pakkide kaupa? Samuti tõmmati päris palju ameerika lennukeid alla Iraani-Iraagi sõja ajal.\nVõi sellepärast et see on Pakistani lennuk? Aga sama moodi on need tulistatud Indiaga konfliktides et vähe ei ole.\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 20:00\nVietnamis lasti massiliselt alla? Äkki uurid välja mitu SA-2 raketti kulutati ühe lennuki tabamiseks?\nVõi milline oli võitude suhe õhus?\n1965-1968 hävitas Navy ühe kaotatud lennuki kohta 3,7 Mig-i.\n1965-1968 hävitas USAF ühe kaotatud lennuki kohta 3 Mig'i.\nNii väike (vaid kolmekordne vahe) oli tingitud õhulahinguoskuste vähesusest ning kahurite puudumisest hävitajatel.\n1972 kuni sõja lõpuni hävitas Navy ühe kaotatud lennuki kohta 12,5 Mig'i\nSamal ajal USAF ühe lennuki kohta 4 Mig'i.\nArvestades, et NL õhujõud olid külma sõja ajal NATO omadest suuremad vaid 2 korda, oleks reaalses sõjas õhus üsna kiiresti kaotatud. Lihtne matemaatika, kellel lõpevad enne lennukid ja piloodid otsa.\nÕhutõrjerakettide kohta olen kuulnud numbreid ca 2000 alla lastud lennukit ning 14 000 kulutatud raketti (7 raketti lennuki tabamiseks).....või on kellelgi paremad andmed?\nKus on see efektiivsus, nõukogude meisterlikkus ja nii edasi\nVõi hakkame jälle jahuma 2-3 üksikjuhtumist, millal Mig-i mehel õnnestus kuskil Pakistani piiril kellelegi pihta saada?\nKõikides sõdades alates Vietnamist on nõukogude tehnika, taktika, strateegia ja inimesed üsna veenvalt alla jäänud. Mingeid tulemusi, kuid mitte võite on saadud vaid kohtades, kus on suudetud tagada mitmekordne ülekaal või on tabatud tehnikaga viletsalt relvastatud vaenlast (Agfanistan).\nVietnam oligi viimane sõda, kus midagi ära teha suudeti. Edasi tulid vaid tõsised allajäämised (Egiptus 1970, Yom Kippur 1973, Bekaa 1982, Iraak 1991 jne.\nPõhjuseks on 1/3 tehnika allajäämine ning 2/3 strateegia, kontseptsioonide, paindumatu juhtimise, ühekülgse/viletsa väljaõppe tagajärg.\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 20:29\nSa oled ikkagi naljamees küll..Ma ei kommenteeri siin ameeriklaste andmed. See mis puudutab SA-2 kulu kohta küsin mina so what?\nMitu mürsu kulutati IIMS selleks et ühe vaenlast tappa? Mitu tuhat tonni pomme viskasid ameeriklased dzhunglisse et tappa ühe vietkonglaste?\nSA-2 rakett on selleks hetkeks 20 aastat vana konstruktsioon, mis kujutas ennast primitiivse rakettmootori koos paagiga ja juhtimissüsteemiga. Selliseid võis lasta ka 100tk. ühe B-52 või F-4 kohta nii kui nii oleks see majanduslikult kasulik\nSa mõtle ise loogiliselt mida sa rääkid:\nselleks et alla lasta 2 000 ameerika lennukit, pidid vietnamlased kulutada 14 000 õhutõrjeraketti. Minu meelest, tegemist on absuurdse skooriga, kuna lennuk maksab sadu kordi rohkem kui primitiivne S-75 rakett. Meeskonna elust rääkimata.\nAmeeriklased saatsid Vietnami kõige uusimad ja parimad relvad mis neil olid. Kuni SR-71 ja F-111 kaasa arvatud. Kuni lennukikandjateni välja.\nMis siis oli Vietnamil?\nVõtame õhutõrje valdkonna.\nNõukogude Liit. Perioodist 1967-1975\nS-200 Strateegiline piiratult mobiilne ülisuure raadiusega kompleks(Vietnamile ei tarnitud)\nS-125 Taktikaline statsionaarne õhutõrje keskmaakompleks (Vietnamile ei tarnitud)\nKRUG Iseliikuv kõrge mobiilsusega keskmise raadisega kompleks (Vietnamile ei tarnitud)\nKUB Iseliikuv kõrge mobiilsusega keskmise raadiusega kompleks (Vietnamile ei tarnitud)\nOSA Kõrge mobiilsusega lähiraadiuse kompleks (Vietnamile ei tarnitud)\nStrela-1 Kõrge mobiilsusega lähiraadiuse kompleks (Vietnamile ei\nShilka ZSU 23X4 mobiilne kõrge effektiivsusega kahurikompleks\n(Vientamile ei tarnitud)\nMis siis Vietnamile tarnitud. Õige, tarniti 20 aastat vanu S-75 komplekse millega Vietnamlased kulutasid 14 000 raketid ning lasti alla 2 000 lennukit (isiklikult arvan et mõlemad numbrid on umbes 10 korda suuremad, kui tegelikult)\nÜlejäänud lennukid ja helikoprtrid (umbes 5000 tk) millest siis lasti? Õige, IIMS aegsetest kahuritest ning kuulipildujatest mis saabusid kuskil Uurali taga Astangu-laadsetest ladudest kus need seisid aastakümned paksu kihi määre alla.\nOk. Võtame lennukit.\nMIG-23 (ok, nõustun et see ei olnud veel lahinguvalmis)\nMis sellest tarniti Vietnamlastele. Õige vastus mitte midagi. Tarniti piiratult MIG-17 ja MIG-21 esimestest versioonidest. Ikka väga piiratult.\nMuudest lennukitest kas hakkame rääkida?\nAlates 1970 aastast oli juba Tu-22M2 seeriatootmises, kas seda arvestatakse? Lisaks sadu Tu-22 ning tuhanded Tu-16. Kõik tiibrakettidega.\nJa nii on igal poolt.\nKuidas siis sõda lõppes? Ma ütleks et sõjaliselt viigi. Kus siis siin vene relv sai kaotada?\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 20:53\nTarniti küll Vietnamile, mitte nii massiliselt kui SA-2, kuid SA-3 (S-125) ja ZSU-23-4 olid ekspordirelvade hulgas 1970, neid tarniti nii Vietnamile kui Egiptusele ja Süüriale.\nSeejuures müüdi ekspordiks 1970-1972 juba SA-6 (Kub). Kub ja Shilka osalesid täiesti kindlasti.\nSA-5 poleks Vietnamis midagi muutnud, sest manööverdavate märkide vastu on see kasutu, samuti on minimaalne laskekaugus liiga suur.\nMig-23 esimesed mudelid olid täiesti lahingukõlbmatud ning nendel olid esimestel aastatel keelatud ülekoormused üle 3,5G. Samuti jõudsid need relvastusse alles peale Vietnami sõja lõppu.\nPommidest vietnamlase kohta rääkida on demagoogia. Räägime me siin kogemata tehnika vahelisest sõjast.\nVietnami saadetud relvad olid rakettide osas viimane sõna (kuna neid juhtisid venelased ise) või peaaegu viimane sõna, mis sattus sõtta 3-4 aastat peale NL relvastusse võtmist.\nPostitatud: 17 Veebr, 2006 22:00\nMa ei saa aru ainult ühest asjast. Kust selline ääretu usk kõigesse mida räägib, kirjutab jne USA. Kas sündmused Iraagis ei näita seda et seal maailmas kehtib sama tõe kinni mätsimine? Vaatame numbrite poole.\nKokku ameeriklased on kaotanud Vietnamis umbes 6 aastaga 3311 lennukit, ehk paar lennukit keskeltläbi päevas (Varem ma kirjutasin 1000, ning see oli minu eksimus)\nSiin on nimekiri.\nhttp://www.absoluteastronomy.com/refere ... ietnam_war\nSamal ajal, kaotasid venelases 1979-1989 Afghanistaanis 120 lennukit (1 lennuk kuus) Ning selle juures, lahingulendude arv on sarnane, tingimused aga palju keerulisemad (mäed, stingerid, jne)\nLisaks sellele kaotasid Ühendriigid mitu tuhat helikoptrit aga sellest ma ei räägi.\nLisaks sellele terve hunniku lennukit on kaotanud Ameerika liitlane, ehk Lõuna Vietnami õhujõud aga sellest mina ka ei räägi.\nNeist nagu need ise väidavad mitukümmend lasti alla hävitajate poolt, ning veel umbes paarsada rakettidega. Kas ma tohiks küsida - mis juhtus ülejäänud stuffiga? Näiteks, selles nimekirjas on ainuüksi F-4 Phantom on 675 tk. Ainuüksi ühe tüüpi kaotused ühes konfliktis on suuremad, kui oli kaotatud kõike vene lennukeid kõikides konfliktides alates Korea sõja lõpust kuni tänase päevani. Aga millegipärast väidetakse et just vene tehnika on saanud igal pool rämedalt peksa.\nMida ma pean uskuma, et 90% ameerika lennukitest alla 37mm kahuritega ja 12.7mm kaliibri kuulipildujatega? Just sina seletasid minule et kuulipilduja ei ole effektiivne kiiresti lendava objekti vastu\n"DshK on 1000+ kmh lendava lennuki tabamiseks (300+ m/sek) selgelt lootusetu asi. "\nOK, oletame, 500 olid lahiguvälised kaotused.\n50 lasti alla õhulahingutes ning veel 200 rakettidega. Ma sooviks pärida kuhu ülejäänud 2 500 lennukit kadusid?\nSoovitan lugeda ka selle artikkli. See on ameerika lendurist kes langes POW-sse perioodil millal ameeriklastel polnud kaotusi õhus. Ka on siin juttu vene pilootidest kes osalised seal lahingutes. Aga seda ma ei oska kommenteerida.\nPostitatud: 18 Veebr, 2006 10:31\nKuule denis, ole kena ja lõpeta see propaganda siin\nMitu korda ma pean sulle rääkima, et Vietnami suurem kaotuste arv tuli sellest, et vietnamlastel oli käes tuhandeid kordi rohkem tehnikat lennukite laskmiseks kui afgaanidel\nÄkki räägime nüüd vahelduseks 1982 Bekaa sõjast ka, kus Süüria õhujõud tarkade Nõukogude nõuandjate juhendamisel haledalt kaotasid?\nTõesti, Bekaa sõja tulemuse kõrval (kaotused 50:1) vene tehnika ja väljaõppe kahjuks on Vietnam lausa imede ime. Õhus kaotatati vaid 3-13 lennukit iga õhuvõidu kohta\nKui aga rääkida tabamise tõenäosusest õhutõrjerakettidega umbes 10% ning õhulahingus 12 kaotusest 1 võidu vastu (või 50:1 nagu Bekaas), siis selline õhukaitsesüsteem ei ole võimeline riiki kaitsma. Seda on ka edukalt näidanud sõja käik Linebackeri operatsioonide ajal Vietnamis; Jugoslaavia kui Iraak 1991.\nVene õhukaitsesüsteem oli varustatud 90ndate alul valdavalt samade S-75 ja S-125 süsteemidega ning Mig-23 hävitajatega.\nAfganistani kaotused on ju punase propaganda andmed, mida sa suures tõsimeelsuses usud. Nad ju kirjutasid ka, kuidas 1941 ründas 6 miljonit hambuni relvis sakslast poole väiksemat punaarmeed\nN. armeele on aga kogu aeg olnud omane astuda samadesse ämbritesse. Omades afgaani kogemust on üritatud nüri järjekindlusega pidada kaks korda mägedes sõda soomusmasinatega (Tsetseenia).\nOmades kogemust Vietnamis ja Egiptuses, kus põhirõhk õhutõrjerakettidel ning lennuvägi toetab - mis ei toiminud ega suutnud ühtegi rünnakut peatada - rakendati sama taktikat nüri järjekindlusega ning saadeti kümneid süüria piloote 1982 kindlasse surma ning üritati 1991 koalitsiooni õhurünnakut peatada.\nIkka sama paindumatu lahendus, kus maapealne operaator juhib lahingut, piloot ei oska, ei kuule ja ei näe ning üheainsa komandopunkti või radari purustamisega vastavas lõigus tekib õhukaitsesse tohutu lõhe, kus siis sissetungijad teiste üksuste tagalasse pääsevad.\nVaenlase juhtimiskeskusteni aga ei pääse, sest need on liiga kaugel ja sinna lennuki vähene lennukaugus lennata ei luba.\nAinuke edukas episood ajaloost on ilmselt Mig-25R luurelennud Siinai kohal 1970 ja 1972.\nDenis ajab ikka nõukogude aega meenutavat demagoogiat suurtest kaotustest, kuid jätab märkimata efektiivsusnäitajad. Selleks et toime tulla nii madalate efektiivusnäitajate korral arvuka vaenlase tagasilöömiseks oleks pidanud N.Liidur olema 10 korda rohkem lennukeid ja õhutõrjerakette.\nLennukeid oli aga napilt rohkem kui 2 korda ning see suur arv tuli vananenud ja kasutute tüüpide arvelt.\nMis puututab väidetavat lennuväe paremust N.Liidus Vietnami ajal, siis vaatame fakte.\nMig-25 võeti ametlikult relvastusse peale 1973. aastat, kui luureüksus Egiptusest tagasi tuli. See tähendas, et ümberõpe ja lennukite tarnimine käis veel 70ndate teisel poolel ja lahinguvalmis väeosadest ei saa rääkida veel isegi 1975. seisuga, kui Vietnam lõppes. Pealegi näites hilisem Mig-25 kasutamine lähis-idas selle vähest efektiivsust madalal lendava taktikalise lennuväe vastu (Iraak-Iraan, Süüria-Iisrael). Samal ajal oli aga Navy relvastusse tulnud F-14A, mis tegi esimesed lagingulennud 1975 Saigoni kohal.\nMig-23 väeosad omandasid mingigi lahinguvõime alles 80ndate alguseks, sest esimeste seeriate lennukid kannatasid näiteks tiivakondsoolide lagunemise, turbiinide purunemise ja muude hädade all. Seetõttu oli esimeste masinate ülekoormus piiratud 3.5G-ga, mis tegi nad praktiliselt manööverdusvõimetuks.\nPealegi on teada fakt, et Mig-23 elektrijuhtmestikus oli kas meelega või praagi pärast panemata jäetud juhe, mis toitis oma-võõras transponderit sõjaaja reziimis - sõja alguses oleks oma PVO nad alla lasknud.\nLoe see jutt läbi enne kui lahinguvalmidusest lärmad!\nPeamine hävituslennuväe masin 70ndatel oleks olnud Mig-21. Kui Vietnamis alguses kasutatud Mig-21F ja F-13, millel polnud isegi radarit - kõrvale jätta, siis II ja III põlvkonna Mig-21 masinad erinesid teineteisest vaid detailide poolest ja mingit väga olulist vahet tehnilistes näitajates ja relvastuses ei olnud. Mig-21-st on valmistatud paarkümmend modifikatsiooni, mis loovad petliku ettekujutuse kui tohutult täiustatud masinast, mis päriselt nii ei ole. Tegelikkuses käis võitlus parandada perspektiivitu lennuki omadusi, toppides sinna võimsamaid mootoreid, mis võtsid rohkem kütust ja nõudsid suuremaid paake. See kasvatas lennuki massi ligi 1,5 korda suuremaks, halvendas piloodi vaatevälja ning piiras elektroonika suurendamist. Lõpptulemus oli see, et viimaste mudelite Mig-21 lendasid umbes samamoodi nagu näiteks Vietnamis kasutatud Mig-21PFM. Samal ajal oli esimeste seeriate ette avaneva kabiiniga hoopis parem väljavaade lahigus ning "küüru" puudumise tõttu parem vaade seljataha. Relvastuses olid ikka samad kasutud raketid R-13 ja uuematel rear-aspect-only R-60 (70ndate lõpuks olid NATO õhujõud varustatud juba all-aspect AIM-9L Sidewinderiga).\nPostitatud: 18 Veebr, 2006 11:40\nEi ole see asi ikka nii nagu sina räägid. Venes ning selle tehnika juures huvitab mind ikka tehniline pool mitte selle päritolu. Kui mina arvasin et mingi vene asi on s..tt siis olen seda ka rahulikult ja avalikult öelnud: vaata näiteks Paside teemat kus ma esimesena ütlesin et kõik vene AFV-d on eranditult s..tt. Võin seda ka mõne muu vene värgi kohta rahulikult öelda.\nAga millega ma ei nõustu see on sellega kui hakkatakse moonutama andmed ning kasutada topeltstandardid. Üks neist on sinu järeldused mida sina oled teinud lähtudes mõne sõjalise konflikti tulemusest.\nNäiteks kas sina mõistad, et kui sa räägid seda, et vietnamlased kaotasid 3-13 lennukit ühe võidu kohta see on absurd. Ameerika kaotused olid 3100 lennukit ning lisaks sellele kuskil tuhat lennukit oli kaotanud Lõuna Vietnam. Vietnami õhujõudude reaktiivhävitajate arv kogu aeg oli alla sada masinat. Kõik faktid räägivad see et ameeriklaste air-to-air kaotused/võidud olid kuskil 1/2.\nSamuti soovitan sulle soojalt veidi arendada oma teadmised NLiidu relvajõudude kohta.\nNäiteks, ütled sina et Nõukogude Liidu koosnes PVO enamasti 60-ndatest aastates tehtud S-75 ja S-125 komplesidest. Jälle eksid, kuna 90-ndate alguses, oli juba enamus kompleksse üleviidud S-300, natukene jäi alles S-200 ning S-75 oli hästi vähe. Näiteks, S-300 asendas S-75 selles polgus mis seisis Raudalus, Tallinna piiril. Nende komplekside effektiivsus on kordi erinev. Sama moodi, eksid sina kui räägid et 90-ndate alguses oli VVS relvastatud enamuses MIG-23 hävitajatega. 90-ndate alguseks, moodustasid VVS selgrood sellised masinad nagu SU-27 (kokku ca 400 tk.), MIG-29 (umbes 700 tk.), sellest üle poole Fulcrum-B mis ei olnud üldse kuskil sõdinud., MIG-31 (umbes 600 tk.)mis jälle pole kunagi kuskil sõdinud ning jah MIG-23MLD (eks Hiina vastu on ju ka vaja midagi välja pakkuda, kusjuures see lennuk ka pole kuskil kunagi sõdinud)\nJa kogu see jutt lääne lennutehnika totaalsest üleolekust puruneb siis\nkui vaadata üldse konfliktide ajaloo, lähtudes sellest, millised arengutasemed on olnud konfliktide pooltel.\nNäiteks, võtame Iraani-Iraagi sõda. Iraagil oli umbes 90% vene päritolu relvad. Iraanil olid aga 90% lääne päritolu relvad. Mõlemal on olnud relvaembargoo peal, ning mõlemad riigid aga olid arengumaad. Ja mi siis? Ei toonud Iraanile võitu ei Chieftainid, ega F-14 koos F-4. Sõda kestis 8 aastat ja lõpes sisuliselt viigiga. Samas, Lahesõjas olid muuhulgas armetult alla lastud ka Iraagi Mirage F1 mis on üldiselt, suurepärane lennuk.\nVõi võtame teise konflikti, 1982 aasta Faulklandi sõda.\nSee koflikt on huvitav selle tõttu et seal mõlemast otsas osales ainult lääne päritolu tehnika.\nJa siis natukene fake:\n- Argentiina AF on kaotanud õhulahingutes ca paarkümmend prantsuse päritolu Mirage III ning Daggeri hävitajat, ise ühtegi võidu saamata.\n- 14-st Argentiina lastud Exocet rakettidest on sihtmärgi tabanud 2, neist üks ei lõhkenud\n- Argentiina Uusim ning moodsam maailma allvelaev (Saksas ehitatud) lasi kõik oma torpeedod mööda\n- Royal Navy tulistas alla palju argentiina lennukeid, enamus aga ameerika päritolu A-4. Enamus A-4 poolt laeva pihta visatud pommidest (USA viitsütikutega) ei lõhkenud.\n- Argentiina lipulaev raskeriistleja Admiral Belgrano (ameerika päritolu, 1939 a. ehitatud) läks põhja ühest ainsast torpeedost, viies kaasa 900 inimest\n- Lisaks kõigele, kapituleerus Argentiina garnisoon sisuliselt ilma erilise vastupanuta.\nVeel ma unustasin öelda, et inglise laevastiku uhkus fregatt Sheffild läks põhja ühest lõhkemata raketti tabamusest, mis siis et ümber oli palju laevu mis teda aitasid.\nMina ainult kujutan ette, mis oleks juhtunud, kui kõik see oleks toimunud nõukogude liidu päritoluga tehnikaga. Kuid kogu selle loo moraal on ainult see et III maailma riigi relvajõud jäi alla suurriigi omale. Ja kõik. Ilma pika mölata. Lihtne ja loogiline.\nPostitatud: 18 Veebr, 2006 19:44\nMa lähtun mulle kättesaadavateks faktidest, mitte nõukogude propagandast. Seejuures on lääne raamatud usutavamad, mida ei saa öelda punavene memuaaride kohta.\nMa sooviks neid fakte näha, kui neid sul loomulikult on.\n-- AAA Fire: 1,580\n-- Air Combat: 76\n-- SAM's: 196:\n-- Total Combat Losses: 1,852\n-- Total Accidental Losses: 1,486\n-- Total Aircraft Losses: 3,338\n-- Helicopters Lost in Combat: 2,076\n-- Helicopters Lost to Accidents: 2,566\n-- Total Helicopters Lost: 4,64\nVenelaste endi "andmed"\nSamuti soovitan sulle soojalt veidi arendada oma teadmised NLiidu relvajõudude kohta. Näiteks, ütled sina et Nõukogude Liidu koosnes PVO enamasti 60-ndatest aastates tehtud S-75 ja S-125 komplesidest. Jälle eksid, kuna 90-ndate alguses, oli juba enamus kompleksse üleviidud S-300, natukene jäi alles S-200 ning S-75 oli hästi vähe. Näiteks, S-300 asendas S-75 selles polgus mis seisis Raudalus, Tallinna piiril. Nende komplekside effektiivsus on kordi erinev.\nRaamatu "Võõrväed Eestis" andmetel oli Eestis (so NL läänepiiril Leningradi suuna kaitsmiseks Eestis 01.01.1991 kokku 45 seniitraketikompleksi, neist\nS-75 7 tk\nS-125 18 tk\nS-200 11 tk\nS-300 9 tk\nKus sa näed "enamust komplekse, mis on S-300"? 9 tk 45-st on täpselt 20%, mis on vähemus. Enamus ehk 80% oli vananenud praht, mille vähest efektiivsust ARM ja segamise tingimustes oli tõendatud nii Vietnamis ja Lähis-Idas.\nVõi väidad, et tegemist on vähetähtsa lõiguga?\nSama moodi, eksid sina kui räägid et 90-ndate alguses oli VVS relvastatud enamuses MIG-23 hävitajatega. 90-ndate alguseks, moodustasid VVS selgrood sellised masinad nagu SU-27 (kokku ca 400 tk.), MIG-29 (umbes 700 tk.), sellest üle poole Fulcrum-B mis ei olnud üldse kuskil sõdinud., MIG-31 (umbes 600 tk.)mis jälle pole kunagi kuskil sõdinud ning jah MIG-23MLD (eks Hiina vastu on ju ka vaja midagi välja pakkuda, kusjuures see lennuk ka pole kuskil kunagi sõdinud)\n1987 koosnes hävitajatepark:\n1570 MiG-23 Flogger 105 MiG-25 Foxbat\n20 Yak-28 (Yak-28)Firebar\nMina loen kokku 315 kaasaegset, so neljanda põlvkonna hävitajat 2780-st\nehk natuke üle 10%. Ülejäänud mass oli selleks ajaks sõjaliselt kasutu või vähese kasuteguriga kraam.\nJa kui sa tähele paned, siis üle poole lennukitest oli Mig-23, mida 1982 kaotati Bekaas 50 lennukit ühe Iisraeli oma vastu.\nIraani õhujõud, mida enne peeti vaid Iisraelile alla jäävates Lähis-Idas, esinesid viletsasti natuke teisel põhjusel. Kui sa ajalugu teaksid, siis 1979\ntuli võimule "ajatolla" Khomeini ja toimus nn islamirevolutsioon, mistõttu kehtestas USA neile juba enne sõda embargo näiteks lennukiosadele, mistõttu enamik lennukitest oli 1980 lennukõlbmatud ja lendasid väga üksikud. Kokku oli Iraanil enne sõda ca 450 lennukit, millest sõja alguseks lendasid vähesed. Iraagil arvatakse olnud tollal umbes kaks korda rohkem lennukeid.\nArgentiina kasutas lahingutes tegevusraadiuse piiril lendavaid 50ndate lõpuhävitajaid Dagger, Mirage III ja A-4, mis olid relvastatud vanade AIM-9B rakettidega, mida sai lasta vaid selja tagant ja kahuritega.'\nInglased kasutasid moodsamaid Harriere, mis olid all-aspect rakettidega ja korraliku radari toetusega. Daggeril ja A-4 polnud isegi radarit.\nVähene Exocetide tabamise % on tingitud segamisvahendite kasutamisest ning tihedast tõrjetulest.\nBelgrano uputas üks torpeedo, sest torpeedod olid vahepeal edasi arenenud ja pidid ainsa tabamusega uputama ka titaanist vene allveelaeva.\nMinarust pole rohkem mõtet vaielda, sest sellise demagoogia vastu ei viitsi vaielda, eriti see argentiina jutt lõpus\nPostitatud: 19 Veebr, 2006 12:13\nTere, jälle. Mina arvan et ei tasu minna isiklikuks. Lähme järk järgult.\n1. Vietnam. Kuidas see sai võimalikuks, et Afghanistaanis on venelastel "tehnilised kaotused" moodustasid umbes kümnendiku ning ameeriklastel 50%? Kas tehnika oli niivõrd vilets? Miks numbrid ühelt poolt sina nimetad propagandaks, numbritele teiselt poolt avatakse piiramatu usalduse limiit? Kas selle tõttu et ameeriklased mitte kunagi ei valeta ning ei valetanud ka minevikus? Aga jätame seda teema praegu ära.\n2. Õhutõrje rakettkompleksid. Sina tõid ainult ühe piirkonna rakettkompleksite koosseisu. Seal on näha, et S-300 moodustab "rasketest" kompleksidest ca kolmandiku. Aga mina tahaks näha andmed ikka kogu riigi, ning eriti Lääne osa kohta. Ning siis ma enda poolt lisaks see et peale PVO, olid S-300V ka armee koosseisus, ning seal see oli peamine (minu meeles ka ainus kompleks armee tasemel, kuna "Krug" oli juba igalt poolt ära võetud\n3. Nõukogude lennuvägi kvalitatiivne ning kvantitatiivne seis.\nSinu sõnad on olnud "Vene õhukaitsesüsteem oli varustatud 90ndate alul valdavalt samade S-75 ja S-125 süsteemidega ning Mig-23 hävitajatega."\nMa sain aru et jutt on ikka 90-ndate algusest (millal toimus Lahesõda, näiteks)\nMina lahkelt palun sulle väikese kokkuvõtte:\nVVS PVO 1991 aasta\nMIG-31 15 polk\nSU-27 17 polk\nMIG-23 18 polk\nMIG-25 1 polk\nSU-15TM 1 polk\nVVS 1991 aasta (hävitajad)\nhttp://www8.brinkster.com/vad777/sssr-8 ... /fa/fa.htm\nMIG-29 21 polk\nMIG-23 12 polk\nSU-27 5 polk\nMIG-21 1 polk\nNing kokku, tuleb et ikka 2/3 hävitajatest moodustasid "uued masinad"\nKokku oli Nõukogude Liidul 22 SU-27, 21 MIG-29, 15 MIG-31 rügemendi.\n"Vanu tüüpe" oli kokku 32 üksust, peamiselt MIG-23MLD ja P. Kusjuures nende taganemine toimus väga kiire tempoga, kokku näiteks Su-27 toodeti kahel tehasel korraga, sama moodi MIG-29.\nNii et sinu väide et üheksakümnendate alguses moodustasid MIG-23 NLiidu valdalvalt õhukaitse ei vasta tõele. Siinkohal peab ka märkima, et tegelikult, oli ka territoriaalselt näha erinevused. Näiteks, Hiina piirile olid tõepoolest koondunud enamuses "vanad tüüpid"\nKuid NATO vastu "uuete tüüpide" kontsentratsioon oli väga kõrge. Näiteks 16VA koosseisus oli 9 hävituspolku, neist 8 MIG-29 ning 1 MIG-23. Enamus MIG-29 olid juba 9-13 moderniseeritud tüüpi, ning seeriatootmises juba oli 9-13S ning sisuliselt läbis katsetused 9-14 versioon.\nViimati muutis denis23, 19 Veebr, 2006 12:24, muudetud 1 kord kokku.\nPostitatud: 19 Veebr, 2006 12:24\nMIG-31 15 polku\nSU-27 17 polku\nVVS 1991 aasta\n...ja MIG23 - 17 polku...\nPostitatud: 19 Veebr, 2006 12:26\nJah, ma parandasin, 18 polku.\nPostitatud: 19 Veebr, 2006 13:08\nLugesin eile õhtul päris mitmest allikast 1982 Bekaa sõja kohta, kus NL nõuandjate ja kontseptsiooni järgi tegutsev PVO sai hävitavalt lüüa.\nVene memuaarid kirjutavad siinkohal traditsiooniliselt tohututest kaotustest, mida siis IAF-le tekitati, kuid neid ei kinnita ükski muu allikas peale venelaste kangelasmemuaaride, mis 90% tõenäosusega on lihtsalt väljamõeldud plära ja võimalik, et seda kanti ka Moskvas ette, et mitte oma kohast ja peast ilma jääda.\nBekaa sõja kaotuse peamine põhjus on see, et lääneriigid omasid juba piisaval arvul neljanda põlvkonna hävitajaid F-16A ja F-15A, mida oli juba müüdud ka liitlastele sh Iisraelile. Need lennukid ilmusid kasutusse IAF-s juba 1980 ning esimest korda kasutati neid Iraagi tuumareaktori hävitamisel Oziraki's 1981.\nMeenutame, et Nõukogude 4. põlvkonna hävitajad hakkasid väeosadesse jõudma 1982 (Mig-29) ja 1984 (Su-27). 4. põlvekonna hävituspommitajaid ei olegi NL-l kunagi olnud, kui 2-3 Su-34 prototüüpi välja arvata.\nSüüria õhujõud olid relvastatud 3. põlvkonna hävitajatega (mig-21 viimased mudelid - MF jne) ning Mig-23 modifitseeritud mudelid Mig-23MF\nning mingi kogus esialgset Mig-23MS-i. Vene allikad räägivad ise siiski, et lahingus osales siiski uuem MF.\nIntensiivne õhusõda kestis umbes nädala ning selle käigus hävitati 82 Süüria lennukit, kandmata ühtegi kaotust õhulahingus. Tõsi, räägitakse mõningatest tabamustest, mida ilmselt Moskvas õhuvõitudena esitleti, kuid tegelikult tundub loogiline jutt vigastustest. Ka on võimalik, et Süüria piloodid või NL nõuandjad kirjutasid õhuvõitudena mõned üksikud õhutõrjekahurite või rakettide allalastud IAF lennukid. Nimelt oli põhiosa Süüria õhk-õhk rakettidest rear-aspect-only R-60, mille erakordsed manööverdusomadused (12G) on saadud raketi üliväikeste mõõtmete ja sellest tuleneva väikese lõhkelaengu arvelt. Sellest tulenevalt oli raketi kahjustustsoon väike ning üks tabamus ei hävitanud harilikult lennukit. Pääseda Mig-23ga F-16 selja taha on ilmselt üpris keeruline ülesanne.\nKa osutusid kasutuks tollal uusimad raketikompleksid SA-8 Gecko, sest nad olid Nõukogude PVO eeskujul kaevatud maasse ja muudetud sisuliselt stationaarseteks.\nKa mängis suurt rolli IAF perfektne taktika ning uusimate tehniliste vahendite kasutamine.\nMiks ma väidan, et NL ei ole kaotustest midagi õppinud, põhineb järgmisel faktil.\nNimelt kasutas IAF nn kahekordset lahingurivistust, kus ees lendasid kerged manööverlahingu hävitajad F-16, nende taga ja kõrgemal aga keskmaarakettidega F-15. Lahing algas sedasi, et F-15 avasid eemalt AIM-7 tule, püüdes rakettide eest pääseda hakkasid Süüria piloodid läbisegi manööverdama ja nende lahingurivistus läks sassi, kadus silmside ja katmine paarimehe poolt. Siis alustasid lahingut F-16, kes paarikaupa tegutsedes alustasid jahti ilma katteta lendavatele üksikutele Mig-21/23 masinatele.\nF-15 olid vähe eemal ning tulistasid alla kõik, kes üritasid lahingust väljuda. Mig-23 aga jäi manööverdusvõimes alla isegi raskele F-15-le, rääkimata juba F-16.\nEdasi. Kui nüüd ajalugu tagas kerida, siis samasuguse võttega võitsid 12 IAF lennukit lahingu 24 VVS lennuki vastu 1970 juulis. F-4d ajasid eemalt venelased AIM-7ga organiseerimatult laiali ning Miraged tegid ülejäänu. Kuna lahing toimus sügaval Egiptuse territooriumil ja keegi ei tahtud WWIII puhkemist, siis jäi viimane vaatus - põgenejate jahtimine keskmaarakettidega - ära ja IAF kontrolleri käskis otsa ringi keerata.\nNiiet nõukogude õhujõud/PVO polnud varasemast õppinud suurt midagi. Pigem tegeleti nende kaotuste järel mitte analüüsi ja taktika parandamise, vaid süüdlaste otsimise ja karistamisega. Seejuures oli nõuandjatel selge motiiv kirjutada tulemustele (õigemini nende puudumisele) juurde, et mitte paguneid kaotada (klaperjaht süüdlaste leidmiseks ja süüdi tegemine on nn nõukogude värgi iseloomulik joon aastakümneid olnud) ja nii need rahvajutud ja valeandmed tekitavad.\nHuvitav on siinkohal mainida, et 1970 a lahingu tulemused lähevad nii vene kui lääne allikates detailideni kokku. Miks? Esialgu salastati kogu sündmus, kuid see lekkis kuskilt välja ja samal aastal avaldas kogu loo inglise ajaleht London Telegraph. See võttis NL võimaluse valetada tulemusi paremaks, muidu me loeksime tänaseni airforce.ru-st, kuidas kolm vaprat VVS pilooti Iisraeli Phantom'e kümnete kaupa alla lasid\nTeine kaotuste põhjus olid monofunktsionaalsed lennukid, kus hävitaja ei suutnud kanda eriti pomme ning pommitaja pidada õhulahingut. Nii olid lokaalsõdades kasutatud kolmanda põlvkonna hävituspommitajad Su-22 ning Mig-23BN sootuks ilma radari ja korralike õhk-õhk relvadeta ning kui sellistele sattus peale kasvõi üksainus IAF F-16 paar, siis lasti neid senikaua alla kui moona jätkus.\nSama asi on VVS koosseisus tänaseni - Su-27 ja Mig-29 on oma headuses vaid puhtad hävitajad ning nende õhk-maa võime on äärmiselt piiratud. Hävituspommitajad nagu Su-17M4 ning Su-24M on aga neljanda põlvkonna hävitajate otsa sattudes enamasti surnud ning ei suuda enda eest seista, sest neil pole normaalset õhk-õhktradarit (Su-27-l pole seda üldse).\nKui võrrelda omavahel F-16 ja Mig-29 andmeid, siis sarnase stardimassi juures on F-16 lennukaugus peaaegu kaks korda pikem ning seejuures lahingukoorem 1,5 korda suurem. See ongi tehnoloogia\nMuide 70ndate alguses räägivad vene allikad veel ühest tohutust võidust, kus 20 Mig-21 asus Vahemere kohal lahingusse 70 F-4 vastu, tulistades alla 14 lennukit ja kandmata ühtegi kaotust. See "kangelastegu" jookseb läbi pea kõigist NL lennundusraamatutest ning on puhas väljamõeldis. Nimelt oli Lähis-Ida esimene "pressisõda", kus ajakirjanikud olid igal pool ning kui oleks selline lahing tegelikult toimunud, siis oleks sellest kirjutanud kõik lääne allikad. Kahjuks pole sellest ühtegi märget peale rublaaegsete "ajalooraamatute" ning suure tõenäosusega on see väljamõeldud jutt.\nPostitatud: 19 Veebr, 2006 14:13\nMeie kuidagi väga sujuvalt liigume teemadest eemale kui selgub et need ei vasta sinu vaadetele. Alguses oli juttu Vietnami tohututest kaotustest õhulahingutest USA-ga. Aga näed: ise postitasid andmed, kust selgub et Ühendriikid tunnistasid 71 "air combat" kaotused, ning 200 "võitu"\nVietnamlased kinnitasid 131 kaotust ning taotlesid 350 võitu.\nSellele kõige tõenäolisim suhtarv on aga 71/131, kuna omad kaotused suudetakse ikka paremini paika panna. Ning mida meie näeme? Sinu 1:13 pole kuskil näha. 1/1.85 võitude/kaotuste suhtarv. Arvestades materiaalbaasi ning ettevalmistuse erinevust on täiesti normaalne tulemus. Samas mina jätkuvalt kahtlen raketide poolt kaotatud lennukite hulgas. Aga isegi kui see on nii - mis siis. Just S-75 tegevus sundis ameeriklasi muuta oma lennuprofiili madalamaks - tulemuseks on suured kaotused automaatkahuritest. Lõppkokkuvõttes, ega need automaatkahurid polnud Marsilt saabunud, ikka see sama vene toodang. Venemaal on siiamani automaatkahurid on põhirelvastuses, kuni Tunguskani välja, võib ainult oletada selle effektiivsust siis.\nSama moodi oli VVS kvaliteediga 90-ndate alguses. Mina esitasin reaalsed andmed mis kinnitavad et minul oli õigus - asi on ikka 30 MIG-31 ning 25 SU-27 kaugel. Nüüd sellest teemast jälle sujuvalt mööda läinud. Kas ikka väidad et Iraagi ning Nliidu õhujõude kvaliteet oli aastal 1991 identne?\nMis on jäänud? Araablaste vägiteod ikka, see halastamatu plekk vene relvade reputatsioonil.\nAga sellega jälle on nii, et jälle võetakse kuskil kapist üks-kaks episoodi ning selle alusel tehakse omad järeldused. See sama MIG-21 lahing kus kaotati 4 lennukit on siis üks nurgakividest, eksole?Eks tuleb juutide kõrget oskuste tasemet tunnistada, see on olnud tõesti nii. Kusjuures, 60-ndate lõpus ega NLiidu VVS ei olnud küll kõige paremas vormis - mängis rolli Hrustsovi poliitika tagantjärjed. Küll aga vaadates Vietnami tulemused siis tundub mulle et probleem on ikka ajudes mitte tehnikas.\nKusjuures, 70-ndatel Vietnami lendurid olid auväärsed külalised NL õppeväeosades - sellest sa vist ka ei tea.\nMis puutub allikatesse, siis ma ei tea, kust pärineb sinu armastus www.airforce.ru vastu. Nii palju ütlen, et selle omanik ning eestvedaja on Eindhovenis elav Philipsi osakonna juhataja, kes tõepoolest kunagi oli Vene n.n. raketitõrje (PRO) Komandopunkti ohvitser. Ning enamus autoritest on vähemalt paar korda sõjalennuki lähedal näinud, erinevalt "Soviet Militari Power" koostajatest. Neid ma olen ka näinud. Olen ühega isegi Londoni ühes sillas veidi vaielnud, minu meelest tal isegi juhilube elus polnud. Aga see selleks.\nJah, ilmselt, said araablased Bekaa orus haledalt tappa juutide käest. Mingil arusaamatul moel saavad need kuidagi kogu aeg juutide käest tappa, isegi siis kui neil on kasutada T-54 ja juutidel on Sherman. Aga kui tõsiselt rääkida, siis õpiti ikka nende lahingutes päris palju. Suhtarvu 82:1 ma väga tõsiselt ei võtaks, küll aga tõsi on see, et juutid ei ole mingeid kaotusi saanud. Päris identsed need lennukid nõukogude omadega, aga ei olnud. Nõukogude liidus olid tol ajal oluliselt manöövrilisemad MLD ja ML tüüpid.\nMõni fakt: see sama SA-8 http://www.globalsecurity.org/military/ ... 72_JPG.jpg\n(mille õige nimi on Osa AK). Esitleks see pole kunagi olnud PVO koosseisust üldse, vaid kuulus tankipolkude koosseisu mobiilse kompleksina. Ning masin, mis oli sinu sõnul araablased olid maa sisse "venelaste kombel" kaevanud juhtumisi nende samade venelaste poolt monteeritud sellise platvormi pealt mis oma mobiilsuse poolest ainult et ei lenda - aga võib sõita, roomata mööda mastikut ning ujuda ka võib. Samuti võib ka tulistada kõikidest nendest asenditest. Kui ustavad õpilased on need maa sisse kaevanud ning ootanud kuni neid hävitatakse siis valmistajamaa selle eest küll ei vastuta.\nMis puudutab seda et NLiit midagi pole õppinud Bekaa sõjast. See on jälle vale. Nagu näiteks mitmete tüüpide kasutamine koos. Näiteks see sama "слойка" Selle nõukogude variant nägi ette "звено" MIG-31 mis asuvad tagalas, vastu rinnejoont üks teisest mitmekümne km kaugusel katavad kogu lahinguvälja oma võimsamate radaritega, tekitades ühtne infoväli, samuti kasutavad oma suure raadiusega rakettid. Siis SU-27 ja MIG-29 , mis oleks astunud lähivõitlusse.\nNing jälle ma tunnen huvi selle sama topeltstandarti vastu. Näiteks, samal 1982 aastal analoogses olukorras said Argentiina Mirage hävitajad haledalt tappa Inglise laevastiku Harrieride käest, mida isegi hävitajaks raske nimetada. Ka mingi väga vastik skoor oli, peast ei mäleta, igal juhul inglased pole ühtegi lennukit kaotanud. Sama moodi manöövrilisus, korduvad jämedad vead ning raketide omadused. Aga mitte keegi selle järgi teinud järeldust, et Mirage on Harrierist halvem hävitaja.\nNing lõpuks monofunktsionaalsuse poole. Jah, see on olnud. Igal tüüpil oma spetsialiteet. Ning see on õige ka. Sama moodi ka see on Ühendriikidel. Ikka on F-15E ja F-15C. Praegu näiteks on loodud venemaal tõesti mitmeotstarbelised hävitajad - Su-30MKI ning MIG-29SMT. Aga inimene jääb ikka inimeseks, ning selle tõttu see sama spetsialiteeti ikka vaja. Ning see mida võib teha spetsialiseeritud lennuk, ei saa kunagi teha hävitaja millel on pommid alla riputatud. Näiteks mõnes mõttes, on F-111 ning Su-24M oma võimetest seni ületamatud lennukid, näiteks võimalustes ülitäpselt visata vabaltlangevad pommid.


Jääpurikate eemaldamine - InfoViking\nTalvine aeg toob endaga kaasa ilusa valge ja pehme lume. Kuid vahepealsed sulailmad toovad endaga kaasa ka pikad, suured ja ohtlikud jääpurikad. Kuigi neid on ilus vaadata, siis võivad need ootamatult katuselt alla pudeneda.\nJääpurikate eemaldamine on talviti üks kõige olulisemaid töid lumekoristuse kõrval. Enim kujutavad endast ohtu nii inimestele kui ka autodele jääpurikad kõrgete hoonete katustel. Kui neid kiirelt eemaldada ei jõua, siis on vaja panna maja ümber ohutustsoon, et keegi ei käiks otse katuse serva all.\nÄra jäta jääpurikaid juhuse hoolde vaid hoia enda katuseäärtel silma peal. Parem tegutse varem kui et lased jääpurikatel kasvada.\nJääpurikate eemaldamise hinnastamine sõltub selle keerukusest ja asukohast. Küsi julgelt personaalset hinnapakkumist.\nAllpool oleme välja toonud parimad teenusepakkujad antud valdkonnas. Uuri ja vaata ning leia endale see kõige sobivam variant.\nKõik me teame kui fantastiline võib välja näha Eesti loodus talvel. Kuna meie kliima on niivõrd kõikuv, siis on vaja eriti hoolikas ja tähelepanelik olla erinevatele ohtutele, mis talvel varitseda võivad. Seega on lumekoristus ja jääpurikate eemaldamine talvel A ja O.\nKatuse äärel rippuvad jääpurikad võivad küll ilusad välja näha, kuid samas tekitada ka parajat peavalu. Kuna jääpurikad tekivad pideva külmumise ja sulamise tagajärjel ning Eestis on see üsna tavaline, et selline kliima tsükkel meie päevasid ja nädalaid kimbutab.\nMiks on jääpurikate eemaldamine katuselt vajalik ja väga oluline?\nKuigi alguses on jääpurikad väikesed ja ilusad, siis ajapikku need muutuvad. Esimene etapp jääpurikatel on see, et need ei kujuta üldse ohtu. Kuid järgmine etapp on juba see, kus jääpurikad kasvavad suurteks odadek, mille taga on mitme sentimeetrine jääkiht.\nKui paks jääkiht koguneb katuse äärde, siis nimetatakse seda jäätammiks ja see tähendab hiljemalt suurt probleemi. Kuigi jääpurikad kujutavad ohtu inimestele, siis jäätamm ja suured massiivsed jääkamakad kujutavad ohtu katusele.\nMida varem tegeleda jääpurikate eemaldamisega seda parem. Hilisemalt võib see muutuda raskeks ning keerukaks. Kõige suuremaks ohuks muutuvad kõrghooned. Sealsed massiivid tekitavad kukkudes pöördumatuid kahjustusi. Jäätükkide mass on meeletu, kui panna sellele veel 10 korrust vabalangemist, siis on kahjustused pöördumatud.\nMida tuleb jääpurikaid eemaldades jälgida\nKatusele minemine ei tohiks toimuda uisa-päisa ning seejuures unustades ära ohutusreeglid ja vajalikud nüansid, mida läheb vaja jääpurikate eemaldamiseks\nKõige esimene on on eeltöö. Kui sinu maja on näiteks kolme korruseline, siis ei tasu lihtsalt pikka redelit võtta ja ülesse ronida. Sa pead enne läbi mõtlema, et kogu operatsioon jääpurikate eemaldamiseks on ohutu.\nEeltöö tähendab ka seda, et hindad ümbritsevat keskkonda, samuti oled teadlik katuse erinevatest õrnematest kohtades ning samuti vaatad üle, et mis varustust sul vaja võib minna.\nOhutus on kõige tähtsam selliste talviste tööde juures. Kuigi võib tunduda, et mis see jääpurikate eemaldamine ära ei ole. Jah, väikeste ja madalate katuste juures ei ole vaja midagi muud, kui labidat või kummist haamrit ning lihtsalt asi ära teha.\nMida kõrgem on maja seda suurem on ka ohu tase. Alati ei saa lihtsalt redeliga jääpurikaid eemaldada vaid on vaja minna katusele. Kuid näiteks lamekatuse puhul on tegevus märksa ohutum, aga siiski oleks hea omada turvakõit.\nViilkatuse puhul on kindlasti vaja turvavarustust ning sageli ka ronimisvarustust, et jääpurikat ohutult eemaldada. Vastasel korral on alla libisemine üsna tõenäoline.\nKui tegeleda jääpurikate eemaldamisega enda kodu katustelt, siis võiks pereliikmetele teada anda, et nad katuse äärte juures ei oleks. Aga otseselt kriitiliselt seda teada vaja anda ei ole. See tagab sinu enda ja teiste ohutuse.\nKõrgete ja rahvarohkes piirkonnas on kindlasti vaja teavitada inimesi, et nad hoiaks katuse äärest eemale. Kindlasti on vaja tõmmata ohutuslint piisavalt laialt, et keegi viga ei saaks. Peale selle on vaja organiseerida autode parkimine teise kohta. Teavitusega võiks algust teha varakult, et lumekoristus ja jääpurikate eemaldamine saaks teoks\nNüüd kui kogu operatsioon nimega jääpurikate eemaldamine on lõpetatud ning katuse ääred on puhtad, siis on vaja tegeleda koristusega. Ära jäta jääpurikaid maha lihtsalt vedelema ning seda eriti rahvarohketes kohtades. Jääpurikad on libedad ning võivad paksu pahandust tekitada hilisemalt.\nKui sul on vajalikud vahendid olemas, siis tee kindlaks, et plats mis oli ohutuslindiga kinni oleks hiljem samasugune ja korralikult puhastatud.\nMiks kutsuda proffesionaalid seda tegema?\nSee küsimus võib kerkida juhul, kui tõesti on madal maja ning jääpurikad saab kas väikese redeli või lihtsalt maas olles eemaldada ilma suurema vaevata. Sellisel juhul tõesti ei ole vaja kedagi kutsuda.\nKüll aga linnapildis on paljud hooned mitme korruselised ning purikate eemaldamiseks on vaja ohutusvarustust, teadmisi ning aega. Kui tellida professionaalne jäätõrje eemaldaja, siis on neil kõik vajalik varustus olemas ning ise millegipärast muretsema ei pea. Nende eesmärk on tagada kiire, kvaliteetne ning ohutu jäätõrje.\nEnne kui planeerida ise kogu tööd ära teha, siis mõtle, kas on keegi, kes oskab seda väga hästi ning omab vastavat varustust?


VIDEO: Eestlased Etioopia väikelinnas Soddo's - milline on panus laste kooliharidusse ja kuidas elatakse igapäeva elu? - Reisijuht\nVIDEO: Eestlased Etioopia väikelinnas Soddo's - milline on panus laste kooliharidusse ja kuidas elatakse igapäeva elu?\nEtioopia laste mänguasjad\nEelmisel suvel käis Uhhuduuri meeskond Aafrikas jalgrattamatkal, üheskoos seigeldi 6000 kilomeetrit läbi erinevate riikide. Etioopias külastati vaeseid peresid, kelle lastel aitavad haridust omandada paljud eestlastest annetajad.\nKatkend Uhhuduuri raamatust „Sina ei muuda Aafrikat, Aafrika muudab sind“\nMeid ootab ees väljasõit linna lähedale mägikülasse, kus elavad koolilapsed, keda Hildana eestlaste rahalisele toetusele, millega tasutakse õppemakse saavad lapsed endale koolivorme, õpikuid ja näiteks magamismadratseid. See viimane tundub pisut veidrana, kuid hilisem pilk ühe poisi olmetingimustele jätab mulje, et ilmselt võis ta mugavast küljealusest rohkemgi rõõmu tunda, kui millestki muust.\nLai järsu tõusuga neljarealine tee viib kesklinnast välja ja lõpeb nagu noaga lõigatud. Lõpevad ka tänavavalgustuslaternad ja kogu muu infrastruktuur. Paks ja kleepuv punane muda, mis saabaste külge jääb, muudab edasiliikumise päris raskeks. Lisakilod jalgade ümber ja ümmarguseks muutunud tallaalused tekitavad raskusi püstiseismisel. Kulgemine meenutab kehvasti määritud suusaga sõitmist. Kõrgemale jõudes läheb olukord paremaks ja saab mööda rohtu kõndida. Muda saabaste küljest aga ära tulla ei taha, tükk kraapimist sellega. Päris tüütu. Preemiaks on aga oivalised vaated alla linnale ja seda ümbritsevatele mägedele. Rohelus ja kerge pilve sees olek. Kõrgus üle merepinna on ca 2500m.\nKilkav külalaste kari saadab meid pikalt ning isegi kärarohke jalgpallimatš jäetakse meie saabumise auks katki.\nLõpuks jõuame majani, kus elab poiss, kes toetusprogrammis osaleb. Maja on tüüpiline puitsõrestiku ja savikrohvist seintega hoone, mille ümber on väike köögiviljaaed. Peres on määramatu hulk lapsi, kuid pereisa näha ei ole. Jääb pisut arusaamatuks, kas isa ei ole hetkel kohal või on ta päriselt lahkunud. Viimane variant on kahjuks küllaltki tavaline. Ema räägib Hildana vahendusel, et üldiselt on meelestatus selline, et ennemini oodatakse õnge kui kala. Ollakse valmis ise kõvasti tööd tegema ja kui näiteks oleks lehm, siis võiks piimasaadusi müüa ja sellega endale elatist teenida. Küsides lapselt, kelleks ta suureks kasvades saada tahab, saame vastuseks, et arstiks. Kiiduväärt unistus!\nAllikas: Arengukoostöö Ümarlaud, kes aitas Uhhuduuri reisi korraldada\nEtioopia külaskäigust valmis ka lühike video. Vaata, kuidas eestlased panustavad Etioopia laste kooliharidusse ja kuidas väikses Soddo linnas elatakse igapäeva elu.