elumere lainetel: august 2007\nMida kõike parkmetsast leida võib\nKolasin kodulähedases parkmetsas ringi, mõtlesin, et leian seeni.\npitsa- ja salatikarpe, tühje muidugi\npudeleid mitut sorti, kõige rohkem oli millegipärast odekolonni omi. Ei tea, kes see end metsas nii ägedalt lõhnastamas käib?\nühe raudvoodi, paar tooli ja riiulitükke. Uuskasutuskeskus vist neid ei tahtnud...\nmõne priske ämbritäie suuruse tuhahunniku\nmitu sokki, kinnast, püksid, T-särke. Kellelgi on üpris palav olnud...\nhulga äranäritud koorega mände. Koor näritud umbes põlvekõrguselt. Imelik, kopraid teadaolevalt siinkandis ei elutse ja jänesed männikoort ei söö.\npaberitükkidest, suitsupakkidest ja konidest pole mõtet rääkidagi.\nMõned seened olid ikka ka.\nKirjutanud kukupai klo 23:01 2 vastukaja\nSeebita pesta ei saa\nViieaastane poiss toodi ristimisele. Õpetaja peab kõnet, ütleb: "Ristimisvesi peseb meid puhtaks patust." Poiss vaatab otsivalt ringi ja küsib siis kõva häälega üle kiriku: "Aga kus seep on?"\nKirjutanud kukupai klo 18:32 3 vastukaja\nNo nii juhm ei saa ometi olla!\nKahed matused täna. Kaks ema lahkunud, kaks poega leinamas. Sellega kõik ühine ka piirdub.\nEsimene matus oli kena ja südamlik, kohe näha, et emast oli hoolitud ja matuse korraldamisel püütud viimset kui pisiasja arvestada. Ainuke tõrvatilk oli, et tellitud viiuldaja jättis lihtsalt tulemata, teda oodati oma veerand tundi ja talitus tuli ikka ilma muusikata pidada. Matusebüroo helistas ja vabandas ette-taha, lubas rahad tagasi maksta, aga leinajate tuju see nüüd küll ei parandanud.\nPeielauas sai siiski juba rahunetud.\nKõnnin mina siis peiedelt kodu poole, tee viis kabelist mööda, kui äkki üks tuttav tädike varrukast haaras. Mure oli suur - kabelis naabrimemme matus peaks kohe algama, kümmekond inimest ootamas, aga memme poeg jättis kõneleja sootuks tellimata. Tema oli nimelt arvanud, et kuna ema niigi koos naabrimutiga kirikus käib, küll too siis kirikus ka ütleb ja õpetaja selle peale kohale jookseb. No ei käi need asjad niimoodi!\nMis siis ikka, talaar uuesti selga, sai seegi talitus ära peetud. Siis uus häda - kirstukandjaid netu! Võtsime siis paar kobedamat memmekest, autojuht ja mina kätte, tassisime selle kirstu autole (ega polnudki nii kerge!). Haud õnneks oli päris lähedal. Ent siis kukkus veel paduvihma sadama. Kolm tädikest jooksid kohe mulle vihmavarju pea kohale sättima. Hauakaevaja kirus habemesse, kui pidi kirstu kuidagiviisi alla laskma. Hauda kinni ajasid ka memmed vaheldumisi.\nEi mingit peielauda, naabrimemm kutsus siis omaalgatuslikult matuselised enda juurde kohvi jooma. Kui kõik möödas, astus poeg minu juurde: "Kas ma peaksin midagi maksma ka?" No ei pea, kui ei taha!\nHiljem leidsin taskust läbivettinud kahekümneviielise.\nMa ei saanudki aru, kas see poeg oli vähe juhmivõitu või lihtsalt hoolimatu, arvas, et ükski surnu pole ju veel maa peale jäänud.\nKirjutanud kukupai klo 19:37 4 vastukaja\nSildid elust enesest, suhtumised, vastandid\nFreelanceri õnnetus on, et kui just vaja, siis tööd ei ole ja kui pakutakse, siis kohe mitu otsa korraga.\nNii ka minul - suvi otsa polnud õieti midagi teha ja elada tuli vanast rasvast, nüüd aga on pakkumisi nii, et istu nagu eesel kahe heinakuhja vahel - mida võtta, mida jätta. Mille järgi üldse otsustada, milline neist pakkumistest parim on? Ja kelle sa abist ilma jätad, seda enam kui tead, et ta tõsiselt hädas on?\nNii istusimegi siis täna kahe kliendiga maha ja hakkasime aegu ja kohti klapitama. Kõige hullem on, et vajadused kipuvad kattuma ning logistika Tallinna-suguses linnas toimib ainult ideaaljuhul. Tavaliselt mõjutab seda aga x+y määramata tegurit, ühistranspordi kulgemine, teeremondid ja liiklusummikud sealhulgas. Tupsu hoidmine veel peale selle, sest lasteaiakoht on hetkel ainult teoreetiliselt olemas.\nTeoorias saime mingi skeemi kokku, kõik lubasid üksteisega arvestada niipalju kui võimalik ja paar varuvarianti tagataskusse pista. Praktikas hakkame neid skeeme järgmisel nädalal kontrollima.\nKas õnnestub saavutada, et hundid oleksid söönud ja lambad terved?\nKirjutanud kukupai klo 00:35 0 vastukaja\nKellel on õigus minu eest otsustada?\nKirjutama ajendasid mind Kaja Tampere seisukohavõtt inimeste mühakluse kohta ja Nirti äge reaktsioon ajakirjanike käitumisele. Need asjad ja veel mõned muud haakusid omavahel ja tekitasid küsimuse: millises maailmas me elame?\nKellel on õigus minu eest otsustada, mida ma mõtlen, kuidas välja näen, mida olen suuteline tegema ja mida mitte? Kas ma olen iseseisev indiviid oma tahte ja mõtlemisvõimega, või osake hallist massist, keegi, kelle eest otsustavad ja mõtlevad teised?\nKas ajakirjanikul on õigus minu mõtteid ja väljaütlemisi omatahtsi serveerida ja seda isegi ilma minu loata?\nKas kellelgi on õigust öelda, et ma mingil põhjusel ei vasta üldistele normidele, olen teistest niipalju erinev, et ma ei ole pädev enese elu ise korraldama, et ma ei saa õppida seda või teist ametit, ei saa teha seda või teist tööd, ei tohiks endale lubada nii mitut last jne jne?\nMina olen seda kõike kuulda saanud enda kohta. Algas juba koolis - ei, sina ei suuda seda, ära parem vaeva näegi. Ei, sul ei ole võimalik seda ametit õppima minna, sa ei saa sellega hakkama. Ei, sa ei saa seda tööd, see pole sinusuguse jaoks. Kas sul tõesti on kolm last, kuidas sa nendega hakkama saad? Jne jne - tänase päevani.\nOlgu öeldud - ma sain koolis kõigega hakkama, üle keskmise. Ma õppisin just selle ameti, mida siis tahtsin, ja hiljem teise. Teen just seda tööd, mis mulle meeldib. Kasvatasin oma lapsed suureks ning nad saavad oma eluga hakkama.\nMa pole ainuke, tean piisavalt palju inimesi, kes kõigele vaatamata on rohkemgi suutnud - olles üle oludest, suhtumistest, viltuvaatamistest.\nAga ikka veel puutun ma kokku inimestega, kes arvavad ainult endil olevat õiguse otsustada, mis on normaalne, mis on vajalik ja mis mitte. Ning oma arvamust kuulutavad nad valjul häälel põrmugi häbenemata. Paternalism on hoiak, mida ma südamest vihkan. Keegi ei otsusta minu eest, mida ma mõtlen, kuidas oma elu elan. Ratastooli-Tiiat laenates: tuleb lihtsalt elada.\nKirjutanud kukupai klo 00:44 2 vastukaja\nBloghoppamine - navbari abil bloggeris surfamine eesmärgiga leida laiast maailmast huvitavaid blogisid.\nIseenesest ju mõnus harrastus, kui aega ja viitsimist jätkub. Nii võib päris põnevate asjade otsa sattuda. Olen ikka aeg-ajalt proovinud, aga nüüd on tükiks ajaks isu otsas.\nEsiteks: üle ühe blogi algab pildireaga ja pakkumisega tutvuda kuumade naistega Assakult. Pildid kohe kindlasti sellelt lehelt pärit ei ole. Back-nupp siis ei vii tagasi eelmisele blogile, vaid suunab mõnele pornoleheküljele. Tänan, ma ei ole huvitatud.\nTeiseks: ülejäänutest vähemalt pooltes blogides on lisatud reklaamiviited, teksti annab nende seast otsida. Noh, arusaadav, kui selles maailmas kõlbab kõik müügiks, eks või ju blogigagi raha teenida.\nAga sellega kaasneb teine oht ja seda sain ma eile korralikult tunda.\nNimelt hakkas mu viirusetõrje eilse bloghoppamise ajal korduvalt häiret andma - Trooja hobune koputab väravale. Sai neid siis hulgem Chesti lükatud, aga paar sõdalast hiilis ikka kuskilt praost läbi. Ei aidanud muu kui internet välja lülitada ja läpakas täisskännimise alla panna, see võttis oma paar tundi. Raport oli ehmatav - leitud 14 pahalasest 10 oli edukalt kasti löödud, aga neli tükki osavalt varjunud. Tuli need ükshaaval välja noppida ja ära lintšida. Siis võis läpakale lõpuks ometi restardi teha.\nKosutasin end lohutuseks paari šokolaadijäätisega ja otsustasin bloghoppamise mõneks ajaks lõpetada.\nKirjutanud kukupai klo 12:37 3 vastukaja\nTüüpiline naine (meeste arvates)\nVastuseks Sjgellele - mehed näevad meid nii\nvõi siis nii: Aga meie ise?\nKirjutanud kukupai klo 18:46 2 vastukaja\nSelline see meesterahva elu ju on....\nKirjutanud kukupai klo 02:24 3 vastukaja\nMurphy seadus toimib täiega\nEinoh, kui midagi peab viltu minema, siis läheb kohe kindlasti. Tänane päev on selle ilmekas näide.\nEsiteks - kui mina plaanin suuremat kogust pesu pesta, kukub vihma kallama. Pesumasina termostaat kah katki, vett soojaks ei aja.\nMitu ukselinki otsustas korraga katki minna.\nTupsul käivad jonnihood.\nTolmuimeja kotid said otsa.\nMSN jookseb alalõpmata kinni.\nMis veel varuks on? Ahjaa, mitu trükiviga kah selles tekstis (need ma parandasin juba ära).\nKirjutanud kukupai klo 16:22 4 vastukaja\nElevandile pai tegemiseks Taisse?\nTupsu käis loomaaias. Temal oli kinnisidee, et peab saama elevandile pai teha. Aga loomaaia elevant keeras hoopis tagumise otsa ette ja ei tahtnud ennast korralikult näidatagi. Nüüd on Tupsu väga solvunud. Üks väike sõber käis hiljuti Tais, sai isegi elevandiga ratsutada, paitamisest rääkimata. Tema peab ka saama!\nTuleb vist hakata reisiraha koguma....\nKirjutanud kukupai klo 23:33 1 vastukaja\nKas prügi sorteerimine päästab Eestimaa?\nViimases Nõmme lehes oli asjalik artikkel linnaosavanem Rainer Vakralt "Korraldatud jäätmevedu vajaks korraldamist". Seal juhib ta tähelepanu sellele, et Eesti on oma jäätmekorralduse üle võtnud 1960-ndate aastate Põhjamaadest, kus eesmärgiks oli jõuga suruda inimesi prügi ära viima. Tänapäeval oleks olulisem lähtuda jäätmete sorteerimise ja taaskasutuse põhimõtetest.\nSellele loole olen nõus kahe käega alla kirjutama.\nTäna on Nõmmel ette nähtud tekitada prügi vähemalt 140 l kahe nädala jooksul. See on siis minimaalne konteineri maht. No armas taevas, kust selline kogus võetakse? Mis säästlikust tarbimisest on siis mõtet rääkida? Kokkuleppel vedajaga on võimalik tekitada kahe nädala jooksul ka 20 l prügi, kuid selle reklaamimisest pole huvitatud ei prügivedaja ega kasutamisest kodanikud. Ohoo! On ikka küll huvitatud! Mina näiteks oskasin lepingu sõlmimisel võidelda endale 20 l koti neljaks nädalaks ja isegi selle täissaamisega on raskusi. Kuidas? Aga väga lihtsalt - kõik, mis kõlbab kompostiks, sinna ka läheb. Kõik, mis kütteks, ahju rändab. Pandipakendid taarapunkti, muude pakendite jaoks on roheline kilekott, mis kord kuus tasuta uue vastu vahetatakse. Päris sorteerimine see ju veel ei ole, aga siiski parem kui eimidagi.\nEdasi arutleb hr.Vakra jäätmeveo monopoli teemal ning jõuab järeldusele, et praeguses olukorras ei ole keskkonnateadlik käitumine inimestele majanduslikult kasulik - pooltühja konteineri eest tuleb maksta ikka täishind, lihtsam on ju siis kõik prügi ühte konteinerisse toppida. Et inimesi rohkem innustada prügi sorteerima, tuleks neile anda võimalus saada sellest ka mingit tulu. Liigiti jäätmeid kogudes peab see olema kasulik nii inimesele endale kui ka keskkonnale tervikuna.\nSiit aga tulenebki küsimus - millist kasu saab prügi sorteerimisest ja liigiti kogumisest Eesti majandus? Mis saab sellest prügist edasi? Sellest kuigi palju ei räägita.\nHea küll, plastid jahvatatakse helvesteks, saadetakse Hiinasse, kus neist toodetakse muuhulgas fliisriiet. Kas Eestil on ikka majanduslikult kasulik tagada hiinlastele töökohti ja tulu või oleks võimalik ka siin kohapeal mingit tootmist arendada?\nMetallid - müüakse Kuusakoskile ja suures osas veetakse jälle Eestist välja. Eesti metallitööstust pole ollagi ja nagu teleuudistes räägiti, pannakse viimasedki metallitöötlemise ettevõtted varsti kinni - välisinvestoritel pole enam kasulik siin tootmist arendada.\nKlaas - mingi osa vist läheb Järvakanti ümbertöötlemisele.\nPaber - mis sellest saab?\nNeed on teemad, mis vajaksid põhjalikku lahtiseletamist, koos majandusspetsialistide arvestuste ja selgitustega. Mis kasu on jäätmete sorteerimise ja liigiti kogumise propageerimisest, kui ei räägita sellega saavutatavast tulust - just meie endi, Eesti jaoks. Või ongi nii, et kogu tulu läheb kas Eestist välja või üksikute eraettevõtjate taskusse?\n*kaldkirjas tekst on otse R.Vakra artiklist, kahjuks pole seda võimalik linkida, kuna Nõmme Sõnumeid netist lugeda ei saa.\nKirjutanud kukupai klo 01:09 5 vastukaja\nLeidsin vana puhvetkapi kõige tagumisest nurgast ühe konjakipudeli. Lakkpitser korgil, sildile keebitud tekst: "Hõbepulmajook" ja pudeli tagaküljel leht allkirjadega. Alla kirjutanud kõik, kes aastaid tagasi meie pulmas usinasti "Kibe" karjusid.\nMõte oli selline, et see pudel tuleb avada meie hõbepulmapäeval ja siis kutsuda allakirjutanud pitsikest võtma. Aga elu keeras nii, et neid hõbepulmi ei tulnudki. Pudel jäi kapinurka seisma. Ime on see, et ajal, kui meie majas isegi kompressiviina polnud võimalik säilitada, jäi nimetet pudel siiski puutumata. Nüüd siis ei teagi, mis sellega peale hakata.\nKas see konjak üldse enam joogikõlbulik on? Ja kellele ma sealt pitsikese pakkuma peaksin?\nKirjutanud kukupai klo 12:48 7 vastukaja\nTeeks veidi enesekriitikat kah?\nÜks tont käib ringi mööda blogisid. Alguse sai ta siit. Ja see tont paneb blogijad higistama ja kukalt kratsima. Mõtlesin tükk aega, kuidas neid tondilevitajaid karistada. Välja nuputasin!\nVähem kui inimpõlv tagasi oli meie suurel ja laial kodumaal selline komme, et igal töökollektiivi või organisatsiooni koosolekul esines keegi enesekriitilise sõnavõtuga. Luges oma puudused üles ning andis pühaliku lubaduse ennast parandada. Pole üldse paha või kuidas?\nNii et, armsad sõbrad - palun avalikustage 5 oma puudust või pahet ning suunake see kohustus edasi vähemalt viiele seltsimehele!\nEt mitte tühje sõnu teha, alustan siis endast. Olgugi, et olen igati ilus, tark ja osav, viis puudust siiski leiab pika otsimise peale.\n1.Mul on raskusi kellatundmisega. Varasematel aegadel olin lausa krooniline hilineja. Nüüd ei saa ma endale seda lõbu kuidagi lubada, minust sõltuvad teised. Igasuguseid nippe on proovitud, äratuskell ja köögikell vähemalt 10 min ette keeratud. Toimib!\n2.Võin olla üpriski terava keelega. Olen sellepärast mingil ajal isegi Nähvitsa hüüdnime kandnud. Elu peaks olema küll õpetanud, et ka kõige ebameeldivamaid asju saab öelda viisakalt, teist inimest solvamata. No aga kui ikka lauslollus ja nõmedus vastu vaatab....\n3.Ei armasta majapidamistöid. Eriti käib see nõudepesu ja triikimise kohta. Miks? Olen seda juba korra seletanud. Töölaual valitseb mul ka paras segadus teiste meelest. Ise ma tean täpselt, kus miski on ja lohutan end ühe hea sõbra sõnadega: "Mida tühjem laud, seda tühjem on ka laua peremehe pea."\n4.Jälestan igasuguseid putukaid ja mutukaid. Sääskedele ja kärbestele olen kuulutanud halastamatu sõja. Muideks, isegi haritud teoloogid on järeldusele jõudnud, et sääskede tapmist viies käsk ei keela!\n5. ja viimane - kannatan lalomaania all. Eesti keeles siis krooniline mölapidamatus. Mu kadunud vanaema ütles ikka, et see ongi kõigi nende kutsehaigus, kes suuga leiba teenivad. Ma tõepoolest olen suuteline inimestega tundide kaupa lobisema kõigest ja eimillestki. No aga sellest olete mu blogi lugedes isegi juba aru saanud.\nEt olen piisavalt vana, siis ennast parandada ma ei luba. Küürakat parandab ainult haud, kas teate.\nNii, Tiia ja Kaja, nüüd on teie kord. Enesekriitilisi sõnavõtte ootaks veel Arnilt , Märdilt ja Sirjelt (kas nüüd on korralikult lingitud?)\nKirjutanud kukupai klo 00:50 2 vastukaja\nEnesekiitmise raske töö\nEnnast kiitmast ma ei väsi....\nVõi kuidas see nüüd täpselt oligi?\nIgatahes viskas kunagine naabrinaine minu aeda suure palli ja mina vaeseke pean selle üles korjama ja hiljem veel kolmele sõbrale edasi viskama. Oh kullakesed, mõelge ka, mida te minult ootate!\nMinu 10 head omadust?\n1.Jonnakus.See tähendab, et kui keegi mulle püüab selgeks teha, et ma mingi asjaga hakkama ei saa, siis ma jonni pärast võtan kätte ja teen ära. Mõnigi hea asi elus on just sellepärast saavutatud.\n2.Olen suhteliselt leebe ja kannatlik. On öeldud, et isegi liiga leebe ja kergestiandestav. Ei, ega ma seepärast midagi ei unusta. Aga lihtsalt - mis kasu mul endal pika viha pidamisest on? Omad närvirakud ju need, mis hävivad. Ja suudan end maksma panna ka kui vaja, pähe istuda endale ikka nii kergesti ei lase.\n3.Huumorimeel. Armastan nalja ja naeru ning loodan, et saan ka teiste naljadest aru. Minu meelest on suurim karistus inimesele, kui Jumal ta huumorimeelest ilma jätab - nuhtlus endale ja teistele.\n4.Olen hea kuulaja. Millegipärast on juba ammusest ajast kujunenud nii, et minu juurde tullakse oma muresid kurtma ja lohutust otsima.Siit tuleneb ka 5.Oskan saladust pidada.\n6.Olen hea ema. Mitte selline kanaema tüüpi, olen lasknud lastel ikka ise oma elu elada, aga püüan alati siis olemas olla kui vaja, kuulata ja mõista. Ning olen õppinud lastest ka õigel ajal lahti laskma. Loodan olla sama hea vanaema, Tupsu igatahes on päris meelsasti minuga.\n7.Olen aus. Kuni kooliajani ma isegi ei teadnud, mis valetamine on ja ega ma seda nüüdsekski pole ära õppinud.\n8.Mul on hea numbrimälu. Kui ikka vaja teada, millal midagi toimunud on, võin lausa kellaajalise täpsusega üles lugeda. Enne mobiiliajastut olid kõikide tuttavate telefoninumbrid ka peas.\n9.Oskan koosolekut juhatada. Suudan kõiki koosolijaid ohjes hoida, et ikka asja juures püsitaks ning koosolek mokalaadaks ei kujuneks. Meie kõigi aeg on ju väärtuslik ning seda lihtsalt ebaoluliste asjade peale raisata lausa kuritegelik. Ammu olen selgeks saanud, et üks hea ja asjalik koosolek üle poolteise tunni kesta ei tohi, siis on mõlemisvõime otsas.\n10.Olen realist. See tähendab, et suudan leida igas hetkes just selle hetke parimad küljed ning ei taha võimatut. See muidugi ei tähenda, et ma unistada ei oskaks.\nNoh, saingi suure punnimise peale 10 omadust kokku. Palli võiks edasi visata Tiiule, sjgellele ja Katseloomale. Las higistavad ka veidike!\nJa teie teised palliloopijad, oodake vaid, küll ma teile mingi "karistuse" välja mõtlen!\nKirjutanud kukupai klo 14:15 1 vastukaja\nTurg versus kaubanduskeskus\nIndrek lahkas turu eeliseid ja leidis neid mitmeid.\nKuna kodused toiduvarud vajasidki täiendamist, otsustasin eksperimendi korras üle kontrollida. Kodule kõige lähemal on mul Nõmme turg ja kohalik kaubanduskeskus Comarketi toidupoega. Olgu öeldud, et Nõmme turgu peetakse Tallinna kalleimaks ja Comarket on ka tunduvalt kallim ja kesisema kaubavalikuga kui teised ketid.\nEga siis midagi, turukott näppu ja rahakott puuga selga, minema.\nLiha. Turu lihamaja pandi juba paar kuud tagasi kinni. Oli rõve muidugi, aga kui kindlad müüjad, sai ikka head-paremat kätte ka. Asemele pole midagi tulnud - paar kioskit turu tagumises servas, pisikesed ja valikus vaid kümmekond lihatükikest. Uus lihalett piimakaupluse majas ei kannata kriitikat - üks müüja, liha näpuotsaga. Poes ainult pakitud viilukad kaaluga 200-300 g. Perele ei saa sellest ju midagi. Hakkliha polnud täna kummalgi pool. Ennemalt pakkus pood turule konkurentsi, müüs väga head ja odavat hakkliha, aga kui turu lihamaja kinni pandi, kadus see nagu nõiaväel.\nPiim. Kui peres väikelaps, kulub seda ikka hullupööra. Varem müüdi turul lahtist piima, taara pidi endal olema. Euronõuded teadagi karmid, müügikoht läks hingusele. Kilepakis piim on poes üle krooni odavam.\nKartul ja muud juurikad. Turg annab poele iga kell silmad ette. Poekraam on selline, millist mu eksämm sigadele söötis, ent kõvasti kallim. Turul saab valida just seda, mis parasjagu toidu sisse vaja. Ja raisku ei lähe grammigi.\nMaitse- ja salatitaimed. Sama lugu. On lõhna, on maitset.\nKuivained. Erilist vahet pole, saab mõlemalt poolt. Ainult suhkrut on kasulikum poest osta.\nIgasugune kodukeemia. Varem oli turul mitu müügikohta ja valik selline, mida pole poes siiani näinud. Hinnad ka normaalsed. Enam ei ole ühtegi.\nKassi- ja koeratoit. Oli turul. Soodne. Enam ei ole. Poes ainult Chappi ja Kitekat, meie loomadele ei maitse. Koerale konti ka ei saa.\nRahakotile on turg üldiselt meelepärasem. Tervisliku toitumise seisukohalt ka. Aga päris ilma poeta ka ei saa.\nSeega - vaja on mõlemaid.\nKirjutanud kukupai klo 19:51 1 vastukaja\n20.augusti pidulik lõunasöök\nEi, ärge nüüd arvake, et me sellise peolauaga taasiseseisvuspäeva tähistasime. 20.augusti piduliku koosviibimise traditsioon on meie peres täpselt 52 aastat vana. Just nii kaua on minu vanemad abielus olnud.\nViimased 15 aastat oleme küll naernud, et mõned inimesed ikka oskavad ettenägelikud olla - terve Eesti saab sellel päeval nüüd pidutseda.\nPeopaigaks valisime sedakorda Kadrioru pargi külje all asuva Karramba restorani. Veidi muretsesime küll, kas teravad Mehhiko toidud kõigile suupärased on, aga valik oli nii rikkalik, et igaüks leidis sobiva. Mina enda teada teravate maitsetega harjunud, valisin täidetud jalopenod. Esimene suutäis oli mõnus, teise järel Vladimir Beekmani sõnadega (1970-ndatel ilmunud Mehhiko-reisi raamatust): "Ma ei tea, mida ma pärast seda veel sõin, loodetavasti mitte telliskive ja raudnaelu. Suu põles ühtlase leegiga õhtuni."\nAga muidu oli mõnus. Ei pääsenud me üle ega ümber ka kuueteistkümne aasta tagustest sündmustest, kuid siinkohal pole õige koht nende kirjeldamiseks.\nLoodetavasti saame veel palju aastaid sel päeval niimoodi koos olla.\nKirjutanud kukupai klo 20:52 0 vastukaja\nSildid elust enesest, õnn\nSugulased loevad meie suutäisi\nVaja korraldada üks perekondlik koosviibimine. Et pool suguseltsi pidi vahepealseks ajaks reisile minema, sai kokku lepitud, et meie noorem generatsioon orgunnib koha ja toidud ning kõik täiskasvanud jagavad kulud võrdselt, peo "peasüüdlased" välja arvatud. Mõeldud, tehtud - koht kinni pandud, kulud enam-vähem välja arvestatud. Viimasel minutil aga hakkas reisilt tagasi jõudnud suguseltsi pool mässama - nemad tulevad kohale küll, aga maksmises ei osale. 'Sõbraliku' arutelu jooksul sai üks meiepoolne organisaator moblale sõnumi: "Teie pere käib meil pidudel, söövad palju, kingitusi vähe. Kas on võrdne?"\nNo ei osanud aa-d ega oo-d öelda selle peale. Kutsumata pole külas käinud, ennast lõhki pole söönud, teise poole käest saadud kinkide alt pole osanud ka hinnalipikut otsida, et siis samas klassis kinke vastu viia.\nSuure jagelemise peale õnnestus mingi kokkulepe saavutada.\nAga leidsime, et edaspidi läheme sinnapoole külla oma leivakotiga ja kingitustele kleebime peale sellise hinnalipiku, millel vähemalt neljakohaline number.\nKirjutanud kukupai klo 22:20 8 vastukaja\nSildid kurbnaljakas, suhtumised\nMehed, miks te nii vara surete?\nKlassi kokkutulek on ka omamoodi inventuuri tegemise koht.\nKui kooliajal jätkus meie klassi igale tüdrukule 1,5 tantsupartnerit, siis nüüd tuli tõdeda, et pilt on täpselt vastupidine - iga mees peab tantsima korraga kahe klassiõega, et keegi müürililleks ei jääks. Kus ülejäänud klassivennad? Neid pole enam....\nKlassivennad on enamasti lahkunud parimas meheeas, äkki ja ootamatult. Tööd ja tegemised jäid pooleli, laste suurekssaamine nägemata.\nParaku pole see nii mitte ainult meie klassis.Eesti mehed tapavad end tööga, naised peavad mitmekordset koormat kandma.\nKuhu teil nii kiire on, mehed?\nKirjutanud kukupai klo 00:41 2 vastukaja\nJärjekordne naispreester ametisse seatud\nTäna introdutseeriti preester Kristi Sääsk Suure-Jaani Ristija Johannese kiriku õpetajaks. Kes ei tea, siis preester on juba mõnda aega meie luteri kiriku ametlik nimetus kirikuõpetaja ametit pidava inimese kohta ja introduktsioon selline talitus, kus see õpetaja laulatatakse kogudusega. Seega on õpetajal kohustus olla selle koguduse juht ja kogudusel kohustus igati õpetaja eest hoolitseda ja teda tema ametis aidata.\nEnne Kristit on Suure-Jaanis ametit pidanud 16 meesvaimulikku, 14. selles pikas reas on praegune peapiiskop Andres Põder. Esimene naine nii auväärse ajalooga kirikus ei ole kerge olla, kuigi tegelikult on Kristi seal töötanud juba üle kümne aasta, nüüdsest siis õpetajana.\nTalitus ise oli armsalt südamlik, sõpru oli kohale tulnud lähemalt ja kaugemalt. Et Kristit Suure-Jaanis tuntakse ja armastatakse, oli tunda ka järgneval koosolemisel gümnaasiumis.\nÕnne ja edu Sulle, armas Kristi!\nKirjutanud kukupai klo 23:16 3 vastukaja\nKaheksa põhjust, miks armastada elu\nTiiu viskas mulle kinda, eks korjan selle siis üles ja panen ka enda järjestuse paika.\n1.Inimesed. Sõltumata soost, nahavärvist, rahvusest, seksuaalsetest eelistustest et cetera . Üks tark on küll kunagi öelnud, et armastada kogu inimkonda on kergem kui armastada üht konkreetset inimest. Selles on tal paganama õigus. Aga kui lähtuda sellest, et inimkond koosnebki üksikindiviididest, siis jälle ei ole. Piibel ütleb, et tuleb armastada ligimest nagu iseennast. Meie kiriku grand old man Evald Saag aga väidab, et selline tõlge heebrea keelest on vigane - ligimest tuleb armastada, sest ta on nagu sina. Ja iseennast me ju ometi armastame, muidu ei saakski siin ilmas elada.\n2.Meri. Mulle meeldib mere suurus ja ettearvamatus. Ja ujuda eelistan ma ka meres, mitte jões ega järves.\n3.Raamatud. Olen harjunud lugema, see on minu jaoks narkootikum. Lemmikkirjanikuks oli pikka aega Hemingway, soome kirjandusest Mika Waltari. Soome keel on mul selge lapsepõlvest ja seetõttu suudangi soome kirjandust nautida. Aga sama meelsasti loen kriminulle, parimad on minu meelest miss Marple lood. Selline virge vaimuga ja tähelepanelik vanaproua - no lihtsalt mõnus!\n4.Mets. Metsas võin ma ringi traavida iga ilmaga ja igasuguse eesmärgiga peale jahipidamise.\n5.Mõttemängud. Armastan igasuguseid mänge, kus tuleb pea tööle panna, loogikat rakendada. Matemaatika oli mul alati üks lemmikainetest. Igasugused mõistatused ja ajurünnakud kuuluvad ka siia.\n6.Orelimäng. Muusika üldiselt jätab mind suhteliselt külmaks, pole parata, kui elevant on kõrva peale astunud. Aga orelimängu võin nautida tundide kaupa. Kuid ärge küsige, kelle teoseid mängitakse - ma tõesti ei tea.\n7.Töö. Töö, mis pakub naudingut ja rahuldust, olgu siis vaimne või füüsiline. Tuima rügamist ja 'tagumikutundide' tegemist ma tööks ei pea.\n8.Elu ise. See kordumatu ja ainulaadne elu, mis meile on antud kingituseks ja mis meil tuleb elada nii, et poleks piinlik endal ega teistel. Sellest elust peab jääma midagi enamat kui: elas kord üks mees. Enamat ma temast ei tea. Aga see oli üks mees.\nKui nüüd keegi küsib, miks pole selles loetelus kohta Jumalal, siis võin öelda, et minu maailmapildis on Jumal kõikjal ilma, et teda eraldi tuleks välja tuua ja ilma temata polekski meil midagi. Mõnda muudki asja pole siin nimekirjas, mis ei tähenda, et need mulle tähtsad poleks. Hetkel lihtsalt on asi nii, mõne aja pärast võib seis muutuda. Aga jääb - elu, püha, kordumatu ja lõpmata ilus.\nKinda viskan edasi ka ja üles võiksid selle korjata Katseloom, Märt, Sirje, Marta, Wild ja ratastooli Tiia.\nKirjutanud kukupai klo 01:07 1 vastukaja\nTund aega ID-pileti ostuks mobiiltelefoniga\nVaja linna minna. Et ID-pilet ammu lõppenud ja puhkus ka kohe läbi saamas, otsustasin mobiili abil uue osta, varemgi seda tehtud. Valin siis numbrid, kuulan ilusasti juhendamised ära ja vajutan lõpetuseks * nagu vaja. Mida aga pole, see on mu uus ID-pilet. Proovin siis uuesti, ikka sama lugu. Veel ja veel, ikka ei midagi. Vahepeal öeldakse: "Kahjuks ei saa teid teenindada, liin on hetkel hõivatud." No mida?!\nLolli järjekindlusega plõksin edasi ja imet küll - täpselt päras tunniajalist moblapiinamist teatatakse lõpuks: Pilet aktiveeritud. Jess!!!!\nKirjutanud kukupai klo 15:21 1 vastukaja\nSildid kurbnaljakas, nuuks\nReklaami - kolm last Eesti peresse - ohver?\nOli aasta 1988. Sini-must-valged lehvisid, rahvas laulis "Eestlane olla on uhke ja hää" ning poliitikud seletasid üksteise võidu, kui tähtis on, et eesti peres oleks vähemalt kolm last.\nMina käisin ringi, kõht punnis ees ning sugulased ja tuttavad nöökisid - noh, läksid ka reklaami õnge?\nEi läinud ma midagi, lihtsalt jõudsin arusaamisele, et kaks peaaegu kooliealist tirtsu vajavad ka väikevenda. Kuidas ma nii kindel olin, et just poiss tulekul - olin ja kõik. Tüdruku nimevariante ei võtnud arutuselegi mitte. Sinist tekki kah ei ostnud, roheline ja oranz olid tirtsudest alles veel (ja on tänase päevani olemas). Ultraheliuuringuid sel ajal ilma erilise vajaduseta ei tehtud, nii et mingi eksimisvõimalus mulle muidugi jäi.\nAga 15.augusti pärastlõunal ta siis saabus - linalakk, parajalt priske ja üldse mitte suure kisaga - ning loomulikult poiss!\nAeg oli selline, et sünnitusmajja ei tohtinud lilleõitki saata - mine tea, mis allergia lapsukesed saavad! Mina olin esimesel korrusel ning mees viskas mulle väikese kimbukese aknast sisse. Peitsin selle klaasiga kardina taha ja ei jäänudki vahele - kogu selle aja (5 päeva), mis me haiglas olime, ei pühitud aknalaualt kordagi tolmu.\nEdasi arenes kõik nii nagu ühes kolmelapselises peres ikka. Esimesed kaks aastat varustas linn meid tasuta beebitoiduga (piimapulbripakid kulusid kutsule, meil neid vaja polnud), kui 3 aastat titepuhkust läbi sai, otsustas vanaema pensionile jääda ja ise pesamuna hoidma hakata (suurimad tänud!), aastake sai ka lasteaias käidud. Talongimajanduse periood elati ka valutult üle, ausalt öeldes nii suuri seebi- ja tikuvarusid pole enne ega pärast olnudki :). Kool läks nagu ühel poisslapsel ikka, kõrvale spordiringid ja muu asjassepuutuv. Vahepeal tekkis küll periood, kus tuli veidi kõvemat lõrinat (me mõlemad Lõvi tähtkujus) teha, aga õppeaasta viimase paari nädalaga said alati kõik võlad likvideeritud ja heade hinnetega pealegi.\nGümnaasiumi algus tõi kaasa suure muutuse - minul polnud vaja hommikuti muretseda, kas poiss üles ärkab ja süüa saab - ise sai kõigega hakkama. Siis järsku avastasid tütred, et polegi enam väikevenda - vennas vaatab hoopis neile ülalt alla!\nSel kevadel sai ka gümnaasium läbi ning tuleb tunnistada, et pisikesest poisist on päris kena ja arukas mees saamas.\nMõni reklaam läheb ikka asja ette ka! Urrr, lõvikutsikas!\nKirjutanud kukupai klo 12:18 0 vastukaja\nPunapea blondid mõtted\nKraapisin võssakasvanud kibuvitsahekki hõredamaks. Okkad torkisid ja ma ei jõudnud ennast ära kiruda, et kunagi lolli peaga need kibuvitsad üldse sinna aia äärde hekiks istutasin. Ja üldse, mis maja ja aed see selline olgu! Mina tahaksin hoopis midagi muud....\nTeeme siis inventuuri, mis on ja mis võiks olla.\nMaja - üks selle piirkonna esimesi, mitu korda remonditud ja ümber ehitatud. Enam kui saja-aastasest ajaloost on järel mõned jupid vundamenti (paekivist, aga uusi seinu ei kannata, läheb lammutamisele - ega muinsuskaitse ometi blogisid loe?), üks kunagine välissein, mis nüüd ammu juba siseseinaks muutunud - sama lugu, üks klaasidega tahveluks (klaasid on küll vineeri alla peidetud). Uksest võib asjagi saada, tööd ja vaeva küll nõuab. Mööblist kõlbavad kasutada kõik vanavanaemast jäänud asjad, pärast pisikest restaureerimist muidugi. Hilisem "kultuurkiht" paraku väärtust ei oma.\nVisioon on olemas ja hulk jooniseid ja arvestusigi tehtud, kuid pank vaatab suurte silmadega otsa - eiei, laenu te küll ei saa, selleks peaks palk olema paar Eesti keskmist. No ei ole ju.\nAed - mitte just suur, kuid mitu siinelanud põlvkonda on seda oma maitse kohaselt kujundanud ja lõpptulemus on nagu segasumma suvila.\nKahest küljest piiravad krunti endisaegsed tulemüürid - igati heas korras (huvitav, millist mörti vanasti kasutati, et kohe raasugi ei murene?). Ideaalne taust millele tahes. Müüri äärest on ajalukku kadunud kunagine välikemmerg, kuhu ükskord kolm kindralit korraga sisse plartsatas. Aga sellest mõni teine kord.\nVana vaher - ilus on ta raisk küll, aga lehti sügiseti kokku riisuda viimane nuhtlus. Jätkub naabritelegi. Asukoht ka täpselt maja ja garaaži vahel, nii et kummaltki poolt auto läbi ei mahu.\nVana õunapuu - selle istutas mu vanaisa, kuid ise vilju maitsta ei saanudki - enne tuli Siberi-sõit. Õunad aga on sel puul maailma parimad. Just nüüd on oksad lookas ja see tähendab igapäevast sundõunasöömist, sest säilitamiseks need ubinad ei sobi.\nKaev aianurgas - sügav ja ka kõige palavamal suvel jätkub selles vett. Tänud vanale Glehnile - tema selle kaevu koha ette näitas. Varem, kui veevärki veel polnud, jäid kõik lähiümbruse kaevud palavaga kuivaks ja naabrid käisid ämbritega siit vett võtmas. Puhastamist ta muidugi tahab, aga aiakastmise eest ei saa Tallinna Vesi siit majast sentigi.\nVeel mõned viljapuud ja põõsad - nii väikese aia kohta veits palju, aga ei raatsi neid välja ka visata. Tuleb ikka süda kõvaks teha ja piirduda ainult hädavajalikuga.\nPaekivist teed ja rajad - neid annab ju ümber paigutada, paljusid asju, milleni enne tee viis, ei ole enam samas paigas ja mõnda üldse mitte. Kivid aga on ausad, pole neid lõhkunud külm ega kuum.\nJa tuligi ring täis. Ideed, mida teha ja kuidas seda kõike kujundada, on üpriski lennukad. Mõnegi asja kohta on juba öeldud, et hull oled we? Aga kui jätta kõik nii nagu on, pole sellest rõõmu endal ega teistel, mugavusest rääkimata.\nÜkskord ehitame niikuinii!\nKirjutanud kukupai klo 11:47 4 vastukaja\nMiks mehed kunagi oma sokke ei leia?\nKuule, kus mu sokid on? - See on vist igale naisterahvale tuttav küsimus, olgu küsijaks siis teinepool, poeg või väimees. Mina vähemalt pole kohanud ühtki meessoost isendit, kellel vajaduse korral puhtad sokid kohe käepärast. Kui ühe soki pika otsimise peale leiabki, on selle paariline lootusetult haihtunud.\nPõhjusi võib olla mitu.\n1. Hetkel tõepoolest polegi ühtegi puhast sokki majapidamises. Siis ei aita muu, kui:\na) olemasolevatest paaridest kõige puhtamad pahupidi jalga toppida\nb) kiirkorras poodi tormata ja osta mitu paari, tagavaraks ka.\n2. Sokid on pestud ja nööril kuivamas, vaene meesolend kas lihtsalt ei näinud neid (need ju nii pisikesed) või on tal halvatuse eriliik, mis ei lase käsi õlgadest kõrgemale tõsta ja seega ei ulata võtma. Lahendus esimesel juhul - märgistada sokid neoonvärvi tulukestega, teisel juhul - tõmmata sokikuivatamisnöör kahe lauajala vahele.\n3. Sokid puhtad, kuivad, kapis, aga kapiuks lukus ja võti naispoole taskus ilmselt.\nSellist asja, et meesterahvas ise oma sokid kokku korjab, pesumasinasse ja sealt välja, kuivama ja kappi kindlale riiulile paneb, juhtub vist küll ainult muinasjuttudes.\nTäiendatud kl 1.00 Üks sokkide puudumise põhjus võib muidugi olla ka, et need on lihtsalt ära söödud ja siis aitab ainult lahendus 1b.\nKirjutanud kukupai klo 22:48 8 vastukaja\nVaadata tuleb õiges suunas! Tähesadu muidugi\nVõtsime eile õhtul Mõdrikul kätte ja kõndisime veidi enne keskööd neljakesi külast vähe kaugemale, et lagedal platsil tähesadu näha. Peilisime endi arust enam-vähem õige suuna, ajasime pead kuklasse ja uurisime taevast, muidugi lootuses nii suuri tähti näha, et nende langemise ajal ka midagi soovida jõuaks. Aga ei midagi, pisikesed kriipsukesed küll olid, kuid need kadusid nii ruttu silmist, et soovimiseni ei jõudnud. Lobisesime sinna juurde maast ja ilmast (naiste asi, teadagi). Lõpuks tüdinesime, jahe hakkas ka ja otsustasime tagasi minna. Keerasime siis näod küla poole ja järsku sähvatas otse ees mitu suurt tähte. Uhh, ma ei tea, kuidas teised, aga mina vuristasin mõttes oma soovid ette, mis nende täitumisest saab, see paistab....\nKirjutanud kukupai klo 20:52 5 vastukaja\nPedagoogid ei kardagi enam erivajadustega lapsi\nSellisele järeldusele jõudsime LNÜ suveseminari lõpuks. Hoopis suurem on hirm, kas suudetakse olukorda kontrolli all hoida, et ka nn normlapsed mingit traumat ei saaks ja mõlemad pooled teineteist arvestama õpiksid.\nKolm päeva tihedat tööd, peaküsimuseks - kuidas võiksid erivajadustega lapsed tulla rühma ja laagritesse koos tavalastega, kas nendesse tuleks suhtuda kui mingitesse eranditesse, kuidas tavalapsi ette valmistada, et nad hoopis ennast tõrjututena ei tunneks ja seetõttu lollusi ei hakkaks tegema. Väga meeldis ühe õpetaja suhtumine - kui mõni tavalaps ütleb, et tema küll 'niisugusega' koos ei saa olla, siis pole pikka juttu, autosse ja koju, sa ei pea kannatama! Aga milline laps siis põnevast laagrist koju kipub! Tuleb kohaneda ja siis võib avastada, et oo!, ta on ju päris tore, ainult natuke teistmoodi, vahetevahel tuleb teda lihtsalt aidata. Lapsed mõistavad asju palju kiiremini ja paremini kui nende vanemad teinekord.\nPäevadesse mahtus muudki: LNÜ 15.sünnipäeva pidu, kohtumised sõpradega, keda mitugi aastat pole näinud, veidike tähesadu ja oh õnnetust - savinakkuse sain ka!\nKirjutanud kukupai klo 20:22 2 vastukaja\nSildid puhkus, suhtumised\nÄra, sinna, kus langevad tähed\nKui täht langeb, tuleb midagi soovida, siis läheb täide. Ja soove on mul mitu.\nSelleks nädalalõpuks oodatakse suuremat sorti tähesadu. Tallinnas aga pole mingit lootust seda korralikult näha nagu ma varasematest kogemustest tean. Seega tuli Lia kutse tulla suvepäevadele koolitajaks lausa taeva kingitusena. Koht ise on kuskil pärapõrgus, pole nimegi enne kuulnud. Wifit seal ka polevat, nii et läpakas võib koju jääda. Ja ongi pool ööd, mis ma tavaliselt arvutis sekeldan, säästetud tähesaju vaatamiseks :).\nHommikul siis minek. Seljakott pakitud (soojaga pole ju palju asju vaja), koolitusmaterjalid valmis, kodustele sõnad peale loetud.\nHead ööd, armas läpakas, laupäeva õhtul kohtume!\nKirjutanud kukupai klo 00:13 1 vastukaja\nSeksipuudus teeb töönarkomaaniks - Saksa teadlaste põhjapanev avastus\nSaksa teadlased on teinud pöhjapaneva avastuse - seksipuudus muudab inimesed töönarkomaaniks. Sellest räägib tänase Linnalehe tagakülg.\nHmmm, nojaa, sain mina ka siis targemaks. Seni arvasin, et vaene töönarkomaan on pärast tööpäeva lihtsalt nii väsinud, et temast enam voodis/auto tagaistmel/köögipõrandal jne. asja pole ja seetõttu ka probleemid isiklikus elus. Tuleb välja hoopis nii, et kuna kodus/partneri juures piisavalt ei saa, peab tööl ajusid k****ma. Nojah, punapea asi, pikad juhtmed sünnist saati.\nTegelikult on see ju paras nõiaring - seksi puudumist kompenseeritakse ränga tööga, kui siis aga mingi suhteke arenema hakkab, ollakse tööst nii sisse võetud ja kurnatud, et kuigi kaugele eraelurindel ei jõuta.\nVõi oli see uurimus tellitud prostitutsiooni legaliseerimise eest võitlejate poolt?\nKirjutanud kukupai klo 16:25 2 vastukaja\nSildid inimesed, kurbnaljakas, suhtumised\nKas inimesega tutvudes tohib öelda, et sa tegelikult tead teda tema blogi järgi?\nKüsimus laiale ringile: kui kohtute esimest korda kellegagi, kuid teate teda juba varasemast tema blogi järgi, kas tohib inimesele seda ka öelda? Eeldusel, et tema ilmselt teie blogi põhjal teid välja pole peilinud.\nMinu meelest on see kahe otsaga asi.\nÜhest küljest võib see suhtlemisele meeldiva lisaväärtuse anda - ahaa, sina siis oledki see, väga tore ja juttu jätkub kauemaks.\nTeisest küljest aga - paljud blogivad ju varjunime all (mina kaasa arvatud) ja võib-olla ei tahagi, et inimesed tema blogi põhjal tema kohta mingeid põhjapanevaid järeldusi teevad: eelarvamuse jõud on ju suur. Võib tekkida hoopis suhtluskramp.\nKirjutanud kukupai klo 01:47 14 vastukaja\nTahtsin mõne tuttava uuemaid blogipostitusi lugeda. Login mina siis läbi oma blogrolli sisse, aga nende lehtedel ikka mingi nädal aega vana lugu ees, uuemaid ei kuskil. Login läbi blogipuu, täiesti olemas. Samas mõne teise omaga kõik korras.\nKes siin nüüd loll on?\nKirjutanud kukupai klo 17:32 3 vastukaja\nKrt, kas bemmidele LE ei kehtigi?!\nKrt, ma oleks äärepealt auto alla jäänud! Kus? Oma vaiksel ja rahulikul kodutänaval!\nPühapäeva õhtupoolik, Tupsu emme-issiga linna peal, poja kohtingul, mina üksi kodus. Mõtlesin, et jalutan poodi, võtan endale midagi maiustamiseks. Tipsisin siis rahulikult poe poole, sõiduteel jah, aga kõnniteed meil ju õieti polegi, väike ribake asfaldi kõrval, et auto eest ära astuda. Vastu kedagi ega midagi ei tule, kui järsku käib selja taga üks kõva prööööööks! Keerasin ringi, vaatasin: BMW miski 300 seeriast. Jäin ülbelt keset teed seisma - meil tänav ühesuunaline ja tema tuli valelt poolt ju. Ise sihtisin silmadega, kas jõuab tee kõrvale põõsastesse hüpata, kui pidurid ei peaks võtma. Aga võtsid. Rooli tagant hüppas välja mingi keskealine jõmm, sama lai kui pikk, jäme kuldkett ümber kaela ja kukkus rahvustevahelise suhtlemise keeles lõugama. Mina koukisin mobla taskust välja ja ütlesin kõige puhtamas riigikeeles, et kui tema nüüd kohe tagurpidikäiku sisse ei pane ja minema ei tõmba, helistan mina politseisse ja siis vaatame. Aga ei mõistnud tema seda keelt, lõugas edasi.\nMul juba näpud 110 valimas, kui ilmus välja selle maja peremees, mille kõrvale me seisma olime jäänud, vaatas, sai kohe aru, milles asi ja kus siis tuli teksti sõbraliku idanaabri keeles, et topi kõrvad kinni. Jõmm kohkus ära ja kui veel aia vahelt pirakas rotveiler ka sõna sekka ütles, istus päris taltsana autosse ja tagurdas minema.\nKogu selle aja vahtis jõmmi kõrval autos olnud süsimustade juustega tibi tuima näoga aknast välja.\nPoodi ma ei jõudnudki, mu õilis rüütel koukis oma autost konjakipudeli ja pakkus mulle klõmaka närvide rahustuseks. Sakummiks paar kaneeliküpsist kah.\nKirjutanud kukupai klo 20:07 2 vastukaja\nSugulasi ei saa valida. Küll aga saab, vähemalt mingil määral, valida, kes oled ise.\nKirjutan seda juttu Tiiu loal ja teadmisel, ajendiks ühe tema kirjutise peale tulnud anonüümne kommentaar. Kommenteerimise teema on küll siin blogides korduvalt üleval olnud (viimati Agnessa ja Väike Nõid), aga ega küll küllale liiga tee.\nKommentaar ise on selline: Jaanile jõudu ja õnne! Aga ma ei suuda mõista sugulasi, kes teiste tulemustega kiitlevad nagu annaks see nendele endile lisaväärtust.Mu sugulaste hulgas on tippkirurg, 2 tunnustet kirjanikku, on teadlasi ja tuntud muusikuid.Aga mina olen ikkagi mina, mitte nende sugulane :)Ja pole veel kuulnud, et nad ennast minu saavutuste, mis pole ka just tillukesed, paistel esitleksid.\nNo mina ei lugenud küll kusagilt välja, et Tiiu ennast oleks üritanud esile tuua. Kogu lugu oli pühendatud Jaani tublidusele ja see sugulus lihtsalt informatsiooniks, kust info pärit, nö siseringile viitamine.\nEnt kommenteerijast jäi mulje, et ta siiski kannatab kerge alaväärsuskompleksi käes, miks muidu oli vaja need tuntud sugulased üles lugeda ja mainida, et ega ta enda saavutusedki väikesed pole. Võibolla polegi, aga seda pole kuidagi võimalik kontrollida, kuna kirjutaja eelistas anonüümseks jääda.\nIgas suguvõsas on neid, kelle üle võib uhkust tunda. Ja kindlasti on ka mõni must lammas, kellest parema meelega viisakas seltskonnas ei räägita. See aga ei muuda seda, kes olen ma ise, mida olen mina saavutanud. Mina olen ikka mina, oma heade ja halbade külgedega. Aga kui mul on au tunda kedagi, kes on töö ja vaevaga tunnustust saavutanud - miks peaksin seda siis häbenema? See, et ta on minu sugulane, ei ole ju minu valik. Mul on hea meel, kui keegi minu sugulastest või tuttavatest on nii tubli. Heas mõttes kade võin ma ju ka olla - miks mina ei viitsi/taha/oska niimoodi vaeva näha?\nJa kui ma tõesti olen midagi saavutanud (oma töö ja vaevaga), ei pisenda mu sõprade silmis neid saavutusi kuitahes must lammas sugulaste või tuttavate hulgas. Nemad on nemad ja mina olen mina.\nKirjutanud kukupai klo 00:03 0 vastukaja\nSüdamehaiged vanainimesed, miks te lähete palavaga turule?!\nTallinnas on täna kuumalaine. Arstid on pidevalt nii teles, raadios kui ajalehtedes toonitanud, et sellise palavaga peaksid südamehaiged ja ka kõik teised, kel tervisega probleeme, keskpäeval, kui on kõige kuumem, püsima kodus varjus. Aga või nemad siis kuulavad...\nSai just Nõmme turul käidud. Ja seal kukkus üks memm kokku. Taat sahmerdas paanikas ümber memme, üritas nööpe lahti päästa ja patsutas põski. Õnneks leidus kohe hulk abilisi, kes memme turuletile pikali tõstsid, pehme koti pea alla sättisid, vett pakkusid jne. Kiirabisse helistati ka vist õige mitmelt moblalt. Kiirabi ei tulnudki kaua, kuigi ootaja aeg on teadagi pikk. Taadi jutust võis aru saada, et memmel juba kaua vererõhuga probleeme.\nKiirabi tuli, vaatas, tõstis memme autosse ja sõit läks haigla poole. Loodan, et seekord lõpeb kõik hästi.....\nKirjutanud kukupai klo 14:32 0 vastukaja\nSipelgate rünnak edukalt tagasi löödud!\nTänud kõigile, kes mu nuukse tõsiselt võtsid ja abistava käe ulatasid!\nPärast kaneeli manustamist algas kohe sipelgakolonni kiirrännak parematele jahimaadele. Saialilled said rohelise seebi lahusega üle ujutatud ka veel. Lehetäisid ikkagi ei leidnud, sipelgarünnaku põhjus jääb saladuseks.\nLoodame, et see sellega ka piirdus. Aga mis kaneelimaitselisse tilli puutub - päris huvitav ju.\nKirjutanud kukupai klo 16:48 2 vastukaja\nSipelgate invasioon jätkub!\nTäna leidsin, et lisaks maitsetaimedele on sipelgaarmee vallutanud ka saialilled. Mis neile seal meeldib või kust neid üldse nii palju ilmus, on täielik müstika.\nRohelise seebiga võiks ju proovida. Aiakaupluses pakuti ainult mürke, aga tänan - ei.\nKirjutanud kukupai klo 12:27 2 vastukaja\nAppiii! Sipelgad ründavad!\nAvastasin täna, et mu suure vaevaga rajatud maitsetaimedepeenar on langenud mustade sipelgate rünnaku ohvriks. Lavendel ja iisop on puutumata, basiilik kihab sipelgatest ja till on täitsa lontis ja kollane.\nEsimese ehmatusega valasin peenra veega üle, olen kuulnud, et sipelgatele vesi ei meeldi (ja ometi on mitu päeva vihma sadanud), kuid kasu ei miskit. Sibavad usinalt edasi.\nKas keegi oskab aidata? Enda teada panin peenrasse puhta mulla, milles polnud sipelgapoegagi, aga säh sulle!\nMürke ma põhimõtteliselt oma aias ei kasuta.\nTäiendus: Tuli meelde, et kui meil kunagi majas punased sipelgad pesitsesid, segas vanaema pärmi, suhkrut ja äädikat ning pani neile söödaks. Aga peenrale ma seda sodi ei julge panna, läheb veel koer lakkuma ja jääb haigeks.\nKirjutanud kukupai klo 23:25 3 vastukaja\nAbieluettepanek tundmatult .......... läbi Skype'i\nTsekkasin siin just blogipuud, kui Skype vilkuma hakkas ja keegi palus luba end minu kontaktidesse lisada. Midagi mõtlemata vajutasin OK. Siis võeti kohe ühendust ka. Järgnevad nopped sealt:\nMr X: kui vana?\nMr X: sobib\nMr X: mulle naiseks\nMina: äkki ikka ei sobi, kui näed, jooksed kohe linna teise otsa\nMr X: ei jookse\nMina: mis ise teed?\nMr X: töötu .... otsin naist\nMina: suure rahakotiga?\nMr X: jah\nMina: äkki peaksid siis Tiina Mõisa proovima, ta ka vaba minu andmetel,minu rahakotis vilistab hetkel tuul\nMr X: eeeiiiii, ikka sina minu naiseks\nMina: aga ma olen paras feminist ka\nJutt jätkus minu soovitusega tal kõigepealt mu blogi lugeda ja siis vaatame, kas ikka sobib.\nNo ei tea, loebki äkki praegu.\nMina seda kontakti igatahes ära ei kustutanud (veel).\nKirjutanud kukupai klo 16:05 1 vastukaja\nSeksipuudus teeb töönarkomaaniks - Saksa teadlaste...\nKas inimesega tutvudes tohib öelda, et sa tegeliku...\nAnonüümsele kommentaatorile - mina olen mina ka si...\nSüdamehaiged vanainimesed, miks te lähete palavaga...


Argentina jalgpall - Lehekülg 21\nNäidatakse tulemusi 401 kuni 417, kokku 417\n24.06.19, 13:27 #401\nMa eeldan et Portugalil on lisaks Ronaldole olemas ka meeskond ja peatreener, asjad mis Argentinal on viimasel ajal puudu olnud enamasti.\nJa eks seal ole ka korralik jalgpalliliit. Argentiina oma on nii uttivis omadega, et ei teagi, kas naerda või nutta.\n24.06.19, 16:55 #402\nMinu meelsus antud teemal peaks olema üsna selge aga ma viskan ka oma paar senti siia.\nIgasugu jalkaliidud jms kindlasti mõjutavad, kuid üsna kindlasti on Messi-Ronaldo aastatel olnud enamuse ajast Argentinal kasutada (minu hinnangul selgelt) parem materjal. Selle pealt pole Argentina (ja mõistagi Messi) suutnud isegi Copa Americat võita, kuigi üsna kindlasti on selle turniiri tase lahjem kui Euroopa meistrikate oma. Mitu penaltit on Messi finaalides juba mööda löönud? Mitmel korral on ta oma koondisekarjääri (peale läbikukkumist) lõpetanud? Minu arust on kuidagi veider, et kui Argentinal läheb hästi, siis on Messi jumal. Kui läheb kehvasti, on treener ja ülejäänud mängijad kolmejalgsed taburetid. Portugali ja Ronaldo puhul on üldine retoorika vist pigem selline, et kui Portugalil läheb hästi, veab ülejäänud meeskond Ronaldot ja kui läheb kehvasti, siis on Ronaldo pask, ülehinnatud, finished ja hui teab, mida veel (pisut utreeritud, kuid laias laastus mõte säilib).\nOn üsna loogiline, et igal võimalusel palli Messi kätte surumine suurendab vahemaad tema ja värava vahel ning üldiselt nüristab Argentina rünnakut. Peamine häda on ilmselt treeneris aga kindlasti saaks ka Messi siin midagi ära teha. Samas, eelpool kirjeldatud narratiiv on ilmselt nii sügavale kõigi Argentina meeste (sh Messi enda) peadesse taotud, et ega vist muud varianti ei olegi kui samas rütmis jätkata. Vähemalt seni, kuni leitakse munadega treener, kes natukenegi Messilt survet maha suudab võtta.\ntl;dr - see pidev hala, et Argentina hädades on süüdi kõik peale Messi... ma ütleksin, et üsna palju on ka Messi enda taha jäänud. Ma siia neid diktaatorimeeme toppima ei hakka. Aga noh, nüüd korraldatakse seda Copa Americat vist igal aastal, ehk õnnestub Messil siis vähemalt üks ikka ära võita.\n24.06.19, 18:13 #403\n24.06.19, 22:00 #404\nMessi ja suurturniiride osas on minu jaoks üks suur what if?-koht. See on 2006 MM. Olen siiamaani seisukohal, et Pekermani liigne konservatiivsus võttis Argentiinalt viimaste aastakümnete parima võimaluse MM-tiitlile ning tagantjärgi vaadates ilmselt ka Messilt parima võimaluse seda karikat võtta.\nTollel turniiril oli Argentiina koosseis igas liinis maailmaklassist (ok, väravavahti enam ei mäleta) ning Messil olid kõik eeldused mängida sarnast võtmerolli nagu Pele sarnases vanuses pool sajandit varem. Kahjuks treener ei andnud talle piisavalt palju võimalust isegi vahetusmehena ennast näidata. Muidugi on võimatu öelda, et nad Pekermani-poolse julgema lähenemise korral kindlasti turniiri võitnud oleks - Itaalia, Saksamaa ja Prantsusmaa olid vähemalt sama kõva koosseisuga. Samas polnud neil ühelgi sellist jokkerkaarti tagataskus nagu oli 18-aastane Lionel Messi Argentiinal. Kahjuks Pekerman otsustas selle kaardi tasku jättagi.\n07.07.19, 22:01 #405\nVäidetavalt tahetakse Messile selle viimase nutulaulu eest mingisugust karistust määrata. Äkki ei peagi ta ise seekord oma koondisekarjääri lõpetama.\n07.07.19, 23:03 #406\nEi määra see CONMEBOL talle midagi, paar mängu võib saada, selle kannab sõpakatega ära ja korras. CONMEBOL ei bänni Messit ära järgmiseks Copaks, see ei ole äriliselt loogiline käik.\n08.07.19, 15:18 #407\nSa usud, et Messi taaskord ei lõpeta oma koondisekarjääri?\n08.07.19, 16:02 #408\nEnne kodust Copa Americat? Kahtlane.\n10.07.19, 12:45 #409\nArgentiina ei osalegi järgmisel Copal! Väidetavalt võib Argentina järgmise aasta Copa America vahele jätta ning asuda võistlema hoopis Euroopas peetaval jalgpalli Rahvuste Liigal.\nMeil vist Postimehe ajakirjanikke enam ei ole siin, muidu küsiks, et kas konditsioneerid ei tööta? Minult võite küsida, miks ma üleüldse PMi loen ja vastus on: ei tea, igav oli, täna esimest korda sel aastal loen.\n10.07.19, 13:12 #410\n10.07.19, 13:15 #411\nHuvitav, et seda absurdiruumorit üldse vastulause vääriliseks peeti.\n10.07.19, 13:20 #412\nNad korraldavad järgmist ju Seda lollakam uudis on. Selle jama mõtlesid kaks Argentina blogijat välja kes kunagi on “ajakirjanikud” olnud.\nHuvitav kes selle pasa Postimehes ülesse pani. Mingit kvaliteeti võiks ju ikkagi hoida oma portaalis.\n12.07.19, 11:06 #413\nHuvitaval kombel sai alles nüüd Boca oma ajaloo esimese Venezuela mängija. Võttis ikka aega. Nüüd on igast Lõuna-Ameerika riigist mängija läbi käinud klubist.\n12.07.19, 11:22 #414\n16.07.19, 22:30 #415\n17.07.19, 23:56 #416\nDe Rossi peaks laupäeval saabuma...enne ei usu kui pilt lepingu sõlmimisega välja lastakse.\nEile, 10:01 #417\nKurat, vist tulebki..


SEE LAPS - 11.01.2021 - Theatrumi saal, Tallinn - Piletilevi.ee\nE 11.1.2021 19:00\nVali teine sündmus sarjast SEE LAPS - E 28.12.2020 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - K 30.12.2020 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - P 10.1.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - T 4.5.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - K 5.5.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - E 10.5.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - T 11.5.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn SEE LAPS - K 12.5.2021 19:00 - Theatrumi saal, Tallinn\nHea Theatrumi etenduse "See laps" piletiomanik!\nTulenevalt Vabariigi Valitsuse otsusest, et ajavahemikul 28. detsembrist 2020 kuni 17. jaanuarini 2021 ei ole Harjumaal, sh Tallinnas, siseruumides lubatud avalike ürituste, sealhulgas teatrietenduste, korraldamine, peame Teile teada andma, et 28. ja 30. detsembrile 2020 ning 10. ja 11. jaanuarile 2021 kavandatud Theatrumi etendused "See laps" jäävad ära.\nKuivõrd praeguse seisuga on mõistagi veel teadmata, kas võidakse piiranguid, tulenevalt koroonaviiruse levikuga seotud olukorrast, ka pikendada, ei ole meil paraku võimalik veel kuupäevaliselt kavandada 2021. aasta I poolaasta tervikmängukava. Siiski on meie praegune lootus, et etendused "See laps" saaksid toimuma 2021. aasta maikuus.\nAnname Teile esimesel võimalusel, kui riigipoolsete piirangute ajalised raamid on selgunud, täpsemalt teada edasistest võimalustest praegu toimumata jäävate etenduste piletite kasutamiseks. Püüame kindlasti leida Teie jaoks kõige sobivama lahenduse.\nMõistvale suhtumisele lootma jäädes ning rahulikku ja rõõmsat aastavahetust soovides,\nSEE LAPS E 11.1.2021 19:00 Theatrumi saal, Tallinn\nSündmus on peatatud SEE LAPS PeatatudPeatatudSEE LAPS E 28.12.2020E\nSündmus on peatatud SEE LAPS PeatatudPeatatudSEE LAPS K 30.12.2020K\nSündmus on peatatud SEE LAPS PeatatudPeatatudSEE LAPS P 10.1.2021P\njaan19:00 Theatrumi saal, Tallinn, Eesti\nOsta pilet SEE LAPS SEE LAPS T 4.5.2021T\nmai19:00 Theatrumi saal, Tallinn, Eesti € 18.90 - 24.90\nOsta pilet SEE LAPS SEE LAPS K 5.5.2021K


november | 2013 | Gondori kroonika | Page 2\nPosted on 8. nov. 2013 by Matti Maasikas\nKahest tervepäevaCoreperist on sisulist raporteerida vaid tänasest. Euroopa statistikamääruse puhul kasutasin eelmise elu kogemust, kui vastutasin rahandusvoliniku kabinetis EL statistikaameti Eurostat eest. Meie sõber EP tahab ka Eurostati peadirektori määramisel (juriidiliselt on tegemist ühe COM peadirektoraadiga) oma sõna öelda, peadirektorile kindla ametiaja määrata jne. Osalesin blokeerivas vähemuses, mis ütles, et PRES ei peaks laskma EP-l keskenduda ainult ühele, neid huvitavale institutsioonilisele küsimusele. Mu sõnavõttu mõjutas ka eileõhtune konverents Hesseni liidumaa esinduses, kus EP peasekretär Welle võidukalt teatas, et parlament on EKPga saavutanud kokkuleppe, et SSM juhi ja asejuhi kandidaadid taandavad end, kui EP vastav komitee peaks nende kohta negatiivse arvamuse esitama. See pole pretsedent, mida laiendada, eriti antud juhul, kus parlamenti tundub huvitavat pea ainult iseenda võimupiiride küsimus.\nEEAS ülevaatuse järjekordses plokis olid arutuse all personaliküsimused. LR põhihuvi on olnud, et ühtne välisteenistus täidaks kokkuleppe, et LR saadetud diplomaadid moodustaksid 1/3 EEAS diplomaatilisest koosseisust. Kokkulepe on täidetud. Täna ütles enamus LR, et 1/3 on miinimum, mitte maksimum. Mina ei öelnud, sest on selge, et seda piirmäära ei suurendata – EL ametnikest kolleegidel on ka õigustatud karjääriootused Ja nad on ikkagi “omad”, see tähendab, alalised Brüsseli inimesed. Küll aga kuulutasin vajadust, et LR inimesi oleks rohkem ka EEAS peamaja kohtadel ning eriti juhtivatel ametikohtadel. Sest 1/3 on saavutatud vaid üldarvus, kuna LR inimesi on rohkem EL delegatsioonides. Peamajas ja juhtivatel ametikohtadel on neid vähem. EE eraldi ettepanekuks, mida toetati õige mitme kolleegi poolt oli, et juhtudel, mil LR lähetatud inimene peaks EEASis oma ametiaega pikendama või teisele kohale asuma, peaks uue koha kohta mingi sõnaõigus olema ka teda lähetanud LRl. Tänasega sai läbi EEAS ülevaatuse lühiajaliste soovituste käsitlemine, jäänud veel kesk- ja pikaaegsete arutelu järgmisel nädalal. Olen end sel teemal kõneldes üpris kindlal pinnal tundnud – diplomaatia on ikkagi suhteliselt universaalne ja kui oled ise üht diplomaatilist teenistust juhtinud, siis oskad tegelikult ka teisi mingil määral tunnetada.\nKõige pikem lauaring toimus aga oodatult pangandusliidu SRM üle. LT on eesistujana teinud ekspertite töörühmas ülimalt head tööd ja oma osa on ka COM algsel heatasemelisel eelnõul. Nii et oleme kaugemal kui arvatud. 15.11 ECOFINis tuleb täiesti sisuline ja usutavasti ka laiahaardeline poliitiline arutelu. Muidugi on seal tohutult vaidlemisaluseid detaile ja muidugi ei saa see teema enne otsustatud kui on lahendatud pankade kriisihalduse LR osa, mille üle käivad praegu triloogid EPga. Aga olukord ei tundu lootusetu. EE jaoks on ka siin, nagu SSMigi puhul, üks olulisemaid asju mitteeuroala riikide võimalus pangandusliiduga liituda. Lisaks soovime edasiliikumist kõigi pangandusliidu osadega, ka tulevase ühtse hoiuste garaneerimise skeemiga.\nPosted on 5. nov. 2013 by Matti Maasikas\nCOM esitas oma sügisese majandusprognoosi. Kinnitust on saanud pisuke pöördumine majanduskasvule 2013 teisel poolaastal, ehkki kogu aasta lõikes on EL-i kasv 0% ja euroalal -0,4%. Järgmiseks aastaks prognoositakse vastavalt 1,4% ja 1,1%-list kasvu.Tööpuudus langeb, nagu ikka majanduse taastudes, aeglasemalt või ajanihkega. Eelarvepuudujääk langeb euroalal 3% ja EL-is 3,5%-ni, see on üks koht, kus ühisvaluutat kasutavad riigid on teisest pisut paremas positsioonis. Sest valitsussektori võla näitaja on jällegi parem mitteeuro riikides, 90% versus 96% euroalal. Väike lohutus siiski, need näitajad on mõlemad murettekitavalt kõrged. EE paistab sel taustal hea välja – majanduskasv 2013 1,3%, järgmisel aastal 3%, eelarve peaaegu tasakaalus ja võlakoormus 10% ümber. EL keskmisest kehvemad näitajad on meil vaid inflatsiooni ja jooksevkonto omad.\nTänast prognoosi veel poliitilise pilguga vaadates torkab kurjasti silma euroala majanduste killustatuse teema. Kui ühisraha esimesel kümnendil said DE ja GR firmad laenu pea samadel tingimustel, siis nüüd on see aeg pöördumatult läbi. Olen varemgi kirjutanud, et see on reaalne oht kogu ühisvaluutale – kui euro Amsterdamis ja euro Portos on tegelikult eri väärtusega, siis väheneb perspektiivis nii nõrgemate kui tegelikult ka tugevamate riikide/ühiskondade toetus ühisraha kasutamisele. Fragmenteerumise asjas tänane prognoos veel lohutust ei paku. Pingutusi selle tasandamiseks on poliitilisel tasandil küll tehtud.\nMajanduse eest vastutav COM asepresident Rehn kiidab muidugi tehtud ja käimas olevaid struktuurseid reforme ja eelarvete kokkutõmbamist, teisisõnu: COM viimaste aastate poliitikat. Ehkki puudujäägi vähenedes kasvab riikide võlakoorem ikka. Rehni ja laiemalt COM jaoks tuli kasvu taastumine poliitilises mõttes väga õigel ajal. Pole saladus, et paljude LR valitsuste kannatus on olnud katkemise äärel või ausalt öeldes kõvasti üle ääre. Kuna kodanikele tundub, et Brüssel ainult nõuab kärpimist, mis lämmatab majandust ja halvendab inimeste elujärge, majandust kasvule aga ei pööra. Nüüd saab COM öelda, et nende poliitika on õige olnud. Teine fakt on, et COM on viimasel ajal muutunud oma kasinuspoliitika soovitamisega paindlikumaks – kui LR reforme tegelikult teevad, on lubatud ka pisut aeglasemat kärpimist. Sellise poliitika usutavus aga kestab teadagi täpselt selle hetkeni, kui keegi ajapikendust saanu peaks usaldust kuritarvitama, mõne reformi katki jätma või väga poolikult tegema. Seepärast ka DE surub juriidiliselt siduvaid reformilepinguid, mille üle detsembri ÜK lähenedes ja ajal veel kõvasti piike murtakse. Eks selle usutavuseasja pärast ongi COM tänases teates lause:\n“Prognoos põhineb eeldusel, et käimasolevat kohandumist ning kindlustunde ja finantstingimuste paranemist toetatakse ELi ja liikmesriikide kokkulepitud poliitikameetmete kõrvalekaldumatu rakendamisega.” Aamen.\nGruusia uue saadiku tänase tutvumisvisiidi taustaks on õpetlik lugeda mõttekoja European Policy Centre analüüsi idapartnerlust varitsevatest karidest ja soovitusi Vilniuse tippkohtumise järgseks tegevuseks. Paneb mõtlema küll. El läks idapartneritele tihedamat lõimumist (ehk lootust) pakkuma olukorras, ku a) tegelik kaubavahetus on väike ja seepärast on väike ka otsene kiire tulu partnerite jaoks, b) partnerid on EL standardite ülevõtmiseks palju kehvemini valmistunud ja motiveeritud kui meiesugused kandidaatriigid omal ajal. See vähendab omakorda nende saadavat kiiremat kasu, c) EL-il on seekord Venemaa näol vastasmängija, kes ei karda kasutada prääniku kõrval kohati ka piitsa (mis ilus diplomaatiliselt tasakaalustatud lause), asi, mida EL pea üldse ei tee. Nii pole imestada, et endalegi jääb aeg-ajalt mulje, et oleme hüpanud tegema midagi, milleks me tegelikult ise päriselt valmis polnud. Ja nii ei mõista meid kohati ka partnerid.\nÕnneks on EL-il siiski pakkuda nii pehmeid kui ka poolpehmeid präänikuid. “Lääs” on üksikisiku tasandil ikka positiivne, kadestatav mõiste kõikjal postsovetlikus ruumis, muide, ka Venemaal. Läände pääsemine, Läänega asjaajamine, Läänes hakkamasaamine, seal laste koolipanemine on väga in. Käega paremini katsutavate asjade hulka kuulub näiteks viisavabadus, mis näiteks Moldova puhul peaks üpris lähedal olema. EPC analüüsi autorid pakuvad kolme Vilniuse tippkohtumise järgset töösuunda: esiteks, kiiresti asuda sõlmitud lepinguid rakendama (selle alla käib ka nendest tuleva kasu selgitamine partnerriikide kodanikele), teiseks jätkuv koostöö idaparnteritega, kellega Vilniuses ega nähtavas tulevikus lepinguid ei sõlmita ehk Valgevene, Armeenia ja Aserbaidžaaniga (see on muide oluline ka seetõttu, et vastasmängija ei eelda meilt sellist tegutsemist, vaid enda loogikast lähtuvalt hoopis nn mahajääjate äratõukamist). Kolmandaks, parem piirkondliku konteksti arvestamine EL poolt (leebe ent selge etteheide, et EL on seni olnud liiga enesekeskne ja tahtnud partnereid ja teemasid ühe mütsiga lüüa, lähtudes suure laienemise aegsest eeldusest, et kõik kangesti tahavad meile läheneda, meie sarnaseks saada ja on selles otsuses üpris vabad).


Pagulased muutsid renoveeritud korteri prügimäeks\nVannituba hallitanud, köök lõhutud ja laminaat pehmeks läinud. Korteriomaniku, Gisela Kartje närvid on täitsa läbi.\nNaine otsis abi ka Oberndorf am Neckari linnavalitsuselt, aga abi jäi tulemata. Korter, mis anti kasutada Somaaliast pärit sisserändajatele, oli 2016.a. värskelt renoveeritud, vannituba plaaditud, köök uus.\nKorteriomanikule öeldi pärast somaallastest korteriüürijatega lepingu allkirjastamist, et ta ei pea millegi pärast muretsema. Aasta jagu laabus kõik hästi! Korraga oli tüli majas.\nMingil seletamatul põhjusel ei laekunud enam korteriomaniku arvele üüriülekandeid. Ametnikud ütlesid, et somaallased on töö leidnud ja kannavad nüüd ise hoolt, et raha saaks üle kantud. Varem hoolitses ja maksis riik inimeste eest üürikulu ja kandis omanikule üle.\nKuna korteri peremees oli võtnud laenu, et korterit renoveerida, siis tekkisid korteriomanikul rahalised probleemid oma laenu tagasimaksmisega.\nLisaks tekkis korteris veel ka veekahjustus. Kui üürileandja linnaisadele oma murest rääkis, käskisid need omanikul inimesed korterist välja tõsta. Ka selleks on vaja raha!\nPikka aega ei pääsenud korteriomanik ka ise oma korterile ligi. Kui see lõpuks 2019. aastal õnnestus, oli korteriomanik šokeeritud.\nRenoveeritud korterist oli saanud prügimägi. Lõpuks sai korteriomanik üürnikest lahti. Enne aga tegid üürnikud korteri maatasa. Nad viskasid mööbli aknast välja, lõhkusid trepikoja ja rikkusid korteri.\nKahjud jäävad loomulikult korteriomaniku enda kanda. Linn pühkis oma käed vastutusest puhtaks, sest leping olla ju ainult korteriomaniku ja üürilevõtja vahel koostatud.


Siim ja Laura | Algernon\nJan Willemson , Oktoober 2014 , Esmatrükk , SciFi\n„Laura, sa ei olegi veel riides?!?”\nSirje seisis ukse peal, käed puusas, andes kogu oma olekuga mõista, et kui noor daam kohe-kohe ennast tekikuhja alt välja ei aja, tuleb jõumeetodid tarvitusele võtta. Ühest keskmisest padjasõjast karmimaid meetmeid polnud Laural ajaloolise kogemuse põhjal tarvis karta ja nii piisas ähvardava ohu tõrjumiseks pelgalt väikese elumärgi andmisest.\n„Emps, no lase ma viis minutit veel,” tegi ta voodisügavustest häält, mis kõlas hilise keskhommiku kohta natuke liiga uniselt, et ema seda uskuma oleks jäänud.\n„Kuule, lõpeta nüüd laisklemine. Täna algab kool, mäletad, jah? Sa pead ennast enne aktust veel ära pesema ja korda tegema ja riidesse panema ja... oh appi, juuksed ka veel!”\nPatjade alt ilmus välja punane kräsupea, mille tsiviliseerimine jälle kord pooletunniseks võitluseks kujuneda tõotas. Kelle käest see laps küll säärase paruka päris? Ema astus tütre kapi juurde ja ohkas, aga mitte ülearu kurvalt, vaid isegi natuke uhkelt. Ikkagi esimene koolipäev ja laps läheb kaheksandasse klassi. Suur inimene juba.\n„Hüppa nüüd kähku duši alt läbi, ma triigin su särgi ja seeliku ära.”\n„Emps... aktuse jaoks ei pea ju kuhugi minema.”\nSirje keeras pead ja ohkas uuesti, aga seekord juba märgatavalt kurvemalt. Ta teadis küll, et kogu Laura kool viidi eksperimendi korras sellest aastast üle täielikule digiõppele, aga ta üritas seda mõtet endast nii palju eemale hoida, kui vähegi sai. Ilmselgelt ebaõnnestunult, sest uue aja reaalsus pressis ennast igalt poolt peale.\n„No hea küll, ma saan aru jah, et kõik istuvad aktuse ajal kodus oma arvutite ees, aga korralikult riides võiks laps pidulikul puhul ikka olla.”\n„Aga mul on ju avatar,” lipsas Laural üle huulte. Juba järgmisel hetkel näitas ema hävitav pilk, et see lause oli saatuslik viga.\n„Nii? Mida see teeb ja kust sa ta said?!?”\nLaura püüdis vaheldumisi uudistada seinale riputatud pilte ja akna taga kaarduvat puud, aga ta teadis, et see kõik ei aita. Kui ema on otsustanud sust midagi välja õngitseda, on targem kõik kohe lagedale laduda, sest pärast rääkides saab tulemus veel hullem.\n„Noh, digikoolis müüdi uue õppeaasta alguse puhul ja ma küsisin papsi käest raha ja...”\n„Peeter!!!” lõikas Sirje hääl tema lause pooleks. Laura tundis korraks kergendust, sest ta polnud kindel, mida olnuks poliitiliselt korrektne järgmiseks öelda. Aga järgmisel hetkel astus isa küsival ilmel tuppa ja ema tulejõud vastase kohta ei muutunud mitte kaks korda väiksemaks, vaid kaks korda suuremaks.\n„Misasjade peale sa siin raha raiskad?!?”\nPeetri üllatus äkkrünnaku üle oli tõeline ja Sirje laskis natuke õhku välja.\n„Ah see... avatar. Noh, on mingi uuema aja plikade värk. Ega ma ka ei süvenenud, aga kõigil ta juba on, kuda ma siis oma lapse ilma jätan.”\nSirje kirus mõttes mehi, kes tütardel ennast nii lihtsalt ümber sõrme lasevad keerata, kui talle ühtäkki meenus tema oma alati nii lahke ja pehme loomuga isa. Suur ärritus läks üle ja nüüd võis asja olemusse süüvida.\n„No hea küll, aga mida see avatar ikkagi teeb?”\nTaibanud, et suur äike on selleks korraks möödas, julges Laura teki alt välja lipsata ning arvuti käima panna.\n„Nii, vaata, niisugune näen ma täna aktusel välja,” teatas tüdruk uhkusega ja keeras arvutiekraani ema poole. Ekraanilt vaatas vastu seesama Laura nagu veebikaamera teda siin ja praegu näitas, ainult et arvutis käigu pealt pähe kuvatud soengu ning selga joonistatud riietega. Sasipäise pidžaamase plikatirtsu asemel nägi ema popi juuksepahmaka ning moodsa kleidiga koolitüdrukut. Reaalajas matkitud liigutused kõnelesid selget keelt, et tegu polnud lihtlabase videosalvestusega.\n„No hea küll, kui just teistel ka on...” ohkas Sirje leppinult ja tundis, kuidas ta ise tehnoloogia arengule iga päevaga järjest enam jalgu jääb.\nLaura tundis ennast võidumehena ning hakkas paugupealt edasi sädistama:\n„Ja emps, vaata, siin on terve galerii. Kui tahad, võid igaks päevaks endale uue avatari osta, ja näed, kui pro-versioon tõmmata, saab, neid ise juurde joonistada ja teistele müüa ja...”\n„Don't push your luck,” teatas Sirje resoluutselt ning marssis uksest välja, enne kui talle endale veel midagi moodsat pähe määritakse.\nKahe tunni pärast istus pere uuesti arvuti juurde. Ema lepitamiseks oli Laura pesus ära käinud, pidžaama linnariiete vastu vahetanud ning üritanud oma juustega midagi ette võtta. Virtuaalsesse aulasse kogunevatele õpetajatele ja kaasõpilastele paistis küll ainult avatari poolt joonistatud piduvälimus, aga oma pereliikmete nimel võis ju ka natuke pingutada.\nSirje vaatas hajameelselt aulapilti ning pidi tunnistama, et mees ja tütar polnud luisanud. Peaaegu kõigi koolijütside riided särasid teravates tehislikes toonides. Pilk libises monitorilt ära õue, kus puulehed ikka veel puulehtede moodi välja nägid.\n„Ei tea, kuna meile akna asemele monitor pähe määritakse, mis loodust ilusamaks teeb,” jõudis Sirje mõelda ning taipas järsku, et see juhtub ilmselt veel tema eluajal, kui mitte juba lähema paari aasta jooksul.\nNatuke liiga kiiresti oli maailm viimasel ajal arenenud. Vaata kasvõi seda kooliasjagi. Kõik algas alles aasta-paar enne seda, kui Laura kooli läks, pealtnäha süütust e-koolist. Kõigepealt pidi see asendama hinnetelehte ja õpilaspäevikut, siis lisandusid klassipäeviku ja tunnistuste väljaandmise võimalused. Iga aasta treisid arendajad mõne vidina juurde ja kannäe, nüüd on siis lõpuks ka koolimaja kui niisugune ülearuseks muutunud.\nSirje silitas mõtlikult noorema tütre Liisa pead, kes pidi samuti järgmisel aastal kooli minema ja uuris üle suure õe õla huviga, mismoodi see kool välja näeb.\n„Mis mõttega praegu midagi vaadata, nagunii leiutatakse järgmiseks aastaks juba midagi uut,” käis emal läbi pea, aga edasi ta enam mõelda ei jõudnud, sest ekraani keskele ilmus direktrissi nägu.\n„Kallid lapsed ja lapsevanemad! Head kolleegid!\nSuvi on jälle möödunud lennates nii nagu ta seda juba aastatuhandeid teinud on. Ma näen teie nägudest, et nagu alati jäi suvevaheaeg kuu aja jagu liiga lühikeseks, aga midagi pole teha – ka nõnda on asjad juba koolihariduse andmise algusaegadest peale olnud ja jäävad arvatavasti igavesti olema.\nJah, mõned asjad siin ilmas ei muutu, aga teised teevad selles osas kõik kuhjaga tasa. Te näete, et meie aktus ei toimu nii nagu ta toimus eelmisel aastal, ja samasugused uuendused ootavad ees ka igapäevast õppetööd. Ma tean, et sellega võib alguses veidi raske harjuda olla, kuid mõelgem korraks, milliseid uusi võimalusi kaasaegne tehnoloogia meile pakub. Enam ei pea õpilased selle pärast kooli vahetama, et nende vanemad kolivad, isegi siis, kui kolitakse välismaale. Haiguse tõttu ei tule enam kellelgi koolipäevi vahele jätta. Oluliselt paraneb puudega õpilaste ligipääs haridusele. Kõik tunnid salvestatakse ja neid on pärast võimalik korduvalt üle vaadata. Õpilased pole enam piiratud üheainsa kooli või tunniplaani poolt pakutavaga...”\nDirektriss vatras pikalt digikooli eelistest. Sirje tundis, et ta ei suuda seda jora kauem kuulata; ta tõusis vaikselt püsti, läks kööki ja pani kohvivee tulele.\nKuidas selle hulluse vastu kuidagimoodigi võidelda?\nPaneks kuskile pommi? Ei aita, kõik kriitilised serverid on nagunii sada korda dubleeritud.\nHäkerdaks kuhugi sisse? Mkmm, Peeter oli õpetanud, et sellega maksab jahmerdada ainult siis, kui sa väga täpselt tead, mida sa teed.\nVõtaks lapsed ja koliks elama metsa, kuhu neti kõikehaaravad kombitsad veel ei ulatu? Seda varianti kaalus Sirje kõige kauem, aga oli siis sunnitud endale tunnistama, et sääraseid kohti jääb järjest vähemaks. Lisaks oli ühiskondlik efektiivsuseneedus nii kaugele jõudnud, et lapsed, keda mõned üksikud vanemad kodus veel vanamoodsalt õpiku ja vihiku toel harida püüdsid, polnud hiljem tööjõuturul lihtsalt konkurentsivõimelised.\nSirje lürpis ahastusest tuimalt kohvi ning tahtis just aknast alla hüpata, kui elutoast kostev bassihäälne\nta mõtted kiiresti reaalsusesse tagasi tõi. Kui juba Peeter kisa tõstis, pidi sellel mingi tõsine põhjus taga olema.\nSirje kiirustas tuppa ja leidis mehe koos lastega ainiti monitori jõllitamas. Monitorilt paistis täiesti harilik poisinägu.\n„Mis toi...” jõudis ta vaevalt suud paotada, kui Peetri vihane „Tššš!” ta vaikima sundis. Sirje vaatas poissi lähemalt ning taipas siis mis kodakondsete tähelepanu oli köitnud. Selles näos polnud arvutiga joonistatud mitte ainult juuksed, vaid ka kõik ülejäänu.\n„Palun saage tuttavaks – see on Siim,” lausus direktrissi hääl, kui sumin aulakanalil lõpuks mõistlikesse piiridesse vaibus.\n„Siim ei ole päris tavaline poiss selles mõttes, et ta pole sündinud emast ja isast nagu teie ülejäänud. Siimu on loonud teadlased, et uurida tehisintellekti arenguvõimalusi loomulikus keskkonnas. Tal pole küll füüsilist keha, aga ta hakkab käima teiega koos digikooli kaheksandas klassis.”\n„Türa, miks just kaheksandas?!?” üürgas keegi broadcasti. Direktrissi nägu ekraaninurgas muutus kurjaks.\n„Sander! Veel üks selline märkus ja ma kickin su siit minema!”\nAula rahunes veidi, nii et direktriss sai jätkata.\n„Teadlased on kunstmõistuse arendamisel küll suurt edu saavutanud, aga teadaolevate meetoditega umbes seitsmenda klassi tasemest edasi liikumine on osutunud liiga vaevaliseks. Seepärast otsustatigi ära kasutada digikooli poolt pakutavaid võimalusi, et teha kindlaks, kas tehisintellekt suudab iseseisvalt edasi areneda.”\nDirektriss üritas uuesti kerkinud kisasse veel midagi vahele hõikuda, kuid teda ei kuulanud enam keegi, ja oma prestiiži päästmiseks lahkus ta kananlilt, andes sellega mõista, et aktus on läbi.\nÕhtul aeti digikooli keldrijõusaali kokku kiirkoosolek. Kutsutud oli kogu kaheksas klass. Loomulikult peale Siimu.\nMõnda aega lobiseti suvevaheajast ja muust tühjast-tähjast, aga kui Sander liinile ilmus, haaras ta jutuohjad kohe enda kätte.\n„Mida me sellega ette võtame?” küsis ta ilma igasuguse sissejuhatuseta.\nKlass vakatas natukeseks, sest Sandri tujude vastu ei julenud keegi niisama naljalt hakata, aga samas ei saanud keegi täpselt aru, mis tuju tal parajasti on.\n„Mmm... mis mõttes?” julges Markus lõpuks pärida.\n„Sa, idikas, ei taipa või?!?”\nKõik tõmbusid oma arvutitest vaistlikult eemale. Kui Sander juba Markuse peale karjub, on lugu halb ja parem on talle mitte jalgu jääda. Ainuke, kes ennast kogu seltskonnas hästi tundis, oli Sander ise. Autoriteet oli jalule seatud, nüüd sobis hallile massile veidi hingetõmmet anda, sest neid võis pühas võitluses vaja minna.\n„Selle uue, Siimuga. Me ei saa ju asja lihtsalt niisama jätta.”\n„Mhmh, ei saa, loogish,” mõmises klass läbisegi vastu ja seejärel valitses kanalil jälle vaikus. Ka Sander ei teadnud korraga, mida öelda. Tema plaani järgi pidi keegi sellest lambakarjast nüüd mõne idee välja pakkuma, aga mida ei tulnud, oli idee. Vaikus venis juba piinlikult pikaks, kui korraga tegi keegi plikadest suu lahti.\n„Aga mida ta sulle õieti teinud on?”\nSander vaatas alumist vasakpoolset ekraaninurka. Laura. Seda oligi arvata. Too plika polnud talle kunagi lõpuni meele järele olnud. Isegi kui klass ühehäälselt midagi otsustas, jäi Laura enamasti vaikselt oma arvamusele; tiksus küll kambaga kaasa, aga tegi alati niisugust nägu, et teda pole mõtet liiga palju pushida. Raisk, sellised tuleb paika panna, muidu hakkavad endast veel midagi arvama.\n„TA?!? Sa tahtsid öelda SEE, eksju? Fakk, see pole inimene, see pole isegi masin, see on... ma ei teagi misasi... mitte miski!”\n„Aga miks sa TEDA siis kardad?”\nSandri sõrm lendas ilma mõtlemata avatari nupule „Viruta”. Mõistuse tõi pähe tagasi alles ekraanile ilmunud teade\nViga - teie versiooniga ei saa tüdrukuid lüüa.\nSoovite osta laiendatud versiooni?\n„Kle ära kujuta endale ette, eksju!” sisises Sander parema võimaluse puudumisel. Laura ei näinud põhjust talle midagi vastata ja Sander võttis vaikimist taandumisena. Olukord sai kontrolli alla, nüüd võis põhiteema juurde tagasi tulla.\n„Mis teeme siis?”\n„Äkki lihtsalt blokiks ted... sed... Siimu?” julges Markus pärast hetkelist vaikust pakkuda ja Sandri „Mhmh”-i peale vallandus kanalil jälle heakskiitev mõmin.\nSellega oli otsus vastu võetud ja seltskond võis laiali vajuda.\nLoodusloo õpetaja kirus ennast mõttes. Mis kuradi häda küll ajas teda kunagi pedagoogikat õppima? Ja just bioloogiks? Nüüd kopita siin digikoolis ja kakle nende kõurikutega, keda enam mitte miski ei üllata ega huvita.\nSa ainult vaata neid. Teevad oma veebikaamerate ees nägu, nagu kuulaks, aga tegelikult ainult privavad omavahel ja arvavad, et õpetaja ei saa nende jutuajamisi pealt vaadata. Haa, saab küll ja kuidas veel! Esimesed paar minutit pakkus õpilaste järel luuramise featuur isegi natuke pinget, aga pärast tõdemust, et privas jahutakse ainult avatarihilpudest ja võrgumängudest, pani ta pealtkuulamisakna õlakehitusega kinni.\n„Tänane uus teema on keskkonnakaitse,” teatas õpetaja häälega, millesse ta ei püüdnud isegi võltsi entusiasminooti sisse panna.\nJa millekski? Tema enda kooliajal leidus veel inimesi, kes oskasid metsas puid eristada, käisid seeni korjamas või isegi looduses matkal. Kaasaja noorte jaoks olid need oskused tähtsuse minetanud. Isegi kooliks ei pidanud nad enam toast välja tulema, rääkimata siis poeskäimisest, sõpradega kohtumisest või millest iganes. Kõike sai teha koduarvuti tagant.\nAga elule jalgu jäänud õppekava nõudis ikka veel, et õpilased teaks, miks vihma sajab, või teeks vahet leht- ja okaspuude vahel. Nii nad siis õppisidki piltide pealt taimi pähe. Et neid pärast teiste piltide pealt ära tunda. Sest šanss mõnda puud või põõsast looduses kohata oli nende noorte jaoks nagunii ümmargune null.\nNojah, uue aja tehnikast tõusis vahel ikka tulu ka. Mõne asja oli digikool õpetaja jaoks tükk maad mugavamaks teinud. Enam ei pea sa igal sügisel uue klassi ees vana juttu kahekümnendat korda üle rääkima. Salvestad ühe korra oma tunni ära ja siis mängid aasta pärast uuesti ette. Kui kellelgi küsimusi on, siis võib neid videokonverentsi vahendusel arutada. Aga küllap tehakse varsti ära ka see täiendus, et arvuti ise õpilastele vastused kokku otsib.\nÕpetaja pani salvestuse käima ja vaatas mõtlikult klassi. Kolmandik enamvähem isegi jälgis, kolmandik tegi ahh-ma-võin-õhtul-ise-ka-kuulata nägu ja kolmandikul oli sügavalt savi.\nNing siis veel too digipoiss Siim... Õpetaja üritas tema näost mingitki emotsiooni välja lugeda, aga see ei andnud tulemust. Korraga tabas teda äratundmine, et koolist on saanud koht, kus masinad õpetavad masinaid, aga enne, kui õpetajal õudne hakkas, sai salvestus otsa ning tal tuli keskenduda diskussiooni arendamisele.\nHästi, temaatika sidumine igapäevaeluga on pedagoogikas juba aastasadu positiivset tulemust andnud. Üritame siis täna ka.\n„Kõik, mida me kasutame, on pärit ümbritsevast keskkonnast. Arvuteid tehakse toorainetest, millest paljud on haruldased, elektri saamiseks hävitatakse ikka veel peamiselt taastumatuid loodusvarasid. See kõik ei saa igavesti kesta ja üle poole maismaa pinnast on juba täna asustuskõlbmatu. Kas ja mida me peaksime ette võtma? Mis te arvate?”\nÕpetaja vaatas klassi poole ja manas ette lootusrikka näo. Ta teadis, et see on asjata, sest keegi nagunii ei vasta. Tuli proovida otserünnakut. Lambakarja liikumasaamiseks tuleb õrritada juhtoinast.\nKüsitu tõstis pead. Keskkonnakaitsest ei arvanud ta midagi, aga esinemisvõimalus tuli ära kasutada.\n„Kellele me seda planeeti hoiame? Tulnukatele või? Minu meelest peab elu fun olema. Praegu kõik töötab, tähendab, kõik on hästi. Need jobud, kes saja aasta pärast sünnivad, vaadaku ise, kuidas saavad.”\nKanalil kõmises heakskiitev naer. Õpetaja tundis ametipostist tulenevat kohustust vastu vaielda, aga mõistis järsku, et ei jääks vaidluses peale. Selle põlvkonna jaoks ongi enda heaolu ülimuslikuks seadmine norm. Neid on nii kasvatatud, neile on seda võimaldatud ja nad keelduvad tunnistamast iga argumenti, mis nende heaolu ohustaks.\nKui siis ehk ainult... hmm. Aga miks ka mitte? Miks mitte kasutada ära seda, et klassis on üks õpilane, keda pole vorminud heaolu dogmatiseeriv meedia? Äkki suudab tema ennasthävitava inimkonna päästmiseks sõna võtta?\n„Mida sina arvad?”\n„Sellest, mida Sander ütles.”\n„Ma ei kuulnud.”\n„Pane siis järgmine kord paremini tähele, eks?”\nLausunud need, veel aasta tagasi nii harilikud manitsussõnad, kangestus õpetaja järsku ehmatusega. Siim on arvuti. Tal ei ole tähelepanuprobleeme. Ta ei tegele kõrvaliste asjadega. Ta salvestab kõik, mis talle öeldakse.\n„Oot'... kuidas ei kuulnud?”\n„Minu kanalile ei kostnud midagi.”\n„Aga ta rääkis ju.”\n„Võimalik. Siis ta blokeerib mind.”\nÕpetaja vaatas segadusseaetult vaheldumisi Siimu, Sandrit ja siis kogu ülejäänud klassi. Teda rabas Siimu emotsioonitu analüüs oma tõrjutud olukorrast, aga imestamiseks polnud aega, sest klassi kohal hõljus pinev ootus. Ta pidi kuidagi reageerima.\n„Sander, niimoodi ei ole võimalik õppetööd teha. Palun võta blokeering ära, et Siim ka tunnis osaleda saaks.”\nKõigi silmad pöördusid Sandri poole. Poiss kõhkles hetke õpetaja korralduse täitmise ja oma autoriteedi säilitamise vahel. Siis välgatas Sandri silmis terav läige. Ta võttis bloki maha ning röögatas üle terve klassi:\n„Aga ma ei taha, et see tunnis osaleks! Me keegi ei taha! Türa, seda jobu ei ole ju üldse olemas! Mingu tagasi sinna, kust ta tuli, ja ärgu enam kunagi oma nägu siia näidaku!”\nÕpetaja vakatas mõneks hetkeks ning hakkas siis täiesti automaatselt tuumaenergeetikast rääkima. Seekord kuulas teda praktiliselt kogu klass. Ainult Sander tegi nägu, nagu ka kõik ülejäänud tunnisviibijad oleksid digid.\nErinevalt loodusloo õpetajast oli matemaatikaõpetaja uue ajaga rahul. Ühtegi naturaalarvu ega võrrandisüsteemi polnud keegi nagunii kunagi metsa all jalutamas näinud, seega polnud eriti vahet, kas kritseldada neid kriidiga tahvlile või hiirega digikooli whiteboardile. Õpitarkvara areng viimase kümnendi jooksul oli abstrakstete mõistete selgitamise korraga nii meelelahutuslikuks muutnud, et isegi Markuse-sugused lohed vabatahtlikult kodus Portal 5 Topological Challenge'it mängisid. Lisaks võis ka tunnis igaühele just talle sobiva raskusastmega ülesandeid automaatselt ette sööta ja nii ei tundnud õpetaja enam digikoolile üleminekust saati seda probleemi, et keskmiste õpilastega tegelemise tulemusena ei saanud aeglasemad midagi aru, aga taibud igavlesid.\nMuidugi leidus headele õppevahenditele vaatamata aegade hallusest peale alati tüüpe, kellele midagi külge ei hakka. Õpetaja ohkas ja viskas pilgu ekraani keskele, kus troonis Sandri avatar. No vaata teda, lihtsalt tusatseb seal ega tööta absoluutselt kaasa. Ja ometi väärib ka tema, et matemaatika igikustumatu sära tema tumedat meelt lõpuks valgustama pääseks. Kuna digikooli automaatne hindamise ja uute ülesannete valimise süsteem sai kõigi teistega parajasti hästi hakkama, otsustas õpetaja kes-teab-mitmendat korda proovida, äkki tilkuv vesi siiski uuristab lõpuks kivi sisse lohu.\n„Sander! Värskes arbuusis on 99% vett. Kui arbuus kuivab, jääb tema veesisalduseks 98%. Kui palju kogu arbuus kuivades kergemaks muutub?”\n„Noh, Sander, selliseid ülesandeid lahendasime me juba seitsmendas klassis... siis sa oskasid hästi. Sul on kindlasti meeles.”\nTrotslik liikumatu vaikus.\nÕpetaja laskis käed sülle langeda ning tunnetas teravamalt kui kunagi enne, et hakkab kõurikute tahte murdmiseks liiga vanaks jääma. Aga hästi, kuna digikooli matemaatikamoodul polnud tunni algusest saati veel kordagi kokku jooksnud ja tund ei vajanud jätkuvalt õpetaja sekkumist, võis selle kraade peale veel natuke aega kulutada.\n„Sander, palun kutsu isa.”\nPoisi näos liigahtas lõpuks midagi. Neetud digikool, mõtles ta. Enam ei saa öelda, et isa on komandeeringus või et homme kutsun ja homme öelda, et läks meelest ära. Isad töötavad ka kodust ja on õpetajatele kaamerast suurepäraselt nähtavad. Aga miks ajal, mil kõik elektrooniliseks muutub, vanamehe rusikas ribidele ikka veel päris sinikad jätab?\n„Ma arvan et isa pole vaja.”\nÕpetaja vaatas sulama hakanud Sandrit.\n„Hästi. See on tõsi, et ega isa sul õppida ei aita. Aga äkki oleks kasu, kui sa oma klassist kellegagi koos töötaksid?”\nHetk vaikust, mille vältel Sandri näol peegeldus kahest kuradist heledama valimise pinge, aga valik langes kähku.\n„Tore. Vaatame, kes siis praegu omadega kaugemal on...”\nÕpetaja laskis pilgu üle õpilaste nimekirja ning märkas korraga ühte poissi, kes oli juba 10. klassi ülesanneteni jõudnud.\n„Siim, sa võid praegu lõpetada, aga kas sa aitaksid Sandril ka lahendada?”\nSander kangestus. Ei, ainult mitte see faking digi! Heledam kurat värvus korraga süsimustaks ja Sander tahtis juba läpaka kaane kinni virutada, kui üks mõte tema käe korraga peatuma sundis. Oot... õps laseb digil mind aidata, järelikult on ta oma seniilsuses ära unustanud, et Siim on tegelikult masin! Ja korraga avanes Sandri ees helge tulevik, kus ise enam kunagi midagi mõtlema ei pea. Ta blokkis Siimu lahti ning hakkas talle ühekaupa ülesannete tekste kopeerima.\nÕpetaja vaatas heldimusega, kuidas Sandri ammuilma punane progressiindikaator tasapisi kollakamaks tõmbus, ja tundis, et on täna ühe noore inimese rumaluse soost tukkapidi välja sikutanud.\nLaura vaatas vahetunniruumis ringi. Poistekari käratses Sandri ümber, tüdrukud itsitasid paari-kolmekaupa siin-seal. Ainult Siim seisis üksinda akna all. Laura mõtles hetke, kas lülitada sisse täispriva, et keegi isegi ei näeks, et nad räägivad, või piisab ainult teksti varjamisest. Lõpuks otsustas ta ainult teksti kasuks. Las teised näevad pealegi neid koos, niisugused asjad polnud Laurat kunagi eriti häirinud.\nTa klõpsas Siimu peal.\n„Seda et... sa ära pane seda Sandrit nii palju tähele.”\n„Kas sa tahad öelda, et ma peaks teda blokeerima?”\n„Ei, mitte seda... lihtsalt ära pane tähele, kui ta sulle midagi halvasti ütleb. Või kui ta sind käsutab, siis sa ei pea kõike tingimata tegema. Las ta lahendab oma peaga ka midagi.”\n„Ma ei saa niimoodi.”\nLaura vajus taas mõttesse. Jah, küllap oli Siim nõnda seatud, et ta kõigele enda ümber toimuvale reageeriks, kasvõi selleks, et arendajad hiljem tema tegevust analüüsida saaks. Samas – kui keegi Laura käest midagi palus, siis tema kasvatus ütles ju ka, et ligimest tuleb aidata, ning õhkõrna vahet teise aitamise ja teise poolt ära kasutatud saamise vahel polnud ka inimesel alati kerge tajuda. Nii et selles mõttes polnud tema ja Siimu vahel üldse lõpmata suurt erinevust.\n„Nojah. Aga sa saad ju teha midagi, et tema sõnad sulle olulised ei oleks?”\nNüüd mõtles Siim. Laura ei saanud päris täpselt aru, kas ta oli poisile keerukat arvutamist nõudva ülesande andnud või olid arendajad emotsioonide jäljendamiseks tema jutu sisse kunstlikud pausid ette näinud.\n„Jah, ma võin analüüsi sisendisse minevates andmetes Sandri poolt pärineva osa kaale vähendada,” teatas ta lõpuks. Vastus tundus Laurale naljakas, aga sellel oli kummalisel kombel mõte täiesti sees.\n„Jah, palun vähenda.”\nUus paus. Laura polnud päris kindel, mis edasi peaks saama. Kas Siim on programmeeritud ainult küsimustele vastama või suudab ta ka ise jutuotsa üles võtta? Vastus saabus juba järgmisel hetkel.\n„Kui suur sinu sisendi kaal on?”\n„Sõnastan teisiti. Millise kaalu ma sinu sõnadele annan?”\n„Mmm... ma ei tea. Eks sa pead seda vist ise tunnetama...”\nMida kuradit ma räägin, kirus tüdruk end mõttes. Sandril on ju tegelikult õigus. Siim on programm, ta ei tunne midagi, ta ei suuda iseseisvalt mõelda. Aitab küll sellest jamast.\nLaura oli just valmis Siimu privast lahkuma, kui poiss järsku uuesti suu lahti tegi.\n„Ma arvan, et sinu sõnad on olulised.”\nLaura sõrm tardus hiirenupul. Ta ARVAB? Kas see on nüüd midagi tõelist või lihtsalt väga osav feik? Või... kui neid pole võimalik eristada, siis mis vahet seal on?\nKorraga tundis Laura, et tahab sellest poisist rohkem teada. Ta võttis käe hiirelt ära ja toksis küsimuse.\n„Mida sa õhtul teed?”\n„VirtualLife'i parki tead?”\nSiim astus pargiuksest sisse kell 20:00.00.\nNad vaikisid mõne hetke ja Laura juurdles, millest küll digipoisiga rääkima peaks. Hmm, kui midagi targemat pähe ei tule, prooviks siis samamoodi kui tavalisega?\n„Millist backgroundi sa tahad?” küsis tüdruk jutuhakuks.\n(Näed, ongi selline, nagu kõik poisid.)\nLaura klikkis hajameelselt läbi erinevate saadaolevate taustapiltide ning jäi lõpuks kevadise metsa juurde.\n„Jah, see on väga ilus.”\nLaura vaatas Siimu ja talle tundus, et poisi nägu liigahtas veidi.\n„Mida sinu jaoks üldse tähendab ilu?”\n„See on üks mitmemõõtmelistest subjektiivsetest parameetritest, mida ma korrigeerin vastavalt väliskeskkonnast pärinevale informatsioonile ja mis omakorda mõjutab minu käitumist.”\nSiim vaikis mõne hetke. Laura kartis juba, et järgmiseks tuleb poiss lagedale veel jaburama jutuga, aga Siim ütles ainult:\n„See on keeruline.”\nJälle vaikus. Laura hakkas kerget ebamugavust tundma. Ta ei olnud kindel, kas tema vestluskaaslane ka midagi samaväärset tajub, ja isegi kui tajuks, siis mida see täpselt tähendaks. Küllap jälle mingit subjektiivset parameetrit.\nKas peaks ära minema?\nKorraga küsis Siim:\n„Tahad, ma valin saundi?”\nLaura pani kõrvaklapid pähe ja kuulas. Siim mängis igast audioklipist kümmekond sekundit. Mõned olid suvalised, mõned OK, mõned nõmedad. Korraga hakkas klappidest kostma linnulaulu ning tüdruk pani silmad kinni, et demo nautida. Kümme sekundit sai läbi, siis teinegi ja kui Laura minuti pärast silmad lahti tegi, küsis Siim:\n„Jah. Kuidas sa teadsid?”\n„Ma analüüsisin sinu näoilmega edasi antud emotsioone ja valisin saundi, mille puhul positiivsete emotsioonide hulk kriitilise läve ületas.”\nBastard. Niipalju siis tunnetest.\nLaura pidi juba solvunult pargist lahkuma, kui korraga pähe tunginud mõte teda tagasi hoidis.\nMille järgi päris poisid muusika valisid? Need, kellel tüdrukust suva oli, võtsid mingi tümaka, mis neile endile meeldis. Sääraste juurest võis kohe jalga lasta. Aga need poisid, kes tüdrukule meeldida tahtsid, vaatasid ju samamoodi, kuidas tüdruk demodele reageerib. Ja nendega oli mõtet pikemalt liini ajada. Seega – miks siis Siimu juurest ära minna?\nLaura keerutas mõtlikult hiirt näppude vahel. Ta ei suutnud ikka veel otsustada, kas poiss talle meeldib või mitte. Nojah, ühest küljest oli Siim muidugi arvutiprogramm, aga sellisena väga hästi kirjutatud programm. Ja lõppude lõpuks – ema rääkis ju kunagi, et tema lapsepõlves pidasid lapsed virtuaalseid lemmikloomi, miks siis kaasaja noortel ei võiks olla virtuaalsed boyfriendid?\nKorraga tundis Laura, kuidas hiir ta käe all iseenesest liigutas. Keegi oli tagasisidemootorid aktiveerinud.\nSee sai olla ainult Siim.\nTüdruk vaatas ehmunult ekraani. Siimu pilk oli otse tema silmadesse suunatud. Laura tundis, kuidas punane jume ta kaelast kiiresti üle näo liikus. Peopesad muutusid korraga higiseks, süda hakkas kloppima. Mida see poiss nüüd teeb...? Kuidas ta üldse oskab...?\nLaura sulges silmad ja tunnetas hiirt. See surus ennast õrnalt ta peopesa vastu. Laura hingas sügavalt sisse ning surus vastu. Küll vaevumärgatavalt, aga siiski piisavalt, et kes iganes seal teises otsas viibis, pidi ta selle ära tunnetama. Õrn värelus hiirest andis märku, et tunnetas küll. Mõne hetke pärast liigutasid nad juba ühes rütmis.\nLaura paotas silmi ja nägi, et Siim piidleb teda ikka veel ainiti. Aga nüüd ei valmistanud see enam piinlikkust. Vastupidi, tüdruk tundis ennast hästi. Ja turvaliselt.\nJustnagu kartes midagi väga habrast põrandale pillata, pööras Laura silmanurga alumise sahtli poole. Seal, vanemate ja õe eest hoolega igasuguse pudipadi taha peidetult seisis netisuudlusmasin. Masina kinkis kunagi Markus, kui ta Laurale külge üritas ajada. Markusega polnud asi selle kasutamiseni jõudnud, aga mõne teise poisiga küll. Kas see oli hea? Laura polnud päris kindel. Ta ei osanud netimasina vahendatud suudlusi millegagi võrrelda, sest ta polnud kunagi päris suudlust saanud.\nTa tõmbas sahtli vaikselt lahti ja lükkas kola eemale.\nKui Laura hommikul klassi astus, läks lahti täielik põrgu.\n„Nää-nää, digi pruta tuleb! Kuna te pulmad teete? Laura on armunud! Panite tatti ka jah?!” kisati igast nurgast.\nLaura pigistas silmad kinni ja üritas rahulikuks jääda. Niisiis oli keegi kohtamisest haisu ninna saanud. Kes neid luuras? Kui palju nad teadsid? Mida õnnestuks tagasi ajada? Tüdruk suutis enesekaitseks mõned laused välja mõelda ning avas silmad, et neid ütlema hakata, kui märkas järsku tahvli peal jooksvat videot. Eilsest õhtust pargis.\nTa tõmbas arvuti ropsuga seinast välja ja langes voodisse patjade vahele ulguma.\n„Laura, sa pole kaks päeva midagi söönud. Ma tegin ahjukartuleid.”\nOhhoo. Tütar ütles kolm sõna ja seda oli rohkem kui viimase poolteise päeva jooksul kokku. Vähemalt pärast seda, kui ta kõige ja kõigi peale karjumise asemel ühtäkki vait jäi ning oma tuppa sulgus.\nSirje ootas hetke ja vajutas ukselinki. Uks polnud lukus.\nTeki alt kostis nahinat ja nähtavale ilmus paar punaseks nutetud silmi.\n„Mida sa tahad?”\n„Laura, sa ei saa ju igavesti voodisse jääda.”\n„Kallis laps, mis sul õieti juhtus? Kõik muretsevad ja küsivad. Klassijuhataja tahab ka sinuga rääkida.”\n„Aga mina ei taha!!! Ja üldse, ma ei pane enam kunagi seda lollakat arvutit käima!!!”\nTekk lendas jälle üle pea. Sirje istus voodiservale.\n„Ei... õpetaja ei tahagi läbi arvuti. Ta tuleb siia.”\nLaura jäi kuulatama. Inimesed ei käi ju ammu enam üksteisel külas, sest see on liiga aeglane ja ebamugav suhtlemisviis. Isa juurde sattus vahel harva mõni noorepõlvesõber vanu aegu meenutama, aga Laura poole... Tüdruk ei suutnud meelde tuletada, millal keegi viimati tema pärast läbi astus. Kaks päeva koolikanalile mitteilmumist ei saanud ka ometi selle põhjuseks olla.\n„Miks ta tuleb?”\n„Ma ei tea, ta ei öelnud. Aga tunni aja pärast on ta siin. Tee ennast vähemalt kordagi.”\nTund aega hiljem istus enamvähem kammitud Laura oma enamvähem ülestehtud voodil ja vaatas õpetajale uurivalt otsa. Viimati olid nad silmast silma näinud kevadisel lõpuaktusel, aga alates sügisest ei sidunud neid enam miski peale neti. Natuke aega nihelesid mõlemad ebalevalt, nagu kaugeks jäänud inimeste taaskohtumisel ikka.\n„Mmm... kuidas sul läheb?”\nMis see sinu asi on? ütlesid tüdruku metsikud silmad, aga tsiviliseeritud suu lausus: „Hästi.”\nNoh, jutt otsas? küsisid silmad nüüd. Aga õpetaja ei tõusnud ega läinud ära.\n„Sa pole kaks päeva tundidesse jõudnud.”\nMisasja sa põed? Ma olen enne ka puudunud ja sa tead, et ma õpin järele.\n„Jajah, eks ma nii arvasingi...”\nJälle vaikus. Laura hakkas ennast püsti ajama, lootes, et kutsumata külaline vihjest aru saab. Aga ei saanud.\n„Laura, kas sul on midagi mureks?”\nWhoaaa... kas sa tõesti loodad, et ma SINULE oma muresid kurtma tulen?! Eriline tase...\n„Jajah, siis on hästi... Aga kuidas sa klassikaaslastega läbi saad?”\nKui ma ütlen sulle, et kõik need idikad sakivad, kas sa viid nad homme teise kooli?\n„Njah... Laura, mõned aineõpetajad ütlesid mulle, et kogu klass käitub viimasel ajal imelikult ja siis ma vaatasin paari päeva salvestused üle. Mis teil seal üleeile juhtus?”\nLaura kangestus. Mis salvestusi ta vaatas? Kas ainult kooli omi või oskas õpetaja ka pargi arhiivist otsida?\n„Eee...ei midagi...” venitas tüdruk lõpuks ettevaatlikult.\n„Ah nii... aga miks siis sina kaks päeva kooli ei jõudnud, Sander selle ajaga kaheksa sind ja Siimu vihkavat videot üles pani ja Siim oma andmebaasi koos konfiguratsioonifailidega ära kustutas?”\nLaura vaatas õpetajale segaselt otsa.\n„Siim tegi... mida?”\n„Kustutas oma andmebaasi ja konfiguratsioonifailid.”\n„Ma täpselt ei tea, aga räägitakse mingist programmeerijate veast, mille tagajärjel oli protsessil peale kirjutusõiguse ka failide kustutusõigus või midagi sellesarnast.”\n„Ja mis Siimust edasi saab?”\n„Noh, ei midagi erilist. Programm pandi jälle käima ja genereeriti uus konfiguratsioon. Kogu see andmestik, mis tema senise töö ajal kogunes, läks muidugi kaduma ja teadlased peavad terve eksperimendi algusest peale uuesti tegema. Aga õnneks ei jõudnud Siim eriti kaua töötada.”\nMetsikud silmad muutusid tuhmiks.\n„See tähendab, et... ta ei mäleta nüüd midagi sellest, mis enne juhtus?”\n„Jah, kui tahad, siis võib ka nii öelda.”\nLaura ei suutnud ühtäkki enam midagi teha. Ta lihtsalt istus voodiserval ning vaatas enda ette tühjusesse.\nKa õpetajal sai jutt korraga otsa. Pärast paari painavat minutit tõusis ta püsti ja astus uksest välja.\nKui tardumus lõpuks taanduma hakkas, vedas Laura ennast arvuti juurde, pani selle käima, logis kiriku portaali sisse ning klikkis altari kõrval mälestusküünla põlema.