Болест на Алцхаймер - Стрес 2022\nБолестта на Алцхаймер е невродегенеративно заболяване, характерните черти на което са нарушение на паметта, объркване, нарушена способност да се разбира какво се говори и говори, агресивност и раздразнителност. В началото лекарите смятали, че болестта на Алцхаймер е ранна форма на сенилна деменция. Въпреки това, започвайки от 70-те, тези две патологии започват да се разграничават, тъй като болестта на Алцхаймер често се среща при пациенти под 65 години.\nКъм днешна дата това заболяване се счита за най-често срещаната деменция, тъй като представлява около 35-45% от случаите на деменция. Освен това, ако в началото патологията се е считала за рядка, днес тя вече е прекрачила епидемиологичния праг. Според СЗО около 26,6 милиона души са болни от тази болест в света. До 2050 г. тази цифра може да се увеличи четири пъти. Средната продължителност на живота на пациентите е средно 7 години. Днес болестта на Алцхаймер е един от петте най-опасни за човечеството медицински и социални проблеми.\nТочните причини за заболяването все още не са установени. В процеса на изследване са изложени няколко теории, но нито една не е общоприета. Днес лекарите могат да говорят само за генетичната склонност към това заболяване и факторите за неговото развитие.\nБолестта на Алцхаймер се счита за многофакторна болест, водеща роля в развитието на която са генетичните дефекти. Учените са открили и случаи на семейни форми на патология, които обикновено са изключително редки и се срещат при пациенти на възраст под 65 години. Семейните форми на заболяването се предават по автозомно доминиращ начин. А именно този механизъм на развитието на болестта се характеризира с блокиране от патологичния ген, който новороденото получи от болния родител, нормалния ген. Вероятността за предаване на патологичен ген е 50%.\nУчените успяха да открият три патологични гена, които могат да причинят заболяването. Най-често болестта на Алцхаймер се среща при пациенти, които имат дефект в ген, разположен върху хромозома 14. Доказано е, че от всички случаи на фамилна етиология на заболяването именно този дефект се счита за най-често срещания (60-70% от всички случаи на заболяването). Също така, заболяването може да възникне поради дефекти 1 и 21 на хромозомата.\nУчените са установили редица фактори, които могат да доведат до появата на болестта. Всички тези фактори могат да бъдат разделени на две групи: вродени или придобити поради анатомичните и физиологични характеристики на тялото на пациента, както и придобити, които могат да бъдат коригирани..\nПървата група фактори включва следното:\nистория на сериозни наранявания на главата;\nпредишни тежки натоварвания;\nГрупата от фактори, които могат да бъдат коригирани частично, включва патологии, водещи до недостиг на кислород в мозъка. Лечението на тези патологии ще бъде профилактика на болестта на Алцхаймер. Сред тези фактори се разграничават следните:\nнедостиг на кислород поради патологии на кръвоносната система, дихателната и сърдечно-съдовата система;\nповишена концентрация на аминокиселини хомоцистеин в кръвната плазма;\nатеросклероза на съдовете на мозъка, шията и главата.\nМожете също така да подчертаете друга група рискови фактори, които при желание могат да бъдат напълно премахнати чрез преразглеждане на възгледите ви за начина на живот. Сред тези фактори са пристрастеността към кафето, заседнал начин на живот, затлъстяване, ниска интелектуална активност.\nВ резултат на проучвания е установено, че първите дегенеративни признаци на болестта на Алцхаймер в мозъка се появяват 15-20 години преди появата на ранните симптоми на патология. Повечето пациенти не забелязват ранните клинични симптоми на патологията, вярвайки, че се наблюдава намаляване на умствените способности поради стареене. Ето защо обикновено е възможно да се открие заболяване в късните етапи на неговото развитие.\nСъвременната класификация на етапите на заболяването предвижда такива етапи от неговото развитие:\nпредклиничен етап (презентация), който не се характеризира с появата на някакви симптоми;\nстадий на незначителни разстройства (пациентите се оплакват от отслабване на умствените способности и загуба на паметта);\nумерена деменция (именно на този етап се появяват по-забележими симптоми и най-често се диагностицират);\nТози стадий на заболяването не се характеризира с изразени нарушения. Някои пациенти могат да изпитат фини когнитивни затруднения. Обикновено от началото на този етап до появата на по-тежки симптоми на болестта минават поне 7-8 години. Сред най-често срещаните нарушения в този период на заболяването се разграничават паметта (пациентът не е в състояние да си спомни скорошни събития), трудности със запомнянето. В допълнение, пациентът постепенно става неспособен да се концентрира върху нещо, изпитва затруднения с планирането и абстрактното мислене. Обикновено всички тези разстройства се възприемат от пациента и неговото семейство в резултат на стареене..\nЕдин от първите изразени симптоми на заболяването е увреждане на паметта. Именно след появата на този симптом лекарят може да предположи, че пациентът прогресира болестта на Алцхаймер. Струва си да се отбележи, че патологията засяга различни видове памет по различни начини. Най-много страда краткосрочната памет. По-малко епизодична памет (пациентът е в състояние да помни събитията от живота си далечни във времето), семантична памет (информация, научена преди много време), имплицитна памет (научени действия).\nНарушаването на способността за запомняне е прогресивно по своя характер. Затова пациентите не забелязват веднага, че поради проблеми с паметта са принудени да използват дневници и тетрадки много по-често. За съжаление, повечето пациенти се опитват да скрият своите здравословни проблеми от тези около тях, така че патологията може да бъде открита едва след като симптомите й станат по-забележими..\nПостепенно способността за запаметяване е толкова нарушена, че пациентът също има проблеми с дългосрочната памет. А именно, той почти не си спомня събития, случили се преди много време. В същото време той успява да запомни само с помощта на асоциации или водещи въпроси. В ранен стадий на деменция е трудно пациентът да запомни имената и фамилиите на познати, имената на улиците на родния му град. Често пациентът може да забрави и отделни думи.\nНа този етап от заболяването е възможно и прогресивно намаляване на умствените способности. Състоянието на пациента обаче зависи от началното ниво на неговата интелигентност. Ето защо сигнал за консултация с лекар при някои пациенти може да бъде невъзможността да се извършват прости аритметични операции без използване на калкулатор, а за други - трудности при решаването на пъзели или кръстословици. Много пациенти в този стадий на заболяването губят способността си да възприемат информацията холистично, така че близките могат да забележат промяна в интересите си: например пациентите могат да спрат да четат сериозна литература и предпочитат да гледат филми. Намалената интелигентност води до факта, че пациентът има проблеми с ориентацията в пространството.\nВ ранен стадий на патология пациентите също изпитват психо-емоционална нестабилност. А именно, много пациенти са диагностицирани с депресия поради проявата на признаци на психическо страдание. Много пациенти имат повишена тревожност и нарушения на съня. Чести са и кризите, които са подобни по своите прояви на остра психоза. Обикновено тревожността се увеличава вечер и е придружена от патологични разстройства като заблуди и мании, параноя и невъзможност за разпознаване на близки.\nТакива кризи обикновено са причинени от рязка промяна в обичайната среда. Освен това, в ранните стадии на заболяването пациентите са много уязвими към различни видове промени, тъй като мозъкът им не е в състояние да обработва голямо количество информация поради деменция. По-нататъшното прогресиране на болестта на Алцхаймер води до пълно безразличие на пациента към всичко, което се случва.\nНа този етап повечето пациенти губят способността си да пишат и четат. Освен това устната реч е значително нарушена, тъй като пациентите започват да заменят забравени думи със звуци, близки до тях. На етапа на умерена деменция способностите за самообслужване на пациента се влошават: той не може да се движи в пространството, не е в състояние самостоятелно да избира дрехи според времето, забравя пътя към дома, не помни телефонния номер и адрес.\nПациентите се нуждаят от постоянно наблюдение, тъй като могат да забравят да изключат водата или газа. В късните стадии на заболяването пациентът има инконтиненция на урина и фекалиите, така че трябва да му бъде напомнено да посети тоалетната.\nТова е последният стадий на заболяването, при който способността за самолечение се губи напълно. Следователно пациентите се нуждаят от постоянно наблюдение: трябва да се хранят от лъжица, често имат уринарна инконтиненция.\nПациентите също губят способността да говорят нормално, походката им е нарушена, така че не могат да ходят без помощ. В бъдеще пациентите не могат да се усмихват, да седят, да държат глава, да гълтат нормално. Смъртта на пациента в повечето случаи настъпва поради инфекция на тялото на фона на неговото отслабване и изтощение.\nАко откриете ранни симптоми на болестта на Алцхаймер, трябва да се консултирате с невролог за съвет. Ако болестта е придружена от депресия и психоза, може да се наложи да видите психиатър. Сред всички методи за диагностициране на заболяването най-значително място заема изследването на пациента. Разбира се, няма единна методология на изследването, тъй като в много отношения изборът зависи от тежестта и протичането на заболяването при конкретен пациент.\nИма редица въпроси, които лекарят задава на пациента във всеки случай. На първо място, невропатологът се интересува дали пациентът има някакви специфични симптоми на болестта на Алцхаймер: психични разстройства (тревожност, халюцинации, нарушение на съня, раздразнителност, чести епизоди на лошо настроение), нарушение на паметта, намалена интелигентност. По време на интервюто лекарят се интересува и от историята на заболяването. За целта той се интересува от следната информация:\nвремето на проявление на първите симптоми на патология;\nобстоятелства за появата им;\nмерки, които пациентът предприе за отстраняване на симптомите;\nдинамика на симптомите.\nЗа да установи етиологията на заболяването, лекарят също се интересува от наличието на съпътстващи заболявания при пациента, които биха могли да причинят развитието на болестта. Те включват:\nнарушение на кръвообращението в мозъка в хроничен стадий;\nПо време на проучване на пациента, лекарят задължително събира информация за начина си на живот, тъй като някои житейски обстоятелства могат да станат рискови фактори за появата на болестта. По-специално, невропатологът се интересува от психологическата травма на пациента, нивото на неговото образование, вида на професионалната дейност, наличието на травматични мозъчни травми, епизодите на депресия. Поради тази причина лекарят моли пациента да опише начина си на живот: нивото на социална, интелектуална и физическа активност, начина на работа и почивка, естеството на храненето, наличието на лоши навици.\nПсихологически и невропсихологични тестове\nЗа да постави диагноза, пациентът ще трябва да се консултира и с психотерапевт. По време на приема пациентът се подлага на серия психологически тестове, с които лекарят оценява нивото на депресия. При диагностицирането на заболяването голямо значение имат и невропсихологичните тестове, предназначени да оценят когнитивните функции:\nспособност за извършване на целенасочени действия.\nЗа да се изключат други патологии на нервната система при пациента, лекарят може да предпише ЕЕГ (електроенцефалография). В допълнение, този метод позволява да се идентифицират промените в мозъка, характерни за патологията, и да се проследи тяхното развитие. На етапа на ясно изразени клинични прояви на заболяването лекарят предписва компютърна томография на мозъка, която ви позволява да откриете и оцените неговите анатомични увреждания. Възможно е да се идентифицира заболяването в ранен стадий след провеждане на съвременна диагностична техника - позитронно-емисионна томография.\nЛабораторните изследвания могат да идентифицират рискови фактори, които могат да допринесат за развитието на болестта. Те включват повишаване на холестерола, глюкозата и концентрацията на аминокиселината хомоцистеин в кръвта. Ако всички тези показатели се нормализират навреме, можете да предотвратите или поне да забавите развитието на патологията.\nПри избора на методология за лечение на патология лекарите трябва да вземат предвид нейната мултифакторна природа. Лечението винаги започва с коригиране на соматични метаболитни нарушения: нормализиране на бъбреците, щитовидната жлеза, черния дроб, дихателната и сърдечно-съдовата система, попълване на недостига на микроелементи и витамини.\nАко обаче коригирането на нарушенията не даде желания резултат, се посочва назначаването на патогенетични лекарства, които засягат вътрешния механизъм на заболяването. На всички етапи на патологията се препоръчва и симптоматично лечение, чиято основна цел е премахване на нейните симптоми: депресия, халюцинации, безпокойство.\nОсновата на лекарственото лечение е назначаването на инхибитори на ацетилхолинестераза, които имат ефект върху централната нервна система. По правило лекарствата от тази група се приемат дълго или дори за цял живот. След стабилизиране на състоянието на пациента може да се наложи нов курс на лекарства след година. Преждевременното изоставяне на употребата на инхибитори обаче е само в късните етапи на патологията, тъй като в противен случай е възможно бързо влошаване на здравето на пациента.\nДруго ефективно лекарство, което се използва активно за лечение на болестта на Алцхаймер, е мемантин. Той е в състояние да нормализира метаболизма на гламума в астроцитите, както и да предотврати интоксикацията на нервната тъкан. Лекарството е показано за епилепсия и бъбречно увреждане..\nПсихологическо лечение на болестта на Алцхаймер\nСпешно е необходима психологическа помощ за пациенти с болестта на Алцхаймер. Консултации с психолози може да се изискват и от неговите роднини, които се грижат за него. Повечето пациенти, усещащи прояви на болестта като спад на интелигентността и нарушена памет, изпитват страх, объркване и безпокойство.\nВ резултат на това те развиват депресия, от която психологическите консултации и медикаменти могат да ви помогнат да се отървете. В допълнение към психологическата помощ, близките на пациента трябва да получават и много конкретни практически съвети относно грижата за пациента, които биха осигурили неговата безопасност и комфорт.\nСледните препоръки ще помогнат да се предотврати развитието на болестта на Алцхаймер:\nпрепоръчително е да избягвате липсата на сън;\nограничете се в сладкиши и сладкиши;\nне злоупотребявайте с алкохол и никотин;\nЛекарите също съветват редовно да проверяват нивата на кръвната захар и кръвното налягане, тъй като именно нарушение на тези показатели е рисков фактор за развитието на патология. Учените успяха да установят, че жителите на средиземноморските страни са много по-малко склонни да страдат от сенилна деменция. Затова като превенция на болестта на Алцхаймер е посочена средиземноморска диета, която предвижда преобладаването на пресни плодове и зеленчуци, риба, млечнокисели продукти, малко количество червено вино в диетата. Препоръчително е също да се спазват следните превантивни мерки:\nда планирате нормален режим на почивка и работа;\nтренира памет и интелигентност.\nМеханизъм на болестта на Алцхаймер\nЕтиология и честота на болестта на Алцхаймер. Около 10% от хората над 70 години имат деменция, а почти половината от тях страдат от болестта на Алцхаймер (AD, MIM No. 4300). Болестта на Алцхаймер е общоетническо, генетично хетерогенно заболяване; по-малко от 5% от пациентите имат фамилна форма на заболяването с ранно начало 15-25% имат фамилна форма на заболяването с късно начало и 75% имат спорадична форма на заболяването.\nПриблизително 10% фамилните форми имат автозомно доминиращ тип наследяване на проявите на болестта на Алцхаймер; останалите имат многофакторно наследство.\nПоследните проучвания показват, че при болестта на Алцхаймер се появяват дефекти на метаболизма на бета-APP, което причинява дисфункция и смърт на невроните. Според тази хипотеза, мутациите, свързани с ранно начало на автозомно-доминантна болест на Алцхаймер, увреждат APP гена, пресенилин 1 (PSEN1) и пресенилин 2 (PSEN2).\nРазпространението на мутациите в тези гени е силно променливо, в зависимост от критериите за включване в анализа; 20-70% от пациентите с ранна автозомно доминантна болест на Алцхаймер имат мутации в PSEN1, от 1-2% в APP и по-малко от 5% в PSEN2.\nМенделиращите причини за късната форма на болестта на Алцхаймер са неизвестни; въпреки това, както фамилната, така и спорадичната болест на Алцхаймер в късен стадий са силно свързани с алела e4 в APOE гена. Честотата на e4 алела е от 12 до 15% при здрави членове на контролната група в сравнение с 35% сред всички пациенти с болестта на Алцхаймер и 45% сред пациентите с фамилна анамнеза за деменция.\nbAPP се разцепва от ендопротеази, като се получават пептиди с невротрофни и невропротективни ефекти. Разцепването на bAPP в ендозомното лизозомно отделение създава карбоксил-терминален пептид от 40 аминокиселини (Ab40); функцията на пептида Ab40 не е известна.\nЗа разлика от това, разцепването на bAPP в ендоплазмения ретикулум или апарат на Голджи води до образуването на карбоксилен терминален пептид с дължина 42 или 43 аминокиселини (Ab42 / 43). Аb42 / 43 лесно образува агрегати; in vitro е показана нейротоксичността му, може да съществува и in vivo.\nПациентите на Алцхаймер имат значително увеличение на броя на агрегатите на Ab42 / 43 в мозъка. Мутациите в APP, PSEN1 и PSEN2 увеличават относителното или абсолютно производство на Ab42 / 43. Около 1% от всички случаи на болестта на Алцхаймер се срещат при пациенти със синдром на Даун, които имат прекомерна експресия на APP (APP генът е разположен върху хромозома 21) и по този начин пептида Аb42 / 43. Ролята на e4 алела на APOE гена е очевидна, но механизмът на неговото участие е неизвестен..\nБолестта на Алцхаймер е невродегенеративно заболяване на централната нервна система, особено увреждащи хипокампални холинергични неврони, асоциативни региони на новата кора и други лимбични структури. Невропатологичните промени включват атрофия на мозъчната кора, извънклетъчни невритни плаки, нахлуване на неврофибрили и натрупване на амилоиди в стените на мозъчните артерии.\nНевритните плаки съдържат много различни протеини, включително Ab42 / 43 и ApoE. Объркването на неврофибрилите се образува главно поради хиперфосфорилиран протеин t; Протеин X помага за поддържане на целостта на невроните, аксонален транспорт и полярност, като осигурява сглобяване и стабилност на микрофибрилите.\nФенотип и развитие на болестта на Алцхаймер\nЗаболяването на Алцхаймер се характеризира с прогресивна загуба на когнитивни функции, включително краткосрочна памет, абстрактна аргументация, концентрация, реч, зрително възприятие и визуално-пространствена функция. Започвайки с малки увреждания на паметта, болестта на Алцхаймер често първоначално прилича на доброкачествена „забрава“.\nНякои пациенти осъзнават своите когнитивни проблеми и се разстройват и заемат, други често не подозират нищо. В крайна сметка пациентите не са в състояние да работят и се нуждаят от постоянно външно наблюдение. В същото време социалният етикет и повърхностният разговор често са изненадващо добре запазени..\nВ края на заболяването повечето засегнати хора развиват ригидност, мутизъм, неконтролируемост, те стават болни на легло. Други симптоми, свързани с болестта на Алцхаймер, включват възбудено поведение, социално изключване, халюцинации, спазми, миоклонус и симптоми, подобни на паркинсон. Смъртта обикновено настъпва поради недохранване, инфекции или сърдечни заболявания..\nВ допълнение към възрастта на начало, ранните и късните форми на болестта на Алцхаймер са клинично неразличими. Мутациите в PSEN1 причиняват напълно проникващо и обикновено бързо прогресиращо заболяване, със средна възраст на настъпване 45 години. Мутациите в APP също са напълно проникващи, причинявайки болестта на Алцхаймер, която протича като късна форма; възрастта на настъпване варира от 40 до 60 години.\nМутациите в PSEN2 може да не са напълно проникнали и обикновено водят до бавно прогресиращо заболяване с начало 40-75 години. За разлика от ранната форма, късната форма на болестта на Алцхаймер се развива след 60-65-годишна възраст; продължителността на заболяването обикновено е от 8 до 10 години, въпреки че диапазонът варира от 2 до 25 години.\nКакто за късния, така и за болестта на Алцхаймер, причинени от мутации в APP, алелът на APOE ген e4 действа като дозозависим модификатор на настъпването на възрастта; тези. възрастта на започване на заболяването се променя обратно с броя на копията на алела e4.\nХарактеристики на фенотипните прояви на болестта на Алцхаймер:\n• Възраст на начало: втората половина на живота\n• амилоидни бета-плаки\n• Объркване на неврофибрили\n• Амилоидна ангиопатия\nС изключение на пациенти в семейства, предаващи мутации, свързани с болестта на Алцхаймер, при пациенти с деменция окончателната диагноза на болестта на Алцхаймер може да бъде установена само при аутопсия; въпреки това, при стриктно спазване на диагностичните критерии, клиничното подозрение за болестта на Алцхаймер се потвърждава чрез неврологично изследване в 80-90% от случаите. Клиничната точност на подозрение се увеличава до 97%, ако пациентът е хомозиготен за аллела? 4 APOE ген.\nТъй като няма ефективно лечение за болестта на Алцхаймер, терапията има за цел да осигури симптоматична помощ за подобряване на поведенчески и неврологични проблеми. Приблизително 10-20% от пациентите имат леко забавяне на когнитивния спад, ако в началото на заболяването получават лечение с лекарства, повишаващи холинергичната активност.\nРиск от наследяване на болестта на Алцхаймер\nНай-важните рискови фактори за болестта на Алцхаймер са старческа възраст, фамилна анамнеза за заболяването, женски пол и синдром на Даун. При западните популации емпиричният риск от развитие на болестта на Алцхаймер през целия живот е 5%. Ако пациентът има роднина от първа степен с болестта на Алцхаймер, развила се след 65 години, рискът от развитие на болестта на Алцхаймер се увеличава с 3-6 пъти.\nАко пациентът има братя и сестри (брат или сестра) с болестта на Алцхаймер, развила се преди да навърши 70 години, и болен родител, рискът се увеличава със 7-9 пъти. Тестването на APOE гена може да се използва като диагностичен тест за предразположение при индивиди, които трябва да оценят признаци и симптоми, наподобяващи деменция, но не трябва да се използват за прогностично изследване при асимптоматични хора..\nПациентите със синдром на Даун имат повишен риск от болестта на Алцхаймер. След 40 години почти всички те имат невропатологични признаци на болестта на Алцхаймер и приблизително 50% намаление на когнитивните функции.\nЗа семейства, предаващи автозомно доминираща форма на болестта на Алцхаймер, всеки член на семейството има 50% риск от наследяване на мутация, която причинява болестта. С изключение на някои мутации в гена PSEN2, генетичното консултиране се улеснява от пълна проникване и сравнително равна възраст на настъпване в семейството. Клиничното ДНК тестване в момента е достъпно за APP, PSEN1 и PSEN2 гените; такова ДНК тестване може да бъде предложено само в контекста на генетично консултиране.\nПример за болестта на Алцхаймер. L.V. - Възрастна жена с деменция. Осем години преди смъртта си тя и семейството й обръщат внимание на намаляване на L.V. краткосрочна памет. Първоначално те приписват тази забрава на „старостта“; въпреки това познавателните й способности продължават да намаляват прогресивно, което нарушава способността й да управлява автомобил, да прави покупки и да се грижи за себе си.\nПациентът не е имал признаци, наподобяващи заболяване на щитовидната жлеза, недостиг на витамини, мозъчен тумор, интоксикация с лекарства, хронична инфекция, депресия или мозъчносъдов инцидент; магнитният резонанс (ЯМР) на мозъка разкри множество кортикална атрофия. Болният брат, нейният баща и още двама бащински роднини починали през седмото десетилетие от живота на фона на деменцията.\nНеврологът обясни на Л.В. и нейното семейство, че нормалното стареене не е свързано с изразено влошаване на паметта или поведението и предложи клинична диагноза фамилна деменция, вероятно болестта на Алцхаймер. Подозрението за болестта на Алцхаймер се потвърждава чрез определянето на генотипа на ApoE: e4 / e4. Състоянието на пациента бързо се влошава през следващата година и тя почина на 82-годишна възраст. Аутопсията потвърди диагнозата на Алцхаймер.\nСиндромът на Алцхаймер или болестта на Алцхаймер (AD) е много често срещана патология. Както знаете, това е дегенеративно мозъчно заболяване с прогресираща деменция, което се развива при възрастни хора..\nВ тази статия ще говорим за най-важното при синдрома на Алцхаймер, намалявайки доколкото е възможно „общи места“\nНемският психиатър Алоис Алцхаймер (1864–1915) публикува много научни трудове, но той е известен с известната лекция за „необичайно заболяване на кората на главния мозък“ през 1906 г. Алоис изследва заболяване при 50-годишна жена, което причинява загуба на памет, дезориентация, халюцинации и в крайна сметка води до смърт на 55-годишна възраст. Аутопсията показа, че мозъчната кора на пациента е по-тънка от обикновено, се откриват сенилни плаки в извънклетъчното пространство, а вътре в невроните са открити неврофибриларни гломерули. Колегата на Алоис Емил Краепелин нарече болестта Алцхаймер. Морфологичните критерии за AD, описани от Alois, са запазени непроменени и до днес. Сега нека преминем от историята към медицинските аспекти на синдрома..\nСпоред СЗО БА е едно от най-често срещаните заболявания на възрастните хора, което причинява повече от половината случаи на деменция и заема със себе си 4-то място сред причините за смъртта в развитите страни. Изследователи от университета Джон Хопкинс са изчислили, че през 2006 г. е имало 26,6 милиона пациенти с AD, а през 2050 г. броят на пациентите ще се увеличи до 106,8 милиона. Колкото по-възрастен е човекът, толкова по-вероятно е развитието на това заболяване. Ако на 65–69 години 2–5% от хората страдат от него, то след 85 години този процент достига 30–40. По този начин "застаряващите" страни са обречени на "епидемия" от астма и увеличаване на разходите за поддържане на пациенти.\nСиндромът на Алцхаймер засяга всички - както обикновените хора, така и световноизвестните. Например бившият американски президент Роналд Рейгън, ирландската писателка Айрис Мърдок, бившата британска премиера Маргарет Тачър, актьорът Питър Фолк, английският писател Тери Пратчет и няколко други известни личности имат или сега са диагностицирани с болестта на Алцхаймер.\nЕтиологията на заболяването е все още неясна, което е особено характерно за не-наследствената (спорадична) форма на AD. На фона на естествените процеси на стареене се развиват специфични за синдрома на Алцхаймер събития, централните от които са отлагането на β-амилоид в кората и хипокампуса (Selkoe, 1994) и съзряване на сенилни плаки. Това причинява каскада от молекулни промени, които водят до дисфункция и смърт на нервните клетки под формата на апоптоза или некроза, което се изразява клинично с прогресираща деменция. В мозъчните тъкани се появяват холинергичен дефицит, оксидативен стрес, повишени нива на възпалителни цитокини и глутамат (вълнуващ невротрансмитер)..\nОткриването на причинно-следствени мутации в гените на предшественика протеин амилоид и пресенилин (b-APP, PSEN-1 и) са свързани с много редки семейства с автозомно доминиращи форми на болестта, така нареченото родословие на фамилната болест на Алцхаймер, което засяга 50% от всяко поколение, независимо от пола, между 30 и 50 години. Мутациите в гена PSEN-2 се характеризират с непълно проникване (т.е. те не винаги водят до развитие на AD), те са виновни за развитието на по-редки, както ранни, така и късни, фамилни форми на заболяването.\nИзучаването на родословието на несемейните форми на AD дава следния резултат: средно рискът от развитие на AD за роднини от първа степен на родство е 3-14%. Нещо повече, проучванията на близнаци показаха значителна (но не 100%) роля на генетичните фактори. Коефициентът на съгласуване на монозиготните близнаци (85%) е значително по-висок от този на дизиготичните близнаци (42%).\nСъществуват 2 форми на AD - пресинил (с появата до 65 години) и сенилна (с появата след 65 години). Изключително рядко AD може да дебютира на възраст 30 години (обикновено това се дължи на мутация на пресенилин-1 гена). Заболяването се развива известно време без симптоми - мозъкът успява да компенсира загубата на увредени неврони. Клиниката се появява може би години след началото на патогенетичния механизъм. Ранен, макар и не достатъчно специфичен признак на болестта на Алцхаймер, е атрофията на медиалните участъци на темпоралните лобове, преди всичко на хипокампуса, открита чрез магнитен резонанс. Невропсихологичният скринингов тест може да помогне при диагностицирането на астма, при който пациентите копират фигури, запомнят думи, четат, извършват аритметични операции. Диференциалната диагноза се извършва предимно със съдова деменция.\nВ момента рисковите фактори за AD включват:\nженски пол (при жените болестта се отбелязва два пъти по-често, отколкото при мъжете)\nанамнеза за травматично увреждане на мозъка, инфаркт на миокарда, хипотиреоидизъм, депресия, излагане на електромагнитни полета\nниски серумни нива на витамин В12 и фолати\nдългосрочна употреба на НСПВС\nвъзраст на майката при раждането\nпълно изоставяне или злоупотреба с алкохол\nСледните фактори се считат за защитни:\nинтелектуална работа, високо ниво на образование\nежедневен чай и кафе\nПродължителността на живота на пациентите от момента на поставяне на диагнозата е средно 6–8 години, но може да варира от 2 до 20 години. По-малко от 3% от пациентите остават живи повече от четиринадесет години. Първият симптом на Алцхаймер е увреждането на паметта. Отначало запомнянето на нов материал страда, а професионалната памет е нарушена последно. Ефективността намалява, кръгът от интереси се стеснява, изразена емоционална лабилност, тревожност, подозрителност и известна дезинфекция.\nПо-късно се присъединяват и речеви нарушения. На първо място, разбирането на говоримия език страда, способността да се повтарят думи и изречения се запазва за дълго време. Освен това пациентите трудно намират предмети. Постепенно умението за смислена вербална комуникация се губи, може да се появят ехолалия, палилалия или мутизъм. Праксис, гнозис и други познавателни функции прогресивно се нарушават, могат да се развият личностни промени, афективни разстройства и психози (халюцинации, заблуди)..\nЕхолалия - неконтролирано автоматично повторение на думи, чути в речта на някой друг.\nПалилалия - болезнена нужда човек да повтаря определени думи или изречения.\nМутизъм - отказ от речева комуникация при липса на органични лезии на речевия апарат.\nВ последния стадий пациентите губят способността си за самообслужване, дезориентирани в пространството и времето - всъщност напълно слабо настроени. Неврологичните симптоми са чести: нарушено ходене, скованост, брадикинезия, миоклонус, припадъци, спастична параплегия с флексиялна контрактура на краката. В терминален стадий, поради хипокинезия, пациентите могат да развият сепсис, урологични възпалителни заболявания и аспирационна пневмония, които могат да бъдат пряка причина за смърт. Неблагоприятни прогностични фактори, които могат да показват бързото развитие на заболяването: екстрапирамидни нарушения (ригидност, брадикинезия, хипомимия, тремор на покой, както и разстройства при ходене - разбъркване на походката, ахерокинезия, затруднено завъртане).\nПри пациенти с предразредния тип на заболяването основните черти на личността се запазват дълго време, има чувство за малоценност или промяна и адекватен емоционален отговор на болестта. Обикновено бавното развитие на заболяването при първоначалната и бърза прогресия на етапа на клинично изразена деменция. Те имат и богати неврологични симптоми..\nНезависимо от типа BA, има три етапа по време на:\nВ стадий на лека деменция пациентът\nразпознава увреждане на паметта, страда от това, записва важни факти.\nима затруднения при изчисляването и писането, по-лошо обобщава, сравнява и прави преценки\nраздразнителен и импулсивен; типично „учудване на Алцхаймер“: очите са широко отворени, маска на изненада на лицето, рядко мигане.\nима стереотипни движения\nобъркани в непозната среда, например в болница с хоспитализация, те трудно биват държани в отделението си\nзапазва способността за самообслужване у дома\nОколо една четвърт от пациентите на този етап имат налудни разстройства под формата на епизодични заблуди от повреда, кражба, по-рядко - идеи за отношение, преследване или завист.\nВ стадия на умерена деменция пациентът\nпрестава да е наясно с нарушена памет и мислене\nтрудно възпроизвежда минали знания, забравя да се обръсне, облича, пере,\nима нарушена реч, праксис и гнозис; по-специално тя обърква дясната и лявата страна, не може да назове части от тялото, престава да се разпознава в огледалото, променя подписа и характера на подписа.\nима стереотипни грабежни движения; в леглото стереотипно се покрива с главата или прави „ромолещи“ движения.\nдезориентирани във времето и често в среда\nможе да върши само обикновени домакински работи, така че е необходима постоянна подкрепа и помощ дори при самообслужване.\nможе да се оплаче от главоболие, замаяност и гадене (хидроцефалия)\nотслабва със здравословен и дори повишен апетит.\nпонякога напуска дома си, забравяйки обратния път, фамилията и фамилията му, година на раждане, не предсказва последствията от действията му. Периодът на дезориентация се заменя с относителното запазване на паметта. Такъв остър и пароксизмален курс показва наличието на съдов компонент.\nможе да има епипреси и краткосрочни епизоди на психоза. Когато прикачите соматична патология, като пневмония, тя може да изпадне в делириум.\nВ стадия на тежка деменция пациентът\nнапълно глупава, има куха фиксативна амнезия и почти пълна дезориентация във времето и пространството\nима лош имидж\nпрактически неспособен на преценка и извод и вербална комуникация\nима повишен мускулен тонус, лежи в "ембрионална" позиция\nумира в състояние на вегетативна кома или от присъединяване към инфекции срещу прогресираща кахексия.\nУви, днес няма лечение, което би могло да предотврати или значително да забави прогресията на AD. Ето основните области на терапията и лекарствата.\n1. Заместваща терапия: а) инхибиторите на ацетилхолинестераза (Донепезил и неговите общи Алзепил, Галантамин хидробромид, Ривастигмин, Ипидакрин) компенсират холинергичния дефицит за намаляване на тежестта на основните симптоми б) антиглутаматни препарати (неконкурентен, обратим антагонист на мозъчния метаболизъм). Когато се постигне задоволителен терапевтичен резултат, лекарството се оставя за неопределено време - обикновено за цял живот. Както ацетилхолинергичните лекарства, така и Мемантинът допринасят за регресията на основните симптоми на деменция: когнитивни, поведенчески, психотични и функционални разстройства. Инхибиторите на ацетилхолинестеразата и Мемантин действат върху различни „мишени“ и не образуват лекарствено взаимодействие, следователно те могат да бъдат предписани едновременно. Най-подходящата комбинирана терапия с липсата на ефективност на монотерапията.\n2. Невропротективната терапия помага да се запази жизнеспособността на невроните и трябва да се използва в началните етапи на заболяването. Употреба: а) антиоксиданти (витамин Е, екстракт от гинко билоба) - по-ефективни в преддементивния етап б) препарати с невротрофични свойства (церебролизин) в) невропротективни средства (ницерголин)\n3. Методите на невропсихологичната рехабилитация са насочени не само към развиване на дефектна функция, но и към заобикаляне, „маневриране“ на съществуващ дефект и намаляване на ефекта му върху ежедневния живот на пациента. Първо, това е обучение в мнемонични и посреднически техники, система за запис, разбиване на сложна задача на редица елементарни, словесна регулация на техните действия и пр. Второ, това е обучение на регулаторни когнитивни функции (развива способността за преминаване от една задача към друга, забавя се неадекватни импулсивни реакции, планиране на действия за близкия и далечен период, решаване на сложни финансови проблеми). Освен това може да се използва допълнителна сензорна стимулация на пациентите: музикална терапия, фототерапия, ароматерапия, терапевтични упражнения. Комбинираното лечение с лекарства и нелекарства дава по-надежден и траен резултат при лечението на пациент с AD.\nУпотребата на ноотропи (пирацетам, пиридитол) - лекарства, които подобряват мозъчния метаболизъм - не даде надеждни положителни резултати при лечението на пациенти с AD. Употребата на големи дози често води до бързото прогресиране на деменцията (след краткосрочно подобряване на когнитивната функция). Този ефект се обяснява с изчерпването на невротрансмитер на холинергични структури след прекомерната им стимулация с големи дози ноотропи.\nГаврилова С. И., Жариков Г. А. Лечение на болестта на Алцхаймер // Психиатрия и психофармакотерапия Том 3 / N 2/2001\n4. Нови тенденции в лечението на AD Днес, НСПВС започват да се използват за лечение на синдрома на Алцхаймер. Малко клинично изпитване на индометацин показва, че при пациенти с AD, които са го получавали в продължение на 6 месеца, е наблюдавана стабилизация, докато при групата пациенти, които са получавали плацебо, е наблюдавано влошаване на редица параметри през този период. В допълнение, публикувани през 2004 г., резултатите от клиничните изпитвания на Националните здравни институти (NIH) на селективни COX-2 инхибитори (rofecoxib, celecoxib) показват, че те също имат защитен ефект и в същото време дават по-малко неблагоприятни ефекти. отколкото неселективен. Все още не е възможно да се каже дали селективните НСПВС ще бъдат толкова ефективни при астма, колкото неселективни.\nХормонозаместителната терапия е доказан защитен фактор срещу AD, но може да има редица сериозни усложнения (тромботични и онкологични). Сега безопасността и ефективността на ХЗТ при астма само се тестват, а стратегии за антиамилоидна терапия се разработват. Те се развиват в две основни направления. Първият от тях е насочен към неутрализиране на невротоксичните свойства на b-амилоидните отлагания чрез въвеждане на специални лиганди или протеази. Второто е да се намали производството на b-амилоид поради инхибиторите на синтеза на амилоид.\nГаврилова С. И. болест на Алцхаймер: нови терапевтични възможности // Психиатрия и психофармакотерапия том 6 / N 2/2004 http://old.consilium-medicum.com/media/consilium/04_02/142.shtml Диагноза Левин О. С. и лечение на деменция в клиничната практика, 2010 г. Тополянски А. В., Бородулин В. И. Синдроми и симптоми в клиничната практика: едноименно ръководство за речника, 2010 г. Salloway S, Mintzer J, Weiner MF, Cummings JL. Терапиите за промяна на заболяването при болестта на Алцхаймер. // Списанието на Асоциацията на Алцхаймер, том 4, брой 2 (март 2008 г.), стр. 65–79 http://citeseerx.ist.psu.edu/viewdoc/download?doi=10.1.1.176.168&rep=rep1&type=pdf http://www.nih.gov/news/pr/dec2004/od-20. HTM\nБолест на Алцхаймер: етапи и методи на лечение\nБолестта на Алцхаймер е придобита форма на деменция, причинена от дегенеративни процеси в мозъка. Това заболяване се нарича още сенилна деменция от типа на Алцхаймер..\nБолестта на Алцхаймер е най-често срещаният вид сенилна деменция, регистрирана при повече от 50% от пациентите с диагноза деменция. В по-голямата част от случаите възрастта на пациентите с този тип сенилна деменция надхвърля 65 години. Въпреки това, малък брой клинични случаи на болестта на Алцхаймер са регистрирани при хора, които не са достигнали тази възраст..\nНа всеки седем секунди на един човек в света се диагностицира сенилна деменция от типа на Алцхаймер. Повече от 45% от световното население над 85-годишна възраст страда от този тип придобита деменция. Към днешна дата разпространението на заболяването варира от пет до осем случая на хиляда души. Учените прогнозират, че броят на хората, страдащи от болестта на Алцхаймер през втората половина на този век, ще надхвърли 115 милиона души.\nПовече пациенти с различни стадии на болестта на Алцхаймер живеят в Европа и САЩ. Тази особеност се обяснява с факта, че в силно развитите страни има по-голяма продължителност на живота на хората, заедно с по-развити методи за диагностициране на болестта.\nСпоред официалната статистика броят на болните от деменция на Алцхаймер в Русия надхвърля 1,8 милиона. Тази информация обаче не отразява реалната картина на разпространението на заболяването поради пристрастното отношение на повечето руснаци към психиатричната помощ..\nИма различия между половете: рискът от получаване на симптоми на Алцхаймер е значително по-висок при жените в сравнение с мъжете. Заслужава да се отбележи, че преобладаващият брой болни са именно жени, преминали осемдесет и пет годишната линия. Колкото по-възрастен е човекът, толкова по-голям е рискът от развитие на тази форма на сенилна деменция.\nПочти винаги болестта на Алцхаймер се развива постепенно и започва с фини симптоми. За дълъг период от време заболяването може да има латентен курс. Острото внезапно начало не е характерно за този тип деменция. Също така, при деменция от типа на Алцхаймер, пациентът не определя фокални неврологични симптоми. Друга отличителна черта на болестта на Алцхаймер от другите видове придобита деменция е липсата на тежки соматични дефекти..\nПървият и най-значим симптом, предполагащ наличието на болестта на Алцхаймер, са нарушения на мнемоничната функция. Най-често в началния стадий на заболяването настъпва загуба на краткосрочна памет. С развитието на болестта настъпва загуба на дългосрочна памет. Също така по време на тежестта на патологията се появяват тежки нарушения на речта и броенето.\nРазвитието на болестта се характеризира със загуба на способността на човек да се движи в пространството. В напредналите стадии на болестта на Алцхаймер, пациентът не е в състояние да се грижи за себе си и да извършва ежедневни дейности.\nПсихотични симптоми, емоционални смущения, поведенчески дефекти могат да се появят във всеки сегмент на болестта на Алцхаймер. Често при лица със сенилна деменция от типа на Алцхаймер се определя психомоторна възбуда или депресивни симптоми. Халюцинациите и илюзиите също присъстват в структурата на заболяването..\nСредно продължителността на живота на човек с тази форма на деменция не надвишава седем години от датата на диагнозата. По-малко от 3% от пациентите, подложени на сложно лечение, живеят около петнадесет години. Нарастващата загуба на естествените функции на тялото води до биологична смърт с течение на времето..\nДо днес на научната общност липсва точно разбиране на причините и механизма на развитие на това заболяване. Настоящите схеми на лечение на болестта на Алцхаймер са симптоматични: използването на фармакологични средства може само да намали интензивността на показаните симптоми. На този етап от развитието на медицината обаче няма лекарства, които да работят за забавяне на прогресията на патологията. Също така все още не са разработени ефективни методи, способни да предотвратят появата на този тип сенилна деменция. Водещите средства за предотвратяване на болестта на Алцхаймер са редовната умерена физическа активност, здравословна и балансирана диета, ежедневни упражнения, трениране на интелектуални способности.\nБолест на Алцхаймер: причини за дегенеративни процеси\nКъм днешна дата са изложени и се изучават няколко хипотези, които обясняват причините за развитието на болестта на Алцхаймер. Най-конкурентните версии са:\nПривържениците на холинергичната версия смятат, че причината за болестта на Алцхаймер е намаляване на производството на невротрансмитер ацетилхолин. Основните функции на това биологично активно вещество са осъществяването на невромускулно предаване, предаване на импулси в различни структурни части на мозъка. Намаленият синтез на ацетилхолин води до грубо нарушение на по-високите психични функции.\nХипотезата на амилоида твърди, че водещата причина за развитието на деменция на Алцхаймер са патологични отлагания на амилоид бета - пептида А42. В човешкия мозък този пептид е способен да образува фибриларни амилоидни плаки. Установено е, че Aβ42 инициира сложна верига от процеси, протичащи на биохимични и клетъчни нива на тялото. В резултат на това комплекс от процеси, включващи бета-амилоид, причинява тежки дегенеративни промени в мозъчната тъкан. От своя страна, основната причина за натрупването на Aβ42 е липсата на дезинфекция и некачествена дезинфекция на медицински инструменти, използвани по време на операция и инжектиране на лекарства. Тази версия се обяснява с факта, че бета-амилоидите са в състояние да се „придържат“ към инструменти, изработени от метал. Трябва обаче да се отбележи, че прекомерното натрупване на Aβ42 не е пряка причина за развитието на сенилна деменция, а действа като задействащ механизъм, задейства каскада от дегенеративни процеси, водещи до смъртта на мозъчната тъкан.\nСпоред друга хипотеза причината за деменцията от типа на Алцхаймер са аномалии в структурата на тау протеина. При болестта на Алцхаймер, прекомерно фосфорилираният (с прекомерно съдържание на естери на фосфорна киселина) тау протеин образува неврофибриларни заплитания. Повишаването на нивото на анормален тау протеин причинява унищожаването на невроните в кората на полукълба на главния мозък. Поради това страдат всички висши нервни функции: мисленето, планирането, поведението, вниманието се влошават.\nВероятната причина за появата на симптоми на Алцхаймер е наличието в ежедневната диета на човек на голям брой продукти със захароза. Прекомерното количество глюкоза в кръвта причинява дезорганизация във функцията на клетките и пречи на синтеза на ензими - ензими. Тъй като функцията на ензимите е да ускоряват химичните реакции в телесните системи, дефицитът им не позволява да спре или забави хода на дегенеративните процеси.\nСъществува и генетична версия, която обяснява причините за болестта на Алцхаймер. Открити са три гена, чиито мутации провокират ранен старт на развитието на болестта. Около 10% от случаите на заболяването при хора под шестдесет години са свързани с автозомно доминиращ тип генна мутация: подобни дефекти се наблюдават при членове на едно и също семейство. Промяна в свойствата беше регистрирана в APP гена, предшественика на амилоид бета, PSEN1 и PSEN2 гените, кодиращи човешките пресенилини.\nБолест на Алцхаймер: етапи и симптоми\nПри болестта на Алцхаймер има симптоми на дифузно намаляване на церебралния кръвоток, което е най-силно изразено в париеталната и темпоралната зона. С болестта се наблюдава смърт на нервните клетки - неврон и загуба на синаптичната връзка между отделни клетки, разположени в по-голяма степен в кората на главния мозък и някои субкортикални (субкортикални) зони. Постепенната смърт на невроните причинява тежка кортикална атрофия.\nПри следсмъртния анализ на мозъчни проби от индивиди с болестта на Алцхаймер, в структурите се наблюдава огромно натрупване на амилоидни плаки - плътни образувания на пептида Ар42, запълващи вътрешното пространство на невроните. Амилоидните бета влакна, свързани помежду си в тесни пространства в междуклетъчното пространство, се наричат сенилни плаки.\nСъщо под микроскоп стават забележими голям брой неврофибриларни сплетения - неразтворими плексуси на влакна, растящи вътре в нервните клетки на мозъка. Поради дефекти в структурата на тау протеина, разпадането на микротрубочки - протеинови вътреклетъчни структури, които са част от клетъчната рамка - цитоскелета.\nБолестта на Алцхаймер обикновено се разделя на четири последващи етапа, тъй като те се появяват, настъпва влошаване на симптомите на когнитивни дефекти. Освен това, с всеки следващ етап се наблюдава значително прогресиране на функционалните нарушения на организма.\nЕтап 1 - периодът на заболеваемост от болестта на Алцхаймер\nПървите симптоми на сенилна деменция се появяват в началния етап на заболяването, което се нарича предменция. Първичните симптоми на болестта на Алцхаймер много често се игнорират и остават без лекарска помощ, тъй като се приписват на естествените прояви на стареене. Първите признаци на сенилна деменция също често се тълкуват като естествено състояние, причинено от умора. Или хората обясняват възникналите симптоми като естествена реакция на стресово събитие.\nВъпреки това, първите симптоми на болестта на Алцхаймер пречат на субекта да изпълни напълно ежедневните задачи. Ранен вестител на болестта е краткосрочното увреждане на паметта. За човек става трудно да запомни нова информация. Той не може точно да възпроизведе или припомни напълно наскоро придобитите знания. Разбирането на значението на думите се влошава. Лицето започва да има затруднения в концентрацията. Трудности възникват, когато е необходимо да се решат абстрактни проблеми. Процесът на планиране е труден за човек.\nОт психоемоционалните симптоми в ранните стадии на болестта на Алцхаймер, апатията е водещо разстройство. Човек изглежда безразличен към случващото се, той е безразличен и пасивен.\nЕтап 2 - ранна фаза\nВъв втория стадий на болестта на Алцхаймер изразените симптоми на нарушение на речта излизат на преден план. При хората речникът е намален. Изявленията му стават бедни и безразлични. Скоростта на говорене е значително намалена. Трудно е пациентът ясно да формулира собствените си мисли. Трудно излага мислите си върху писмото..\nВ този стадий на заболяването симптомите на нарушаване на паметта се влошават. Въпреки това, краткосрочната памет все още страда..\nСимптом, който става забележим за другите, е неловкостта на човек. Поради проблеми с планирането и координирането на движенията, опитите на човек да се облече или обуе изглеждат нелепи. Пациентът не може правилно да нарисува желаните предмети поради нарушени двигателни умения. Почеркът става грозен, метещ, раздразнителен.\nНа този етап от заболяването, въпреки прогресирането на симптомите, пациентът със сенилна деменция запазва способността да се грижи самостоятелно и да изпълнява основни задачи.\nЕтап 3 - фаза на умерено увреждане\nУмереният стадий на деменция се характеризира с влошаване на по-високите психични функции на човек. Водещият симптом на този етап е изразеното нарушение на речта. Поради факта, че човек е лишен от достъп до съществуващия речник и не може да запомни нужната дума, много често нарича неща с грешни имена. Загубени умения за четене. Писането става невъзможно за човек.\nВ третия стадий на болестта на Алцхаймер прогресират координационните нарушения. Неспособността да координират движенията си, неспособността да планира последователност от действия води до факта, че субектът не може да завърши баналните ежедневни дела.\nДруг тежък симптом, който се проявява на този етап, е влошаването и загубата на дългосрочна памет. Човек не може да си спомни за какво са предназначени тези или онези обекти. Той не разпознава близки, не може да ги назове по име. Загубени минали знания и професионални умения.\nОт психосоматичните симптоми често се появява хронична инконтиненция на урина, което води до хигиенни проблеми. Появата на такъв дефект изисква специално съдействие на пациента, тъй като той не е в състояние сам да извършва хигиенни процедури.\nСимптомите, възникващи в стадия на умерена деменция, са признаци на психотични разстройства. Човек става раздразнителен. Той неоснователно показва враждебност и агресивност към другите хора. Пациентът започва да се съпротивлява на помощта. Наблюдава се лабилността на емоционалния фон. Необузданият неподходящ смях бързо се заменя с буен плач. Психотичните симптоми в повечето случаи се изразяват вечер. Човек в третия стадий на болестта на Алцхаймер може да развие патологична страст към блудство.\nЕтап 4 - фаза на тежки нарушения\nПоследният стадий на сенилна деменция се характеризира с пълна загуба на способността за самообслужване на пациентите. В стадия на тежки нарушения човек не може самостоятелно да извършва хигиенни процедури. Не може да се облича и да обува обувки. За него е немислимо да приготвя собствена храна, защото не разбира как да провежда процеса на готвене и не знае целта на определени кухненски инструменти.\nПациентът в последния стадий на болестта на Алцхаймер губи способността да изразява своите мисли. Изявленията му са представени в отделни думи или кратки изречения, в които граматическите конструкции са нарушени. В резултат на това пациентът напълно губи способността да използва речевия апарат. Темата обаче разбира прости призиви..\nСимптомите на агресия в последния етап на заболяването постепенно се променят до интензивни прояви на апатия. Човешкото тяло е напълно изчерпано. Поради намаляване на мускулната маса пациентът силно губи тегло. Пациентът не може да стане от леглото и не извършва никакви движения из стаята. Влошаването на симптомите на заболяването води до факта, че човекът не може да извърши едно-единствено действие без помощта на другите.\nЖивотът на пациента, като правило, приключва поради получената пневмония. Често смъртта се записва поради некроза и некроза на меките тъкани - язва под налягане.\nБолест на Алцхаймер: лечение и профилактика\nКъм днешна дата не е разработен режим на лечение за болестта на Алцхаймер, който би могъл да спре прогресирането на симптомите. Лекарствата, използвани при лечението на сенилна деменция, действат единствено за облекчаване на тежестта на симптомите и подобряване на благосъстоянието на пациента..\nПонастоящем антихолинестеразните средства, централен инхибитор на холинестеразата, се използват при лечението на болестта на Алцхаймер. Тези лекарства забавят прогресирането на симптомите на заболяването, намаляват тежестта на когнитивните дефекти. В някои случаи лечението с тези лекарства помага за възстановяване на дневната активност на пациентите и улеснява процеса на грижа за тях. Използването на антихолинестеразни средства ви позволява да коригирате психоемоционални и поведенчески разстройства: намаляване на апатията, премахване на халюцинации, спасяване на пациента от безсмислени движения.\nСъщо така, NMDA антагонисти се използват при лечението на болестта на Алцхаймер. Лечението с тези средства инхибира прогресията на дегенеративните процеси. Лекарствата имат невромодулиращ ефект. Лечението с антагонисти на NMDA помага за нормализиране на умствената дейност. Тези инструменти подобряват функциите на паметта, развиват способността за концентрация, намаляват умората. С тяхна помощ можете да сведете до минимум симптомите на депресия и частично да коригирате двигателните нарушения.\nПациентите, които имат сериозни поведенчески проблеми, често изискват лечение с антипсихотици. Антипсихотиците намаляват агресията и премахват психотичните симптоми. Включването на антипсихотици в схемата на лечение често води до още по-голямо влошаване на когнитивните способности и прогресиране на проблемите с паметта..\nПсихотерапевтичните интервенции помагат на пациентите с леки симптоми да се адаптират към характеристиките на тяхното състояние. Психотерапията обаче не влияе значително на хода на болестта на Алцхаймер. За да се сведат до минимум когнитивните дефекти при леко болни пациенти, препоръчително е да се предприемат коригиращи мерки, чиято цел е да се активира интелектуалният потенциал. За да премахнете апатичното състояние, можете да използвате арт терапия и музикотерапия..\nЗаслужава да се отбележи, че качеството на живот на хората с диагноза болест на Алцхаймер директно зависи от получените грижи и надзор. Още в началните стадии на заболяването се препоръчва да се предприемат мерки за гарантиране на безопасността при хората, например: поставете етикети върху предмети от домакинството, посочващи тяхната цел. Поради невъзможността да се извърши акт на дъвчене и преглъщане, лекарите съветват да се хранят пациентските ястия, които имат консистенция, наподобяваща каша. В тежки случаи може да се наложи хранене през тръбата..\nТрябва да се помни, че поради лъжливия начин на живот на пациента и неспособността да се грижи за себе си, той може да изпитва различни хигиенни проблеми и язви под налягане. За да се предотвратят такива състояния, пациентът изисква внимателна грижа.\nМеждународните проучвания показват, че в момента няма ефективни превантивни мерки. Въпреки това лекарите препоръчват всички хора да водят активен начин на живот и да получават достатъчно психически стрес. Интелектуални класове: четене, игра на шах, решаване на кръстословици, изучаване на чужди езици, редовни контакти с други, забавят началото на болестта и облекчават тежестта на симптомите. Необходимо е също така да се даде предпочитание на балансираната диета..


Твърд диск 1TB Silicon Power Diamond D30 D3S - SP010TBPHDD3SS3K SP010TBPHDD3SS3K - на топ цена — Ardes.bg\n> Твърд диск 1TB Silicon Power Diamond D30 D3S\nТвърд диск 1TB Silicon Power Diamond D30 D3S - SP010TBPHDD3SS3K\nПроизводител: Silicon Power; Код на продукта: SP010TBPHDD3SS3K\n126 x 81.2 x 10.4 мм\nПубликуваните цени и наличностите по магазини се обновяват няколко пъти на ден. Възможно е да има разлика между цените в магазините и сайта. Възможно е несъответствие с цените в магазините. Всички посочени цени са за покупки онлайн. Въпреки усилията ни да предоставим пълна и точна информация за 1TB Silicon Power Diamond D30 D3S, е възможно да сме допуснали грешка. Изображенията на продукта са примерни и може да имат разлики с действителния продукт. Ако забележите такава, моля ПИШЕТЕ НИ на адрес officear@ardes.bg.


TopPsychologia - Психотерапия May\nПоложително отклонение - отклонения от нормите, които се насърчават в това общество. Гений, герой, духовен водач - положителни отклонения. Въпреки, че се наблюдава положително отклонение във всяко общество, социолозите са най-привлечени от негативни отклонения. Отрицателното отклонение е поведение, което е осъдено от обществото и предполага наказание. Престъпници, наркомани, алкохолици, проститутки - отрицателни отклонения.\n3. Вниманието на учените повдига въпроси за причините за девиантно поведение. Има три основни подхода, обясняващи причините за отклоненията:\n1. Биологичен подход. Неговите поддръжници бяха К. Ломброзо и У. Шелдън. Същността на този подход е, че отклонението, по-специално престъпното поведение, се определя от определени физически характеристики. Например, изпъкнала долна челюст, сплескан нос, рядка брада, намалена чувствителност към болка (C. Lombroso), или мезоморфизъм, т.е. структурата на тялото, която се отличава със сила и тънкост (U. Sheldon). През последните години отклонението в основния поток на този подход се обяснява с аномалии на половите хромозоми (наличието на допълнителна Y хромозома).\nБиологичните особености на тялото, разбира се, засягат човешкото поведение (височина, външен вид, физически увреждания). Не бива да се пренебрегва генетичната предразположеност на някои хора към девиантно поведение, но този подход не трябва да бъде абсолютизиран, особено след като значителна част от престъпленията не се дължат на биологични, а социални причини (например „принудително” или „самоунищожително” престъпление).\n2. Психологически подход - вижда причината за отклонението при психологически конфликти, проблеми и наранявания, особено опит в детството. Неговият основател е разгледан 3. Фройд. Девиантното поведение, според З. Фройд, е резултат от конфликта между Его и Id или Суперего и Id. Например, престъпленията възникват, когато Суперего - цивилизованият самоконтрол на индивида - не може да се справи с примитивни, разрушителни, насилствени импулси на Ид. Различни импулси могат да бъдат потиснати, като по този начин преминават в несъзнателни слоеве на психиката.\nОчевидно е необходимо да се съгласим с мнението, че като се анализира някаква психологическа черта, конфликт или комплекс, не може да се обясни същността (нивото) на престъплението или друг вид отклонение. По-вероятно е биологичното и психологическото предразположение към девиантно поведение в някои случаи, съчетано с определени социални условия, да дадат съответния резултат.\n4. Социологически подход - обяснява появата на отклонение чрез търсене на социални и културни фактори, засягащи хората.\nТеорията на аномията (дерегулация, "не-правило") от Е. Дюркхайм - отклонение, по-специално самоубийство, възниква в резултат на нарушение или липса на ясни социални норми. Нормите регулират поведението на хората, те знаят какво да очакват от другите и какво очакват от тях. Въпреки това, по време на криза или радикална социална промяна, например във връзка със спад и инфлация, хората изпитват объркване и дезориентация. Статистиката показва, че по време на неочаквани рецесии и повишения процентът на самоубийствата става по-висок от обичайното. Дюркем смята, че неочакван спад и просперитет са свързани с нарушение на „колективния ред“. Социалните норми са унищожени, хората губят своята вяра - всичко това допринася за девиантно поведение.\nТеорията на аномията на Р. Мертон. Според него девиантното поведение се дължи на аномията като несъответствие между целите, провъзгласени от дадена култура, и социално одобрените средства за постигането им. Като част от концепцията си, Мертън разработи типология на девиантно поведение (вж. Таблицата).\nТипология на действията (според R. Merton)\nОбществено одобрени цели\nСоциално одобрени фондове\nнезаконен финансов успех\nОтстъпление (бягство от реалността)\nмонаси, отшелници, скитници, наркомани, бръсначи\nВ системата на Мертон конформизмът предполага съгласуване с целите на обществото и със средствата за постигането им. Например, постигането на богатство се счита за общоприета мярка за успех в американското общество (а напоследък и на украински). Социално одобрените средства за постигане на тази цел предполагат традиционни методи като получаване на добро образование, кандидатстване за работа и изграждане на кариера. Но не всички хора могат да получат добро образование, най-добрите фирми наемат доста ограничен брой специалисти. Когато хората са изправени пред невъзможност да постигнат финансов успех със социално одобрени средства, те могат да прибегнат до незаконни методи.\nИновацията предполага съгласуване с целите на обществото, но отрича социално одобрените средства за постигането им. Примери за иновации са изнудване, грабеж, злоупотреба с чужди пари, измама и т.н. Този тип девиантно поведение възниква, когато лицето има ограничен достъп до ресурси, от една страна, и силно желание да изглежда успешно в очите на обществото - от друга.\nРитуализмът предполага игнориране на целите на тази култура, но съгласие (понякога довеждано до абсурдност) за използване на социално одобрени средства. Пример за това е бюрократ, който е фанатично посветен на работата си, който внимателно попълва формулярите, проверява тяхното съответствие с всички инструкции, редовно ги зашива по случая и т.н., но не осъзнава защо това се прави.\nРетритизъм означава отрицание както на целите на дадено общество, така и на средствата за постигане на тези цели. С други думи, човек се дистанцира от обществото. Този вид отклонение включва монаси, отшелници, от една страна, и наркомани, алкохолици и самоубийци, от друга.\nБунтът се изразява и в отрицанието както на целите на обществото, така и на средствата за постигането им. Но за разлика от ретретистите, бунтовниците не се отдалечават от обществото, а се опитват да му предложат нови цели и нови средства за постигането им. Този тип отклонение може да се отдаде на реформаторите и революционерите.\nКултурните теории се фокусират върху анализа на културните ценности. От гледна точка на тези теории, отклонението се случва, когато индивидът се идентифицира с субкултурата, чиито норми противоречат на нормите на господстващата култура. Идентифицирането на субкултурата става в процеса на общуване с носителите на тази култура. Важна роля играят не контактите с безлични организации или институции (законодателни органи, църква и др.), А чрез ежедневна комуникация - в училище, у дома, „на улицата”. Интензивността на човешкото изучаване на девиантни стойности се влияе от честотата на контактите с девианти, както и от техния брой и продължителност. Важна роля играе и възрастта: колкото по-младият човек е, толкова по-лесно научава моделите на поведение, наложени от другите.\nРазгледаните теории се основават главно на анализа на социалните и културните фактори, допринасящи за отклонението. Следващите серии от социологически теории се фокусират върху тези, които оценяват дадено лице от гледна точка на отклонението, как отношението към хората се оформя като девианти и как те се отнасят към индивид, който е етикетиран като девиант.\nТеорията на стигматизацията (брандирането). Основното тук е тезата, че отклонението не е свойство, присъщо на всяко социално поведение, а е резултат от социална оценка (стигматизация) на определено поведение като девиантно. Отклонението се обяснява с способността на влиятелните групи от обществото да налагат определени стандарти на други групи, да налагат стигмата на отклоненията върху поведението на по-малко защитените групи. Дадено лице може да бъде третирано, като че ли е нарушило правилото, дори ако не го е направил, само защото други твърдят, че той го е направил. И така, направихме с черни в Америка. Те бяха тормозени и понякога линчувани с фалшиви обвинения за изнасилване на бели жени. По време на кръстоносен поход срещу алкохолизма - забрана - създадена е нова система от правила и нови девианти.\nАнализът на причините за девиантното поведение в този случай е насочен към изучаване на процесите, явленията и факторите, които определят или влияят върху приписването на статуса на девиантно поведение и статуса на девиант към индивидите, т.е. изследване на това как се формират нагласите към хората като девианти.\nПоследните теории са много по-критични към съществуващия обществен ред, те доказват необходимостта да се коригират не отделни хора, а цялото общество.\nТаблицата съдържа ключови понятия и техните определения. Задайте коя концепция вляво отговаря на дефиницията, дадена в дясно, като посочите желания номер.\nОтклоненията (отклоненията), като правило, са отрицателни. Например, престъпност, алкохолизъм, наркомания, самоубийство, проституция, тероризъм и др. В някои случаи обаче са възможни и положителни отклонения, например силно индивидуализирано поведение, характерно за оригиналното творческо мислене, което може да бъде оценено от обществото като “ексцентричност”, отклонение от нормата, но в същото време социално полезно.\nАскетизъм, святост, гений, иновация - признаци на положителни отклонения.\n- отклонения, които са насочени към причиняване на вреда на други (различни агресивни, незаконни, престъпни деяния);\n- отклонения, които увреждат самия човек (алкохолизъм, самоубийство, наркомания и др.).\nПреди това се правят опити за обяснение на причините за девиантно поведение на базата на биологичните характеристики на нарушителите на нормите - специфични физични особености, генетични аномалии; въз основа на психологически характеристики - умствена изостаналост, психични проблеми. В същото време, психологическият механизъм на формиране на по-голямата част от отклоненията е обявен за пристрастяващо поведение (пристрастяване - пагубна зависимост), когато човек се стреми да избяга от сложността на реалния живот, като използва алкохол, наркотици и хазарт. Резултатът от пристрастяването е унищожаването на индивида.\nАмериканският социолог Робърт Мертон () смята, че причината за отклоненията не е отсъствието на норми, а невъзможността да ги следва. Аномията е разликата между културно предписаните цели и наличието на социално одобрени средства за постигането им. В съвременната култура успехът и богатството се считат за водещи цели. Но обществото не предоставя на всички хора правни средства за постигане на тези цели. Следователно човек трябва или да избере незаконни средства, или да изостави целта си, като го замени с илюзии за благополучие (наркотици, алкохол и т.н.). Друг вариант на девиантно поведение в такава ситуация е бунтът на анти-обществото, културата и установените цели и средства.В съответствие с теорията на стигматизацията (или етикетирането), всички хора са склонни да нарушават правилата, но тези, които са етикетирани като „отклоняващи се“, са отклоненията. Например бивш престъпник може да изостави своето криминално минало, но хората около него ще го възприемат като престъпник, избягват контакт с него, отказват да приемат работа и т.н. В резултат на това той остава само с една възможност - да се върне към престъпната пътека.\nВ днешния свят девиантното поведение е най-характерно за младите хора като нестабилна и най-уязвима социална група. В нашата страна младежкият алкохолизъм, наркоманията и престъпността са от особено значение. За борба с тези и други отклонения са необходими комплексни мерки за социален контрол.\nСоциалните роли непрекъснато се променят в процеса на живота на даден човек, като засилват или конформните, или девиантни мотивации. Причината за това е развитието на обществото, неговите ценности и норми. Това, което е девиантно, става нормално (конформно) и обратно. Например, социализъм, революция, болшевики и т.н., мотиви и норми бяха девиантни за царската Русия и техните превозвачи бяха наказани с препратки и затвор. След победата на болшевиките предишните девиантни норми се считат за нормални. Сривът на съветското общество отново превръща нормите и ценностите му в девиантни, което е и причината за новото девиантно поведение на хората в постсъветската Русия. Обяснението на девиантното поведение предлага няколко версии. В края на 19-ти век се появи теорията на италианския доктор Ламбросо за генетичните предпоставки за девиантно поведение. "Престъпният тип", според него, е резултат от деградацията на хората в ранните етапи на развитие. Външни признаци на отклоняващ се човек: изпъкнали долна челюст, намалена чувствителност към болка и др. В наше време биологичните причини за девиантно поведение включват аномалии на половите хромозоми или допълнителни хромозоми.\nСоциалното неравенство е друга основна причина за девиантно поведение. Основните нужди на хората са доста сходни, а способността да ги задоволяват сред различните социални групи (богати и бедни) е различна. В такива условия бедните получават „морално право” на девиантно поведение към богатите, изразено в различни форми на експроприация на собственост. Тази теория, в частност, поставя идеологическата основа на революционното отклонение на болшевиките срещу владеещите класове: „ограбване на плячката”, арести на терористите, принудителен труд, екзекуции, ГУЛАГ. В това отклонение има несъответствие между несправедливи цели (пълно социално равенство) и несправедливи средства (тотално насилие).\nСпоред концепцията за дезориентация, предложена от френския социолог Емил Дюркхайм (), социалните кризи са място за отклонения, когато има несъответствие между приетите норми и жизнения опит на човека и аномията - липсата на норми.\nАмериканският социолог Робърт Мертон () смята, че причината за отклоненията не е отсъствието на норми, а невъзможността да ги следва. Аномията е разликата между културно предписаните цели и наличието на социално одобрени средства за постигането им.\nПоложително и отрицателно отклонение\nНеобходимо е обаче да се разграничи, относително казано, положително или отрицателно или отрицателно (от латински. Негативи - отрицателно) отклонение.\nПоложителното отклонение е девиантно поведение, което, въпреки че мнозина се възприемат като необичайни, странни или дори може би като „ненормални“, но в същото време основно не предизвиква неодобрение. Това могат да бъдат героични дела, саможертва, прекалено отдаване на нещо или на някого, прекомерно усърдие, повишено чувство на съжаление и съчувствие и т.н.\nЯрък пример са международните благотворителни акции на американския бизнесмен и общественик Джордж Сорос (роден през 1930 г.). Само в Русия Фондация „Сорос“ е прекарала повече от десет години () над 350 млн. Долара, или друг, по-малко амбициозен, но илюстративен пример за това е безкористното поведение на човека, който е дал подслон в апартамента си на бездомни животни.\nОтрицателното отклонение, напротив, представлява тези поведенчески аномалии, които причиняват неодобрение и / или неодобрение в повечето хора. Тероризъм22, вандализъм, кражба, предателство, жестоко отношение към животните и т.н.\nНеобходимо е да се каже, че отклонението от нормите не винаги означава нещо лошо (например в средновековието всичко ново се отклоняваше най-вече от нормите и най-често беше строго наказано.) Ако нямаше такива „положителни“ отклонения, нямаше да има социален процес.\nТероризмът (от латински. Терор-страх, ужас) - потискането на опонентите чрез използване на насилие.\nВ същото време всичко, както е известно, винаги е относително, а хората понякога са субективни и режещи в оценките и са склонни да “етикетират” всеки, който не се вписва в техните идеи за нормата. Ето защо, част от обществото в отклонение може да се окаже обикновен "морски" (къпещи се в ледена дупка), джогизъри23, самотни пътници (като смелият рускин Фьодор Конюхов (роден през 1951 г.)), активисти на Грийнпийс 24 или дори тези, които не лишават себе си ползите и удоволствията от ходене пет до десет километра, за да работят пеша.\nИма отделни отклонения от нормите, които не са опасни за другите. Например, искате да носите рокля с наперен цвят. Това причинява цензура и негативни оценки на хората около вас (особено на възрастните хора), но те няма да бъдат увредени.\nJogger (от англичаните. Jog-move подскача, треперене) човек, участващ в джогинг.\n"Грийнпийс" (от англ. Green-green + pea-peace, peace, order = (Грийнпийс) - международна природозащитна организация, която защитава околната среда от вредното въздействие на хората. Основана във Ванкувър (Британска Колумбия, Канада) през 1971 г. Малка група опоненти на американски ядрени опити в Аляска (САЩ), която има около 3 милиона членове, като централата е в Амстердам (Холандия).\nНякои от общите принципи, които току-що бяха обсъдени, са изследвани в спорта. В допълнение, в експериментални и клинични проучвания са проучени специфичните проблеми на активирането на спортистите. Така Renold измерва кръвните параметри на членовете на студентския екип на гребците преди тренировка. Гребците отбелязаха значителни промени.\nВ словесната комуникация са две общи изказвания - устни и писмени. Писането е това, което се преподава в училище и което се използва, за да се счита за знак на образован човек. Писането е тромаво, често съдържа печати, чиновници, но това е цената за точност, еднозначност на изреченията, текст. Писането не позволява ра.\nТеорията за рекапитулацията, създадена от Хол, твърди, че последователността и съдържанието на тези етапи са генетично дефинирани и затова детето не може да избегне или да заобиколи всеки етап от своето развитие. Основният закон на психологията на развитието С. Хол разглежда биогенетичния “закон за рекапитулация”, според който индивидуалното му развитие е той.\nИмайте предвид, че в съвременния свят девиантното поведение е най-характерно за младежта като нестабилна и най-уязвима социална група. В нашата страна младежкият алкохолизъм, наркоманията и престъпността са от особено значение. За борба с тези и други отклонения са необходими комплексни мерки за социален контрол.\nТийнейджър, който е израснал в интелигентно семейство, което става наркоман, показва едно индивидуално отклонение. В едно сложно общество може да има много девиантни субкултури, нормите на които противоречат на общите морални норми. Децата, които растат в семейства на алкохолици, които по-късно стават част от групата бездомници, където често се среща злоупотреба с наркотици, показват групово отклонение. Употребата на токсични вещества в тази група деца не е протест срещу нормите на субкултурата, а механизъм за придобиване на статут в рамките на групата. Следователно, има два чисти вида отклонения: 1) отделните отклонения отхвърлят нормите, които ги заобикалят; 2) груповите отклонения са конформисти в рамките на девиантните групи.\nПървично и вторично отклонение.\nОсновното отклонение е девиантното поведение на индивида, който е конформист във всички негови други проявления. Този човек не се счита за посветен нито от себе си, нито от другите, а се възприема като малко ексцентричен. Средно отклонение - отклонение, което следва след публичното идентифициране на лице като девиант. Често едно девиантно действие (хомосексуален контакт, употреба на наркотици, кражба и т.н.) или дори съмнение за извършване на такъв акт е достатъчно, за да може дадено лице да бъде обозначено като девиант. Този процес на етикетиране е изключително важен. Човек, който извършва първоначално отклонение, обикновено подкрепя системата от социални норми и е податлива на социално влияние. След като е бил „маркиран” от девиант, човек е изолиран, се присъединява към група от свой собствен вид и е изключен от обществото. Отклонението става централно място в неговата организация на живота.\n3. Теории, обясняващи причините за отклонението. Вниманието на учените повдига въпроса за причините за девиантното поведение. Има три основни подхода, обясняващи причините за отклоненията:\nБиологичните особености на тялото, разбира се, засягат човешкото поведение (височина, външен вид, физически увреждания). Невъзможно е да се пренебрегне генетичната предразположеност на някои хора към девиантно поведение, но този подход не трябва да бъде абсолютизиран, особено след като значителна част от престъпленията са причинени не от биологични, а от социални причини (например „насилствено” или наемно престъпление).\n1. Социологически подход - обяснява появата на отклонение чрез търсене на социални и културни фактори, засягащи хората.\nТеорията на аномията (дерегулация, „не-правило”) на Е. Дюркхайм - отклонение, по-специално самоубийство, възниква в резултат на нарушение или липса на ясни социални норми. Нормите регулират поведението на хората, те знаят какво да очакват от другите и какво очакват от тях. Въпреки това, по време на кризи или радикални социални промени, например във връзка с икономическия спад и интензивната инфлация, хората изпитват объркване и дезориентация. Статистиката показва, че по време на неочаквани рецесии и повишения процентът на самоубийствата става по-висок от обичайното. Дюркем смята, че неочакван спад и просперитет са свързани с нарушение на „колективния ред“. Социалните норми са унищожени, хората губят своята вяра - всичко това допринася за девиантно поведение.\nДиалектиката е положителна и отрицателна в поведението на младите хора.\nПоддевиантно (от лат. Deviatio - отклонение) поведение в съвременното. Социологията предполага, от една страна, действие, действия на дадено лице, стандарти, които не са официално установени или действително установени в дадено общество, отиват на стандарти, а от друга страна, социално явление, изразено в човешки масови форми. дейности, които не отговарят на официално установените или действително установени норми или стандарти в дадено общество.\nОтклоненията от социалните норми могат да бъдат:\n§ позитивни, насочени към преодоляване на остарели норми или стандарти и свързани със социалното творчество, допринасящи за качествените промени в социалната система;\n§ негативно - дисфункционално, дезорганизиращо социалната система и водещо до неговото унищожаване, водещо до девиантно поведение.\nДевиантно поведение - вид социал. избор: когато целта на соц. поведението не е съизмеримо с реалните възможности за тяхното постигане, индивидите могат да използват други средства за постигане на целите си. Например, някои хора, в преследване на илюзорни успехи, богатство или власт, избират социално забранени средства, а понякога и незаконни, и се превръщат в престъпници или престъпници. Друг вид отклонение от нормите е открито неподчинение и протест, демонстративно отхвърляне на приетите в обществото ценности и стандарти, характерни за революционери, терористи, религиозни екстремисти и други подобни групи хора, които активно се борят срещу обществото, в което се намират.\nВъв всички тези случаи отклонението е резултат от неспособността или нежеланието на индивидите да се адаптират към обществото и неговите изисквания.Като цяло, престъпления, алкохолизъм, наркомания, проституция, хазарт, психично разстройство и самоубийство обикновено се наричат форми на девиантно поведение.\nНякои причини за девиантно поведение не са социални, а биопсихични. Например, склонността към алкохолизъм, наркомания, психични разстройства могат да се предават от родители на деца. В социологията на девиантното поведение има няколко направления, обясняващи причините за възникването му: „аномия“ (състояние на обществото, в което старите норми и ценности вече не съответстват на реалните отношения, а новите не са установени); непоследователността на поставените от обществото цели и средствата, които тя предлага за постигането им. Маргинализацията е една от причините за отклоненията. Основният белег на маргинализацията е разкъсването на социалните връзки, а в „класическата“ версия първо се разкъсват икономическите и социалните връзки, а след това и духовните, като друга група причини за девиантно поведение се свързва с разпространението на различни родо-асферични патологии, по-специално нарастване на генетичния фонд на населението.,\nОтклоненията (отклоненията), като правило, са отрицателни. Въпреки това, в някои случаи, възможни положителни отклонения, например, силно индивидуализирано поведение, характерно за оригиналното творческо мислене, което може да бъде оценено от обществото като "ексцентричност", отклонение от нормата, но в същото време да бъде обществено полезно. Аскетизъм, святост, гений, иновация - признаци на положителни отклонения.\n§ отклонения, които имат за цел да причинят вреда на другите (различни агресивни, незаконни, престъпни деяния);\n§ отклонения, които увреждат самата личност (алкохолизъм, самоубийство, наркомания и др.).\nИмайте предвид, че в съвременния свят девиантното поведение е най-характерно за младите хора като нестабилни и най-уязвими. група. В нашата страна младежкият алкохолизъм, наркоманията и престъпността са от особено значение. За борба с тези и други отклонения са необходими сложни социални мерки. контрол.\nСинтетичният канабиноид, който стана популярен в целия свят в началото на 2000-те години, все още се смята за един от най-често срещаните и опасни лекарства.


И на осмия ден Марангозов каза - нека има IT - Форумите на WeRock.bg (Архив)\nИ на осмия ден Марангозов каза - нека има IT\nStarted by Guest_Regen_*, дек 01 2007 13:17\nPosted 01 декември 2007 - 13:17\nТе тука почна всичко. [;\nНе знам колко от Вас помнят гърмящите флопи дискови устройства, средно високите нива на радиация, дървените(а по-късно чугунено-оловно-титаниеви ;р ) корпуси на свръхмощните машини, екраните с я има, я няма 4х5 пиксела резолюция, маниакалния Муун Патрол, Лакомата Зъмя_666, Болото и Каратеката и най-важното най-стария познат на българската ИТ индустрия ДОС!\nЕх, времена (сълзичка)..\nГледайте, младежта, гледайтеее..\nPosted 03 декември 2007 - 09:22\nееххх...с умиление си спомних моя 6-ти клас, когато за пръв път се сблъсках с чудото на техниката, наречено Правец82(до 16-ките 'големите' не ни допускаха)... и от мен, няма как, носталгия - първата любов не се забравя. А после в университета разглабях флопи за 8-инчови дискети! По размери можеше да се мери с видеокасетофон\nPosted 03 декември 2007 - 10:05\nЕй тук една изхабена от употреба дума съвсем няма да звучи изхабено:\nПрипомних си с умиление как изучавах Бейсик и Асемблер за 8 битов\nСайтът е особено ценен. Ти ли си майсторот?\nPosted 03 декември 2007 - 10:24\nЦ, ц, попаднах на него дорде сърфирах, а ти си част от измиращата раса на програмисти на ниско ниво (демек, че не можете да програмирате де ). Сайтчето е страхотно и докато го разглеждах, забелязах как нашите разработчици са писали софтуеър, който е със светлинни години напред, като идея и функционалност и се използва по-широко сега. Изпреварили са времето, изпреварилиии..\nPosted 03 декември 2007 - 15:09\nRegen, on Dec 1 2007, 13:17, said:\nМдааа, много спомени нахлуха в съзнанието ми. Първият български компютър, на който съм играл, беше ИМКО 2. Бяхме го включили към цветен телевизор. Нямате си представа колко часа съм прекарал играейки на него. Следващите правеци бяха доста разочароващи с отвратителните си зелени монитори. Чак при правец 8Д отново се стигна до цвят, защото и той се включваше към телевизора. Но пък номерът с касетофона като "входящо устройство" е най-голямата гавра, която може да се измисли за потребителите. Въпреки че с касетки по онова време работеха и прехвалените Atari и Commodore... А за въпросния Правец 8Д взимахме игрички от тези, предназначени за френския компютър, на чиято база е разработен. Как стигаха до нас - нямам представа. И понеже бяха кът се налагаше да преписваме програмния, 16 битов мисля, че беше, код на игри от някакво списание, "Компютър" ли беше, какво ли. Ама код - 10 страници голям формат, при който B и 8 (и доста други) не се различаваха почти по нищо. 10 страници писане и накрая да не тръгне - сещате се какво разочарование беше. Брат ми някак си успяваше по логически (!!!???) път да открие коя буква къде сме сбъркали и подкарваше нещата. Ужас и безумие беше този Правец 8Д, а струваше 420 лв. Добре, че XT-тата го отвяха бързо\nКато се замисля, на basic ни учеха още когато бяхме 5-6 клас в някакви зали извън училището, ама по училищна линия. Ще рече 1985-1986 година. Мисля, че беше на Правец 82. Доста напред сме били. В през 87 вече имахме специален предмет в училище за изучаване на компютри. Добре са почнали нещата, ама...\nPosted 03 декември 2007 - 16:40\nRegen, on Dec 3 2007, 10:24, said:\nБе кви програмисти на ниско ниво Сега ако ме хванеш и програмка за сортиране на масив няма да мога да измъдря на асемблер. Отиде коня у ряката.\nСайтът вярно е страхотен. Ще им пратя за делото една снимчица, която правих преди 7-8 години в Правец - заводът и пред завода - пасат овце. Истина ти казвам.\nPosted 03 декември 2007 - 19:00\ngeorid, on Dec 3 2007, 16:40, said:\nЩе им пратя за делото една снимчица, която правих преди 7-8 години в Правец - заводът и пред завода - пасат овце. Истина ти казвам.\n:р Не са овце това, компилатори са.. Хрупат и осмислят мегабайт-два код.\nPosted 04 декември 2007 - 09:57\nТака е то - сила сме си ние в IT сферата Не е само праскането в гърдите, че видите ли Джон Атанасов е измислим компютъра - това не знам колко е повод за българска гордост, след като човеко си е живял и работил в Хамерика. Или пък прословутите ни Правец 8, 16 и прочие. Според мен далеч по-голяма гордост трябва да предизвиква фактът, че България е основател и у нас се е провела първата Международна олимпиада по информатика. Освен това през 2009та година ще бъдем отново домакини на това събитие, по случей 20 годишнината от провеждането на първата 1989 година. Кой обаче го интересува това Друго си е да се изсипят милиони за абсурдната ни кандудатура за зимна олимпиада.\nEdited by Javor, 04 декември 2007 - 09:58 .\nPosted 27 януари 2008 - 14:01\nКаква тема! Купихме си "Правец 8C" за 200 лв., ма не си спомням коя година беше. Толкоз много играехме с брат ми, че очи не ни оставаха... Ходехме и на уроци в Двореца на децата. Там имаше и два "Правец"-а, спомням си, с оранжева индикация на екраните. Дарихме го "Правец"-а след години на техникума, където се "изучихме" аз и брат ми, като за музеен експонат.\nPosted 13 февруари 2008 - 19:31\nБългарските компютри от серията Правец са наречени на родното място на Тодор Живков.\nМммдам...Както казва асистента по операционни системи: "Най-трудно ни е било да изтрием надписа "Apple"". Иначе, аз си пазя една такава машина у нас. Чакам да минат мнооооого години и да го продам като антика.\nPosted 15 февруари 2008 - 08:49\nTрябва да са наистина мнооооооооооооого години. [:


Никол Божинова с рожден ден за 20 бона (Вижте колко пръсна майка й за украса и забавления)\nНачало БГ Клюки Никол Божинова с рожден ден за 20 бона (Вижте колко пръсна майка й за украса и забавления)\nРожденият ден на Никол Божинова се оказа по-скъп и от сватба\nНиколета Лозанова държи да гледа дъщеря си Никол по възможно най-скъпарския начин.\nЗа рождения ден на малката НиЛо се постара да направи деня незабравим за своята принцеса. Рожбата на Николета и Божинов стана на 7 в понеделник. На купона в столично заведение присъстваха и таткото на малката и неговата половинка Биляна Дол.\nНай-голямата атракция за хлапетата бе качването на сцената на близначките Алекс и Влади. Всички деца пяха и танцуваха, а поздравите към малката валяха постоянно. По време на една от паузите на изпълненията на близначките гостите се докоснаха до изключително редки папагали, каквито Никол обожава.\nЗа целия купон Николета се бръкна доста дебело. Но какво за 20 бона щом детето ти е щастливо, заяви Лозанова. Старата дружка на Николета Златка Димитрова уважи купона в компанията на малкия Миро. Разбира се на купона беше и половинката на Лозанова Ники Михайлов, пише „България Днес“.\nДруг е въпросът, че хората и за сватба не плащат 20 бона…


Как французите виждат и описват Разград и Делиормана преди 5-6 века\nПогълнати от проблемите на съвремието, в преклонение предимно пред Русия и ролята ѝ за възстановяване на българската държавност, пропускаме и дори игнорираме интереса на една от най-великите сили на късното Средновековие, възроден отново днес с нови измерения на историята, интересът на Френската империя, на Френската република, или изобщо на Франция.\n125 години от първото системно изложение за историята на Разград\nЧета много неща за Разград, както за неговото съвремие, така и за неговото минало. Съвремието не ме радва много, но за миналото му слава богу има доста текстове, особено в интернет. Аз благодаря на всички мои неизвестни фенове, които са преписвали или ще преписват от книгите ми, посветени на родния ми град.\nРазградската гимназия – средище на знанието и емблема в архитектурата\nСградата на ПГПЧЕ „Екзарх Йосиф“ в Разград е интересен пример на следосвобожденската архитектура по българските земи. Тя има статут на недвижима културна ценност с категория „Местно значение“ и остава символ на образованието в Разград и региона до наши дни. Построена през 1885 година, гимназията е една от най-ранните творби на австрийския архитект Фридрих Грюнангер, оставил след себе си множество емблематични сгради в цяла България.\nБългарските учители в Разград в миналото – елитът на обществото\nПрез Възраждането и до 1944 година учителската професия е една от малкото, при които няма уседналост на кадрите. Поради факта, че работата на учителя не е целогодишна, той се е чувствал свободен след завършване на учебната година да се премести в друго училище или в друго населено място. Така по-голямата част от българското учителство е била винаги в движение.\nРезултати 82 - 90 от 250


БИО Рожков на прах Rapunzel\nБИО Рожков на прах Rapunzel 250 гр.\nСъдържание: рожков на прах*.\nКалоричност 1258 kJ / 300 kcal\nМазнини 0,30 g, от които наситени мастни киселини 0,10 g\nВъглехидрати 51,80 g, от които захари 37,30 g\nПротеин 5,30 g\nРожковът е бил и много популярен подсладител. Неговите шушулки са били най-големият източник на захари, преди захарната тръстика и захарното цвекло да се разпространят повсеместно. Сушен плод се яде традиционно на еврейския празник Ту Бишват. Напитки от рожковен сок се пият традиционно на ислямския празник Рамадан. В наши дни семената (плодовете) се използват в козметиката, за обработката на тютюн и производството на хартия. Рожков на прах или парченца се използват също както съставка, заместител на шоколада, за сладкиши и торти.\nМного хора смесват рожков със сурово какао за по-добър вкус. В какаото има много магнезий, докато в рожкова има много калций. Той съдържа около три пъти повече калций от какаото, а само 60% от калориите му. Освен това рожковът съдържа витамин B1 колкото ягодите, повече витамин A от аспержите и т.н. Също съдържа витамин B2, калций, магнезий, калий и микроелементите желязо, мед, никел, манган и хром. Известно е също, че рожковът има терапевтичен ефект при диария и помага при гадене, повръщане и стомашно разстройство.\nНе съдържа ефекта на стимулант като кофеин или теобромин.\nнапитка от ечемик и...\nТова е е вкусна\nразтворима напитка, която\nе натурално безкофеино... 17698 7.50 Това е е вкусна\nе натурално безкофеино...\nБИО Какаова напитка\nTiger Rapunzel 400...\nКакаото на прах като\nподправка и храна\nпредставлява... 15468 15.59 Какаото на прах като


Three-Bedroom Holiday home in Otterup 1 - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nРазположен в Otterup, Three-Bedroom Holiday home in Otterup 1 е перфектно място да почувствате духа на Отеруп и околностите. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nСъоръженията и услугите предлагани в Three-Bedroom Holiday home in Otterup 1 гарантират Вашия приятен престой. За удобството и комфорта на гостите хотелът осигурява паркинг.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Three-Bedroom Holiday home in Otterup 1 е най-подходящото място за Вас, ако търсите качествен хотел в Отеруп.\nМоля, уведомете предварително Three-Bedroom Holiday home in Otterup 1 за очаквания час на пристигането ви. Моля, имайте предвид, че цялата сума на резервацията е дължима преди настаняването. След като пълната сума на резервацията бъде получена, ще получите имейл с адреса на мястото за настаняване и указания как да получите ключ. Използваното електричество не в включено в цената и следва да бъде заплатено при напускане.