Seltsimees Vaheri küsimus - Keel ja Kirjandus\nElu ei astunud meil siis kaugeltki\nkõps-kingadel – tipa-tapa.\nNeljakümnes aasta ja Nõukogude Eesti loomine\noli kõike muud kui jalutuskäik\nkruusatatud ning rehitsetud pargiteel.\nPargiteedel astuti siiski ka neljakümnendal aastal. Luise Vaher (1912–1992), keda tunneme eelkõige sõjajärgse Nõukogude Eesti populaarsete nn ajaviiteromaanide autorina, kandis tollal veel neiupõlvenime Kapstas, oli ajalehe Valga Enamlane toimetaja, värske parteikandidaat ja uue linnapea (endise töötatöölise ja süüdimõistetud Nõukogude spiooni) Kristjan Kuke silmarõõm. Luise Kapstas meenutab üht sellist jalutuskäiku Kristjaniga Valga pargis 1940. aasta septembris:\nMees on nagu puurist vabastatud metsloom. Ta tahab täie sõõmuga võtta elult, mis on jäänud saamata kuue ja poole vangis istutud aasta jooksul. Kristjan Kukk on kuulus nimi Valgamaal. Ta on uus Valga linnapea. Luise Kapstas on ka hästituntud nimi. Inimesed saadavad neid kadestavate pilkudega. Mõeldakse, et nad on väga õnnelikud. Miks ei või tüdruk olla õnnelik kui Kristjan Kuke taoline mees temaga jalutab ja talle naerdes otsa vaatab? Miks ei ole mees õnnelik, kui tal on valge peaga väike habras tüdruk, kes temaga jalutab ilusal septembriõhtul? Nad räägivad poliitikast – seda inimesed ei kuule. Inimesed arvavad, et armastusest [---] Mees kingib tüdrukule sületäie punaseid astraid, „Täna oli su elus suur päev – sind võeti vastu kommunistlikku parteisse…” Tüdruk ei saa aru selle päeva suurusest, aga hinges on suur uhkus olla kommunist, olla üle kodanliku rämpsu peade. (RA, ERAF.79.1.37, l 20p, 21)\nPoliitilisele kirgastumisele järgnesid siiski ka õrnutsemised ja suudlused („Ma nõustusin, et mitte eluvõõrast meest haavata. Ja ta vaatas mulle otsa nii paluvate silmadega…”). Järgnes öö ning järgmisel hommikul pidas Kristjan Luiset oma naiseks. Luisel oli nutumaik suus ja ta soovis, et olnu saaks olematuks. „Mees oli mulle hommikul väga vastik. Ta oli toores, saamatu ja külapoisilikult rumal,” meenutab Luise, kuid lisab paar rida hiljem juba pooleldi nostalgiliselt: „Need on vanad, vanad ajad… Nüüd on Sarmaatia lagendikud, rukkipõld” (RA, ERAF.79.1.37, l 20p–21p).\nNeed tsitaadid pärinevad Luise Kapstase päevik-märkmikust, mida ta pidas 1941. aasta 15. juulist kuni 24. oktoobrini, ajal, mil ta evakueerus pealetungiva Saksa armee (ja kohalike metsavendade) eest Valgast Pihkva kaudu Nõukogude tagalasse ning asus tööle Volga-äärse Uljanovski oblasti Staraja Maina rajoonis. 74-leheküljeline päevik asub praegu Rahvusarhiivis 249. Eesti Laskurdiviisi fondi poliitosakonna säilikute hulgas ja on koos teiste Vaherit puudutavate arhiivimaterjalide ning mälestustega käesoleva artikli põhiallikas.(1) Kapstase päevik on üks väheseid säilinud kommunistide päevikuid (ja üks väheseid sõjaaegseid eestlaste päevikuid üldse) ning pakub kõneka sissevaate ühe veendunud kommunisti enesepeegeldustesse ja eneseloomise protsessi. Selles põimuvad bolševistlik mina-kujundamine ja revolutsioonieetos, Eesti sotsiaalkultuurilisest keskkonnast pärit soo-, klassi- ja rahvusdiskursused ning neist osistest moodustunud arusaamade ja meelelaadi põrkumine nõukogude tegelikkuse šokeerivate ilmingutega. Kapstase päeviku teeb eriliseks ka asjaolu, et selle on kirjutanud poliitiline neofüüt. Kapstas polnud ei põrandaalune bolševik ega ka intellektuaalist kommunismi kaasteeline – meile teada-tuntud tegelaste galerii –, vaid üks neist sadadest või isegi tuhandetest eestlastest, kes läbis oma poliitilise ümberkujunemise alles nn juunipöörde järel ning kes jäi parteile truuks ka siis, kui partei ise ta hülgas.\nEesti egodokumentide uurimise buumi käigus on siinsed kommunistid jäänud suuresti tähelepanuta. Nõukogude perioodi aegseid revolutsioonimälestuste avaldamisvõimalusi ja tiraaže arvestades on see muidugi mõistetav. Tänapäevases ajalookirjutuses figureerivad kommunistid peamiselt sovetiseerimise ja repressioonide näotute toimepanijatena ning nende ideoloogiline enesekuvand huvitab väheseid. Hetkel domineerivas nomenklatuuri ja kommunistlike suhtlemisvõrgustike uurimise trendis peetakse ideoloogiat koguni tähtsusetuks või teisejärguliseks teemaks (Tammela 2018: 41; Nomenklatuurisüsteem Eesti NSV-s). Huvitavaks erandiks siinjuures on küll rikkalik ja alati intrigeeriv nn juunikommunistide historiograafia, milles nõukogude režiimiga kaasa läinud Eesti vasakintelligentsi poliitilised veendumused on alati olnud kõrgendatud tähelepanu all. Ometi jõuavad autorid siingi enamasti ideoloogiasse vähepuutuvate lõppjäreldusteni, kus ideoloogia üksnes varjab indiviidi „sügavamaid” impulsse. Juunikommunistid olid kas poliitilised naiivid (Arumäe 1991), mugandujad-kohanejad (Olesk 2002), autoritarismi sümptom (Ilmjärv 2010: 818–828) või tõepoolest ideoloogiast innustunud tahtlikud kollaborandid, kelle punase kesta alt koorub kummatigi ühiskonnast võõrdunud tunnustusepuuduses individualist (Valge 2014).\nKäesolev artikkel asetab ideoloogia seevastu analüüsi keskpunkti. Artikkel on inspireeritud viimase paarikümne aasta jooksul kujunenud nõukogude subjektsuse käsitlusest, eeskätt Jochen Hellbecki monograafiast Stalini aja päevikutest (Hellbeck 2006; vt ka historiograafilist ülevaadet Chatterjee, Petrone 2008). Michel Foucault’lt laenatud termini subjektsus all mõistetakse selles uurimissuunas viisi, kuidas inimene mõtestab oma suhet iseenda ja välismaailmaga, ning ühtlasi eeldatakse, et need enesemõtestamise viisid muutuvad ajas (Hellbeck 2006: 9, 368; Raud 2011: 296, 316–319). Hellbecki nõukogude subjektsuse tõlgendus vastandub nii varasemale totalitarismiteooriale, mille järgi Homo sovieticus on eeskätt totalitaarriigi massipropaganda ohver või ahistatud dissident, kui ka traditsioonilisele sotsiaalajaloolaste arusaamale, mille kohaselt nõukogude inimene oli ideoloogilistesse peensustesse leigelt suhtuv režiimi kasusaaja või ostapbenderlikult leidlik ellujääja. Hellbecki uuritud Stalini aja päevikutes joonistub seevastu välja rikkaliku sisemaailmaga nõukogude inimene, sügavalt ideologiseeritud enesepildiga indiviid, kes ise aktiivselt tegeleb valitseva ideoloogiaga ning võitleb oma poliitilise enesemääramise käigus pigem iseenda kui riigiga. Hellbecki järgi tuleks Stalini-aegset Nõukogude Liitu vaadelda mitte individuaalsust lahustava, vaid sügavalt i n d i v i d u a l i s e e r i v a riigina, kelle jaoks indiviidi sisemaailm oli oluline poliitiline võitlustanner. Nõukogude Liit julgustas aktiivselt oma kodanikku mõtestama end maailmaajaloolise agendina ning tegema seejuures innukat tööd oma mina kallal, et ületada elutunnetuses poliitiline stiihia ja liberalistlik omahuvi ning saada teoreetilise enesekasvatuse teel teadlikuks kommunistiks – uue ajastu inimeseks. Siinjuures kritiseerib Hellbeck nõukogude subjektsuse varasemat, essentsialistlikku käsitlust, milles domineerib pragmaatiline ja individualistlik nn liberaalne subjekt, kelle süsteem allutab režiimi mutrikeseks (totalitarism)(2) või kes läheb režiimiga vabatahtlikult kaasa, nähes selles võimalust realiseerida oma materiaalseid huve (revisionism). Hellbecki järgi on nõukoguliku subjekti kujunemisprotsessi tulemiks aga pigem end ise sotsialismi vaimus ümberkujundanud nn illiberaalne subjekt, kes on valmis kannatama ja kandma suuri isiklikke ohvreid ideoloogilise maailmapildi koherentsuse nimel, püüdes samal ajal alla suruda seda vaidlustavaid tundeid ja tunge.\nHellbecki panus nõukogude aja uurimisse seisneb selles, et ta ei käsitle ideoloogiat mitte kui programmilist ideaalkuju (kommunistlik ideoloogia kui etteantud, kinnistatud ja monoloogiline korpus), vaid kui „pärmi, mis toimib indiviidi sees, reageerides üksikisiku subjektiivse eluga ning lubades seeläbi suurel hulgal variatsioone” (Hellbeck 2006: 3–12). Hellbecki jaoks on oluline ideoloogia orgaaniline, n-ö elatud vorm ehk see, kuidas üksikisikud seda reaalselt mõtestasid, läbi elasid ja reprodutseerisid. Ühtlasi tõi Hellbeck nõukogude ideoloogia käsitlusse tagasi individuaalse agentsuse, mille mõtestamisel on päevik ehk kõige väärtuslikum ja kõnekam ajalooallikas. Päevik, mis Rachel Cottami (2001: 268) osutusel asub „elu ja representatsiooni piiril, täiendades mõlemat”, pakub intiimseimat võimalust uurida ideoloogiat selle igapäevaelulistes avaldustes, selle isiklikult kohandatud ja ennast loovas vormis. Päevik on enamasti kirjutatud n-ö reaalajas, olles seega vaba redigeerimisest ja tagantjärele tehtud ümberhinnangutest. Päevik on ka pihtimuslik ja mõtisklev allikas, mis oma „segaste kategooriate ja lookleva epistemoloogiaga” (Luise White, tsit Peri 2017: 15) aitab jälgida ideoloogia individuaalse „kerkimise” kulgu kogu selle rohmakuses ja seesmistes vastuoludes.(3)\nNõukogude subjektsuse mudelit ei saa Eesti konteksti mehaaniliselt üle kanda. Hellbecki ja teiste subjektsusekoolkonna ajaloolaste argumendid põhinevad keelelisel determinismil, mille eelduseks on nõukogude ühiskonna pea absoluutne isoleeritus ning suhteliselt pikaajaline protsess (1920.–1940. aastad). Eesti ühiskond oli seevastu kogenud kahe aastakümne jagu iseseisvust ja liberaalseid olusid, jõudnud terve Saksa okupatsiooni aja arutada sovetiseerimise käiku ja koledusi. Eestlased ei olnud kunagi muust maailmast sedavõrd eraldatud kui suurem osa ülejäänud nõukogude ühiskonnast. Pealegi, Stalini surma järel hakkas nõukogude kodanikelt eeldatud revolutsioonilise enesesisenduse tung vaibuma (Hellbeck 2006: 363). Sellest hoolimata leidus ka Eestis 1940. aastal arvestatav hulk inimesi, kes võtsid omaks marksistliku teesi, et nende teadvus on kujundatav, ning hakkasid mõtestama oma mina ajaloo dialektilises progressioonis, tehes seda nii oma isikliku elukogemuse kui ka sotsiaalkultuurilise habitus’e kaudu. Need olid inimesed, kelle ellu Nõukogude okupatsioon mitte ei lõikunud, vaid kes ise osalesid selles lõikamises. Nad ei muretsenud, et on „sündinud valel ajal” (vrd Kirss 2017), vaid tundsid uhkust, koguni ajaloolist privilegeeritust, et said osaleda sündmustes, milles nägid maailmaajaloolist murrangut. Kapstase päevik pakub harukordse võimaluse mõtestada Eesti kommunistide ideelist enesekujundamist, milles mängisid olulist rolli ka Eesti sotsiaalkultuurilisest kontekstist pärit kultuuri- ja soonormid ning kujutletud ideoloogilised ja tsivilisatsioonilised tsentri ning perifeeria suhted. Ühtlasi tõstatab see laiemalt küsimuse ideoloogia rollist eestlase minapildis XX sajandil.\n„Mul ei ole kunagi, kunagi elus vedanud.” Luise Vaheri poliitiline biograafia\nNõukogude võimu kehtestamine oli Luise Kapstase jaoks võimestav ja vabastav sündmus. Esimese nõukogude aasta jooksul tegi noor naine läbi meeletu karjääri (vt fotot 1). 1940. aasta sügisel sai Kapstas maakonnalehe Valga Enamlane kirjandustoimetajaks ja juba järgmise aasta jaanuaris maakonna täitevkomitee sekretäriks, millega kaasnesid maakonna haridusosakonna juhi ning maakonna majade natsionaliseerimiskomisjoni liikme ülesanded. Need ametipostid olid 28-aastasele naisele õieti esimesed püsivad töökohad. Kapstas oli pärast 1932. aastal Valga gümnaasiumi lõpetamist virelenud aastaid majanduskriisi järgses tööpõuas, elatanud end juhutöödest, käsitööst, ajalehe kaastöödest, peamiselt aga isa toetusest, ehkki viimane oli teda korduvalt enda juurest ära ajanud ja sundinud rikast meest otsima (RA, ERAF.1.7.1120, l 13p). Nüüd oli see „koduta ja kohata „üleprodutseeritud” haritlane”, nagu Kapstas hiljem oma juunipöörde eelset mina iseloomustas, leidnud „tee uude ellu”, saanud tööd, leidnud kommunismis ei vähemat kui oma „õnne lätte” (RA, ERAF.1.6.976, l 8p–9; RA, ERAF.1.7.2734, l 14, 33). Kapstas oli jõudnud korraga maakonna tippametnike hulka, lõpetanud apoliitilise uitlemise ning asunud agaralt õppima „ÜK(b)P ajaloo lühikursust” ning marksismi-leninismi (RA, ERAF.14.1.2, l 22p, 23, 77). Kõik tunduski kulgevat suurepäraselt, kuni 1941. aasta kevadel Valga parteikomitee koosolekul tõstatas komitee liige ja kohaliku miilitsajaoskonna koristaja Emilie Madal päevakorrapunktina „seltsimees Kapstase küsimuse”.\nEmilie Madal, nn 149 protsessil sunnitööle mõistetud kommunisti Nikolai Madala lesk ning kohaliku julgeolekuülema Jaan Madala ema, süüdistas Kapstast terves reas pattudes: võõras sotsiaalses päritolus, Kaitseliitu kuulumises ning üldises põlguses tööliste vastu. Kapstas meenutab Madala rünnakut oma päevikusissekandes::\nF o t o 1. Luise Kapstas kõneleb Valga turuplatsil Eesti NSV Liitu vastuvõtmise “rõõmu-meeleavaldusel” 7. augustil 1940 (RA, ERAF.2.1.7325).\nMäletan selgesti seda päeva, see oli 23. aprillil(4) [---] Parteiorganisatsiooni koosolek parteimaja koosoleku saalis. Lenin ja Stalin vaatavad elutargalt oma noortele kaasvõitlejatele seltsimeestele. Laud on kaetud punasega, laual on suur kimp lilli [---] astub välja Emilie Madal: „Meie seas on üks töölisklassi suur vaenlane. Meie ei või lubada, et niisugune inimene istuks nii tähtsal kohal, kui on piisavalt töötava rahva lapsi, kes on märksa väiksemate kohtade peal. See inimene on Luise Kapstas. Ta isa oli talupoegade suurim kurnaja. Tööliste vereimeja – mõisavalitseja jne.” Sellele koosolekule järgnes EK(b)P Valgamaa komitee koosolek, kus Jaan Madal ema asendas. Ja väljaviskamine. Siis jäi kõik vaikseks. (RA, ERAF.79.1.37, l 32, 32p)\nMadala argumentidel oli kaalu. Kapstas oli tõepoolest vassinud nii ankeetides kui ka parteikandidaadi intervjuul oma sotsiaalse päritoluga, mille juures ta, nii nagu ka mitmed tema kolleegid, oli rõhutanud oma vanemate vaesemaid ja raskemaid eluperioode. Luise Kapstas oli sündinud 3. septembril 1912. aastal Valgamaa Tõlliste mõisa kutsari Jaan Kapstase tütrena, kuid jätnud mainimata, et isast sai peagi Kaagjärve mõisa kubjas ning pärast Vabadussõda 38,62 hektari talumaa omanik, kes kasutas pealegi palgatööjõudu, ehk nõukogude keeli – kulak. Lisaks sellele oli Luise Kapstas kuulunud ajavahemikul 1932–1933 Naiskodukaitsesse, millega ta enda sõnul oli liitunud üksnes soovist leida tööd ning kust ta oli allumatuse tõttu mõne kuu pärast välja visatud. Kuid ta oli proovinud veel 1940. aasta alul organisatsiooniga uuesti liituda. Sellise kriitikatulva all oli Kapstasel end pea võimatu kaitsta, nii nagu ei aidanud ka apelleerimine stalinlikule printsiibile, et laps ei pea vastutama oma vanemate tegude eest. Kapstas oli vastamisi suuresti kohalikust klassivaenust ja initsiatiivist võrsunud kriitikaga, mille käigus ei kõlanud üksnes bolševistlik newspeak, vaid elustus ka igivana eesti sotsiaalse konflikti keel. „Olen ise mõisa moonaka õues üles kasvanud; tean, mis vahekorrad on mõisas,” kuulutas kohaliku Rahva Omakaitse juht Juhan Proosaselts. „Sms Kapstas’e isa karjäär näitab, et tema on olnud truu mõisa hoovikoer. Sms Kapstas on pärinud teatud iseloomu jooni oma isalt.” (RA, ERAF.14.1.2, l 77p)\nKapstas visati parteist välja sõna otseses mõttes Saksamaa pealetungi eelõhtul – 21. juunil. Kui Valga naisaktiiv asus 4. juulil linnast evakueeruma, keeldus ešeloni juht Aurille Päss Kapstast rongile laskmast. Kapstas aga pidi põgenema. Natsionaliseerimiskomisjoni liikme ning muidu hääleka kommunistina oli ta Valgas juba küllalt sildu põletanud (nagu ta ka ise hiljem tunnistas, kartis ta kodanlikke natsionaliste rohkem kui fašiste). Ta võltsis endale iseseisvusaegsele passiblanketile uue isikutunnistuse, tehes end muuhulgas kuus aastat nooremaks (28-aastasest naisest sai 22-aastane), ning kasutas dokumenti selleks, et pääseda Pihkva kaudu Nõukogude tagalasse suunduvale rongile (RA, ERAF.1.7.1120, l 14p).(5)\nJärgnevaks paariks kuuks sai Kapstase lähimaks kaaslaseks sõbranna Elli Siitan, linnapea Kristjan Kuke värske abikaasa, kes kandis endaga kaasas Valga linna rahalaegast 60 000 rublaga. Selle rahaga said naised teatava materiaalse kindlustunde edasiste rongi- ja laevapiletite muretsemiseks, altkäemaksudeks ja turgudel ostlemiseks ning pidasid end sellega ülal, kuni jõudsid Volgale ja seadsid end sisse kohalikes asulates koos teiste Valgast evakueerunutega. Nõukogude tagalas töötas Kapstas peamiselt Kuibõševi ja Uljanovski oblastis Volga-äärsetes kolhoosides ja vabrikutes ning asus Eesti rahvusüksuste mobiliseerimise järel tööle 249. Laskurdiviisi välileivavabrikus pagarina. 1944. aastal õnnestus tal saada uuesti parteikandidaadiks ning 1946. aastal partei täisliikmeks. (RA, ERAF.79.1.37, l 11p; RA, ERAF.1.7.1120, l 2, 2p, 14p)\nEesti taasokupeerimise järel, 1944. aasta septembris, saabus Luise Vaher tagasi Valka, nüüd juba maakonna operatiivgrupi koosseisus „juba teadjana ja poliitiliselt arenenuna” (Hein 1982). Tagalas oli ta abiellunud korralikku töölispäritolu kommunisti Konstantin Vaheriga ning võtnud endale mehe perekonnanime. Mehest sai Valgamaa parteikomitee sekretär ning naisest ajalehe Valga Kommunist vastutav toimetaja. 1946. aastal sündis neil poeg Peeter ning samal ajal astus Konstantin Tallinnasse kõrgemasse parteikooli, mis tõotas veelgi ambitsioonikamat karjääri. Luise Vaheri tollane alluv ajalehetoimetuses Olaf Utt on meenutanud oma ülemust kui väikest, aga kanget, häälekalt „tõde ja õigust” kuulutavat emalikku matriarhi, keda võis ometi vahel toimetuse laua taga lohutamatult nutmas näha (Utt 1992). Nutmiseks võis olla ka põhjust, sest juba 1946. aastal pidi Vaher taas aru andma oma võltspassi ja Valga linnakassa kadunud raha asjus, pääsedes tollal küll noomitusega. Vanad patud kerkisid aga uuesti üles seoses EK(b)P VIII pleenumi järgse nn kodanlike natsionalistide vastase puhastuskampaaniaga, millele lisandusid uued süüdistused: sugulane välismaal (onu Peeter Juhanson, kes oli põgenenud Saksamaa kaudu Austraaliasse) ning Saksa sõjaväes teeninud vend Eevald Kapstas (RA, ERAF.1.7.1120, l 9).\nEK(b)P VIII pleenumi maakondlikud resonantsid on seni veel läbi uurimata teema ning pleenumi kodanlike natsionalistide vastane suunitlus on jätnud sellest vahel mulje kui rahvusmeelsete kommunistide puhastamisest. Vaheri kaasus seevastu näitab, et süüdistuslaviini alla sattunud kommunistid polnud tingimata ei vähem ideelised ega vähem kodanlusevastased kui nende süüdistajad. Vaher sai oma esimese hukkamõistu osaliseks juba maikuus kirjastuse Valgatrükk partei algorganisatsioonis. Olgugi et väljaviskamine kerkis üles juba sel ajal, oli tegu veel siiski tüüpilise noomimiskoosoleku ehk „kommunismi kooliga”, kus süüdistused ja alandused täitsid eeskätt pedagoogilist funktsiooni ühiskondliku avangardi jätkuvas kasvatustöös (Cohn 2015: 4):\nSm Vilpart: Sm Vaheri viga on see, et ta väga palju valetab. Ta teeb seda kohe teatud mõnutundega.\nSm. Seesmaa: [---] Nüüd on sm. Vaher jällegi varjanud oma eluloolisi andmeid ja sellega parteid petnud. Miks see nii on? See tuleb sellest, et sm. Vaher valetab, talle meeldib valetada.\nSm Visk: Teil on tahe valetada. Kas see on teil veres?\nVastus: See pole veres. See on kodanlik jäänus. Arvan, et saan end parandada.\n(RA, ERAF.1.7.1120, l 4–8)\nVaher tunnistas oma süüd ja tõotas mitte kunagi enam valetada. Ta mõistis hukka oma mineviku ja kulakust isa ning anus partei armu („Partei on teinud minust inimese [---] Mulle on partei kallis, südamest kallis”), lubades võtta vastu ükskõik missuguse töö või karistuse, mille partei talle määrab. Algorganisatsioon otsustaski piirduda valju noomitusega koos arvestuskaardile kandmisega ning määrata Vaheri abikaasa Konstantin tema hinge ja käitumise üle parteiliselt valvama. Maakonna venelasest parteijuhile Vladimir Šaraile sellest siiski ei piisanud ning mees nõudis algorganisatsiooni otsusest hoolimata „suurkulaku” perest pärit Vaheri parteist väljaviskamist.(6) Naise meeleheitlikud seletuskirjad („Partei on mulle kallim elust ja tahan kõik jõu, kõik oskused, kui nõuab olukord ka säästmata elu, anda kommunismi ehitamise kaasaaitamiseks”) ja katsed ajada süü teiste Valgamaa „kodanlike natsionalistide” ja „endiste sotside” kaela jäid tulemusteta. EK(b)P keskkomitee otsusega 26. oktoobrist 1950 heideti Luise Vaher teist korda parteist välja (RA, ERAF.1.7.1120, l 8, 15p, 63–68, 72).\nLuise Vaheri väljaheitmisega katkes ka Konstantin Vaheri parteiline tähelend. Pere saadeti elama Viljandisse, kus Konstantinist sai Viljandi tikuvabriku direktor ning Luisest järgnevaks kuueks aastaks tekstiilitööline. Olgugi et selline saatus ei tundu Stalini aja kohta just ülemäära karm, oli see ühele kommunistlikule perekonnale ränk löök. „Nüüd aastate pika vahemaa tagant asja kaine pilguga vaagides ei oskagi seisukohta võtta. Valus oli ja hirm oli. Aga ma sain sutike targemaks,” on Luise Vaher meenutanud oma tollaseid tundeid pea neli aastakümmet hiljem. „Mu abikaasa elupäevi oleks ehk kümne aastakese jagu pikemalt jätkunud, sest tema elas toda aega rängemalt üle kui mina, kes ma olin süüdlane ja kõige põhjustaja. Sellest oli väga kahju,” lisades siis aga juba positiivsemas toonis, „kuid minust poleks saanud isegi niisugust kirjanikku, nagu olen praegu.” („Keele ja Kirjanduse” ringküsitlus… 1989: 105)\nLuise Vaheri kirjanikutee algas üpris küpses eas, 1959. aastal, mil tema käsikiri „Emajõe jutustus” tuli vabariiklikul romaanivõistlusel auhinnakohale, avaldati järgmisel aastal ja leidis valitsevas romaanipõuas, ning ilmselt ka muudel põhjustel, laia lugejaskonna. Järgnesid päevikutest inspireeritud triloogia „Rindeõde” (1965), „Tormipöörises” (1982) ja „Põlev pärisosa” (1987) ning kollektiviseerimist kujutav diloogia „Päeva palge ees” (1968) ja „Meelespealillede hõng” (1983). Need lopsakas keeles kirjutatud romaanid, kus 1940.–1950. aastate Lõuna-Eesti väikelinnades ja külades seiklevad hakkajad naiskangelased, viriilsed parteimehed, saalomonlikud julgeolekutöötajad ning nende vastalised, reeturlikud SS-lased/metsavennad ja ka mõned kehvemad kommunistid, pole eesti kirjandusloolaste seas leidnud tagantjärele just erilist väärtustamist. Ometi illustreerivad need romaanid hästi tollase nõukogude eesti kirjanduse iseäralikku genealoogiat ja multifunktsionaalsust. Olgugi et Vaheri romaanid jätavad esmapilgul mulje tüüpilistest sotsrealistlikest teostest, mis esitavad retroaktiivse fantaasia sellest, kuidas asjad oleksid tegelikult pidanud minema, on Johanna Ross täheldanud nende vormielementides ka 1930. aastate Eesti bulvariromaanide eeskuju (Ross 2018: 112, 276). Vaheri romaanid sisaldavad rohkelt autobiograafilisi momente ja prototüüpe ning kohati äärmiselt isiklikke ja vähevarjatud arveteklaarimisi. „Inimese üle ei saa ega tohi otsustada ainuüksi ankeedi põhjal,” on kirjandusteadlane August Eelmäe võtnud kokku Vaheri loomingu läbiva motiivi (Eelmäe 1972: 562), mis võiks sama hästi iseloomustada kirjaniku enda elu, kelle saatuses ankeedid sedavõrd dramaatilist rolli mängisid. Raamat „Rindeõde” on kirjanduslukku jäädvustanud Valgamaa parteijuhi Adolf Pässi äbariku parteijuhi Hermann Ässana, kelle hüsteeria 1941. aasta taganemisel lõppeb haleda närvivapustuse ning autoriteedi kaotusega.(7) Raamat „Emajõe jutustus” kulmineerub episoodiga, milles kulakutütrest kangelanna Anneli laseb maha oma Saksa sõjaväes teeninud venna Hendriku (Vaher 1974: 499). Nagu juba mainitud, oli Vaheri enda lihane vend teeninud Saksa sõjaväes – fakt, mida partei naisele korduvalt ette heitis. „Ega neid õdesid, kes vennad maha lasevad, väga palju neljakümne neljandal aastal ei olnud,” on Vaher hiljem möönnud ühes intervjuus. „Ma nagu tahtsin, et niisuguseid oleks olnud, ja sellepärast ma tema kirjutasin.” (Hein 1982)(8)\nLuise Vaher ennistati Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeks 24. oktoobril 1989. aastal, mille puhul tunnustati teda kui kirjanikku, kes seisab rahvale lähedal ning kes on alati paistnud silma oma õigluse, aususe ja parteilise printsipiaalsuse poolest (RA, ERAF.1.7.1120, l 73, 74). 1988. aasta septembris, kui Keel ja Kirjandus uuris ringküsitluse käigus, mida ja millest sooviks ta praegu ja tulevikus kirjutada, vastas eluaegne kommunistlik kirjanik napisõnaliselt: „Eks vist sellest, kuidas eesti mees ja tema sugu varjusurmast ärkavad” („Keele ja Kirjanduse” ringküsitlus… 1989: 106). Kas Vaher oli laulva revolutsiooni lainetuses teinud läbi veel ühe poliitilise pöörde? Või jõudis ta tunda hilinenud heameelt oma parteilisest rehabiliteerimisest? See jääb müsteeriumiks. 1912. aastal Vene keisririigis sündinud Luise Vaher suri 1992. aasta 14. veebruaril Viljandis, nüüd juba taasiseseisvunud Eesti Vabariigis.\nKristo Nurmis (snd 1984), MA, Stanfordi Ülikooli ajaloo osakonna doktorant (450 Serra Mall, Stanford, CA 94305, Ameerika Ühendriigid), kristo@stanford.edu\n249. Eesti Laskurdiviisi fondis leiduv päevik ei pruugi olla ainus. Neid võib leiduda arhiivi- ning erakogudes teisigi. 1969. aastal antud Eesti Raadio intervjuu järgi on Vaher pidanud päevikut ajavahemikel 1940. aasta juulist septembrini, 1941. aasta 3. juulist 1944. aasta 19. septembrini, 1947–1950 ning 1953 kuni intervjuu kaasajani aastal 1969 (Hein 1969).\nEestis on subjektsuse totalitaarset tõlgendust esindanud kõige jõulisemalt Aili Aarelaid, kelle järgi eestlased arendasid oma mina autonoomia kaitseks ja nõukogude võimu surve vastu välja n-ö topeltmõtlemise. Aarelaid mõistab inimese „mõttemalli sovetiseerimist” seega üksnes välise surve kaudu ega näe võimalustki, et indiviidil võiks siinjuures olla muud agentsust kui kas võidelda või alistuda (Aarelaid 2000: 755–756).\nKommunistide mõttemaailma uurimisel on päevik iseäranis oluline allikas ka teistel põhjustel. Kommunistide mälestuste ja autobiograafiate kui allikate põhiprobleem (võrreldes päevikutega) seisneb selles, et need on kirja pannud inimesed, kelle jaoks elulugude kirjutamine ja ankeetide täitmine polnud mitte üksnes regulaarne tegevus, vaid kes olid harjunud oma elulugu olulisel määral ümber kirjutama vastavalt valitsevale parteiliinile või kehtivale mälurežiimile. Nii võis üks ja sama Eesti kommunist olla oma elu jooksul siiras ja pühendunud Stalini järgija, seejärel sulaaegne isikukultuse kriitik ning lõpuks agar uutmise toetaja – või koguni eluaegne rahvuslane (vt ka Zubkova 2006). Pole ime, et sotsialismijärgsetes elulugudes kipuvad kõigist kommunistidest ja komsomolidest (mõne erandiga) saama „kohanejad”, „kahepaiksed” ja „topeltmõtlejad” (vrd Siemer 2003; Aarelaid 1998: 83–93, 2000). Tegelikult võib pidada üpris loomulikuks, et inimese vaated ajas muutuvad ning et inimese subjektsus pole stabiilne ja ühtne kogu tema elu jooksul. See omakorda muudab päevikud erakordselt olulisteks allikateks, mis teevad inimese maailmavaatest justkui hetketõmmise. Mälurežiimide ajas muutumise kohta vt Laanes 2017. Vt ka Olaf Mertelsmanni (2006) ja Andrei Hvostovi (2018) kriitikat autobiograafiate ning mälestuste kui äärmiselt olevikukesksete allikate suhtes.\nTegelikult 8. mail (RA, ERAF.14.2.21, l 5). Vrd protokollitud Madala sõnavõttu: „Siin võttis sõna sms Kapstas, kelle kohta mina küll sms ei ütle, vaid ütlen preili. Tema on töörahva kägistaja laps, aga mitte töörahvale sõbralik. Peale selle on ta läbi ja läbi kaitseliitlane, ning see räägib ustavusest ja aususest valitsuse vastu.” (RA, ERAF.14.1.2, l 66p)\nKapstas meenutab ühes päevikusissekandes vestlust emaga enne evakueerimist. Ema öelnud: „Teenid niisuguse koha peal. Sul on vaenlasi” ja „Jumalat sa küll ei usu, aga ütlen sulle siiski, et Jumal hoidku sind” (RA, ERAF.79.1.37, l 13). Kapstase hilisemad väited enda kuulumisest hävituspataljoni ja teenimisest rindeõena, mis on leidnud tee ka kirjanduslukku, on üpris ülepaisutatud. Tema muidu detailsed parteiankeedid vaikivad neist õilsatest ametitest. Päevikust leiab vaid episoodi, kus Kapstas ja tema sõbranna Elli teenivad evakuatsiooni esimesel nädalal lühikest aega, 18.–24. juulini, Punaarmee sapööripataljoni juures sanitaridena. Naised olid kahtlemata innustunud sõja- ja rindeõeromantikast („rindeõde – [---] nii musikaalne sõna” (RA, ERAF.79.1.37, l 3p)), aga mõlemal puudus igasugune meditsiiniline haridus ja kogemus. Kapstase päevikust leiab järgmise sissekande 15. juulist 1941, Pihkvas: „Hommikul käisime mingis sõjaväeasutuses ja pakkusime endid rindele meeste haavu siduma. Seal raputati pead, et lollakad. Või ei saanud nad meist aru. Meie ainsaks varaks oli sanitaarpaun ja hulga arstimeid. Meil on isegi kuus liitrit piiritust üle kahe. Elli tahtis pudelid kraavi virutada, aga mina korjasin nad üles. Ehk joome end kunagi veel enne surma täis.” (RA, ERAF.79.1.37, l 2)\nLisandus veel üks süüdistuspunkt. Aasta varem oli Vaher oma „poliitilise lühinägelikkuse” tõttu tõmmanud kodumaakonna parteikomitee (ja võimalik, et terve Eesti parteiorganisatsiooni) pea üleliidulisse skandaali. 1949. aasta veebruaris, st vahetult enne märtsiküüditamist, määrati Vaher kirjanduslikult ümber töötama Valgamaa kolhoosniku Jaan Raudsepa käsikirja Õlatu küla kollektiviseerimisest. Raamat „Teel kommunismi”, mille Vaher sisuliselt varikirjutas, avaldati kiires korras juba kevadsuvel ning pidi demonstreerima Eesti talupoegade rõõmuküllast liitumist Nõukogude Liidu kolhoosiperega. Hans Leberecht kirjutas raamatule positiivse arvustuse Pravdas ning juba augustis saatis NSVL-i suurim pildiajakiri Ogonjok oma korrespondendi ja fotoreporteri Õlatusse. Vaher värvati Moskva külalistele tõlgiks ja töö käigus pakkus ta reporteritele ka intervjuud kohaliku tubli kolhoosniku Julius Kurega. Ogonjoki 1949. aasta 47. numbris avaldatigi suur lugu Õlatu küla kolhoosist „Oktoobri võit”, mida illustreeris ka suur foto rahvariides neidude käevangus õõtsuvast kolhoosnik Kurest. Valgamaa parteikomitee oleks võinud rahuldustundega imetleda, kuidas just nende kolhoosnikust on saanud Eesti NSV kollektiviseerimise üleliiduline plakatipoiss, kui poleks tulnud välja, et kolhoosnik Kurg oli vahepeal osutunud kulakuks. Nii lisandus Vaheri parteilisele hukkamõistule ka süüdistuspunkt „paadunud kulaku populariseerimises Ogonjoki lehekülgedel” (RA, ERAF.1.7.1120, l 72; Viktorov 1949: 9).\nJust Adolf Päss oli see, kes võttis 1941. aasta juunis Kapstaselt tema kandidaadikaardi. „Aadu Päss oli samuti võhik omal kohal,” kirjeldab Kapstas päevikus oma parteibossi. „Suurusehull ja rumal ning arg [---]. Mäletan ta nägu, kui ma 4. juuli hommikul läksin partkommi. „Rutta, sakslased on juba Läti Valgas.” Ta nägu oli nii abitu. [---] Ta jutt oli segane, pilk nagu hullunul, kes otsib põgenemise võimalust.” (RA, ERAF.79.1.37, l 9) Tunded olid vastastikused: Päss kirjeldas Kapstast oma kirjas Nikolai Karotammele kui „ebaseltsimehelikku intrigaani”. Päss elas Valgast taganedes läbi tõepoolest tervisehäireid ja närvivapustuselaadseid kogemusi, mille kohta andsid hiljem tunnistusi mitmed tema kolleegid (RA, ERAF.1.1.194, l 55; Sortside saladused II: 2, 32, 42, 109). „Rindeões” leidub ka teisi prototüüpe Valga tollasest parteiaktiivist.\nErinevates intervjuudes eri aegadel on Vaher kord eitanud, kord kriipsutanud alla oma romaanide autobiograafilisust (vt nt intervjuusid: Hein 1969, 1982; Käidud teedelt). Igatahes tuletab see veel kord meelde, et ka kõige trafaretsemad nõukogude kirjanduse üllitised võivad olla sisemiselt komplekssed tekstid ning täita peale poliitilise propaganda nii autori kui ka lugeja vaatenurgast teisigi funktsioone. Hoolimata oma punasest sisust olid Vaheri varased romaanid lugejate seas populaarsed, mida kinnitavad nii rohke läbimüük kui ka raamatukogulaenutused. Võib arvata, et neid loeti kui huvitavaid ilukirjanduslikke tekste, mis kõnelesid 1940.–1950. aastate kohalikust igapäevaelust ning pakkusid intrigeerivat informatsiooni muidu krüptilise kohaliku parteiajaloo ning parteieliidi omavaheliste suhete kohta.\nERAF.14 – EKP Valgamaa komitee\nERAF.2 – Eesti Riigiarhiivi Filiaali (Parteiarhiivi) fotokollektsioon\nERAF.79 – 249. Eesti Laskurdiviis\nAarelaid, Aili 1998. Ikka kultuurile mõeldes. Tallinn: Virgela.\nAarelaid, Aili 2000. Topeltmõtlemise kujunemine kahel esimesel nõukogulikul aastakümnel. – Akadeemia, nr 4, lk 755–773.\nArumäe, Heino 1991. Mõnda Hans Kruusist, Mongoolia eeskujust ja poliitilisest naivismist. – Looming, nr 10, lk 1381–1390.\nChatterjee, Choi; Petrone, Karen 2008. Models of selfhood and subjectivity: The Soviet case in historical perspective. – Slavic Review, kd 67, nr 4, lk 967–986.\nCohn, Edward 2015. The High Title of a Communist: Postwar Party Discipline and the Values of the Soviet Regime. DeKalb: Northern Illinois University Press.\nCottam, Rachel 2001. Diaries and journals: General survey. – Encyclopedia of Life Writing. Autobiographical and Biographical Forms. Toim Margareta Jolly. London–Chicago: Fitzroy Dearborn Publishers, lk 267–269.\nEelmäe, August 1972. Luise Vaheri juubeli puhul. – Keel ja Kirjandus, nr 9, lk 561–562.\nHein, Peeter 1969. Kirjanduslik klubi. Luise Vaher. – Eesti Raadio, 2. V. http://arhiiv.err.ee/guid/144780 (28. II 2019).\nHein, Peeter 1982. Luise Vaher – 70. – Eesti Raadio, 4. IX. http://arhiiv.err.ee/guid/15893 (28. II 2019).\nHellbeck, Jochen 2006. Revolution on My Mind: Writing a Diary under Stalin. Cambridge, MA: Harvard University Press.\nHvostov, Andrei 2018. Armastades vabariiki ja iseennast. – Keel ja Kirjandus, nr 10, lk 795–799.\nIlmjärv, Magnus 2010. Hääletu alistumine. Eesti, Läti ja Leedu välispoliitilise orientatsiooni kujunemine ja iseseisvuse kaotus. 1920. aastate keskpaigast anneksioonini. Tallinn: Argo.\n„Keele ja Kirjanduse” ringküsitlus kirjanikele (Luise Vaher). – Keel ja Kirjandus 1989, nr 2, lk 105–106.\nKirss, Tiina 2017. Sündmusküllased elulood. Erich Araku käsikiri. – Keel ja Kirjandus, nr 12, lk 897–915.\nKäidud teedelt. Luise Vaher. Saatejuht Ülo Tuulik. – Eesti Televisioon, 26. I 1985. http://arhiiv.err.ee/vaata/191418 (28. II 2019).\nLaanes, Eneken 2017. Trauma keelde tõlgitud. Kultuurideülesed mäluvormid eesti küüditamis- ja laagrimälestustes. – Keel ja Kirjandus, nr 4, lk 241–257.\nMertelsmann, Olaf 2006. Mälu ajaloo allikana. – Vikerkaar, nr 4–5, lk 129–135.\nNomenklatuurisüsteem Eesti NSV-s. The Nomenklatura System in the Estonian SSR. Toim Tõnu Tannberg. Ajalooline Ajakiri 2015 [teemanumber], kd 154, nr 4.\nOlesk, Sirje 2002. Ühe kohanemise lugu. Johannes Semper. – S. Olesk, Tõdede vankuval müüril. Artikleid ajast ja luulest. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum, lk 89–101.\nPeri, Alexis 2017. The War Within: Diaries from the Siege of Leningrad. Cambridge–London: Harvard University Press.\nRaud, Rein 2011. Subjektsus. – Humanitaarteaduste metodoloogia. Toim Marek Tamm. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, lk 296–326.\nSiemer, Kaari 2003. Võim, indiviid ja kohanemine elulugudes: Vanemad eestlased elust Nõukogude Eestis. – Mälu kui kultuuritegur: Etnoloogilisi perspektiive. Ethnological Perspectives on Memory. (Studia ethnologica Tartuensia 6.) Toim Terje Anepaio, Ene Kõresaar. Tartu: Tartu Ülikool, lk 124–149.\nSortside saladused. II, Valgamaa punased tapatööl. Koost Leo Levala. Tallinn: Tungal, 1994.\nZubkova, Elena 2016. The Baltic political elite of the ‘Stalin Generation’: Background, identity, and practices of governance. – The Baltic States under Stalinist Rule. Toim Olaf Mertelsmann. Wien–Köln–Weimar: Böhlau, lk 47–69.\nTammela, Mari-Leen 2018. Isikulooline perspektiiv Eestimaa Kommunistliku Partei ajaloos 1920–1940. (Dissertationes historiae Universitatis Tartuensis 45.) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.\nUtt, Olaf 1992. Luise Vaherile mõeldes (3. IX 1912–14. II 1992). – Keel ja Kirjandus, nr 5, lk 312–313.\nVaher, Luise 1961. Sinu teoks teha, noor seltsimees. – Noorus, nr 10, lk 41.\nVaher, Luise 1974. Emajõe jutustus. Tallinn: Eesti Raamat.\nValge, Jaak 2014. Punased I. Tallinn: Tallinna Ülikooli Eesti Demograafia Instituut, Rahvusarhiiv.\nViktorov, Viktor 1949. Žizn dopisyvaet knigu. – Ogonjok, nr 47, lk 8–9. [В. Викторов, Жизнь дописывает книгу. – Огонёк, no. 47.]


Apivita Beessential Oils Nahka Niisutav ja Tugevdav Näoõli 15ml - Mekelt\nApivita Beessential Oils Nahka Niisutav ja Tugevdav Näoõli on 100% loodusliku koostisega. Meeliülendav lisaenergia, mis täiustab naha ilu, valmistades samal ajal naha ette järgnevaks nahahoolduseks.\nApivita Beessential Oils Nahka Niisutav ja Tugevdav Näoõli 15ml kogus\nSKU: 5201279080891 Kategooriad:Apivita, Näohooldus, Näoseerumid ja -õlid Sildid:Apivita, Apivita Beessential Oils, energiat andev, looduslik, näoeliksiir, niisutav, noorendav\nApivita Beessential Oils Nahka Niisutav ja Tugevdav Näoõli on kerge taruvaigu ja tsitruseliste eeterlike õlidega näoeliksiir, mis tagab ülima niisutuse ja taastab naha dünaamilisuse. Taimsete õlide ja skvalaani abil tugevdab see naha barjääri ja parandab rakkude ainevahetust. Niisutab sügavuti taimeõlide ja skvalaaniga. Tänu taruvaigule on sellel antioksüdantne ja antimikroobne toime, annab energiat, soodustades loomulikku sära ning noorendab nahka ja meelelist seisundit tänu tsitruseliste eeterlikele õlidele 100% looduslik, 100% puhas, 100% aktiivne, 100% tõhus, 0% vee sisaldus. Kliiniliste tulemuste tõestatud tõhusus* 43% suurenenud niisutatus.\nKandke 3 tilka õli peopessa ja laske sellel veidi soojeneda. Seejärel masseerige sõrmeotste abil õrnalt näonahale. Mõne minuti möödudes kandke nahale kreem. Kui kasutate ka seerumit, tuleks õli kanda nahale peale seerumit ja enne kreemi. Vältige kasutamist silmaümbruse piirkonnas. Mitte kasutada raseduse ja imetamise ajal. ainult välispidiseks kasutamiseks.\nHelianthus Annuus (Sunflower) Seed Oil*,Squalane, Prunus Armeniaca (Apricot) Kernel Oil, Vitis Vinifera (Grape) SeedOil, Prunus Amygdalus Dulcis (Sweet Almond) Oil, Simmondsia Chinensis (Jojoba)Seed Oil, Olea Europaea (Olive) Fruit Oil*, Limonene, Citrus Limon (Lemon) PeelOil, Citrus Nobilis (Mandarin Orange) Peel Oil, Tocopherol, Citrus AurantiumDulcis (Orange) Peel Oil, Citrus Paradisi (Grapefruit) Peel Oil, LavandulaAngustifolia (Lavender) Oil*, Propolis Extract, Linalool, Citral, Geraniol.


Liigeste ravi batumi Olaliigese valu tunnused\nLiigeste ravi batumi. Mis on põlve lupjumine? Mis on sümptomid? Kuidas seda diagnoositakse? Mis on ravi?\nEnne protseduuri on soovitatav meigi nägu puhastada, aurutada. Siin saate päikest päikest, kiirustava suve ja septembris-oktoobris, kui enamik puhkandeid reisitakse. Aitab põletuste, konnasilmade, dermatiidi korral, liigeste puhul kompressina. Rakendus on võimalik hüpertensiooni ja põletikuliste protsesside korral.\nGlaukoomi ravi Sel juhul viiakse teraapia läbi mitmel viisil: Esimest meetodit soovitavad silmaarstid harvemini kui ülejäänud, kuna riskid on suuremad. Instillatsiooniks kasutatakse kuldsete vuntside värsket mahla. Annus on kaks tilka päevas. Ravikuur on 10 päeva. Saate seda korrata vähemalt 21 päeva pärast.\nSilmade ravimiseks peate valmistama vesipõhise tinktuuri. Selleks valatakse taime leht veerand tassi keeva veega. Saadud segu jäetakse 2 tunniks seisma. See aeg on raviomaduste kogunemiseks piisav. Tinktuura kasutatakse jahutatult.\nVedelikus niisutatakse puuvillast patja, mis seejärel kantakse kahjustatud silma. Tulemuse saamiseks korratakse protseduuri 5 korda päevas. Lisaks on soovitatav teha regulaarsete intervallidega losjoneid.\nGlaukoomi korral on lubatud infusioon sisse võtta. Annus on 1 supilusikatäis 4 korda päevas 30—40 minutit enne sööki. Teraapiakursus on 21 päeva. Pärast seda on oluline kuu paus.\nSeda tüüpi ravi saab pärast arstiga konsulteerimist kombineerida muud tüüpi teraapiaga. Kuldsete vuntside tinktuuri võtmise tunnused alla aastased lapsed; rasedus või rinnaga toitmise periood; patoloogilised häired neerude töös; keemiaravi periood; Kui kasutate kompositsioonis tooteid, mis sisaldavad kuldseid vuntse, peate konsulteerima arstiga.\nKui ilmnevad individuaalse sallimatuse nähud, mis provotseerivad allergilise reaktsiooni tekkimist, tuleb ravi kuldsete vuntsidega katkestada ja pöörduda arsti poole. Kuldsete vuntside vähi ravivad omadused Vähi ravimisest on möödunud peaaegu 3 aastat.\nMa mäletan õudusega ja elan üllatuslikult jätkuvalt kõigile, kuid vaatan juba kõike erineva pilguga. Mulle määrati karistus, haiglas raviti mind "keemia", radiatsiooni ja kõigi protseduuridega - tulemusteta. Ja kui ma kuulsin peaarsti ja raviarsti vestlust, rääkisid nad minust. Tõhus kehapalsam liigeste hõõrumiseks. Kerge lahtistava toimega - V. Ogarkovi tilgad.\nTinktuura kuldsetest vuntsidest, kuidas süüa teha Klõpsake siin - kõik materjalid teemal Kuldne vuntsid Tinktuuri ettevalmistamine Lehtmahla ja viina segu retsept Tinktuuraga ravi omadused kuldsetel vuntsidel Teraapia külmetushaiguste ning bronhide ja kopsude haiguste korral Kuidas toime tulla valutava eesnäärmega Amenorröa ja fibroidide probleemidest vabanemine Kuldsed vuntsid ainevahetuse normaliseerimiseks ja endokriinsete vaevuste raviks Aneemia ravimite võtmine Kuidas toime tulla luu- ja lihaskonna probleemidega Hammaste ja igemete haiguste ravi Tõhus viis aknest vabanemiseks Maksahaiguste ravimine Arütmia ravi Kui pulsi rikkumine on südame-veresoonkonna haiguste tagajärg, on teraapias soovitatav kasutada kuldseid vuntse sisaldavaid ravimeid. Saate ravimit ise valmistada.\nKuidas kodus taime kasvatada? Taim on täiesti tagasihoidlik. See pole mitte ainult suurepärane ravimitooraine, vaid seda kasutatakse ka elegantse, tagasihoidliku siseruumides lille kujul, mis kasvab ja lokkab hästi.\nTa sattus Kuldsete vuntside kasvatamise saladused: Lill kasvab kõige paremini, kui see "paistab" ida või lääne poole. Suvel kasvab see hästi rõdul, kuid otsene päikesevalgus ei tohiks kunagi taimele langeda! Taim muutub kõigepealt kollaseks ja siis närbub.\nTaimele ei meeldi külm. Parem on istutada lill keraamilisse suurde potti. Äärmiselt kohustuslik on panna potti munakoorest, veerisest drenaaž. Kui taim kasvab, tugevdatakse vars toetusega. Lill levib "vurrude" abil, see tähendab võrsete, võrsete kaudu. Kui ilmub kümme liigest, katkestatakse protsessid ja pannakse vette, märja liiva sisse, kuni juured ilmuvad. Samuti tuleb märkida, et testides samade tulemustega patsientide seas võib esineda erinevusi.\nRavi tuleb planeerida vastavalt haiguse staadiumile ja raskusastmele. Ravi esimene samm peaks olema patsiendi harimine. Teisisõnu peaksime suurendama patsiendi tunnetust ja teadlikkust, et patsient saaks ennast kaitsta. Liigesepõletikku tuleks õpetada liigse kasutamise vältimiseks. Kaalulangus on kõige olulisem ravi. Regulaarne treening on hädavajalik. Juhime tähelepanu sellele, et me ei soovita valuvaigisteid. Füsioteraapia rakenduste hulgas ei tohiks klassikaline füsioteraapia rahuldada täiendavaid kombinatsioone.\nMe ei soovita tavapäraseid valuvaigisteid. Külastajatele pakutakse tunnist teenust. Hotellis 5. Oma rand on muu hulgas kobuleti hotell Gruusia oma hulgas. Selle hotelli ülevaated on head, sealhulgas sellepärast, et hommikusöök siin sisaldub toatehtusse ja terrassil on kohvik. Saate rentida tuba Kobuleti hotellis hinnaga rubla päevas.\nKas see võib olla vajalik?\nSeega leiavad paljud turistid Kobuleti hotellid. Arvamused ja umbes Mini-hotellid ja umbes keskmise ja kõrgetasemeliste ettevõtete selles kuurordil on head puhkajad. Kuid Kobuletis ei saa te mitte ainult hästi lõõgastuda, vaid ka saada.\nMidagi selles linnas esimest korda Venemaal ehitati erasektori sanatoorium Nõukogude ajal, Kobuleti, nagu paljud teised asulad Musta mere rannikul, peeti tervishoiuteenuseid. Siin on lihtsalt suur hulk erinevaid sanatooriume ja profilaatoreid. Ajal kokkuvarisemise Nõukogude Liidu linna muidugi nad langesid lagunemist.\nKuid midagi ei pea kohapeal ja aja jooksul, kuurordi turismiinfrastruktuur hakkas uuesti arenema. Täna Kobuleti, ülevaated puhkajate kohta, mis on hea, mis on hea, sealhulgas võimalus tervise parandamise võimaluse tõttu on palju häid sanatooriume. Mitte kaugel sellest spaast linna peksmist tervendav vesi.\nSeda kasutatakse laagris sanatooriumides meditsiinilise ja söögituba. Paljud puhkusereportendid soovitavad osta pileti mõnele kohalikule tervisekeskusele, et ravida seedetrakti või neerude liigeste ravi batumi. Ka Kobuleti on sanatooriumide spetsialiseerunud haiguste kardiovaskulaarse süsteemi, kopsu ja närvis. Soovi korral saab Kobuleti preseinides lahendada turistid, kes tulid lõõgastumiseks tulid.\nPuhkekursuste maksumus on umbes dollarit 25 rubla.\nNimi Kobuleti noorte kuurort ei pöördu. Kui ta oli juba populaarsuse tipp ja tema sanatooriumides kuulnud kõigi Nõukogude vabariikide elanikke.\nAga nüüd tundub, et Kobuleti kogeb teist sünnitust: Vahepeal on see rahulik küla erinevate-kaliiberi hotelle seal on mõlemad viis tärnikus liigeste ravi batumi suur rand ja soe meri. Ja kui sa unistad salajase perepuhkuse pärast mere ääres, siis koht on üsna sobiv.\nMeie artikkel räägib sellest, millisel ajal on parim planeerida Kobuletis lastega puhata, kuidas leida sobivat majutust ja millised vaatamisväärsused on kuurordis. Kobuleti Gruusia kaardil Kobuleti linn on Gruusia kuurort Adjara autonoomse Vabariigi territooriumil. Asub Musta mere rannikul 30 km kaugusel Adjara halduskeskusest - Batumi linnast. Esimene sanatoorium Kobulyti avati Meie ajani tuli vana kuurordi alus lagunemisele, kuid uus kasvab otse oma silmade ees.\nPuhkus lastega Kobuleti - vaikne küla mererannal, kus saab lapsi lõõgastuda linna müra ja igapäevaseid muresid. Siin ei ole peaaegu mingit meelelahutust ja seetõttu on kõige parem tulla kobuleti nooremate lastega, mis ei ole vaja erinevaid meelelahutust.\nRaseduse kolmandal trimestril ei ole selle ravimi kasutamine soovitatav. Geel "Traumeel S" on homöopaatiline ravim, mis leevendab turset ja leevendab valu. Kahjuks ei saa raseduse ajal kasutada suurt hulka ravimeid, seetõttu saab haiguse ravi alustada alles pärast sünnitust ja laktatsiooni lõpetamist. Selle hetkeni on soovitatav valu leevendada ainult vahenditega, mis ei mõjuta loodet.\nSamuti soovitavad mõned ortopeedid raseduse ajal ortopeedilisi kingi hankida. Selleks, et vältida liigesehaiguste teket, mis on seotud kehakaalu ebaõige jaotumisega. Kui põlved valutavad raseduse ajal, kuid see ebamugavustunne on seotud vigastustega, võib traumatoloog määrata elastse sideme kandmise nikastuste korralpaigaldada kipsi või soovitada ortoosi kasutamist.\nSünnitusjärgne ravi Kui hilja raseduse ajal põlved valutavad, siis on üsna loogiline alustada ravi pärast lapse sündi. Sellisel juhul on ravi ette nähtud olulisem kui kohalik tuimestus. See sisaldab järgmisi meetodeid: Füsioteraapia harjutused, mis on suunatud alajäsemete lihaste tugevdamisele. Kortikosteroidravimite süstimine, millel on võimas põletikuvastane toime. Sageli kasutatakse järgmisi ravimeid: prednisoloon või deksametasoon. Füsioteraapia protseduurid - ultraheliravi, elektroforees, darsonval aitavad taastada liigese funktsiooni kiiremini.\nOperatsioon võib olla vajalik kaugelearenenud juhtudel.\nSee võib olla suunatud liigese täielikule asendamisele või selle liikuvuse taastamisele ilma implantaate kasutamata. Kui hilja raseduse ajal põlved valutavad, võib ebamugavuste vähendamiseks määrata manuaalravi.\nMassaaž parandab vigastatud jäseme vereringet, samuti leevendab valu. MRI läbiviimiseks on tihti vaja kasutada kontrastaine, mis määrab kahjustuse piirid.\nVenemaal Habarovskis kukkus kolmapäeval hädmaandumisel alla lennufirma Vostok helikopter Mi- 8, hukkus kuus inimest.


Rakvere – ütle meile, mis valdkond sind kõnetab ja viime idee üheskoos ellu!\nOled inimeste inimene ja soovid panustada oma elukeskkonda? Palun väga, meie juurest leiad sõbrad kogu eluks ja suure tutvusringkonna ettevõtlikkest inimestest igast eluvaldkonnast üle Eesti.\nRakvere koda on alati panustanud rohkem kvaliteedile kui kvantiteedile ja seda kõiges, mida me teeme. Oleme väikesed aga väga tublid ja võimekad. Meie väikesed üritused on armastatud ja hinnatud ning JCI Maailmakongress jätab Rakvere koja ajalukku tohutu suure, tugeva ja võimsa jälje, mida meenutada järgmised 30 aastat uhkusega.\nRakvere kojast panustasid JCI Maailmakonverentsi ettevalmistamisse ning panid oma energiat, aega, teadmisi ja oskusi 8 kojaliiget, nendest pooled väga vastutusrikastes ja olulistes rollides. Meie inimeste korraldatud üritused õnnestusid imeliselt ja üleüldse kogu kongress õnnestus väga hästi ja üritust kiidetakse ülemaailmselt.\nJCI Rakvere koda on asutatud oktoobri viimastel päevadel 1989.aastal, olles neljas noortekoda Eestis. JCI Rakvere on loodud eesmärgiga pakkuda liikmetele mitmekülgseid arenguvõimalusi, mis innustaksid noori inimesi looma positiivseid muutusi.\nJCI liikumine Eestis sai alguse sõprusest ning just seda iseloomustab ka Rakvere koda. Rakvere koda on tugev sõpruskond, kus inimesed jagavad ühiseid väärtuseid\nning hoiavad kokku, meid iseloomustav tunnuslause on – Kirglike tegijate elamustevabrik!\nÜldküsimused ja informatsioon koja tegemiste kohta\nJCI Rakvere president 2022\nJCI Rakvere TREAS 2022\nMTÜ JCI Rakvere\nRegistriaadress: Side 4-10, Rakvere 44316\nPangakonto nr: SWED Pank IBAN EE772200221011627316


Valija määrab riigi arengutee – Kesknädal\nAadu Must, Riigikogu liige (Keskerakond), Tartu Linnavolikogu esimees\nLähenemas on oluliselt tähtsa riikliku otsuse langetamise hetk – Riigikogu valimised. Otsus, mille Sina, lugupeetud valija, langetad, määrab meie riigi arengutee mitte ainult järgmiseks neljaks aastaks, vaid mõjutab Eesti elu ka järgmistel kümnenditel.\nRiigikogu, hellitlevalt ka “101 peaga loomaks” kutsutu, on Eesti riigi koondportree, millesse iga saadik maalib oma killu. Kes killu tarkust, kes sirgeseljalisust, konstruktiivsust, hädavajalikku kriitikameelt, töökust, jonnakust. Teie valikust sõltub, kas sellesse pilti lisandub rohkem tarkust, haritust, väärtuslike kogemuste kasutamist. Kas Riigikogu on ja jääb Eesti Vabariigi strateegilise arengu suunajaks või mugandub pelgalt vandemeeste koguks, kes pelgalt kellegi teise tehtud otsuseid oma ajalehest ammutatud tarkuse ja emotsioonide põhjal läbi hääletab.\nHinnakem tarkust ja kogemusi, aga ka õppimisvõimet! Poliitikukooli gümnaasiumiks on töö kohalikus omavalitsuses. Riigikogu on nagu ülikool, kus õppimisvõimeline saab palju targemaks. Aga vägisi siin kedagi targaks ei tehta. Aga uskuge, mõned klassid ühiskonnaasjade ajamise haridust peaks teie valitutel enne seljataga olema, kui nad poliitika ülikooli saadate.\nKandidaadi ja tema erakonna nägu\nMäletan juhuseid, kus mõni tuntud avaliku elu tegelane on jõudnud Riigikokku lubadusega üks tähtis ülesanne ära lahendada. Tema neljast saadikuaastast ühel nädalal tema teemat arutatigi, aga tema oli siis välislähetuses. Nii tuhiseski rong tema jaamast mööda.\nMäletan ka üht varasemat koosolekut, kus kaks tubli inimest minult nõudsid aru: kuhu ikka too Keskerakonna valimisplatvormis lubatud astmeline tulumaks jäi? Küsisin, et kelle poolt nemad hääletasid. Selgus, et mõlemad hääletasid astmelise tulumaksu vastalise kandidaadi poolt. Aga miks? Esimene seletas, et tema kandidaat on “lihtsalt ilus inimene”, teise väljavalitu vist laulis hästi. Nojah, aga just nii see astmelise tulumaksu kehtestamiseks vajalik häälteenamus haihtubki… Iga saadikukandidaadi nägu on tähtis, aga vast veelgi tähtsam on tema erakonna programm. Just programmist saate teada, mis suunas ühes või teises nimekirjas kandideerija meie riiki aitab viia. Pelgalt valimisplatvorm (milles räägitakse pensionitõusust ja helgemast tulevikust) ei ole veel programm. Uurige, kas Teie toetuse taotlejatel see ikka on? Keskerakonnal on see programm olemas ja erakonna kodulehelt leitav.\nKeda saadik esindab?\nMõni kaugemast maakonnast valitud inimene, kellel oma valimisringkonnas juured puuduvad, võib Riigikogus täiesti rahuldavalt või isegi hästi hakkama saada. Ta näebki, kes varem, kes hiljem, Riigikogus liikudes välja nagu tallinlane, räägib nagu tallinlane, mõtleb nagu tallinlane. Hääletab ka nagu tallinlane ja ajab Eesti asja. Polegi paha. Ainult et kas ta ikka Tartu, Pärnumaa, Võrumaa, Põlvamaa või Saaremaa asja ka ajab? Vaat selles on küll küsimus. Keskerakonna kõigil kandidaatidel Tartust on kogemused, ollakse oma ala asjatundjad.\nRiigikogu liikmetel on läbi erinevate komisjonide, delegatsioonide ja sõprusrühmade võimalused ka rahvusvaheliseks koostööks. Aga selline koostöö on kvaliteetne ja tulemuslik ikkagi vaid nendel riigikogulastel, kellel on vähemalt “diplomaatiline algharidus” (võõrkeeled ja suhtlemisoskus). Mõtlen siinjuures ka oma tööle Balti Assamblees ja mitmes parlamentidevahelises kogus, mis on aidanud arendada ka Tartut puudutava lõunasuunalise koostöö projekte (Tartu–Riia kiirraudtee projekti edendamine) ning hariduse ja teaduse alaseid raamleppeid. Haritud riigikoguliige saab oma valijate heaks töötada lisaks kodukohale nii Helsingis ja Brüsselis kui ka Riias.\nÄrge alahinnake primitiivsust ja populismi. Teadagi viivad kärarikkalt välja pakutavad väga lihtsad lahendused või “kõva käe” nõudmised üldjuhul kaosesse, vahel ka diktatuurirežiimide kehtestamiseni. Sellised arengud on Eesti riigile ohtlikud.\nValimiskasti (või arvuti) juurde astudes ja endale sobilikku kandidaati valides küsigem endalt: Kas meie kandidaadil ikka jätkub piisavalt tarkust, töökust, kogemusi ja südametunnistust, et nii oma valijate kui ka Eesti hüvanguks tublit tööd teha? Ja kas kõike seda jätkub ka tema erakonnal?\nMore : Aadu Must, Riigikogu valimised 2019\nAaduke, su pläma on tuntud sovetski demagoogia. Oled selle suurepäraselt omandanud aga esitad valel ajal vales kohas valedele inimestele. 101-st võltsriigikogu liikmest ei seinda ükski rahvast! Sest ta pole vastutav mitte ühegi otsuse eest. Samuti tegutseb riigikogu kurjategija hopis teistmoodi ja sageli ka vastupidi esialgsele lubadusele. Kui tuleb päevakorrale mingi varem käsitlematu teema, siis peaks esindaja mure olema, selle kohta otsus teada saada ka oma valijalt. Seda aga keegi ei tee. Siia ei kuulu muidugi evelinsepalikud “valijatega” laristamised öösiti restodes, vaid rahva otsus peab olema kohustuslik ka tema esindajale. Just selliseid esindajaid meil aga pole. Ja nende hulka kuulub ka Aadu ja teised petised.\nRahval on võimalus ainult samu kaabakaid uuesti valida, selle tagab juba ebaseaduslikult valitud kliki poolt vastuvõetud ebaseaduslik valimisseadus. Aadu seda muidugi oma lubjastunud ajukesega teada ei taha ega suuda.\nMis riik meil on. Keska valitsemise aeg ja häbiväärsed jamad. Kuuuuria tuli välja politsei ja nende uurijate sulimised ning kuriteod. Surnukuurides mõnitatakse surnuid ja rõvetseja ikkagi Rakvere valitseja. Kuidas see võimalikuks on osutunud. Peaks koheselt politsei tegelema kuid ei. Riigis igasugune kontroll puudub.\nEi möödu päevagi kui autod libeduse tõttu teelt väljas ja hukkunuid palju. Millega sa, seltsimees tegeled? Reeturid, kukutasite väärika mehe ja teist endist asja ei ole.\nKahjuks on kahte sorti valijaid. Ühed valivad töötulemuste järgi, selle järgi et kõigil inimestel oleks meie maal hea elada. Need inimesed valivad Keskerakonda. Kergeusklikud aga lasevad end mõjutada Reformierakonna valedest, vassimistest, laimust ning vihavaenu õhutamisest ja valivad Reformierakonda kuigi töötulemusi neil pole, vaesus aina kasvas ja tehti üks vale otsus teise järgi.\nKui tuleb jälle reformistlik valitsus siis meie elu veereb rappa. Nad oskasid meie elatustaseme viia viimaste hulka, nüüd see muidugi tõusis veidi. Reformistliku valitsuse ajal kaotati ära saada arstiabi kohapeal, tekkisid suured järjekorrad arstide juurde, majandus seiskus, kordagi ei tõstetud pensione ega abirahasid jne. Nende valijad ei hooli vaesematest inimestes. Isegi õpetajate palk oli imeväike ja tekkis puudus õpetajatest. Nüüd tõsteti seda ja kui noor õpetaja tuli esmakordselt tööle sai ta abiraha 6000 eurot. Paljud arstid põgenesid välismaale, et teenida rohkem riikides, kus mõeldakse inimeste heaolu peale, mitte ei osteta tanke ega abistata teisi riike. Me ju abistasime endast rikkamaid riike. Ma ei kiida heaks arstide lahkumist, nad peaksid ikka oma rahvast ravima. Keskerakondlikul valitsusel pole muidugi kerge parandada eelmiste poolt tehtud vigu ja minna edasi. Kuid nad on asunud seda tegema ja teevad veel kõik, mis võimalik meie rahva ja riigi jaoks. Edu neile.\nkas ise tõesti mõtlete nii hr. Must\t2 aastat ago\n…kui samas võtab venestamine teie “targal” juhtimisel juba totaalsed ja tagasipöördumatud mõõtmed, Kas teate, miks väheneb soome ja teiste lääneriikide turistide arv Tallinnas—-sest kogu linn on vene pealetükkivat mentaliteeti ja keelt otsast otsani täis. Türgi on sunnitud panema vene turistid eraldi hotellidesse, sest keegi ei soovi olla koos nendega. Venemaa laiendab tasapisi oma mõjusfääri, sinna hulka kuulub nii “süütu” “Totaalne diktant”, nii Moskva linnapea kutse T. Aasale, nii Putini “kannupoisi” kutse K:Simsonile, nii näiline Eesti Kunsti armastus, Kohtla-Järve RIIGIGÜMNAASIUMI kakskeelsus, kuigi Riik peaks sellist kooli rajades õpetama seal eranditult riigikeeles. Eesti lapsevanemate murele vilistatakse. Mis see on sm. Keskerakonna valijad ja ülistajad? Vastan—-Keskerakond täidabki Lepingut, ikka vaikselt ja salaja nagu kgbe.le kombeks ja kui suurem tükk käes võtab juba avalikult ja teie iidol Savisaar oli üks kuberneri kanditaat, kui Eesti uuesti, ühegi püssilasuta, teie lahkel toel Venemaa rüppe langeb. Hea oleks kui seda ette teaks, et saaks lahkuda enne kui piirid taaskord sulguvad ja põgenejaid hakatakse maha laskma.\nEelmisel\t2 aastat ago\nnädalal topiti mu postkasti keskbande reklam, aga 500€ ei leidnud ma ühegi lehe vahelt.\nTäna pidi postkast lausa lõhki minema – seal olid lullutused ajuvabadelt, konservantidelt, isamaareeturitelt. Ja taas mitte ühegi lehe vahelt ei leinud ma 500€. Kuigi ma otsisin hoolikalt, iga lehekülje tegin lahti ja vaatasin ahnetele riigikokku tormajatele vastu. Lausa jube oli lugeda: toetame, soodustame, võimaldame, …, siis kadus ka mu lootus 500€-le.


Eelmine 1 121 171 211 212 213 214 215 216 217 218 219 220 221 222 223 224 225 226 227 228 229 230 231 238 template Järgmine\nväga huvitav jah, et seal olukorras see VAR CHECK ei tulnud. ju Mbappe ei küsinud ka.\nTänaste paaride korduskohtumiste vaatamised võib vahele jätta.\nMillal ükskord õpitakse, et isegi seisul 4:0 pole midagi otsustatud?\nTäiesti irrelevantne näide. Jalgpallis on muidugi kõik võimalik, aga...\nBarcaga on kõik. Selle Barcaga on kõik.\nJa Leipzig on lihtsalt nõrgem kui Liverpool. Oma musklimahu poolest. Jah, nad võivad skoori avada näiteks teises mängus ja võib intriig tekkida, aga...\nSee oli vägev. Pepe võib tõesti kontorisse palka juurde küsima minna.\nEesti jalgpallisangari Ragnar Klavani koduklubi Cagliari on tüütu putukas, kellega peetavad mängud mõttetud ja sisuliselt alandavad. Cagliari tuleks pagendada. Eemale padrikusse, omasuguste tühiste klubide juurde. Marjamaa peab kuuluma väärikatele heerostele, mitte alamast soost pinisejatele.\nSest oleme ausad – jalgpalliduelli raames ilmnevad pidulikkus, traditsioonid, unistused ja draama on täisväärtuslikud vaid juhul, kui osalisteks väärikad ülikud, mitte lärmakas ja kombestikku liberaalselt suhtuv lumpenproletariaat. Pleibeid ärgu paleesse ronigu, vaid püsigu oma lehkavates hurtsikutes. Muidu läheb kord täiesti käest ära!\nHuvitav, kas kirjutaja mõtleks samamoodi, kui ta oleks maailma kõige populaarsema liiga kõige populaarsema klubi fänni asemel näiteks Dortmundi või Barcelona või Roma toetaja? Natuke käis läbi toon, et "meil Briti saartel on kõik hästi". Tore, aga reaalsuses mängitakse mujalgi täitsa okeid ja põnevat vutti, mis nii hästi ei ela.\nMa saan aru, et 95% Eesti vutiajakirjanikes fännavad Inglismaa liigat, mistap ongi mulje, et kõik on hästi ning vaated ühtivad üks-ühele brittide jutuga. Selles plaanis kõlab Eestiski sõnavõttudest läbi, et tegelikult tahetakse liigat, kus oleks kõik maailma parimad koos, aga see võiks olla Premier league. Võib-olla teen liiga, ja kui teen, siis vabandan, aga kas Järvela lause kuskil polnud, et Mbappe ja Haaland võiksid kolida Inglismaale, sest seal on parimad klubid ja mängijad saaksid ennast kõige kõvemal tasemel tõestada. Mille poolest see hea oleks? Kas see oleks ägedam, kui Mbappe madistaks iganädalaselt Evertoni ja WBAga või see, kui ta sünnilinna klubi esindades võtaks varasemast enam mõõtu Hispaania, Saksamaa, Hollandi ja Itaalia tippudega?\nMinugi meelest on Superliiga idee pask, aga samas mina tahaks varasemast tugevamat ja põnevamat Meistrite liigat. Praegu on esimene pool hooajast üsna mõttetu ning selle mure ju võiks ära lahendada.\nJuventuse mängud alagrupis kahe nõrgema vastu:\n20/21 Ferencváros ja Kiievi Dünamo. 4 mängu, 4 võitu, väravatevahe 11:2.\n19/20 Leverkusen ja Lokomotiv. 4 mängu, 4 võitu, väravatevahe 9:2.\n18/19 Valencia ja Young Boys. (kuna grupi viimane mäng midagi ei otsustanud ja lasti šveitslastel möllata, siis seda ei arveta) 3 mängu, 3 võitu, 6:0.\n17/18 Spoting ja Olympiakos. 4 mängu, 3 võitu, 1 viik, 7:2\n16/17 Lyon ja Zagreb. 4 mängu, 3 võitu, 1 viik, 8:1\nSisuliselt on tabeli kotikutega peetud 19 matši, kus on midagi mängus, ja saldo on 17 võitu ning 2 viiki. Kas see on põnev? Minu meelest ei ole ja mingi reform justkui oleks vajalik.\nAga üks väärarusaam tsipa häiris...\nReaalsuses muidugi pole keegi rääkinud koduliigade kaotamisest või nende klubide väiksemast tähtsusest. Väljaöeldud ideaal olevat, et 1/3 mänge toimuks Euroopas omavahel ja 2/3 kodus ehk see eelmainitud jutt liigamatšide tühisusest on küll enda luul. Lisaks suurte klubide teemadele on Agnelli rääkinud ka koduliigadest, selle tugevuse tähtsusest, tugevama (tele)toote loomisest ehk tegi pole ainult Superliigast jaurava mehega, vaid fookuses on ka kohalike liiga areng. Tõsi, tema traditsioonidele vastu minev asi on jutt, et liigades võiks 20 tiimi asemel olla 18.\nKas Ott mitte Aston Villa fänn ei olnud?\nMa nüüd ei tea, kas ligi 40. eluaastale liginevale ajakirjanikule peaks "vaata, mis su lemmikklubi on" silti külge kleepima. Noh, et selles faasis on lemmikklubi pigem selline "tore õlle kõrvale vaadata"-faktor. Aga ma võin ka eksida. Ses osas, et need eika välja toodud mõttetud mängud on muidugi kurvad suurklubi ja meiesuguste suurklubide fännide osas. Kui vaadata 90ndatel ja 80ndatel parimate sarjade tiime, siis oli seal palju rohkem liikumist. Ses osas võiks ju sportlikus mõttes lükata kogu Meistrite Liiga omaaegse UEFA kuubiku formaati, kus sügisest hakatakse playoffima. Aga siis oldaks ka kurb, kuna mõned suured saaks tavapärase kaheksa asemel vahepeal neli mängu.\nEhk suures plaanis on olukord sitt, kuna Meistrite Liiga on kuni veebruarini väga igav, aga samas ka häid alternatiive pole, sest klubid vajavad rohkem rahhi, mis tähendaks superliigat ja teiste klubide igaveseks teise klassi jäämist või siis mingit jalkakommunismi, kus üritatakse väiksemaid riike järjele aidata, mis omakorda on toonud olukorra, kus Tšehhi, Šveitsi ja muude selliste omal ajal soliidsete liigade tiitleid võidetakse umbes nelja-viie kaupa, sest Meistrite Liigas alagrupis käimine toob sellise rahhi sisse, et saad pidevalt valitseda.\nAga selles osas kirjutan alla, et Ronaldo ja Juventuse kaotus oli imeline. Kui nüüd kuidagi Real, Barca järgmised viis aastat pankroti äärel vireleks, Bayerniga miskit juhtuks ja inglased koduliigast Euroopasse nii väsinult jõuaks, et enam väga võistelda ei suudaks, siis oleks ju täitsa põnev vaadata. Selles osas on muidugi seis parem, kui minu omaaegse vingumise ajal, mil võis kindel olla, et Barca, Bayern ja Real selle tiitli ära jagavad ja ülejäänud said ka natuke vahepeal miskit teha. Kaua see kestiski? Igatahes liiga kaua.\nMa nüüd ei tea, kas ligi 40. eluaastale liginevale ajakirjanikule peaks "vaata, mis su lemmikklubi on" silti külge kleepima. Noh, et selles faasis on lemmikklubi pigem selline "tore õlle kõrvale vaadata"-faktor. Aga ma võin ka eksida.\nOot, see osa kõlab sulle erapooletult?\nAlgselt postitas Järvela\nSee passiivsuse jutt on ka muidugi ju jama? Superliiga "loojate" hulgas oli 11st klubist viis Inglismaalt. Viis!\nIn a report published by German outlet Der Spiegel based on Football Leaks documents, the Gunners are said to have attended a meeting alongside Manchester United, Manchester City, Liverpool and Chelsea back in 2016 to discuss the possibility of a Super League. Per Der Spiegel, it's said the Gunners and the other four English clubs are set to sign a document this month alongside Real Madrid, Barcelona, Juventus, AC Milan, Paris Saint-Germain and Bayern Munich to become the "founders" of the Super League, making them immune to relegation from it.\nOkei, äkki nad õõnestavad süsteemi seestpoolt nagu Eesti kommunistid kunagi ja pahad on tõesti Hispaania ja Itaalia kaks suurt.\nEks suur oht on see, et kui PSG-Bayern-Barca-Real hakkaksid virelema, siis oleks CLi poolfinaalis neli Inglismaa klubi. Erapooletu vaataja seisukohalt oleks see ju veel hullem?\nMa ka imestasin selle premmi jutu peale veidi.\nMo vanaema saab ka Oti punkri postituste peale 2 sekundiga aru, et ta on Manku fänn ja et vihkab Liverpooli


Laupäevane kriteerium peeti üliheas, lausa lõunamaises ilmas, mis pole Eestimaa kevadele tavaliselt omane. Kolmandal mail, aga paistis päike, sooja oli üle 20 plusskraadi ja tuul pea olematu. Lisaks ilusale ilmale ja Viljandi Jalgrattaklubi ladusale korraldusele muutis võistluse atraktiivseks huvitav 2,9 km pikkune võistlusring kus oli munakivi lõik, järskude kurvidega tänava lõigud, kiire laskumine ja muidugi Eesti kuulsaim Kõrgemäe tänava tõus, mis on 300 m pikk ning kallakut on kohati üle 21%.\nLaura Kuusemets taas parim\nPäeva alustasid kõige nooremad M/N 12 vanuseklassi sõitjad. Jõhvi Sundstrandi teamist asus stardijoonele oma kolme ringi sõitma Laura Kuusemets. Raskel rajal Laura poistele küll vastu ei saanud, aga oma peakonkurendi Kelly Kalmu CFC-st alistas Laura 58 sekundiga ning keskmiseks kiiruseks mõõdeti 27,4 km/h. Kolmanda koha sai Kärolin Varblane JK Viljandist.\nKolmest tänavasõidust on Laura võitnud nüüd kaks.\nJanely Sojone kolmas!!\nTeises stardis asusid joonele N14 ja N16 tüdrukud. Neljaringi sõidus asusid kohe tempot tegema N16 tüdrukud. N14 vanust tüdrukute seas tegi soolosõidu Sirje Lepik (TÜASK), kes juhtis võistlust stardist alates. Finišis oli Lepiku võiskonna kaaslase Margot Oinuse ees 52 sekundit.\nMeie ainus sõitja Janely Sojone alustas võistlust tagasihoidlikult ja paar ringi sõitis ta võistlejate rivi lõpus. Raske rada, aga Janelyle sobis ning viimasel ringil möödus ta oma konkurentidest ja saavutas oma elu esimese pjedestaali koha tänavasõidus. Teisest kohast jäi Janelyt lahutama 19 sekundit ja Finišispurdis oli ta parem Evelin Idarannast.\nKokkuvõttes on Janely viie võistleja hulgas ühe vähemsõidtud etapiga viies. Hea sõidu korral viimasel etapil Elvas on, aga esikolmikusse tõusmine võimalik.\nMaris Nurm Pariisis finišis\nNaiste sõidus Sundstrandi sõitjaid polnud sest meie ainus eliitrattur Maris Nurm võistles samal ajal Prantsuse karikavõistlustel Pariisis Trophee des Grimpeursil. Tugeva koosseisulisel võistluse lõpetas Maris kolmandas grupis. Starti tuleb Maris kahe nädala pärast Elvas.\nAinar Elberg kuues\nKiiret arengut näitab sellel kevadel Ainar Elberg M14 vanuseklassis. Kuressaares oli ta 14-s, Pärnus üllatuslikult seitsmes ja nüüd Viljandis juba kuues. Kokkuvõttes on Ainar kaheksas.\nViljandis võimutsesid M14 vanuseklassis taas CFC tandem Aksel Nõmmela ja Oskar Nisu. Seekord sõitis teistelt eest ära Aksel Nõmmele kes saigi kindla võidu. Järgnevaid edestas Nõmmela 19 sekundiga. Teise koha sai Kristen Kivistik Vändra Vikost, kellel oli lõpujoonel teravam Oskar Nisust.\nAinar Elberg sprintis neljamehelises grupifinišis kohtadele 6 – 9 mille ta ka võitis.\nKaspar Tamm sai 21 lõpetaja seas 18. koha.\nM16 vanuseklass paremikku ei pürgi\nM16 vanuseklassis sai Madis Kolli 31 lõpetaja seas 26. koha. Etapi võitis Sten Sarv CFC-st ning kindlustas sellega endale Eesti meistritiitli. Õhtu naelaks kujunes meeste eliidi ja U 23 võistlus. Mehed sõitsid 12 ringi kus tuli punkte koguda kolmes vahefinišis.\nTauri Selder taas kolmas\nStarti tulid taas mitmed profid: Tombak, Maimre, Austa, Allar Karu. Kokku rivistus stardijoonele 28 eliitratturit. Huvitavaks tegi stardi meie jaoks see, et peale kahte etappi oli Tauri Selder U 23 arvestuses teine ja Viljandis oli tal taas hea võimalus punktiarvet suurendada sest mägine ring on Taurile rohkem kontiumööda kui sile maa.\nRaskel rajal hakkas suur grupp pudenema juba teisest ringist alates ning kui mängiti välja esimesne vahefiniš, mille võitis Tombak Indrek Rannama, Jaan Kirsipuu ja Allan Orase eeslagunes peagrupp juba oluliselt.\nPeagi sõitsid teistelt eest ära Tombak ja Raivo Maimre. See tandem korjas kõik vahefinišid ja ka lõpupunktid läksid neile. Janek Tombak sai profile omaselt ülivõimsa võidu 25 punktiga. Maimre kontole kogunes 12 punkti.\nÜlejäänud peagrupp sõitis esialgu koos. Ring-ringilt jäi see ainult väiksemaks. Viimasele ringile mindi vaid ühekskesi, kusjuures U 23 mehi oli gruppi jäänud vaid kolm:Allar Karu, Martin Puussepp ja meie Tauri Selder. Vahefinišites Tauri seekord veel punkte ei saanud ning lõpufiniš läks tal kukkumise nahka. Tauri esiratas sattus eelviimases kurvis vihmavee renni ning tagajärjeks oli kukkumine ja joostes lõpetamine. U 23 vanuseklassis sai Tauri taas kolmanda koha ja kokkuvõttes kuulub talle teine positsioon.\nU 23 võidu võttis Allar Karu Kalev Spordist Martin Puussepa ees. Allar Karu kindlustas Viljandis omale ka Eesti meistritiitli.\nMeeste arvestuses sai kolmanda koha Andrus Aug, kes juhib meistrisarja ka kokkuvõttes.\nHarrastajad esikolmikusse ei jõudnud\nÕhtu viimases stardis astusid üles harrastajad, kellel tuli läbida 5 ringi. Sundstrandi sõitjatel Peep Kivilil ja Reijo Peenemal ebaõnnestus start ja seega ka kogu võistlus. Kivil sai lõpuks neljanda koha ja Peenema 16. koha. Lõpuni sõitis 20 jalgratturit. Harrastajate kiirem oli Aivar Ree Pärnust.\nJärgmine etapp toimub kahe nädala pärast Elvas.\nJõhvi JRK Sundstrand


Uus-Meremaa koloniseeriti üllatavalt hiljuti - Äripäev\nUus-Meremaa koloniseeriti üllatavalt hiljuti\n06. juuni 2008, 11:42\nUus uurimus näitab, et sel ajal kui Eestis\nkäis ristirüütlite vastane muistne vabadusvõitlus, polnud inimese jalg veel\nUus-Meremaa pinnale astunud. Avastus kummutab senise seisukoha, mille kohaselt\non Uus-Meremaa olnud koloniseeritud juba rohkem kui 2000 aastat.\nNeli aastat kestnud rahvusvaheline projekt, mida juhtis Janet Wilmshurst Uus-Meremaa keskkonnaorganisatsioonist Landcare Research, jõudis järeldusele, et esimesed kindlad märgid inimtegevusest pärinevad aastaist 1280-1300. Uuringu tulemused põhinevad rottide näritud seemnete ja rotiluude radiosüsinikanalüüsil, kirjutas Science Daily.\nVarasemad radiosüsinikanalüüsi tulemused inimese rohkem kui kahetuhande aastase kohaloleku kohta, mis avaldati 1996. aastal ajakirjas Nature, on olnud pidevate vaidluste objekt, sest ei ole leitud ühtki hüpoteesi toetavat ökoloogilist ega arheoloogilist tõendit.\nWilmhursti töörühm tegi väljakaevamisi peaaegu kõigis vanimates teadaolevates maooride elukohtades ning vanimad rotiluud dateeriti aastasse 1280. See dateering klapib ka vanimate arheoloogiliste leidude vanusega ning Uus-Meremaa endeemsete liikide arvukuse kiire vähenemisega alates sellest ajast.\n„Rott ei uju väga kaugele ning sai seetõttu Uus-Meremaale jõuda ainult inimese abiga. Seetõttu näitab rottide kohalejõudmisaeg ka esimeste inimeste saabumisaega,“ ütles Wilmhurst.\nRotiluude analüüsimisel saadud vanimad dateeringud klappisid ka rohkem kui saja turbakihis säilinud seemne dateerimisandmetega, millel olid iseloomulikud rottide jäetud hammustusjäljed.\n„Varaseimad dateeringud inimestest ja rottidest sobivad väga hästi kokku arheoloogiliste leidude, suurte metsapõlengute ja loomastiku arvukuse muutumise või väljasuremisega. Nüüdseks on üsna kindel, et esimesed maoorid saabusid Uus-Meremaale umbes 1280. aastal,“ ütles professor Atholl Anderson Austraalia rahvuslikust ülikoolist.\nSeega ei olegi Uus-Meremaa põliselanikud maoorid nii väga põlised, sest jõudsid Uus-Meremaale kõigest mõnisada aastat enne eurooplasi.\nWilmhursti järgmiseks plaaniks on väljatöötatud metoodikat rakendades asuda kontrollima ka teiste Polüneesia saarte asustamislugu. Uuringu üks olulisi järeldusi on ka see, et muutused ökosüsteemis võivad olla väga kiired. Kui varem usuti, et roti saabumine tõi Uus-Meremaa loomastikus kaasa aeglase väljasuremise, siis nüüd on selge, et see protsess oli märksa kiirem, mistõttu tuleb olla väga hoolas üksikute seni veel rotist puutumatute saarte hoidmisel.


Postitaja: World Challenge oktoober 25, 2016\nKõndides templi poole, kohtasid Johannes ja Peetrus üht kerjust, kes oli lapsest saati olnud jalutu. Eeldavasti olid Peetrus ja Johannes temast varemgi mööda käinud, kuid seekord nad peatusid. Turul tunglev rahvamass kuulis Peetrust kerjusele ütlevat: „Vaata meie peale!...Jeesuse Kristuse, Naatsaretlase nimel - tõuse ja kõnni!” (Apostlite teod 3:4, 6)\nPeetrus kutsus Jumalat tegutsema, pannes Jumala au kaalule. Rahva hulgas olevad inimesed ütlesid eeldavasti üksteisele: „Mis tobe jutlustaja! Ta palub mehel, kes on eluaeg jalutu olnud, tõusta ja kõndida.“ Usun, et need inimesed olid valmis Peetrust ja Johannest välja naerma.\nHÜPPAMINE JA TANTSIMINE\nKuid see jalutu koges üht kummalist sensatsiooni oma jalgades. Ta liigutas esmalt oma pahkluud. Seejärel aga liikus see tunne edasi tema säärde ja puusadesse. Ta ajas end kargu najal püsti ja seejärel aeglaselt sirgu, kuni seisis täienisti. Ja rahva suureks hämmastuseks hakkas seejärel hüppama ning tantsima.\nLas ma küsida su käest: aga mis siis, kui Jumal poleks tegutsenud? Peetrus ei muretsenud selle pärast hetkekski, usaldades kogu loo rõõmuga Jumala hoolde. Jumal ei jäta kunagi häbisse neid, kes Tema peale loodavad! Nii kutsutakse täna meidki panema Jumala au, aulisus ja maine kaalule.\nMõtle kõigi nende episoodide peale, mida me Apostlite tegude raamatust loeme. Igas ühes neist pandi kaalule kõik see, mille pärast Kristus siia maa peale tuli ja suri. Ometigi, läbi kogu Vana Testamendi jäid nii Jumala plaan, eesmärgid kui rahvas ellu. Ja Jumal kutsus igal võimalikul juhul oma lapsi mitte vaid usaldama Teda, aga ka uskuma, et Ta saadab korda imesid.\nMis sa siis arvad, kas Jumal ootaks midagi vähemat sellelt põlvkonnalt?


Kompleksid kummitavad lapsepõlvest - Pere ja Kodu - Delfi Lood\n25. juuni 2016 10 min.\nKompleksid kummitavad lapsepõlvest\nKuidas kasvatada omaenda last nii, et tal ei tekiks probleeme eakaaslastega, hiljem partneri valikul ega tööl?\nKasvatusvigu ei tehta õelusest, vaid hoopis teadmatusest.\nÄRA PALU MIDAGI!\nKuidas vanemad last kasvatasid?\nPaljud lapsevanemad arvavad, et nende peamine ülesanne seisneb füüsilises hoolitsemises oma lapse eest. Kui lapsel on kõht täis ja riided seljas, tähendab, ta peab olema rahul.\nSuhtlema lasteaias teiste lastega või koolis õpetajaga peab aga laps ise — kuidas ta teisiti õpikski raskusi ületama?\nKui aga laps püüab oma rahulolematust väljendada või midagi vanematelt paluda, mõistetakse ta hukka või saab ta selle eest lausa karistada.\nVäikemees osutab mänguasjale ning kuuleb otsekohe: „Sul juba on üks konstruktor. Ära luni!“\nTeismeline tütar palub osta hommikusöögiks šokolaadikreemi ning ema vastab talle: „Saad ka selleta läbi, ega sa nälga sure.“\nInimene harjub juba maast madalast sellega, et tema vajadustesse suhtutakse kui kapriisidesse.\nJa polegi siis imeks panna, et 70% noorukitest ei räägi vanematele oma probleemidest, sest peavad seda kasutuks.\nKelleks niimoodi oma lapse kasvatame?\nPaljude tugevate inimeste elukreedo kõlab: „Ära iial midagi palu!“\nOmeti on üks asi, kui põhjuseks on sõltumatuspüüd, hoopis midagi muud aga, kui inimene kardab paaniliselt rääkida oma probleemidest, tülitada tuttavaid oma palvetega, tõmmata endale tähelepanu.\nKartes häirida teisi oma tagasihoidlike soovidega, on need ennastohverdavad inimesed valmis kannatama kõikvõimalikke ebamugavusi.\nSamas ei saa neid pidada altruistideks. Stoiliselt vaikides kalduvad selle kompleksi käes kannatajad solvuma teiste peale seetõttu, et nood on liialt enesekesksed ega taipa tuhkagi nende probleemidest.\nTEISEST SOOST VAENLASED\nEsimesed teadmised poiste ja tüdrukute erinevuste kohta omandavad lapsed 2-3-aastaselt.\nJutt ei käi üksnes välistest erinevustest, vaid erisooliste laste harjumustest, huvidest, iseloomulikest mängudest ning käitumise iseärasustest.\nSageli rõhuvad vanemad vastandamisele, tahtes lapses arendada vajalikke — loomulikult positiivseid — iseloomujooni.\n„Erik, mis sa nutad nagu plika!“ või „Vaata, kui must sa oled, nagu mingi poiss.“\nNegatiivsed võrdlused tekitavad lastes üleolekutunde vastassoo suhtes.\nJuhtub ka nii, et peres oodati tüdrukut, sündis aga poiss, ning pettunud vanemad korrutavad alalõpmata: „Oh, oleks kodus tüdruk, valitseks majas rahu ja vaikus.“\nNii sisendatakse pojale, et ta on ebatäiuslik.\nVahel naeravad vanemad ka välja oma lapse sõpruse vastassoost lastega. Ning ega nad isegi erilist eeskuju anna, skandaalitsedes ning oma suhteid kõrgendatud toonil klaarides.\nSuhted vastassugupoolega on inimese elus üks kõige keerulisemaid sfääre, mis võib olla viljakaks pinnaseks mitmesuguste komplekside arenemisel.\nNäiteks kardavad mõned mehed näidata välja oma tundeid ning peidavad end jõhkruse taha. Teised peavad naisi siiralt rumalateks ja primitiivseteks olenditeks. Kolmandad aga lausa\nvõbisevad hardusest ning pelgavad liginedagi sellistele kaunitele õhulistele olenditele.\nPaljud komplekside käes vaevlevad naised peavad omakorda mehi kas ennasttäis elajateks või ilueedideks või petisteks või… lausa tulnukateks, kes inimkeelt ei mõista.\nTundmata vastassugupoole psühholoogiat, oskamata näha iseenda käitumist partneri silmade läbi, tekivad arusaamatused, mis võivadki välja viia abielulahutuseni.\nSaamata vanematelt õpetust, kuidas luua suhteid vastassooga, läheneb noor inimene suhtele kas kõrgendatud või ebaadekvaatsete ootustega, mis viivad lõppude lõpuks pettumuseni.\n70% meestest nimetab lahutuse kaudse põhjusena abikaasa soovimatust alluda tema tahtele ning tegelda majapidamisega.\nNad ei tule selle pealegi, et suhted peavad rajanema partnerlusele ning naine pole sugugi kohustatud koduabilise rolli täitma.\nKEELATUD ON KÕIK\nPaljud vanemad püüavad kõiges oma lapsi piirata. Lapsed kuulevad pidevalt: „Ära puutu!“, „Ära küsi!“, „Tee nii, nagu mina tahan!“\nAja jooksul jõuab laps järeldusele, et on parem olla algatusvõimetu ning üldse mitte elumärke ilmutada… Küll siis oleksid ema ja isa rahul!\nNoorukieas kardavad sellistes perekondades kasvanud lapsed paaniliselt vigu teha.\nIga tegu, mis võib vanemates rahulolematust põhjustada, hirmutab last ning muudab ta passiivseks.\nLapsele võib öelda „ei tohi“ üksnes äärmisel juhul. Parem on öelda „pole vaja“ ning seletada, miks.\nLapsi, keda on kõikjal ja alati saatnud vanemate keelud, ootavad nii ametialased kui ka isikliku elu probleemid.\nÜlemused peavad passiivseid, olgu või suurte teadmistega alluvaid, perspektiivituteks. Neile ei usaldata mitte kunagi suurt ja vastutusrikast ülesannet, ammugi mitte juhtivat\npositsiooni: otsustusvõimetu, kuigi kompetentne inimene on enamasti määratud kuni pensionini töötama halli tööhobusena.\nNing ka sellele inimesele endale käib üle jõu taotleda kohtumist ülemusega, et pakkuda oma kandidatuuri vabanevale juhikohale või viidata palgatõusule.\nTähtsat kõnelust lükatakse päevast päeva edasi, kuna astuda üle kabineti läve on väga raske — see ja ka teised sammud ei vaja mitte üksnes leidlikkust, vaid ka aktiivsust.\nPereeluski on kõik samamoodi: statistika järgi tunnistab umbes 87% abielupaaridest, et pole peresuhetega rahul, samas kardetakse neis midagi muuta. Iga uus samm paneb hirmu\nVaid unistustes õnnestub korraldada armsamale romantiline õhtusöök. Sest selle inimese teadvuses, kes on keeldudega ära hirmutatud, haigutab tohutu vahe suurejooneliste plaanide\nning halli argipäevase reaalsuse vahel.\nTaas on kohal hirm: „Aga äkki mehele ei meeldigi toit? Äkki taei oska hinnata põlevate küünalde ilu ega vaikset muusikat?“\nNing seetõttu peab abikaasa rahulduma tavapäraste valmistoitudega, jälgides samal ajal telerist jalgpalli. Milleks riskida harjumuspärase elukorraldusega illusoorse mitmekesisuse nimel?\nLeidub vanemaid, kes kasvatavad last deviisi all: „Minu lapsel peab kõik kõige parem olema!“ Seejuures eiratakse täielikult lapse tõelisi soove.\nVõimalik, et lapse vanavanemad elasid teisiti: nad hoidsid kokku laste rõivaste ja mängukannide pealt ning kurtsid pidevalt, et asjade saamiseks tuleb neil lausa kahel kohal tööd rügada.\nSeetõttu kujunes tulevastel noortel lapsevanematel arusaam iseenda tähtsusetusest ja asjade olulisusest.\nNad tegid järelduse, et raha on ainus vahend, mis võimaldab end täisväärtuslikuna tunda.\nOn suur tõenäosus, et sellistel vanematel kasvab üles poeg, kes hakkab ööd ja päevad läbi tööd tegema, et maksta oma prestiižika auto liisingut. Või tütar, kes satub paanikasse, kui üks bareti alt välja turritav juuksekihar hoiab valele poole.\nHirm näida teiste silmis vääritu jälitab neid pidevalt. Nad kardavad külalisi koju kutsuda — äkki mõnele näib sisustus liialt tagasihoidlik? Kartuses rikkuda kujutlust iseendast, võivad katkeda isegi suhted armastatud inimesega.\nSelliste komplekside peal võrsub suurepäraselt tarbimisühiskonna filosoofia.\nVarjudes hea maitse demonstreerimise taha, valivad sellised inimesed sõpradeks eranditult neid, kelle garderoobi moodustavad moodsaid originaalrõivaid.\nKuid seltskondlik sõprus, millesse on segatud kadedus, pole igavene, nagu ka mitte armastus, mis koosneb pooleldi arvestusest.\nOn olemas aktiivse eluhoiakuga energilised vanemad, kelle peres kasvab laps, kes on loomupäraselt tagasihoidlik ja häbelik. Ema ja isa ei taha sellise iseloomuomadusega\nleppida. Enamgi veel — nad peavad seda puuduseks ning üritavad sellest igati vabaneda.\nNii pannakse väikene väevõimuga ringidest osa võtma ning sunnitakse jõuluvanale luuletust ütlema.\nKoolis vastab laps tahvli juures klassikaaslaste ees, kes panevad tähele kõiki ta eksimusi ning teevad tast hiljem pilgete märklaua.\nSelle asemel, et aidata lapsel kollektiivis kohaneda, püüavad vanemad murda ta häbelikkust, sundides teda osalema konkurssidel ning paludes õpetajat teda sagedamini tahvli juurde vastama kutsuda.\nJäänud lapsepõlves ilma lähedaste osavõtlikkusest ja toetusest, ümbritseb inimene end\nläbitungimatu kilbiga ning on teiste ees alati kaitsepositsioonil.\nPeaaegu igas kollektiivis leidub keegi, kes ei suuda meeskonnatööd teha. Ta ei lähe kunagi avalikult konflikti, kuid hoidub ikka eraldi. Kõik katsed kehtestada temaga head\nsuhted, kaasata ta ühisesse töösse või rõõmsasse koosviibimisse tekitavad temas vaid suuremat ja sügavamat võõrdumust.\nKa su vanemail on oma kompleksid\nKas tundsid end vanemana ära? Või käituti just sinuga nii?\nKui oled valmis tunnistama vigu, mida oled teinud oma laste kasvatamisel, siis on see juba tähtis samm vigade paranduse teel. Oma valele käitumisele tuleb vaid tähelepanu pöörata.\nIga kord, kui püüad oma laste suud kinni panna või nõuad oma tahtmise täitmist,\njätmata seejuures lapsele hääleõigust — pea kinni.\nKui oled veendunud, et su vanematel polnud õigus, siis piisab ehk ka avameelsest vestlusest, et selgitada välja, mis neil meeles mõlkus, kui kasutasid ühte või teist strateegiat.\nRääkides nendega avameelselt, tunned kindlasti kergendust. Ära karda ka heita pilku sellele, kuidas vanemad minevikus konfliktolukorras käitusid.\nJa veendud peagi, et suurem osa pedagoogilistest möödalaskmistest oli seotud nende isiklike kompleksidega ning kogemuste puudumisega.\nAndestanud mineviku ülekohtu, on kergem edasi liikuda!


Rainer Nõlvak kaotas Kesknädalat lugedes närvid | Virgo Kruve blogi\nRainer Nõlvak kaotas Kesknädalat lugedes närvid\n17. aprill 2009 Virgo Kruve\t0 Comments\nPole midagi hirmsamat kui sinu hästi planeeritud poliitilise liikumise algatusgrupi paljastamine ja selle rahastamise skeemide avalikuks kiskumine. Nimelt tegi Rainer ühe sapise postituse Minu Eesti blogis, kus reageeris sellele.\nRainer Nõlvak esinemas Minu Eesti esimesel kogunenud jututoas. Pilt TV4 16.04.09 kordussaatest.\nNimelt on MTÜ Minu Eesti ja kaubamärgi MINU EESTI taga Res Publicas siiani olevad inimesed Raul Sarrandi või sinna kuulunud Urmo Kübar. Samuti andis massiliseks tele-, raadio- ja printreklaamiks Res Publica poolt sisse seatud abiministri kohal Siseministeeriumis olnud ja praegu regionaalministri kabinetis istuv ning jällegi Res Publicast tulnud Siim-Valmar Kiisler. Kui 20 miljoni krooni eraldamisega Kodanikuühiskonna Sihtkapitalile (KÜSK) ei suudeta käima panna rohujuure tasandilt tekkivat erakonda, siis on aasta jooksul riigieelarvest Reformierakonnale makstav ligikaudu sama suur hulk miljoneid lihtsalt maha visatud. Samuti tuleks meenutada, et Rahvarinne tehti ära väga väikeste rahadega ja ka käesoleval aastal on üks Minu Eesti taga susijatest Marju Lauristin, üks toonastest rahvaliikumise juhtidest.\nTeine kanal on sihtasutus „Vaata Maailma“, mida toidavad majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Partsi (IRL) haldusalast suunatav euroraha, IT- ja telekomifirmad ning pangad.\nKÜSK-i juhatajaks on Agu Laius (IRL), kes on olnud alates 1991. aastast kuni viimase ajani IRL-iga tihedalt kokku kasvanud Jaan Tõnissoni Instituudi juhatuse liige; isegi tema meiliaadress KÜSK-i kodulehel olevas CV-s on Jaan Tõnissoni Instituudi oma.\nTeeme ära — Minu Eesti” idee kogueelarveks oli aga KÜSK-ile esitatud taotluses näidatud 8,36 miljonit krooni. Taotluse esitas Eva Truuverk ”Minu Eesti” meeskonnast, kes tegelikult on Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu (EMSL)palgal.\nSihtasutuse „Vaata Maailma“ juhataja Ain Järv, kes tänavu märtsis alustas EMT, Elioni ja Microlinkiga projekti „Ole kaasas!”. Selle käigus lubatakse 100 000 inimesele tasuta jagada arvutiõpetust, soodsaid arvuteid ja internetiühendust ning kolme aasta jooksul tuua internetti kasutama täiendavalt 50 000 peret.\nNõukoja liige on ka Birgit Tolmann, kellele tööd andvat Õnnepanka rahastab riik KÜSK-i kaudu 430 265 krooniga. Tegemist on ilmselgelt „Minu Eesti“ järjekordse pungakesega, kes aitab hajutada projekti riiklikku finantseerimist. Kahtleja võib järgi kaeda leheküljelt www.onnepank.ee , kus on üleval lubadus luua õnneretseptide vahetamise võrgustik…\nSamuti on nõukojas riigikogulane Toomas Trapido (juba nimetatud Õnnepanga-nimelise riigilüpsilehma juht) ja teatrijuht Peeter Jalakas, mõlemad erakonnast Eestimaa Rohelised. Kirjas on ka reformierakondlane Hannes Astok Riigikogust.\nUue partei loomiseks vajalikust mõttetegevusest peab mulje looma parempoolne mõttekoda „Praxis“, kust on võetud ME analüüsitoimkonna juht Ain Aaviksoo, samuti tema kolleegid „Praxises“ Annika Uudelepp ja Maiu Uus.\nME maakonnakoordinaatoritest jääb silma IRL-i Res Publica tiivast Rain Veetõusme (Tallinna koordinaator), kes kuulub ka ME kommunikatsioonitoimkonda. Selles toimkonnas osalevad ka propagandaekspert Agu Uudelepp, valitsuse infonõunik Hille Hinsberg ja eurovalimistel IRL-i nimekirjas kandideeriv Karoli Hindriks.\nME partnerorganisatsioonide nimistus hakkab silma ka USA saatkond – ainus välissaatkond. Parteiloomeks välisriikides (sh Eestis) on USA seni kasutanud Avatud Eesti Fondi sarnaseid organisatsioone. Seekord on välisriik kaasatud vähemalt avalikult.\nKuid Loeme katkeid Rainer Nõlvaku vahutavast reageeringust:\nVot nii seltsimehed, Säärasel moel tehtaksegi ajalugu!\nTegemist on märksa rafineerituma, ilgema ja kuritahtlikuma avantüüriga kui pealtnäha paistab – asjasse on segatud kõik Eesti võimuparteid. Kahjuks ka Keskerakond. Nimelt, Minu Eestile pakub abi kommivabrik Kalev, kelle lahked inimesed lubasid mõtlejatele 5 tonni komme. Sõnas Komm, pange tähele, on esikohal K-täht!\nkindel teave Minu Eesti rahastamise tegelike allikate kohta. Nimelt toimetas grupp vabatahtlikke eelmise aasta koristustalgutel Eesti Panga rahahoidlat koristades sealt kõrvale suurema osa riigi valuutareservist! See hoolega varjatud jõle kuritegu ongi riiki ja Tallinna linna tabanud eelarvekriisi tegelik põhjustaja!\n1. aprillil toimunud Minu Eesti Konspiratsioonikonverentsil(mida korraldajad ise irooniliselt Inspiratsioonikonverentsiks nimetasid) viibis usaldusväärse allika väitel ka härra Vene-Karu, kelle osalemist korraldajad tagajärjetult varjata püüdsid. Eeltoodu näitab selgelt, et tegemist on Venemaa poolt kontrollitud vastupanuliikumisega, mis on Eesti riigile suureks ohuks.\nAllikad väidavad, et kohtadel on juba täheldatud avaliku võimu nina alt äratehtud asju, seejuures on nimetatud teod sooritatud võimuesindajatelt luba küsimata. Seltsimehed, see lõhnab riigireetmise järele! Meile on tulnud kohtadelt signaale, et teatud kontingent on asunud kontrollimatult tegutsema juba mullu.\nKroonilise mõtlemisvajaduse rahuldamiseks, juhul kui selline peaks eestlastel kunagi tekkima, soovitame kaaluda ühekordsete mõtlemislubade väljastamise osakondade loomist kohalike omavalitsuste juurde.\nUute paljastusteni, seltsimehed! Seniks püsigem valvsad.\nOeh, ma ei oskagi midagi selle lugemise järel arvata. Selle teksti peale võiks teha kolm järeldust: Rainer ei peaks rohkem peale võtma(jooma), tal läksid hommikused tabletid (rohud) segamini või on minul naljasoon umbes.\nKulutamisele minevate miljonite pärast loodan, et isegi kui Minu Eestist ei tule mingit ühiskondlikku liikumist ja asi piirdubki vaid ühel päeval aastas peetava suure hulga jututubadega, aitavad reklaamiks kulutatud miljonid vähemalt kohalikel ajalehtedel ja suurematel kontsernidel oma reklaamitulu säilitada.\n← Minu Eesti partei lasi latti allapoole\nKalev Kapoti Rebane ja SLÕ ajakirjanik ühises voodis →


Mis märke kasutatakse eurode ja sentide vahel, ees ja taga? — Paevakera\nMis märke kasutatakse eurode ja sentide vahel, ees ja taga?\nSeda küsimust küsitakse sageli ja nüüd saab vastus endale Päevakera blogis oma koha. Vastamisel on toeks Maire Raadiku „Väikesed tarbetekstid” (lk 57-58).\nEurode ja sentide vahele saab panna koma\nPeamiselt kehtib see reegel igapäevases jooksvas tekstis – kirjavahetuses, uuringutekstides, müügipakkumistes, majandusaasta aruannetes, statistikaülevaadetes jne. Samamoodi nagu kirjutame 1,5 meetrit, 2,5 protsenti või 100,2 hertsi, nii ka 4,6 eurot.\nEurode ja sentide vahele saab panna punkti\nPunkti kasutatakse enamjaolt siltidel, sedelitel, lipikutel, kus on kirjas üksnes hind (näiteks turul, poes, kohvikus jm) või nii vähe sõnu, et lause puudub. Tavaliselt pannakse euro tähis siis summa ette. Seega, nii nagu kirjutame sõiduaeg 1.30, nii ka summa 6.70 ~ € 6.70 või kurk 2.80 ~ € 2.80. Selline kirjaviis kipub inglise keele mõjul tulema vahel ka tavateksti, kuid seal pole see eesti keeles kombeks ja seda võiks vältida.\nEurode ja sentide vahele saab panna koma või punkti\nKirjavahemärgi valik on vaba siis, kui summadest kirjutatakse tabelites, hinnakirjades, kalkulatsioonides, hinnapakkumistes ja mujal, kus sõna euro ei ole mitte summa juures, vaid pealkirjas (tabel 1), tabeli päises (tabel 2) või kokkuvõtlikult mõnel real (tabel 3).\nTabel 1. Köögivilja kilo hind eurodes\nSibul 1.50 = 1,5\nTomat 2.80 = 2,8\nNuikapsas 3.50 = 3,5\nTabel 2. Köögivilja kilo hind ja tarbijate osakaal\nKöögivili Hind eurodes Tarbijate osakaal protsentides\nSibul 1.50 = 1,5 80\nTomat 2.80 = 2,8 75\nNuikapsas 3.50 = 3,5 30\nTabel 3. Turutarvete kasutamine\nMüügilett (tk) 2\nMüügileti üür (€ ~ eurot tund) 1.50 = 1,5\nKaal (tk) 1\nKaalu üür (€ ~ eurot päev) 2.40 = 2,4\nEurode ja sentide taha ja vahele saab panna sõnad\nTekstis võib kirjutada summade vahele ka sõnad, näiteks tavalisemal juhul 145 eurot, 80 senti, soovi korral ka 16 eurot 35 senti, 100 eurot ja 3 senti. Eurode ja sentide eraldi nimetamine on muidugi otstarbekas siis, kui arve on tekstis vähe ja ruumi palju.\nEurode ja sentide vahele ja taha saab panna tähise ja lühendi\nKa eurotähist ja lühendit saab tekstis pruukida. Nii võib kirjutada tavalisemal juhul 145 €, 80 s, soovi korral ka 16 € 35 s, 100 € ja 3 s. Selline nikerdamine võib olla arvutis üsna tülikas ja ebamugav, kuid täiesti võimalik.\nEurode taha ja sentide ette saab panna mõttekriipsu ja punkti\nPöördume tagasi hinnasiltide ja muude lipikute juurde. Kui tegu on täissummaga, mille puhul sente ei küsita, saab kirjutada hinnasildile summa järele punkti ja mõttekriipsu: 3.-, tool 1322.-. Kui kaup maksab sente, mis ei ulatu ühe euroni, võib mõttekriipsu ja punkti panna nende ette: -.80, tikud -.10. Nagu enne öeldud, ei sobi selline kirjaviis aga täistähenduslikku lausesse, kus tuleks kirjutada kaup maksis kolm eurot või kooli pidi tooma 80 senti.\n„Eurist” ja eurost


Söögitoa Rippimine Täisväärtusel Kõrgusel 💡 Sisekujundus | ET.HomeInteriorz.com - 2019\nPõhiline Sisekujundus Kuidas söögituba läätsed täiuslikul kõrgusel\nRuumi suuruse reguleerimine\nKohandamine tabeli suuruse jaoks\nValguse õige valimine\nSöögitoa lühter (või muu rippuv kinnitus) traditsiooniliselt ripub üle söögilaua keskkoha ja on ruumi peamine disainifunktsioon. See tähendab, et lühiajaline kõrgus on oluline mitte ainult selle funktsiooni kui valguskinnitusega, vaid ka selle rolli kohta kogu ruumi kujunduses. Kui see kõlab keerulisemaks, kui sa lootsid, on ilmselt see. Kuid ärge muretsege: võite alustada standardkõrguse soovitusega ja teha seal mõned lihtsad muudatused.\nJa tõsiasi, te ei saa tõesti valesti aru saada! kui sulle meeldib, kuidas see välja näeb ja valgustus toimib hästi, olete seda teinud õigesti.\nÜldtunnustatud reegel söögituba lühtrid rippuma on see, et seadme põhi peaks riputama 30-36 tolli üle söögilaua ülaosa. See vahemik eeldab, et teil on 8-suu laud. Kui lagi on kõrgem, on soovituslik standard tõsta lühtrale 3 tolli iga täiendava lae kõrguse eest. Näiteks kui teie lagi on 10 jalga kõrgemal, võite kütkeserva riputada 6 tolli võrra kõrgemal kui 8-suu laelaga ruumis.\nStandardne soovitus on muidugi keskmine vahemik ja hea võimalus on, et teie lühter langeb laua kohal 30-36 tolli võrra, kuid enne kõrguse tasumist peate arvestama ruumi suurust, laua suurust ja valgus, mida projekteerib seade.\nMõned disainerid väidavad, et lagede kõrgus ei tohiks dikteerida kroonlõike kõrgust. See on mõistlik, kui arvate, et esiplaanil on tabeli valgustus. Miks siis kohandada lae kõrgus või üldine ruumi suurus? Vastuseks peitub disainifunktsiooni lühterleri teine peamine roll.\nSelle rolli silmas pidades on järgmine küsimus, kuidas saab seade kõige paremini ruumis näha?\nSellele küsimusele vastamiseks vaadake, kuidas lühter läheb mitte ainult siis, kui olete lauale istuval kohal, vaid ka see, kuidas see välja näeb, kui sisenete ruumi või paigutatakse mujale, näiteks lauas olevasse tooli. Kui söögituba on osa avatud põrandaplaanist, mõelge, kuidas lühter läheb välja igalt vaadatavast nurgast.\nMõnikord mõjutavad ka katuseluu stiili ja suurust ka kõrgus, millest te peaksite seda riputama. Kui teil on keeruline lühter, mis võtab palju visuaalset ruumi, võite selle üles tõsta mõne meetri kõrgusele kui standardkõrgus.\nValgustusvaldkonna standardne soovitus söögituba lühteri mõõtmiseks on see, et kinnitusvahendi läbimõõt peaks olema pool kuni kaks kolmandikku söögilaua laiusest. Teine võimalus kinnitusrakistuse mõõtmiseks on valida diameeter, mis on 1 jalga väiksem kui laua laius. Näiteks kui tabel on 42 tolli lai, ei tohiks lääts olla üle 30 tolli.\nSelles vahemikus viibimine aitab hoida lauda ja lühterit õiges vahekorras ja sellel on sama oluline praktiline kasu: see takistab inimestel peast peal hoida, kui nad istuvad lauale või tõusevad lauale.\nKui teie lühtril on teie söögilaud suhteliselt suur, võite soovida kinnitusraami veidi kõrgemale riputada, et vältida ebameeldivaid kokkupõrkeid. Kui teie laud on väike või ebatavaliselt pikk ja kitsas, võib väikeste rippuvate seadete (näiteks rippvalgustite) seeria töötada paremal kui üks lühter.\nNii palju dekoreerimisküsimusi silmas pidades on lihtne unustada, miks teil esiteks on lühtrit - tabeli valgustamiseks. Selleks pole standardne tööstusharu või kaunistamise reegel, sest iga valgus on erinev. Kuidas valgustab lauda, mõjutab see palju asju, kaasa arvatud kinnituskonstruktsioon, teie kasutatavad lambid ja loomulikult ka armatuurlaua kõrgus.\nValgustus efekti katsetamiseks on ainus usaldusväärne viis kinnitada kinnitusseadme külge või kinnitada selle külge ja riputada selle laua kohal, isegi kui see on ajutine.\nSee võimaldab teil katsetada kinnitusrakistust kõikides valgustingimustes - päeval ja öösel - ja seepärast on see parim viis hinnata kõigi funktsionaalide, praktiliste ja dekoratiivsete funktsioonide katuselaiust.\nEelmine Artikkel 15 Leiab teie kaasaegse talumaja koju\nNeutraalsed värvid: parim lõuend\n5 Trikki tumedate magamistoadete valgendamiseks\n5 Üllatavat Kasu Kaunistamiseks Õigetes Värvides