S/Y CASSANDRA: 2010\nHMS Cassandra mälestusüritus 2010 Tallinnas\nSel aastal otsustasime HMS Cassandra mälestust meenutada Tallinnas. Oli ju Tallinn kuningliku ristleja sihiks ka tol saatuslikul reisil. Kuigi Briti laevastiku esimene katse Tallinna jõuda ei õnnestunud, sai see veidi hiljem siiski teoks ja pealinnas on selle meenutuseks Meremuuseumi seinal, suures rannaväravas, tornil Paks Margareeta, mälestusplaat.\nKristjan, Ülar ja Jaanis asusid Kristjani autoga Saaremaalt Tallinna poole teele juba laupäeva, 04. detsembri pealelõunal. Tükati sadas nii tihedat lund, et sõita sai vaid kiirusega 50 km tunnis. Ette praktiliselt ei näinud ja küljeaknast jälgisime, et õigel sõidurajal püsiks. Õnneks kestis selline sadu vaid veidi aega.\nEsmalt läksime Mustamäele, kuhu jäi auto. Kristjan ja Jaanis pidid seal ööbima, Ülar läks Alo juurde. Esialgu läks reisiseltskond koos kesklinna, kus Alot oodates maiustati Vampianos pitsat ja kasutati uskumatult soodsat õlle eripakkumist.\nHommikul sõitsime kahe auoga Lennusadamasse. Alol oli ka noorem tütar Elisa kaasas. Alo ja Ülar sõitsid ees Ülari mobiili GPS-i järgi. Keerutasime ja ukerdasime üsna mitu pauti Kalamaja lumevallidest kitsastel tänavatel.\nLennusadama angaarides käis vilgas ehitustöö. Suveks peaks need valmis saama ja sinna sisse tõstetakse ka meie selle külaskäigu sihtpunkt, allveelaev Lembit.\nVello Mäss lükkas sadama õuel lund ja kinnitas, et laevad on lahti. Seisid seal kõik kai ääres. Kõige paremal hiiglane Suur Tõll, vasakul praegune TTÜ uurimislaev Salme, mis oli varem Saaremaa kalatraal ja veel edasi allveelaev Lembit ning miinitraalija Kalev.\nRonisime siis esmalt Lembitule. Laeva sisse sai vööris olevast luugist, mis oli talvel vilditud presentluugiga suletav. Seal sattusime otse torpeedoruumi.\nKäisme läbi terve laeva. Lembitul on läbi nõuka aja säilinud väga pal ju eestikeelseid silte. Ruumi oli uskumatult palju allveelaeva kohta. Imekspandavalt palju oli ka kõiksugu kraane ja luuke, mis sukeldumise eel kõik sulgeda tuli. Põhikorruse põranda all paiknesid akud. Laeva ühe diiselmootori juures tegime pilti.\nKäisime ka miinitraalijal Kalev. See oli puulaev ja demagnetiseeritud. Laeval oli ka üks valves olev meeskonnaliige, kes jagas selgitusi.\nEdasi sõitsime Balti jaama juurde parklasse ja sealt jala Meremuuseumisse. Meremuuseumi ekspositsiooniga tutvumiseks oli aega napilt tund, sest tahtsime jõuda veel Pühavaimu kirikusse inglisekeelsele teenistusele. Muuseumis\njäid meelde võrgunäitus, rohked laevamudelid ning ülevaade nõukogude aja kalapüügist Atlandil. Käisime ka suurtükitorni katusel.\nEdasi läksime mööda Pikka tänavat Raekoja platsi poole ning osalesime Tallinna Pühavaimu kirikus ingliskeelsel jumalateenistusel, kus asuvad mälestustahvlid hukkunud Briti meremeestele. Tallinna vanalinn mõjus muinasjutulisena oma suurte hangede, Raekoja platsi jõulupuu ning jõululaadaga.\nMerevägi meenutas Briti eskaadri saabumise 92. aastapäeva pärgade asetamisega Kaitseväe kalmistule nädal aega hiljem.\nPosted by Jaanis at 22:44 No comments:\nHMS Cassandral hukkunud Patrick Reynolds-i järeltulijad\nHMS Cassandra-l hukkunud meremees Patrick Reynolds sündis Bankstown-is, Louth-i maakonnas, Iirimaal. 17-aastasena liitus ta Kuningliku Mereväega, nagu paljud tema suguvõsa liikmed enne teda.\nPatrick-u leivalaev HMS Black Prince seisis Briti Mereväe baasis Iirimaal, Cork-i sadamas. Ta külastas Ringabella-s “The Seán-na-mBád” pubi ning kohtas 1900. aastal seal oma tulevast naist Eliza Desmond-it. Eliza oli pubi omaniku tütar.\nNad armusid ning kaks aastat hiljem aastal 1902 abiellusid kohalikus kirikus.\nFrances, esimene nende viiest lapsest, sündis 1904. Neile järgnesid Matthew, Molly, Kitty ning kõige noorem, John, sündis 1914.\nPeale I Maailmasõja algust 1914 Patrick enam koju ei saanudki. Eliza ootas teda peale sõja lõppu 1918.a. novembris puhkusele...Frances suri 93. aasta vanusena aastal 1997. Tänaseks on ka kõik teised Patrick Reynolds-i lapsed surnud.\nFrances-i poeg Dave sündis väikeses Kinsale-i külas, Cork-i maakonnas Iirimaal. 1958. aastal kolis ta elama Uus Meremaale ning teenis 35 aastat politseis.\nDave abiellus 1963.a. Nelsonis uusmeremaalase Pauline-ga ning seal elavad nad tänaseni. Dave-il ja Pauline-il on neli last – Kath, Denis, Ros ja Rob, kes kõik on abielus ning kõigil on lapsed. Kokku on Dave-il 10 lapselast.\nDenis ja Kath elavad Christchurch-is, 500 km Nelson-ist lõuna poole, kus toimus hiljuti maavärin. Kath on Christchurch-i koolis õpetaja. Denis aga oligi see, kes leidis internetist jaht Cassandra blogi.\nPosted by Jaanis at 21:57 No comments:\nPosted by Jaanis at 09:02 No comments:\nRoja regatt lahedas tuules\nSaaremaa Merispordi Seltsi Saaremaa meistrivõistlustel, Roja regatil jagus seda mida Muhu Väinal anti vaid näpuotsaga - tuult.\nRoomassaarest Rojasse sõitsime ööl vastu 24. juulit ja korralikus taganttuules. See oli meile soodus ja saime etapil kolmanda koha. Rojas saime äikest ja päikest. Suurem äikesevihm kimbutas meid lõuna ajal. Õhtul käisime rannas ja nautisime sealseid ookeanilaineid, mida üsna tugev tuul pakkus. Peale ujumist oli taas korralik äike. Pildistasime end õhtul muuli tuletorni taustal.\n25. juulil kell 10.00 anti start tagasisõiduks. Tuul oli end ööpäevaga 180° pööranud ja taas tagant. Nii sai mõlemad otsad sõidetud veidi alla 7 tunniga. Sõitsime ühes tempos koos jaht Lotega.\nNii sai neist ka hea foto. Kokkuvõtteks samuti kolmas koht.\nPosted by Jaanis at 15:01 No comments:\nOsalesime purjetajate laulupeol\nPurjetajate laulupidu, Muhu Väina regatt, seekord juba kokkuvõttes 53-s, on seljataga.\nOli päikest ja äikest, esimest siiski oluliselt rohkem ja temperatuur +30° C oli regati alguspäevade tavapärane ilm.\nJaht Cassandra osales regatil vahetuva meeskonnaga. Kokku sõitis meie jahi pardal regatiga kaasa 10 inimest. Siiski mitte kõik korraga, vaid etappide kaupa ja paljud üldsegi oma esimesel regatil.\nKristjan korraldas jahi alguspunkti - Pärnusse viimist. Põhimeeskonnast oli sellel sõidul veel Ülar. Kaasa sõitis Pärnu purjetaja Aivar, kes osales ka regatil kuni Virtsuni ja Ülla ning Margit. Sõit Roomassaare - Pärnu kulges kiirekspressina. Tuul oli soodus ja reede õhtul startinud jõudsid kohale laupäeva hommikul. Pühapäeval oli regati avamine. Esmaspäevane Pärnu avaring lõppes täielikus tuulevaikuses ehk plangis ja võistlus katkestati. Juba enne seda ja eriti peale ametlikku katkestust otsisid kõik kuuma päikese eest ajutist leevendust meres ujudes. Teisipäevane Pärnu- Roomassaare etapp tõotas veidi rohkem tuult, esialgu seda aga ei olnud. Esimesed 24 miili läbisime 12 tunniga ehk keskmine kiirus 2 sõlme, mis on sama nagu jalutamine. Õhtul tuli ka tuult, aga esimese otsa tigumine (merel vist siis mollusklemine) viis selleni, et ükski jaht kell 4 hommikuks kontrollaega ei mahtunud ja ka see sõit meie grupi jaoks tühistati. Kolmapäeval sai sõidetud vaikses tuules Roomassaare lühirada. Vähemalt saime kontrollaega ja tulemuse kirja. Siin sattusime mitmel korral ka Delfi fotograafi objektiivi. Neljapäeval kell 9.00 anti start Roomassaare – Virtsu etapile. Kuigi tükati oli tuult rohkem, oli seda siiski väga vähe, eriti meiesuguse raske jahi jaoks. Tulemust taas kirja ei saanud.\nReedene Virtsu - Dirhami etapp oli kogu võistluse tuuliseim ja rada sõideti ilusti päeva jooksul ära. Saime ka oma parima, 13. koha kirja. Seekord läks hädasti vaja ka meie tublit kallutajate meeskonda.\nRegati viimane, laupäevane etapp Dirhami lühirada oli taas hääbuvas tuules. Tagasi kodusadamasse tõid jahi Jaanis, Ülar ja Kristjan. Teel põikasid nad ka Vormsi saarelt läbi.\nTänud Delfile fotode eest. Rohkem pilte meist Delfis:\nSpinnakere all Roomassaares\nSpinnakeri all Roomassaares, ahtrist\nMeeskond foto 1\nMeeskond foto 2\nPosted by Jaanis at 15:26 No comments:\nSaarlaste mereretk Sigtunasse\nTavapäraselt veetsime juuni alguse nädala mööda merd matkates.\nReede õhtul Läksime Roomassaarest välja, nii jõuab hommikuks Irbe väina ja laupäeva õhtuks üle Läänemere.\nPühapäeva hommikul olime Landsort-i majaka juures. Seal avastasime kaardilt ka Läänemere sügavaima koha 453m.\nPühapäev 6. juuni oli Rootsi rahvuspüha ning kohtasime merel kohe hulganisti laevu, kes kala püüdmas, kes purjetamas.\nSõitsime saarte vahel mööda kanalit N suunas ning nautisime saarestiku vaateid. Esimene takistus oli kaabli-praam, kuid sellest möödumine ei valmistanud suuri raskusi.\nMärkasime, et kanalis puhub tuul reeglina piki kanalit, seega kas otse vastu või otse tagant.\nVeel mitme elektriliini ning silla alt läbi ning olimegi Södertälje lüüsis. Seal kohtusime ühe jahiga, mille kodusadam sealkandis. Saime teada, et oli toimunud 100 miili regatt. Jahi pardal olnud väliseestlane meenutas, et eelmisel korral nägi ta sealkandis Eesti purjejahti umbes aastal 1986, vist oli olnud Pärnu Jahtklubist.\nLüüsi läbimiseks olime moraalselt põhjalikult ette valmistunud, kuid kõik oli väga loogiline. Tuli lihtsalt ootekai juures väravate avamist oodata. Uurisime meie ees seisvalt kaatrilt, kuidas toimub lüüsi tasu maksmine. Vastuseks saime, et seda küsitakse lüüsis sees. Siiski ei küsinud meilt seda keegi. Ning olimegi Mälaren-i järvel.\nArutasime veel, kas ööseks sõita muistsesse vikingite kaubakohta Björkö saarel või Stäketi-i silla juurde, et jätkata hommikul otse Sigtuna-sse. Kokku olime järjest purjetanud 46 tundi, ehk ületasime eelmise enda rekordi 2 tunniga.\nOtsustasime hoopis põigata sisse Mariefred-i. Seda eelkõige Kristjani tungival soovil sealne loss üle vaadata. Vahepeal pidasime pika filosoofilise arutelu, mida me õigupoolest vaatama tulime, kas loodust ja naturhamni või kultuuri ja ajalugu. Mariefred-i sadam oli küllalt väike ja vaikne. Polnud isegi sadamakaptenit. Tualetid olid meresadamatega harjunule veidi vähem korras. Aga sadamast oli vaade otse lossile.\nHakkasime grillimiskohta otsima ning vanapaar naaberjahil palus, et teeksime seda nii, et lõhnad nende laeva ei kanduks. Seetõttu pidime valima veidi vähem mugava koha laevast eemal. Grill sai siiski tehtud ning kõhud täis. Jaanis käis ka ujumas.\nEsmaspäeva hommikul käisid Alo ja Ülar samuti ujumas ning siis läksime linna. Ühesuguste meeskonnajopede tõttu tuli meie juurde kohalikust ajalehest ajakirjanik… ning tundis huvi, kes ja kust me oleme. Mariefred-i linn on väike romantiline Rootsi linnake, kus suvel töötab tõeline aururong ning sõidab aurulaev. Meie aga jätkasime ekskursiooni Gripsholm-i lossis, mis jättis väga sügava mulje oma maalikollektsiooniga. Lossi hoovis nägime ka kahte kaunilt lohekujutistega kaunistatud kahurit, üks neist Põhjasõja ajal Narvast tagasi toodud ja teine teiseltpoolt narva jõge Jaanilinnast.\nPärast panime veel kirikusse küünlad ning jätkasime sõitu Stäket-i suunas.\nStäket-i sild oli ainuke, mille avamist pidime oma mastikõrgusega ootama. Jällegi sujus aga kõik iseenesest ning hilisõhtuks jõudsime Sigtuna-sse.\nTeel Sigtunasse ohverdasime Mälarni järve võib olla üle 800 aasta taas Saaremaa koduõlut. See oli muuseas hiljem, Saaremaa 2010 aasta õlleks auhinnatud kesvamärjukesega sama meistri töö.\nSigtuna sadam oli juba veidi suurem, klubis erinevaid paate 800. Sadamas oli valves eakas klubiliige, kelle kapil märkasime ka Estline-i vimplit. Siiski selgitas sadamavaht, et eeslasi ta sadamas näinud ei ole, vimpel on pärit meestelt, kes Estline-is töötasid.\nGrillisime sadamamurul ning nautisime juba veidi mugavamat dushiruumi.\nTeisipäeva hommikul läksime kohe Storagatan-ile ning Sigtuna muuseumi. Muuseumi brozüürist saime kinnitust, et „1187 põletasid Eesti piraadid Sigtuna maha ning Rootslastel tuli hakata uut pealinna, Stockholm-i ehitama“. Tiir vanade kirikute varemetes ning töötavas Marie kirikus koos küünla läitmisega. Sigtuna-s on vermitud ka Rootsi esimesed mündid.\nTegime kindlaks pagariäri, tutvusime I-punkti ning teiste äridega. Õhtul sõime pizzarestoranis.\nKolmapäeva hommikul sõitsime välja. Peatusime Rosersberg-i lossi kais ning tegime lühikese jalgsimatka lahe suus nähtud ruunikivi juurde. Seal leidsime ka kummalise mereröövlite märgiga risti, millel aastaarv 1848. Peale Stäket-i silda läksime Kallhäll-i paaditöökodade juures kaisse ning käisime päris korralikus paaditarvete poes.\nÖöbima jäime Björkö saarele. See oli sisuliselt „naturhamn“ kus tuli oma ahtriankrule jääda. Saabunud Šoti laevalt öeldi, et see on esimene kord, kus nad ahtriankrut kasutavad. Õhtul grillisime ning tegime esialgse ülevaate-tiiru saarel.\nNeljapäeva hommikul kell 10:00 läksime muuseumi ning inglise keelsele ekskursioonile saarel.\nSeejärel alustasime tuldud teed tagasi läbi Södertälje lüüsi ja kanali. Tankisime Södertäljes. Olime varunud sularaha, kuna sadamate atlases oli vastav märge. Tegelikult tähendas see ilmselt siiski seda, et saab tasuda kas kaardiga või sularahas, et tegemist ei ole täisautomaatse tanklaga.\nÕhtuks olime Trosa sadamas. Lõpuks ometi tõeline „meresadam“ nagu me oleme neid harjunud nägema elektri, vee, wifi ning iga päev kella 14:00 kuni 21:00 küdeva saunaga! Grillisime kai otsas.\nReedeks lubas kõvemat ilma ning kasutasime seda linnaga tutvumiseks. Trosa-s oli teine korralik Watski paaditarvetepood. Selgitasime välja ka kohaliku pagariäri ning kolasime mööda kohalikke väikseid poode. Õhtul tegime viimased grillsöed tugevale tuulele vaatamata kuumaks.\nLaupäeval oli ilm endiselt küllalt vali ning merelt tulevad pered olid rõõmsad, kui oma laeva silda kinni said. Ning meie võtsime ette 15 km jalgsimatka Tullgarns-i lossi. Jalgratta rent oli üllatavalt kallis, 160 SEK ning kaalusime isegi auto rentimist 500 SEK eest. Trosa-s oli aga ainult üks auto ning seegi hõivatud.\nMatkarada oli aga väga nauditav ning viis aga läbi kaljuse Rootsi maastiku. Meile meenutas see eelmisel aastal läbitud Ahvenamaa matkarada.\nTullgarns-i jõudsime paar minutit enne 15:00, kui algas päeva viimane ning sealjuures inglise keelne ekskursioon. Loss oli kuni 1950.a. kuninga suveresidents ning ka tänapäeval käib Carl Gustav XVI seal vahel jahil. Kuid ei ööbi. Seega tõeline kuningaloss. Ühtlasi oli see meile 5-s kuninglik loss 10-st külastada.\nPeale lossiekskursiooni sõime kaasa võetud võileibu ning hakkasime bussini jäänud aega parajaks tegema. Trosa-sse tagasi sõitsime liinibussiga.\nÕhtul mängis sadamas ansambel. Sõime pizzarestoranis.\nPühapäeva varahommikuks oli tuul piisavalt vaibunud ning alustasime tagasiteed koju. Kohati 10 m/s pärituul võimaldas kiiret käiku ning esmaspäeva pealelõunal olime Roomassaares peale 36 tundi merel.\nPidime kõik seega tuule tõttu ühe päeva puhkust lisaks võtma. Ning Alo organiseerima autotranspordi Kuivastu-sse ning Virtsu-st Tallinna, kuna viimane buss Kuressaarest väljus 17:40.\nPosted by Jaanis at 16:14 No comments:\nSaime tänukirja Uus-Meremaalt\nVeebruari alguses võttis meiega ühendust hr. David ALLEN Uus-Meremaalt.\nHr. ALLEN leidis Internetist meie blogi artikli HMS Cassandra mälestusüritusest ning tõlkis selle Google Translator-i abil. Vaatamata konarlikule automaattõlkele sai vana mees meie artiklist aru.\nHr. ALLEN-i emapoolne vanaisa teenis meie jahi nimelaeval HMS Cassandra ning hukkus saatuslikul ööl 5. detsembril 1918.a. ühena 11 meremehest.\nHr. ALLEN on meile äärmiselt tänulik huku möödumise 90.a. mälestustseremoonia läbiviimise ning mälestuse jätkuva hoidmise eest. Tema vanaisa, allohvitser Patrick REYNOLDS Kuningliku Mereväe teenistusnumbriga 287229, teenis laeval HMS CASSANDRA katlakütjana. Oma Mereväelase karjääri jooksul oli P. REYNOLDS teeninud laevadel H.S.M: HAWKE, BLACK PRINCE, AURORA ja CASSANDRA. Õnnetuse ajal oli P. REYNOLDS 40. aastane ning temast jäid maha lesk ning viis last. Kõige vanem laps, hr. ALLEN-i vanaema, oli oma isa surma ajal 14. aastane.\nPerekonnal oli õnnetuse kohta väga vähe infot. 6. jaanuaril 1919.a. saatis laeva komandör lesele käsikirjas järgmise sisuga kaastundeavalduse:\nI write to offer my sincere sympathy in your sad loss. No doubt you have heard no details of the sinking of the HMS Cassandra by the Admiralty announcement.\nIt may be of some small comfort to you to know that the death of Stoker P.O. Reynolds was instantaneous and therefore a painless one. At the time of the disaster he was on duty in the boiler room and was undoubtedly killed immediately by the force of the explosion. Although he did not actually meet his end fighting you may consider that his death was the same had he been killed in action for he was on duty to the last.\nI know that it will please you to hear that, I have sent most favourable reports of P.O. Reynolds’s conduct at all times and his loss is shared alike by the officers and men of the lost Cassandra.\nWith immense expressions of sympathy\n5. detsembril 1918.a. hukkunute nimed:\nSaatsin meie poolt hr. ALLEN-ile kohendatud tõlked artiklitest meie blogis ning Briti Saatkonna väljaande "Eesti Vabadussõda ja Suurbritannia 1918-1920".\nTänutäheks saatis hr. ALLEN meile vastu seinakalendri Uus-Meremaa loodusvaadetega.\nTänan Briti Saatkonda ja Eesti Mereväge abi eest!\nTänan meeskonda mereliste traditsioonide säilitamise eest!\nMeenutus 2009 suvest - merematk Ahvenamaale\nKa selleaastane puhkusereis oli plaanitud mai lõppu/juuni algusesse ja nii me siis kogunesime(Ülar, Kristjan, Jaanis ja Alo) mai viimasel reedel Roomassaare sadamasse, et asuda läbi Hanko Marienhamni poole teele.\nÜlar ja Kristjan olid päeva jooksul varustanud jahi kõige vajalikuga ja tulid ka õhtul sadamasse varem kohale. Põhjus oli siiski Roomassaare kõrtsis, nimelt sõime seal kõhud enne reisi algust kenasti head-paremat täis.\nÕhtul kümne paiku andsime otsad ja sõit oli alanud. Ilm oli ilus, maikuu kohta ka väga soe. Ja nagu esimesele päevale kohane, ei tahtnud keegi esimesena magama minna. Aga seegi probleem lahenes öö kestel võluväel.\nHommik leidis meid juba Kuivastu - Virtsu laevateel, ilm oli jätkuvalt soe ja ilus. Kristjan pildistas oma pooltunnikest jutti väinas liikuvaid praame.\nPeale laevatee ületamist aga pööras tuul otse vastu ja tugevnes veidi, et puhkusereisi ajal polnud kellelgi Väinameres tahtmist tihedalt pautida, siis koristasime valged purjed ja jätkasime sõitu diislikarva purje abil. Kuna päeva jooksul laine tõusis üpris kõrgeks ja oli otse vastu, siis polnud me õhtuks eriti kaugele jõudnud (ei tahtnud mootorit ka väga koormata). Olime vaid läbinud kaks kolmandikku väinamerest. Meil sai sellisest rappumisest villand ja tõmbasime uuesti üles purjed ja jätkasime sõitu valgemate purjede all. Hoides natuke Vormsi varju, õnnestus kohati ka sattuda tüünemasse vette, aga kahjuks ei saanud niimoodi kaugele minna, madalaks kippus minema.\nVormsi varjus tekkis vahepal lausa arutelu, et läheks kuskile sadamasse ja prooviks hommikul edasi purjetada, aga nõu jäi katki, sest puudus sobiv sadam, kõikjale oli liiga pikk tee ja eriti veel hommikul tagasi tulemiseks. Seega jätkasime pautimistega kuni Vormsi traaversini, seal hakkas tuul ootamatult vaibuma ja jäi Saxby tuletorni lähistel hoopis vait. Edasi sõitsime mootoriga ning nautisime ilusat päikeseloojangut. Päike tuttu saadetud, läks ka Kristjan magama.\nÖösel aeti ta siis taas üles, et vaht üle võtta. Silma torkas eelneval öölgi märgatud soojus. Avameri oli peegelsile, jaht jätkas diiselpurje all sõitmist. Peagi märkasime mingit alust või asja merel hulpimas, vahis olnud Kristjan ja Ülar arutasid nii tunnikese, millega on tegemist, uurisid teist binokliga, aga targemaks küll ei saanud. Et olime suurel laevateel, siis möödus laevu nii vööri eest, kui ahtri tagant.\nVahepeal tekkis teema Tallinki reisilaevaga Victoria, nimelt olid meil ristuvad kursid ja pikemalt asja vaadeldes oli selge, et me jääme talle tee peale ette. Kuna meil polnud kuskile kiiret, siis võtsin paralleelkursi ja sõitsime Victoriale vastu, nägime laeva lähedalt ja komandosillalt lehvitati.\nLaev möödas, taastasime esialgse kursi ja saime veel natuke vaielda, mis alus ikkagi meid ennist erutanud oli, nägime toda nüüd natuke teise nurga alt. Ei aidanud ka binokkel, jäigi arusaamatuks, millega oli tegu.\nVööris hakkas maa paistma ja meie edasised pilgud olid juba sinna suunatud.\nKuigi oli varajane pühapäeva hommik, tuli meile juba saarestikust üks kaater ja tema järel ka jaht vastu. Tunnikese pärast olime juba saarestikus, meie valjema jutu peale ärkasid ka teised üles ning tulid välja graniidikolakaid uurima. Ühiselt otsustati, et jaht tuleb puhtaks pesta.\nTeise ämbriga merest veevõtmise käigus läks aga lahti otsa sõlm ja ämber jäi merre. Õnneks oli tegu plastikämbriga (milline enam vähem ujub) ja jahi kiire ümberpööramine ning osav töö pootshaagiga ja ämber oligi päästetud ja jälle turvaliselt pardal.\nJärgmine asi oli juba Hankos randumine, mis läks tänu peegelsiledale veele lihtsalt.\nHanko on ilus väike mereäärne linnake, mida on Soomele ebareeglipäraselt õnnistatud ka liivarannaga. Linn paikneb samanimelisel poolsaarel. On väike vanalinn, mille paari tunniga läbi jalutab, ja kaugemal uus linnaosa.\nTalvesõja järel ja II maailmasõja eel ja sõja esimesel aastal oli poolsaare tipp venelaste sõjaväebaas. Hankosse evakueeriti ka need vähesed Saaremaa ja Hiiumaa punaväelased, kes siit põgenema said.\nEsimene käik, nagu tavaliselt, oli sadamakapteni juurde, kus õiendasime arve ja tellisime õhtuks sauna. Pärast uitasime parasjagu sadamas toimuval laadal ja kogunesime jahti sööma. Söök lõpetatud, läksid Kristjan Alo ja Ülar linna uudistama, Jaanis arvas, et tema tukuks natukene.\nHakkasime astuma piki mere äärt umbes ida suunas, kuniks linn vastu tuli. Ronisime siis mingile tänavale ja uurisime ausambaid ja natuke ka arhitektuuri. Tiirutasime natuke aega ka pargis ning asusime siis teist teed pidi uuesti sadama poole teele. Tee peal uurisime veetorni ja kirikut.\nVahepeal hakkas päev õhtusse kalduma ja me otsustasime sadama grilliplatsile grillima minna. Tundus, et kohalikud olid sellega päris harjunud, platsist möödus lähedalt ka otsetee linna (samas ei olnud meie kuskilt suunast nähtavad) ja keegi ei pannud imeks, et me seal omaette näkitsesime.\nÕhtul tegime veel ühe lühikese ringi Hankos, otsides jahitarvete poodi, mida ei leidnudki ja vaadates ka muuseumi väljapoolt.\nPäris õhtul oli saun, kerge õhtueine jahis ja filmivaatamine, kes soovis. Üldiselt oli varajane magamaminek.\nEsimene ärkaja oli Jaanis, kes tegi veel ühe ringi Hankos ja oli umbes selleks ajaks tagasi, kui teised ärkama hakkasid. Kuna järgmine sihtsadam, Rosala, polnud Hankost väga kaugel, siis polnud hommikune varajane ärkamine plaanis, peatähtis oli, et kümne paiku minema saame. Peale hommikusööki oligi kell kümme saamas ja et meil polnud Hankos enam miskit teha, siis andsime otsad ja asusime Rosala poole teele.\nIlm oli väga ilus ja alguses sai purjetada. Paraku aga keeras laevatee niimoodi, et tuul oli jälle otse vastu ja lisaks veel kitsapoolne kah. Lasime siis edasi mootoriga ja saime kümmekond miili enne Rosalat tõdeda, et mootoriga jaht jõuab siiski otsejoones kiiremini edasi, kui vastutuult purjetav jaht. Nimelt sõitis meiega samas suunas üks kohalik purjetamishuviline. Üldse oli sealkandis liiklus tihe. Küll liikus mootorpaate, küll tuli folkboot vastu, rääkimata muudest alustest, millistest üks oli nii kiire, et jõudsin vaid näha, et paat tuleb ja möödas ta juba oligi.\nKuid ka meie hakkasime kohale jõudma, veel paar käänakut ja Rosala sadam hakkas paistma ning seegi kord ei olnud sildumine mure, vesi oli jällegi peegelsile.\nAstusime jahilt maha ja läksime sadamakapteni juurde uurima, palju kai tasu on. Samuti ostsime paar jäätist ja saime targemaks, et kohalik pood pannakse peagi kinni, meil oli nimelt natuke rohelist vaja. Egas miskit, kui rohelist tahtsime saada, siis pidime kut keravälgud teele asuma ja seda me ka tegime. Päris sadama lähedal oleksime rästikule peale astunud, lähemal uurimisel siiski selgus, et keegi oli ette jõudnud.\nTee külla oli suht igav, umbes nagu Ruhnus, mitte midagi ei olnud ta ääres ja kedagi ei liikunud kah. Ainus erinevus oli, et sattusime viitadega teeristi.\nKülla jõudnuna lõikasime Jaanise nõuandel oma teed poeni natuke lühemaks. Et sadamakapten oli ette helistanud, siis ootas poeomanik meid, kuigi aeg oli natuke üle läinud. Vähemasti saime oma rohelise kätte.\nJaanis oli kunagi Rosalas praktikal käinud, seega kõndisime nüüd tema näpunäidete järgi edasi. Kõigepealt läksime saare teise sadamasse, et vaadata mõned aastad tagasi Saaremaalt ostetud viikingilaeva. Kahjuks polnud laeva sadamas...\nPolnud siis muud teha, kui ette võtta järgmine eesmärk – Rosala viikingikeskus. Polnud seegi ajalooliselt taastatud asula sadamast väga kaugel. Kuid nagu välja tuli, küla oli seitsmeni lahti ja meie jõudsime kohale kell 18.55. Ning Jaanise tuttav viibis koos viikingilaevaga Bengtskäri tuletorni juures. Õnneks lasti meid ikkagi sisse ja me saime kiirkorras ringi vaadata, samuti ei võetud meilt piletiraha. Üldine arvamus oli, et igati vaatamisväärne koht. Vahest ei olnud kõik asjad 100% autentsed, aga vähemalt efektsed olid nad küll.\nTagasiteel vaatasime veel natuke saarel ringi, aga et päev kippus õhtusse kalduma ning samuti oli meil teada, et ülejärgmine hommik läheb Mariehamni pool tormiks (oli ju meie põhiline sihtmärk Mariehamn), siis oli üldine arvamus, et peame hommikul kella nelja paiku välja sõitma, et ennem kohale jõuda.\nÕhtul tegelesime Rosala jahisadamas grillimisega, tegemist oli looduslikult äärmiselt kauni ja varjulise kohaga, lisaks veel hea õhtusöök lageda taeva all, mida võiks ühelt puhkusereisilt veel tahta?\nVähemalt Kristjan tõdes, et tal oli hommikul koist üles saamisega igastahes natuke vaeva, kaheksast unetunnist jäi natuke puudu. Teeleminek viibis siiski niipalju, et väljusime mõni minut peale nelja hommikul.\nEes seisis pikk reis, Marienhamni oli lootust jõuda alles sama päeva hilisõhtuks. Tuult oli parasjagu ning ta oli õige suuna pealt, saime rahumeeli purjetada. Kristjan aga oli nii unine, et pärast mõnda tundi roolis leidis, et on viimane aeg magama minna, muidu jääb rooli taga magama, kuid et laevatee oli kitsas, siis poleks see eriti hea mõte olnud. Enne magama minekut nägid kõik veel huvitavat märki, mis viitas, et kusagil on telefon. Et sealtpoolt tulime, siis ei osanud asjast miskit arvata.\nVahepeal oli ilm kuidagi külmaks kiskunud, eilsest soojusest polnud enam midagi alles, pigem hakkas asi meenutama talipurjetamist. Peab tunnistama, et olgugi, et sõitsime saarte vahel, oli elu suht igav. Teisi aluseid ei liikunud, saared hakkasid lõpuks tüütama, nägid nad ju kõik üpris sarnased välja, vahe olid vaid suuruses ja selles, mitu puud parasjagu peal kasvab.\nVahetult enne seda, kui pidime jõudma liiniristi (kahe laevatee ristumiskohta), lõbustas mind siiski üks vastutulev jaht, kuid seegi läks teist teed, nii et päris kõrvuti me ei sattunudki.\nÄra keeranuna, imestasime, et peaksime nüüd olema suurel laevateel, aga mida polnud, olid laevad. Nägime vaid kauguses mingil teisel laevateel suuremat sorti kruiiserit või siis ro-ro tüüpi laeva, kauguse tõttu ei saanud päris hästi aru.\nLaevatee oli üpris kitsas, laius vahest maksimaalselt 100 meetri ümber, ning mõlemal pool graniidist saared. Sügavus aga 100m ja üle selle. Ka väga lähedal kaljule oli ikka sügavus sada meetrit, vägagi korralik kuristik. Poole tee peal järgmisesse laevateede ristumiskohta hakkas paistma esimene laevamoodi asi. Et ta ujus, oli selge, aga mis ta täpselt on, jäi alguses päris segaseks. On nagu laev ja nagu ei ole ka. Peagi selgus, et ta liigub või seisab väljapool laevateed. Laeva traaversist vaadates tuli välja, et tegemist soomlaste meremõõdistuslaevaga, just needsamad mõõdistusseadmed ning nurk, mille alt me teda nägime, andsid tollele alusele omapärase väljanägemise.\nJa jälle keeras elu igavaks, lihtsalt tuim mootoriga töristamine, kuna tuul oli pärast viimast liiniristi otse silmaauku. Kuna minna oli pikk tee, arvati, et peaks midagi närima. Otsustati, et tehakse kiirtoitu, närimiseks vahest sihukest asja nimetada ei saa, aga kõhtu ikka midagi andis.\nKiirtoit ära limpsitud, hakkas vähehaaval tuul tõusma, puhudes ikka otse vastu. Tunni aja jooksul sai mahedast 4 m/s puhunud tuulest hoopis vähem mahe 15 m/s puhuv tuul, mis hakkas ka vähehaaval lainet üles peksma. Kaks miili enne järgmist laevateede ristumiskohta kippus selge olema, et tormi sissejuhatus on kohale jõudnud 16 tundi enne ilmateate lubatud tähtaega. Ja meil oleks tulnud pärast lühiajalist külgtuule kurssi veel oma 10 miili vastutuult kitsas faarvaatris sõita. Ei jäänud muud üle, kui hakata vaatama sadamat, kuhu varju minna. Lähimaks ja sobivamaks paistis olema Kökari saarel asuv Hellsö jahisadam.\nLaevateede ristumiskohal heiskasime purjed ning hakkasime piki kord kitsamaid, kord laiemaid laevateid sinnapoole liikuma. Kuna tuul oli põhjakaarest ja puhus ikkagi 15 m/s, siis valisime põhjapoolse sissesõidu asemel läänepoolse.\nLõikasime oma tee võimalikult sirgeks, kust võimalik oli, poisid arvestamata. Selle tulemusel tekkis aga olukord, kust kaardi järgi oleks saanud kursi võtta otse sadamasse, aga praktiliselt seisis otse teel ees väike kaljusaareke. Proovisime nii ja naa, ikka oli saar ees ja mis kõige hullem, kaardilt me seda maad ei leidnud. Pärast mõningast ristlemist otsustasime sadamat vahetada ja sõitsime just välja sõitnud praami järel teise abajasse, kus asus vanasadam - Sandviki sadam, mis siis tõlkes tähendas liivalahe sadamat. Sildusime poordiga, sest tormi lubas just piki sadamakaid ja lisaks oli sadamas vaid üks jaht, seegi teispool kaid.\nOtsad antud, asusime kaarti uurima, et selgeks teha, mis saareke ikkagi segas meie sissesõitu Hellsö sadamasse. Lähemal uurimisel selgus, et tõesti, ongi väike kaljusaareke kaardil olemas, aga täpselt meridiaani all. Tormisel merel ja hämaras vägagi raskesti avastatav märge.\nKäisime ka sadamakapteni juures ja saime ääretult lahke vastuvõtu osaliseks. Et polnud veel päris hooaeg, siis sadamatasu oli pool hinda ja jalgratta päevarent veerand hinda.\nSamuti saime hoopis soodsalt õhtuse sauna. Meie teenistuses oli ka sadama külalistemaja köök ja abiruumid.\nNagu mujal Soomes ja Rootsis, mille vahel, või nagu nad ise ühes reklaamis ütlesid, Nokia ja Ericssoni vahel, Ahvenamaa asus, on maa ja rannik kaljune. Nii oli väga kindel pind jalge all ka selle sadama juures. Otse merest tõusva laugja graniidikünka ja mere piiril oli omapärane sadamaviit - üks kuivale tõstetud puust traallaeva kere. Kui meie, õigemini küll läänemaalaste jahta kannab nime Runbjörn (Ruhnu karu), siis Sandviki sadamat kaunistav laev kandis nime Sjöbjörn (Merekaru).\nSelle Sjöbjörni varjus paiknes väike, punane ja madal kuuri meenutav sadamahoone, kus oli ka väike kauplus sees. Veidi suuremas hoones asus ühisköök ja kaminasaal. Meil oli seal toimetamine kena rahulik, sest jahte oli sadamas vähe. Rohkem rahvast piiras sadamat hoopis maa poolt. Seal telkis mingi jalgratturite seltskond ja paar auto- haagiselamut. Nemadki olid sadamale oluline tuluallikas. Suvel võib aga siin ette kujutada väga vilgast tegevust, kui sadamas seisab mitukümmend jahti ja teiselpool veel sama palju või rohkemgi telke ja haagiselamuid.\nIlmateade lubas, et siin sadamas tuleb meil peatuda mitu päeva. Mis siis ikka, tuleb aeg maha võtta ja saarega põhjalikumalt tutvust teha.\nKuna kõik olid päevasündmustest omajagu väsinud, siis õhtu lõppes jutuajamisega teemal, mis teha, kui olukord merel ohtlikuks kipub minema ja nagu tavaliselt, filmi vaatamisega, sedakorda oli filmiks “Vene kalapüügi eripärad”.\nÖösel äratas korra kõiki päris korralik 10- minutiline tormipuhang, kuigi olime hästi kaitstud abajas, kolises, kõikus ja mürises kõik, nagu oleksime olnud kuskil otsese laine käes, kohale jõudis lõppeks ennustatud torm, kogu oma võimsuses.\nHommikul ärganuna tegime süüa ja, võttes rattad, läksime saarega tutvust tegema. Järgmise päeva plaane silmas pidades (plaanisime nimelt Mariehamni minna), väntasime Karlsbysse minnes ka saare praamisadamast läbi, kangesti künklik tee, vastutuult üpris tükk tegemist, et mäest üles saada. Lisaks ka veel paras ring, see mis jahiga vett mööda minnes oli kiviga visata, oli maad mööda mitu kilomeetrit.\nPeale praamisadama külastust viis tee meid saare keskusesse Karlbysse. Seal asus saare kolmas, aga suurim jahisadam, vallamaja, kauplus, pangakontor, raamatukogu ja kool. Kõik parajalt pisikesed, oma 300 elaniku jaoks aga parajalt suured. Kökar on Ahvenamaa väikseim omavalitsus. Saar ise on pindalalt umbes 1/3 meie Muhumaast ja veidi väiksem kui Vormsi.\nKüla ise oli enamasti hajali paiknevate majade kobar, kus sadam oli üpris omaette, vahepeale jäi kitsas väin.\nSadamas tabad meid pisukene üllatus, meist Rosala kandis mööda kihutanud mootorjaht seisis rahulikult kai ääres. Tea, kas tedagi tabas torm ootamatult või oligi Karlsby sihiks.\nVäntasime edasi, muuseumi juures märkasime, et uks oli lahti, aga kell polnud veel 11, nii et otsustasime tollega tutvuda tagasiteel. Huvitav oli tee peal kohata lasteaeda, mis asetses enam-vähem keset põldu, ohutu koht ikkagi, lastel kõvasti jooksmist, ennem kui autoteele jõuavad, kuigi sealgi liiklustihedus paar autot tunnis, suurem tõenäosus on ilmselt jalgratta alla jääda.\nOmaette vaatamisväärsus on saare ainus, aga korralikult suur tuulegeneraator, mis vehkis hoolega elektrit jahvatada. Tuulise ilmaga katvat see suurema osa saare elektrivajadusest. Aga tuulik paistis olevat omaks võetud, koguni nimi oli temale pandud.\nTeeristis, mille üks haru viis Hellsö sadamasse ja teine vastassuunas asuvale neemele, asetses mugavalt üks pood, kust ostsime banaani ja muud kosutust, plaaniga see sadamas ära süüa.\nHellsö sadamasse jõudnuna torkas silma, et koht kuidagi inimtühi, polnud jahte, kaatreid ega ka inimesi näha. Eks hooaeg polnud veel alanud. Samas atraktsioone oli sadamas omajagu, minigolfi rajast restorani vaateplatvormini. Kuid kuna tuul oli tugev, siis kolisime einetama natuke madalamale, kaljude varjus paikneva laua äärde.\nKerge eine võetud, asusime tagasi väntama, tee peal imetlesime veelkord väga väikest ja ökonoomset autot, mis meenutas moderniseeritud NSVL „invakäru“.\nTagasi muuseumini jõudes tabas meid üllatus, nimelt oli asutus suletud. Silti lugedes tuli välja, et muuseumilgi hakkab hooaeg alles 15. juunil. Aga oli ka telefon, nii et üritasime helistada, kuigi vastu võeti, läks esimene kord aia taha, vastuvõtja rääkis ainult rootsi keelt. Teist korda helistas siis Alo kui meie parim rootsi keele rääkija. Sai selgeks, et muuseumi perenaine elas ühel teisel saarel ja et meil oli plaanis saarel peatuda veel paar päeva, siis ei hakanud teda sealt kohale kamandama, seda enam, et ta lubas järgmine päev olemas olla.\nTeisele kõrvalteele keerates tuli vastu silt, mis näitas, et 800 m kaugusel on Peders Aplagård. No läksime seda Aplagardi vaatama. Ja oligi õunaaed. Ja mitte ainult aed. Pererahva õue peal oli vägev kuur, kus müügil igasugu õunamoose, alkoholivaba siidrit, kastmeid ning hõõgveini. Nii et sügisesed õunad kenasti purki ja pudelisse pandud ja terve suvise turismihooaja kättesaadavad. Õunaaed ise oli loomulikult ikka ka. Tõime meiegi sealt siidrit ja moosi kaasa.\nEdasi vändates sattus teele ette silt, mis näitas Estholmi peale, tõlkes siis enam-vähem Eesti mägi. Egas midagi, uudishimu sai võitu, keerasime jällegi kõrvalteele. Oligi päris korralik küngas, lisaks veel hea vaatega Karlsby sadama sissesõidule, kus parasjagu tegeles kalapüügiga tuttav mootorjaht. Tegime Estholmil siis ka pilti. Fotograaf Jaanis on muidugi kaadri taga.\nTagasiteel ei suutnud Ülar vastu panna ja ronis peaaegu teeristis olevale üpris kõrgele mäekesele. Peab tunnistama, et selle peale sattusid nii Kristjan kui ka Alo samasse vaimustusse ja läksid kah padavai turnima. Vaade oli üpris vägev, tegemist oli ilmselt saare ühe kõrgeima punktiga. Kinnitust sai ka vana tõsiasi, üles ronida on alati kergem kui alla.\nElusana ma igastahes alla jõudsin, et jälle sadulasse istuda ja tagasi Karlsby poole pedaalida. Tegemist oli parasjagu karmi ettevõtmisega, tee keeras nii lolli suunda, et tuul oli otse vastu, lisades veel künkliku maastiku, läks olukord mitu korda nii hulluks, et tuli ratta seljast maha tulla, et vältida tagurpidi mäest tagasi alla minemist.\nPõikasime läbi ka Karlsby poest, aga et meil eriti midagi vaja polnud, siis sai lihtsalt suupisteid ostetud, hea tee peal näksida. Jaanis lubas sadama köögis pannkooki teha, nii et jahu ja mune ostsime ka.\nJahile tagasi jõudnud, panime siidri ja moosi maha ning otsustasime enne õhtusööki ja sauna ka kiriku juures ära käia, oli tegemist praktiliselt viimase sopiga saarel, kus me polnud veel käinud. Ka polnud sinna kuigi palju maad.\nUuesti ratta selga ja ajama. Tee ääres uurisime mingit vaatamisväärsust, silt oli ju ilus, aga asi ise natuke hale. Kirik aga oli üllataval kombel ehitatud mitte künkale, vaid tuulte eest varjatud orukesse, vaid kellatorn oli püstitatud kõrgemale kohale. Kirikusse sisse kahjuks ei saanud. Ümber kiriku paiknes surnuaed, mis oli väga heas korras ning sisaldas ka paari mälestusmärki. Üsna kiriku kõrval paiknesid vana kloostri varemed, mille kaitseks oli ehitatud korralik katusega maja. Uks oli lahti, nii et astusime sisse, natuke aega võttis aru saamine, et majas on iseteenindatav valgustus kah, igatahes klõpsas Alo ühte lülitit ja stendide all süttis valgus. Oli olemas ka võimsam valgustus, aga toda me põlema ei saanudki. Pisemaid detaile tuli nüüd uurida mobiiltelefoni taskulambi valgel.\nUuesti välja tulles sai natuke silmi kissitada ja arvatud, et roniks sadamat lääne suunast piiravale kaljule, äkki saab ka saare teisest osast hea ülevaate. Saigi, eriti sadamast, kus meie jaht seisis.\nTagasiteel oli näha, et sadamasse tuleb täiendust: kaks jahti sõitsid üksteise järel kai äärde. Veidi hiljem jõudsime sinna ka meie. Kuna kellaaeg oli õhtusöögi jaoks natuke varajane ja saunani oli veel üsna mitu tundi aega, siis otsustasid Ülari ja Alo minna vaatama ja vahest ka läbi käima eelmisel õhtul sadamakapteni poolt soovitatud matkarada.\nMõeldud-tehtud, istusime jälle sadulasse ja väntasime raja algusesse, mis asetses sadamast umbes 1 km kaugusel. Kohale jõudnuna kohtasime silti, mis väitis, et rattad peaks maha jätma. Vaatasime natuke ringi, ilus sile maastik tundus pealtnäha olema ju täiesti sõidetav kaherattalisega. Aga noh, ikkagi jätsime rattad raja algusesse ja astusime mööda teed edasi. Peagi järgmine silt, mis hoiatas, et vanematel inimestel ja väiksematel lastel on mõistlik tagasi pöörduda ja kõige lõpuks ka veel kolmaski silt, millel seisis, et lemmikloomad on ka mõistlik maha jätta! Meist paremale oli küll tekkinud järsk kalju, aga siltide mõte jäi too hetk küll segaseks, tee oli ju isegi autogagi veel sõidetav.\nKuid mitte kauaks, peagi hakkasime kaunis järsult mäkke ronima. Veerand tunni pärast oli ka siltide mõte üpris selge, läks parajaks turnimiseks mööda kaljusid, üles ja alla, sekka paarist õhkulastud II maailmasõja aegsetest rajatistest jäänud auku. Samuti tuli hüpata üle kaljupragude, milledest mõni oli päris sügav, igatahes alla kukkuda poleks tahtnud, oleks fataalselt lõppenud.\nUmbes poole tee peal jõudsime uuesti mere äärde, seda saare edelarannas ja otsustasime ära näksida ennem poest ostetud küpsiste ja kuklite vahepeale liigituvad snäkid. Kuigi tuul oli tugev, leidsime täiesti mere kaldal varjulise koha.\nÕhtuoode kõhus, pidime edasi astuma, kuigi erilist viitsimist selleks enam polnud. Ikka sama maastik, üles ja alla, üle pragude, kuniks jõudsime sildini, mis teatas, et vot see on saare kõrgeim koht. Vaade oli üllatavalt niru. Päeval külastatud künkalt oli palju etem.\nAsi läks aga edasi huvitavamaks, mitte väga kaugel asus vene sõjaväelaste poolt ehitatud labürint-kiviringid koos huvitava sildiga, et 200 m ida poole on veel üks vaatamist väärt ehitis. Kristjan ja Ülar tegid üpris mitu edutut katset toda väärsust leida. Ilmselt oli sildil vale number, oleks pidanud näiteks 200 km olema.\nLõime käega ja astusime edasi ja nagu näha oli, ka alla, saare kõrgeim osa kippus otsa saama. Järgmine siltki väitis, et meist paremal paikneb soo. Peagi läks meil rajalgi üpris vesiseks, kohati tuli kõrgemat teed otsida, päris põlvist saadik vette kah ei tahtnud minna.\nParasjagu siis, kui meil juba tekkis küsimus, et kaua see seitse kilomeetrit siis veel nüüd kestab (raja pikkuseks oli just niipalju märgitud), sattusime äkki teeristi, millel paiknevad viidad väitsid, et ühel pool on raja lõpp ja teisel pool raja teine ja pikem osa koos tuhandeid aastaid vana hülgeküttide asulapaigaga, mille näol on tegemist üleeuroopalise vaatamisväärsusega, nagu hiljem välja tuli. Olgu kuidas oli, väsinud inimesed ei raatsinud kuidagi sellisest elamusest ilma jääda, nii et keerasime ninad asula poole ja vantsisime edasi. Polnudki kuigi pikk maa käia, asulakoht oli päris lähedal. Tee peal sai veel irvitada, et näete, viikingite kiirtee. Tegemist oli graniidipaljakuga, kus oleks päris mõnus rattaga kihutada olnud.\nAsula ise oli jalavaeva väärt, et ta asus kõrgete kaljude vahel, siis tuulest ei maksnud seal rääkida ja isegi 3000 aastat hiljem oli näiteks kaev veel täiesti kasutatav. Eks vanasti osati peatuspaiku hästi valida.\nRonisime möödaminnes sadamapoolse kõrge kalju otsa ja saime jälle üpris head vaadet nautida, isegi meie jahi mast paistis kätte ära.\nTagasitee maanteele osutus üllatavalt lühikeseks, ei oleks osanud arvatagi. Kuid pidime ka ratastele järgi minema, mis tähendas, et pidime veel kilomeetrikese kõmpima ja siis sama maa ratastel tagasi sõitma.\nKüll oli hää sadamasse ja jahile jõuda. Kellgi oli juba niikaugel, et peagi sauna aeg. Kristjan asus köögitoimkonda ja grillis ning tükeldas ja tegeles muu vajalikuga, et näljasel meeskonnal peale sauna kõht tühjaks ei jääks.\nPeale sööki oli küll teoorias filmivaatamine ja asi sai ka praktiliselt teoks, ainult et vaatajad said väga ruttu otsa, kõik jäid lihtsalt magama.\nJärgmine päev oli varajane tõusmine, et jõuda Marienhamni praamile. Raskepoolne ettevõtmine, ilmgi oli suht kesine, tibas vihma. Korraks kerkis isegi küsimus, et jätaks järgmiseks päevaks, aga ei, mis käidud, see käidud. Oli veel teinegi teema õhus, nimelt maabub Kökarilt käiv praam mitte Mariehamnis, vaid hoopis saartekompleksi vastasküljel asuvas sadamas ja sealt pealinna on veel oma 20 km. Ning hommikusele praamile ei tule kohe ka buss vastu, buss saabub alles kaks tundi hiljem. Teemaks oli siis, et kas võtta rattad kaasa või jätta Kökarile. Vaadates luugist välja, jäi peale seisukoht, et jätaks maha, vihmas pole kuigi hea rattaga ringi kärutada.\nHommikusöök ruttu alla kugistatud, asusime siis sadulasse ja kiiresti praamisadama poole teele. Oli ikka tee, lühike, aga jätkuvalt väga mägine, lisaks veel otse vastu puhuv tuul, millega oli kaasas omajagu külmapoolset vett.\nAga vähemalt praamil oli soe ja sai isegi näksimist osta, nii et ilmataadi vembud ununesid kähku ära.\nSaarestiku parvlaevaliiklus on omamoodi vaatamisväärsus. Praam keerutab saarte vahelises labürindis siia ja sinna. Mitmes sadamas, kus laev sees käis, oli sadamat märkimas vaid jupike kaid. Mõnes sellises väikeses sadamas käis laev sees vaid tellimisel. Et laev peatuks, tuli 45 minutit varem ette helistada.\nHuvitav oli ka jälgida, kuidas praam vaid paar laevapikkust enne maalapikest 90 kraadi keerab, tehes ise oma 15 sõlme. Kui too hetk peaks rooliga midagi juhtuma, nagu hiljuti juhtus Silja Line laeval, siis oleks paar hetke hiljem tegemist kuivamaa elamuga.\nLångnäsis, mis oli parvlaeva lõpp-peatus, selgus, et meil polegi vaja bussiga Mariehamni sõita. Meie Kökaril külastatud õunaaia perenaine oli autoga linna minemas. Tema abikaasa oli Tallinnast Helsingi kaudu lennukiga koju tulemas. Nii väike see maailm ongi.\nMariehamni jõudnuna, saime natuke veel jala astuda, ennem kui kesklinna jõudsime. Ikka tibas vihma, aga õnneks vähe. Nägime teel mingit paadipoodi, aga see oli alles kinni, aeg oli lihtsalt liiga varajane.\nMarienhamni kesklinnas leidsime I- punkti ja varustasime end linna kaardiga. Esimese kohana astusime sisse kirikusse ja panime sinna traditsiooniliselt küünlad. Paar sõna pühakojas toimetava pastoriga vesteldes selgus, et Jaanisele tuttav Eesti ja Saaremaa sõber ning kenasti eesti keelt kõnelev Morten Adersson teenib saare lääneosas asuvat Eckerö kirikut.\nTee peal meremuuseumi külastasime veel paari kauplust, aga neis midagi huvitavat silma ei jäänud.\nMarienhamni meremuuseum on selles mõttes küll vaatamisväärne koht, et igasuguseid laevamudeleid, maale, sekstante ja muud laevadega seonduvat on seal ikka hullu moodi. Viimaste laevamudelite juures kippus juba tüdimus peale, tekkis tunne, et mudel mudeli otsa ei saa iial otsa. Lisaks oli laevalt „Passat“ maha krutitud osa roolisüsteemi ja sisustatud erinevaid ruume laevadelt. Ühesõnaga, vaatamist kuipalju.\nMeremuuseumi eksponaatide hulka kuulub ka neljamastiline purjekas Pommern, millele pääses samuti pardale, kuigi käisid kõlakad, et laev pannakse peatselt mõneks ajaks remondiks kinni. Meie igatahes laeva peale saime ja käisime selle üsna otsast otsani läbi.\nHuvitavam osa oli ahtris, kambüüs ja kajutid andsid võimaluse heita pilk pea sajanditagusesse meremehe ellu. Trümmi kohta kõlbab vast lihtne iseloomustus – suur! Sinna mahub kergesti paar jalgpalliväljakut ja lisaks veel üks korralik ööklubi.\nLaevalt maha tulles tekkis küsimus, et huvitav, kas tal ka rool töötab, sai hõigatud veel pardal olevale Alole, et kruttigu ratast. Töötaski! Täiesti merekõlbulik alus. Ainult vööris ainsana olemasolev puri oli nati pisike ja niru väljanägemisega, et säherdust kolossi üksi edasi viia.\nKõik õnnelikult kai peal, uurisime natuke kohalikku purjetamist, jalutades mööda kaid, jagus seal kõiksugu aluseid, optimistidest suurte kiiljahtideni.\nMerendusest isu täis vaadatud, kõndisime Ahvenamaa koduloomuuseumi. Vihmase ilmaga otsid ju ikka tubasemat tegevust. Sinna hulka kuulus lõpuks ka kohalik ajaloomuuseum ja kunstisaal.\nTegemist päris asjaliku muuseumiga, eksponaatide valiku üle kurta ei saanud. Heaks vahelduseks juba liiga mereliseks kujunenud programmile.\nSamas, linna südames asus ka saare parlament “lagting”. Ahvenamaa kohta kehtib Soomes autonoomiaseadus, mida saab muuta vaid ahvenamaalaste nõusolekul. Nii et kohalikes küsimustes on saarestikul täielik sõnaõigus. Tõsi, välispoliitika, kohtusüsteem ja maksundus on Soomega ühtne. Kohalikus parlamendis on 30 liiget. Parlamenti valivad Ahvenamaa kodanikud. Kodakondsust saab sünniga või peale 5 aastast saarel elamist ja kohaliku keele, rootsi keele, omandamist. Loomulikult peab enne olema Soome kodanik. Ilma Ahvenamaa kodakondsuseta inimesed kinnisvara saartel omada ei saa. Erandi võib teha vaid üksikutel juhtudell valitsus. Nagu iga teine parlament, võtab ka Ahvenamaa vastu oma seaduseid, aga need kuulutab välja Soome president, nagu Soome omagi seadusi. Ka on saarel oma valitsus.\nAhvenamaa kodanikele, kes saarel sündinud ja elanud, sõjaväekohustust ei ole.\nSellise autonoomia sai Ahvenamaa 1921. aastast. Tagamaa seisnes selles, et pidevalt Rootsi riigi osaks olnud saarestik langes 1809. aastal sõja käigus Venemaale. Kui 1917 Soome iseseisvus, tahtsid ahvenamaalased liituda Rootsiga. 1921 sündis Rahvasteliidu eestvedamisel kompromiss, mis andis saarestikule autonoomia, kuid jättis selle Soome riigi osaks.\nKui Soome astus Euroopa Liitu, siis liitumislepinguga sätestati, et Ahvenamaale jääb eristaatus ja ta asub väljaspool Euroopa Liidu maksuruumi.\nMuuseumist jalutasime tagasi piki mere äärt, mis Marienhamis tähendas üht lõputut sadamat, kuniks märkasime pizzakohvikut, kuhu põikasime sisse, sest hommikust oli vahepeal juba päris päev saanud. Pizza söömise kõrvale arutasime kohvikus, mis ülejäänud nelja tunniga teha, kuna arvamused läksid lahku, siis otsustasime, et igaüks veedab selle aja omal käel.\nKristjan jutustab: “Mina läksin šoppama, aga jäin kaubamajas hätta, nimelt keeldus sealne kaardiautomaat minu kaarti tunnistamast, sama jama oli ka pangaautomaadis, sain vaid errori ja kogu pidu. Eestis töötas sama kaart probleemideta, ei tea, mis Ahvenamaa pankadel minu plastiklätaka vastu oli. Õnneks juhuslikult tänaval ette jäänud Jaanise samalaadne kaart töötas viperusteta, nii et sain oma ostud ikka tehtud.\nKäisin kogu kesklinna otsast otsani läbi, aga aega jäi ikka üle tunni üle, ennem kui buss pidi sadamasse väljuma. Mariehamn on ju Kuressaarest väiksem linn. Jällegi ringiga bussipeatusest ennast leidnud, oli sama mure ees ka Jaanis, nii et astusime kõrvalasuvasse raamatukokku ja tegime aega parajaks, uurides Ahvenamaa elu-olu.\nVeerand tundi enne bussi väljumist astusime jälle välja ja märkasime, et Ülar tuleb sadama ja Alo kesklinna poolt. Selgus, et Ülar oli oma aega märksa kasulikumalt veetnud kui meie, ta oli käinud kohalikus puulaeva keskuses “Sjökvarterat” ja natuke uurinud paate ja muud huvitavat. Meil Jaanisega oli too atraktsioon üldse meelest läinud. Nagu ka Alol. Egas midagi, ongi põhjust tagasi tulla.”\nBuss tuli õigeaegselt ja tagasitee vihmas oli unisepoolne, öö oli hoolimata kõigest väga poolikuks jäänud.\nSadamas ei lastud kohe praamile ka, pidime mõned minutid vihma käes ligunema, ennem kui hakati autosid ja inimesi laevale laadima.\nPikk tagasitee kippus unisuse tähe all mööduma. Tukkusime siis vaheldumisi. Niipalju oli siis tukkumisest tolku, et pärast õhtusööki, mis oli järjekordselt grillimine, ei jäänudki kõik kohe magama, vaid suutsin isegi ühe filmi lõpuni vaadata.\nHommikuks olin kella äratama pannud, et äkki tahame sama praamiga ja koos ratastega minna mõnda teist saart avastama, aga mis liig, see liig. Mitte kellelgi polnud tahtmist kell viis hommikul end veelkord üles ajada ja ikka veel tuulise ilmaga rattaga sõitma minna.\nMagasime siis edasi. Hommikusöögiks olid pannkoogid, mille juurde otsustasime proovida kaks päeva tagasi Kökari õunaaiast ostetud moosi. Moos sai kole ruttu otsa, nagu paar päeva tagasi lõppes hoopis ruttu ka siider.\nKuna päevaks plaanid puudusid, siis otsustasid Ülar ja Kristjan uuesti Peders Aplagardi külastada ja ka koju kaasa üht-teist sealt osta.\nKristjan sai siis hiljem kodus korraldada Kökari kohaliku toodangu teemaõhtu ja kõige viimane asi, glögi, sai ära joodud alles novembris, kui jaht juba kuival maal paiknes.\nJahil tagasi sõime lõunat ja läksime sedakorda kõik koos piknikku pidama väga huvitavas ja kaunis kohas, üle-eelmisel päeval avastatud kügeküttide asulas, Otterböte. See on iidsete puudega tasane maalapp kaljude vahel. Kunagi, 3000 aastat tagasi asus seal hülgeküttide asula. Nii et Kökari saar oli asustatud juba sellel iidsel ajal. Aga mis seal imestada, sama ka Saaremaal.\nÕhtul oli jällegi saun ja grillimine, viimane Kökari saarel, sest plaanisime hommikul välja sõita, et maksimaalselt ära kasutada tormituule viimast saba. Jätsime sadamahoonesse Saaremaad tutvustavaid prospekte mitmes eri keeles, milledest üks rootsikeelne läks juba samal õhtul loosi, tormivarju tulnud soomerootslane teatas, et järgmine aasta võtab ilmselt Saaremaa oma külastusplaani, ta pole siin ennem käinud.\nÕhtu möödus tavapärase filmivaatamisega ja siis magamaminek. Hommikune äratus oli plaanitud seitsmeks, siis hommikusöök ja umbes kell üheksa väljasõit.\nHommikul suutsime plaanist ilusti kinni pidada ja õnnestus isegi sadamakapteniga hüvasti jätta, ta oli just tööpostile jõudnud.\nKella üheksa paiku andsime otsad ja asusime tormi viimaste iilide saatel teele. Diiselpurjega ümber maanina sõitnud, tuul oli vastu ja suht kitsas koht ka, keerasime taganttuulde ja heiskasime purjed. Mitmed tunnid hiljem tervitasime juba Utö saart, millest paistis vaid võimas tuletorn ja paar masti.\nKristjan, kellel öösel unest vajaka jäi, võttis vabatahtlikult öövahi ja läks päeval magama.\nÜles ärganuna sai ta pildistada paari vastujuhtunud kaubalaeva ja oligi päikeseloojang käes. Asusime avamerel, peale mõne laeva polnud miskit näha.\nAlo ja Ülar läksid magama, sest nende vahetus pidi hakkama kell neli hommikul. Väga külm öö, mis siis, et juunikuu. Poole öö pealt koristasime purjed, sest tuul lõppes otsa ja jätkasime sõitu diiselpurje ehk mootori abil. Läks veel külmemaks, sest nüüd oli ka tuul vastu, sõidutuul nimelt. Kell neli hommikul arvasid koeravahis olevad Kristjan ja Jaanis, et kuna Ülar ja Alo magavad, las magavad edasi, pole just eriti mõnus nii külma ilmaga, temperatuur oli mingi pluss kolm-neli, unise peaga vahti tulla.\nKella kuue ajal, kui päike oli juba tõusnud ja nii Vormsi kui Hiiumaa silmapiirile kerkinud, pistis Ülar pea välja ja küsis, et miks teda üles pole aetud. Soovitasime tal edasi põõnata.\nVahi andsime üle umbkaudu Vormsi ja Harilaiu vahel, ilm oli selle aja peale märksa soojemaks läinud.\nReisi viimane ots oli juba nii-öelda vormistamise küsimus, piki Saaremaa lõunarannikut purjetatud küll ja küll. Õnneks oli vahepeal tuul tekkinud, nii et sai mootorile puhkust anda.\nJa nagu tavaliselt hakkas Vätta Allirahu kandis asjade kokkukorjamine ja pakkimine, kuna päev oli lõppemas ja selge oli, et enne hilist õhtut me Roomassaarde ei jõua. Lisaks kippus jälle külmapoolseks kiskuma.\nRoomassaarde jõudsime siiski suht normaalsel ajal, andsime otsad, korjasime oma kodinad kokku ja kõik-see-mees läks esimest korda üle kümne päeva maa peal asuvasse voodisse magama.\nReisi panid kirja Kristjan ja Jaanis\nReisi suur fotoalbum\nPosted by Jaanis at 21:46 No comments:\nHMS Cassandral hukkunud Patrick Reynolds-i järeltu...


, Kuidas suurendada liikme blogi\nMillest alustada? ISKE puhul on endiselt auditi partneritest puudus. Kuidas videot ala suurendada?\nTasuta võimaldavad e-arveid saata e-arveldaja ja Merit Tarkvara pilveversioon. Mõlemal juhul on tegu väikesele või alustavale ettevõttele mõeldud versiooniga, kus on limiteeritud kannete arv. E-arveldaja on tasuta kasutamiseks neile, kes teevad kuni kümme kannet kuus ning Merit Aktiva dokumendi paketis saab tasuta sisestada sada müügiarvet, sada ostuarvet ja sada pearaamatu kannet.\nMis on eGuide? Iga eGuide sisaldab hoolikalt hooldatavat näpunäiteid, õppematerjale ja palju muud, nii et saate hõlpsalt oma oskused järgmisele tasemele viia. Miks mitte proovida seda? See muster sobib suurepäraselt kroonikarakeste alustamiseks ja imikusussid teevad täiusliku kingituse kellelegi, Moodud Millised on fotod seda ootab, või uue emme.\nLaadige alla tasuta Mary Jane Skimmeri riided mustrit siin! Knot on raske. Tasuta versioonis saab kokku miksida maksimaalselt 75 lugu korraga. Ligipääs piiratud. Ligipääs õppesisule on piiratud. Sa ei ole Opiqusse sisse logitud. Paketiga tutvumiseks ja litsentsi tellimiseks kliki paketi linki.\nOstes Peenis laienemist Kuidas suurendada liikme blogi Viljandis Eesti. SizeGenetics pannakse nii mainekas ja ka juhtiv peenise laienemist näitaja samuti selle populaarsus on heaks. Penomet on klanitud projekteerimise, mugav peenise laienemist pump sa kunagi kohanud. Blogijad siin kõik räägivad, et kuidas nende blogimine välja näeb ja kaua aega võtab. Mõtlesin, et kui kedagi juhtumisi huvitama peaks, siis räägin natukene enda blogimisest ka.\nTippsportlastele ja spordifanattidele on soovituslik 50 kordust ühele poolele, et suurendada nende. Igal aastal tekitab äike tuhandetele Eestimaa peredele Kuidas suurendada liikme blogi, kärsatades läbi koduelektroonikat ning mõjutades erinevaid sideteenuseid.\nSelleks, et äikesega kaasnevaid muresid ennetada, on vaja nii sidefirmade kui ka inimeste ühiseid pingutusi, kirjutab Telia Eesti tehnilise teeninduse juht Janno Kriiska. Kauaoodatud suveperiood ja soe ilm toovad lisaks mõnusatele suveõhtutele kaasa. Kuidas alla laadida muusikat YouTube tasuta. Tasuta netis filmide vaatamine. Te võite kasutada silmus, rihm osaluse võistluskalendri, või mõlemad. See tähendab, et ei libisemine, mis tähendab, et paremaid tulemusi.\nKel aga inglise keel suus, võib leida veel tuhandeid detailsemaid ja üldisemaid nõuandeid, sõnas, helis ja pildis. Toome siinkohal välja mõningad nõuannete andmisele keskendunud veebilehed, kus ka IT-le ja digitehnikale tähelepanu pööratud. Enamus neist veebilehtedest on kasutajate poolt loodud sisuga, seega tasub. Maaeluministeeriumis kogunes täna metsa- ja puidusektori, põllumajandussektori, kaitsejõudude, jahimeeste ning seotud ametkondade esindajate ümarlaud, kus arutati võimalusi metsas liikuva tehnikaga seotud seakatku riskide vähendamiseks.\nKuidas suurendada liikme blogi valmistute. Lisa 1b Euroopa liikmeriikide küsitluse tulemused innovatsioonihangetest, mille puhul ei ole alati selge, kuidas need erinevad hanked 6 tsiviil- ja hüdrotehnika. Seadusliku Meeste peenosad suurused vähene toetus peavad juhised hõlmama konkreetseid juhiseid, et maksimeerida elektriliselt sõidetud kilomeetreid.\nKüllaga on meie looduses maastikke palju keerulisem pildistada, kui kusagil. Vahendustasuta portaali kasutusmugavusest: ennast registreerimata, tasuta kuulutuse lisamine. Augusti lõpus tegi LHV populaarne Kasvukonto teenus läbi olulised uuendused.\nEsiteks, mikroinvesteerimine on Kasvukontoga seotud lahendus, mis võimaldab kasvatada oma investeerimisportfelli märkamatult ja mugavalt. No replies to this topic 1 Williamwaw Williamwaw. Members 1, posts. Leia juhendid. Õpi kuidas midagi teha. Jaga teistega oma teadmisi.\nTÜ näiteks vestlemist õpilaste, lastevanemate ja hoolekogu liikme.


EESTIMAA PÄEVIK 2 - ESTONIAN BLOG 2: November 2015\nTurismiettevõtjale oluline hoolivus või raha?\nKuidas ära tunda ükskõikset sotsi?\nDaeshi Eestimaa noored....\nHaapsalus allveerobotit vaatamas.\nTulge maa peale, arvamusliidrid!\nLugege ja kirjutage!\nPilte seinast seina.\nUudis: Rail Balticu Külvivolinik perifeerias.\nPaetism ja ääremaa.\nJalgrattaga suitsuliha ostma?\nOlen roheline. Mõttelaadilt ja olemuselt. Kui ehk täpsem olla, siis olin. Nüüd on ajad sundinud muutuma, muutuma just konservatiivseks roheliseks. Või roheliseks konservatiiviks. Ja muidugi tahaks mõlemast "maailmavaatest" parimat. Ei vihkamisele ja ei kanepile! Vihkajad on nüüdseks paljuski välja sõelutud ja nendeks osutusid üllatuslikult (üllatuslikult mitte minu, vaid kellegi teise jaoks) need, kes karjuvad siin sallivast Eestist või nimetavad oma maad armastavat rahvast kasulikeks idiootideks. Ja ka need, kes igas oma kõnes hurjutavad ja halvustavad oma rahvast! Kanepi legaliseerimist toetaks ma küll, kui oleks kindel, et see annab löögi kuritegevusele ja seeläbi saab kanepit kätte vaid tõsise põhjusega. Kuid me inimesed ei vaja tegelikult kanepit kui veel ühte mõnuainet. Me vajame hoopis paremat tulevikku! Ja parema tuleviku saab tuua vaid roheline konservatiivsus või konservatiivne roheline mõttemaailm!\nMida arvavad rohelised praegustest põletavatest teemadest? Kooseluseadusest ja pagulastest? Polegi õiget sotti saanud. Kas osaleti ka senistel pikettidel, miitingutel, demonstratsioonidel?\nEnne roheliste piketini jõudmist pidin läbima vanalinna. Kas ma soovin siia välisturiste? Jah. Kas ma soovin siia seda maad armastavaid välismaalasi elama? Jah. Kas ma soovin siia illegaalseid immigrante? Ei. Kas ma toetan inimkaubandust? Ei. Kas ma toetan homoabielusid, millele on suuna võtnud homoäärmuslased, nagu kinnitas ka Krister Paris. EI!!!\nMa soovin normaalsust ja normaalset riiki! Mida soovivad rohelised?\nMiks üldse siin teemas pagulastest rääkida? Aga sellepärast, et välismaalasi nähes tuleb meelde hurjutamine, et eestlased ei salli võõraid! Vale puha. Minulgi pole nende vastu midagi. Peaasi, et inimene oleks ikka inimene!\nJõululaat Raekoja platsil, päeval, kui Keskerakond valib omale juhti. Edgar Savisaar on muutunud diktaatoriks, oma erakonna inimesi halvustavaks, kuid kahjuks on vastukaaluks väikseid lootusi vaid Kadri Simsonil. Ei usu ma, et Keskerakond laguneb peale Simsoni võimuletulekut. Kuid usun, et Simson pole hea valik. Kasvõi sellepärast, et ta ei julgenud isegi hääletada kooseluseaduse rakendusaktide hääletamisel. Oma seisukoha näitamine niivõrd olulises küsimuses näidanuks selgroogu, ükskõik, kummale poolele poleks hääl ka läinud. Nüüd näitas Simson, et teda huvitab vaid võim.\nKui aga Keskerakond distantseerub meie õigussüsteemist, kas siis neile saab loota? Ei, Edgar, ei! Seda enam, et Moskva pisaraid ei usu ja meie ei usu paljuski enam ammu Moskvat! Muidugi, ka Brüssel pole meile mingi eeskuju. Hoolimata sellest, et meie eurosaadikud sellised "arvamusliidrid". Või hoopis just selle pärast?\nKuivõrd on tänasel päeval jõuluturg üldse Eesti turg? Kas siinmüüdav on eestimaine ja Eesti tegijaid toetav? Põgusal ülevaatusel ma pigem ütleks: Ei! Kas Eesti turism saab siis positiivset? Mingil määral kindlasti. Kuid midagi on valesti. Kui välisturist ei saa pealinna peaväljakul eestimaist, siis....see ei ole ju oma majanduse eelistamine?\nVabaduse platsil aga jäin ootama kliimamuutuste vastu võitlejaid. Kaua pidi ootama, kliima, ehk õigemini Eesti ilm pole ka ju parim. Vahel. Tegelikult ei sega see muidugi ootamist, eriti kui süda soe.Ja soe oli sisemuses juba seepärast, et keegi siiski võtab sõna keskkonna teemal!\nJa sealt nad tulevad, trummipõrina ja reipa sammuga! Vähe muidugi. Eestlane on tuim, ei vea ennast nii naljalt kodust välja. Et midagi toetada. Head! Olgu siis seista oma maa eest või toetada väärtusi. Tõsi, Toompeale tuli tunduvalt rohkem rahvast ja selle üle vaid hea meel. Ka Tartusse tuli palju. Pean silmas pagulasvastast meeleavaldust, mitte magedat "rassismivastaste" etteastet. Tegelikult peaks mõlemat koondama üks väljaastumine. Rahvuse eest ja rassismi vastu. Ei saa? Saab küll. Tuleb lihtsalt selgelt välja öelda, et äärmuslus pole meie tee! Niisamuti võiks öelda ka Aleksander Laane, Olev Tinn ja teised rohelised. Aga vahel keerutavad mõnes teemas Ja veavad endaga kaasa veel suuremaid keerutajaid! Ütle, kes on su sõber ja ma ütlen......\nMiitingu organiseerijate hulgas oli ka see mees. Kes jaotas mingeid voldikuid. Mida täpsemalt, ma ei oska öelda. Kas mind häiris see, et millegi eest võitleb must mees? Ei. Kas mind häiris, et ta jalutas ringi siinsamas, Vabadussamba all? Ei. Ta ju ei jaganud Eestimaad halvustavat või pühasõdalasi propageerivat või äärmuslasi kiitvat kirjandust? Ta lihtsalt oli siinsamas. Küllap hingega hea asja eest väljas!?\nKui Indrek Tarandilt küsiti üks küsimus ürituse teemal, siis mainis ta paari sõnaga kliimateemat ja siis purtsatas, et kus on siin need tõrviklased, kes pagulasi kardavad. Mis puutub siia hetkel pagulasteema, mees? Kas kutsusid Sina või kutsusid rohelised kedagi ühinema selle marsiga? Kui pole kutsunud, siis pole mõtet ka turtsuda, see on mage! Muide, "tõrviklane" on su selja taga! Kuigi, mina küsiks ka, kus on RAHVUSLASED?\nNad, rahvuslased, on selja taga, Indrek Tarand (rohkem kui üks), nii et vaata ringi ja õpi märkama ja mõistma elu, kuigi tõepoolest, kus on rahvuslaste juhid? Miks nad ei tõesta, et ka mina eksin? Miks ei tulda näitama, et peale kahe teema on veel mõni teema, mida peetakse tähtsaks? Või tõestama, et fosforiidikaevandamise "lai lubamine" oli apsakas televisioonis enne valimisi? Miks aga kardab hr Tarand rahvuslasi oma kõrval? On põhjust karta? Võtavad viimati magusa koha ära?\nMuide, selja taga võib olla rohkem "tõrviklasi" kui üks. Tõsi, need, kes hakkavad KA rääkima sellisel meeleavaldusel pagulastest, ei ole niivõrd rahvuslased, kui pigem äärmuslased. Muidugi, nagu filmis "Ihukaitsja", ei tea me sageli, keda peame kartma. Aga võiks teada. Rahvuslasi pole vaja karta, küll aga äärmuslasi. Nii pühasõdalasi kui ka äärmusroosasid! Kelle jaoks on ükskõik, mis meist (rahvast, riigist, maast) saab.\nMuidugi ei tohiks Indrek Tarandile teadmata olla, et viimanegi kõneleja (kui midagi karjuv pärisviimane välja jätta) on rahvuslane, EKRE liige. Väga paljude heade inimeste poolt austatud Paevana!\nJa üldse, austamisväärt rahvuslasi on tunduvalt rohkem kui ainult EKRE liikmed!\nMuidugi võiks alati küsida (mina reporterina seda teeks), miks kliimamuutuste vastu võitleja lasi kraavi oma valitsusajal (küll võimul keskkonnaministrina ja hiljem poeaministrina)Haapsalu rongi? Või õigemini, miks ei võtnud käsile raudtee taastamist ja remonti? Riik on vilets peremees? Ju siis olid viletsad valitsused! RAga rong on ju keskkonnasõbralik!? Küsisin ka meili teel, aga vastust ei saanud! Kui reporter oleks seda küsinud aga noorelt Tarandilt, siis küllap oleks jälle jutt pagulastele suunatud!?\nKas aga emb-kumb on võtnud sõna kohaliku regionaalpoliitika toetuseks? Või praeguse RB projekti, kui meeletult maksumaksja raha laristava, vastu?\nMuide, neil teemadel valmistavad rohelised pigem pettumuse. Ei ole ju kumbki hea variant, ei RB läbi Nabala ega ka mitte see, kui surutakse seda läbi Tartu. Ma ei eita üldse, et läbi Tartu on üks variantidest, kuid see pole ainus. Ükskõik, kui põhjalikuks läheb aga vaidlus rohelistega, siis kaks asja ei saa kuidagi selgeks.\nMiks RB puhul ei peaks arutlema kolme variandi üle? Läbi Tartu, olemasoleval Pärnu trassil ja uuel trassil kõrvuti VB-ga?\nJa miks peaks Haapsalu (ka Võru?) raudteele mõtlema alles peale RB valmimist?\nRohelised, looduses uitamine ei peaks muutma teid pimedateks muudes asjades!\nVõi siis jätaks RB üldse tegemata? Et annaks raha riiklikule lennukompaniile? Et siis sõidaks rongiga Riiga 8 tundi?\nÄkki hoopis teeks RB poole odavamalt ja ülejäänu annaks lennundusele?\nEsines keegi ka Uus-Meremaalt, paraku on "english" vist piisav. Mis sest, et paljude jaoks jääb sisu arusaamatuks!\nTõepoolest, traditsioonilised asjad annavad 100% puhast energiat! Kui rääkida inimlikust energiast. Eriti kui talupojamõistusega asjadele läheneda ja samas uuendustega kaasa minna. Muidugi mitte kahtlaste "euroopalike väärtustega". Vaid mehe kõrval peab seisma ikka naine! Üks. Kas mitu, see on juba teine teema......\nKüll aga pole midagi kasu Eestimaa mahamüümisest, olgu see siis metsana, põlevkivina, paekivina, turbana. Või lausa kogu täiega mahamüümisest rääkides. (Mahe)küüditamine ju toimib edukalt!\nAmetiühingutelt tahaks aga loota, et seistakse miinimumpalga korraliku tõstmise ja veel paljude asjade eest. Mitte ei toetataks kahtlasi väärtusi. Kuid hea on seegi, kui tullakse osalema kliimamuutuste miitingule.Mis sest, et ka lennundus on keskkonda koormav. Aga seda on ka loodusvarade raiskamine mõttetutele teede laiendamistele, mõttetule tänavavalgustusele siin-seal ja sellisel moel ning sajal muul moel.\nPaevana selja taga on Eesti rahvas ja ajalugu, vabadus ja hiiepuud! Hoiame siis seda kõike!\nEesti aga peab jääma alles rohelise Eestina, sini-must-valgete lippude all!\nJa ma tahaks, et rohelistest kujuneks arvestatav (konservatiivne) jõud Eestimaal! Et seistaks traditsioonide eest ja ollakse inimkaubanduse ning kombainipoliitika (mitte teerulli, sest võimukombain hekseldab laia heedriga Eesti rahvast ja maad) vastu! Et Eesti säiliks kui oaas. Loodust hoidev ja rahvuslikku omapära hoidev oaas. Ka selleks, et hääbumisteel olev Euroopa teaks, et parimad Euroopa pojad ja tütred saaks leida tulevikus oma pelgupaiga, kui asjad lähevad kõige hullemat teed pidi.\n30. 11. 15.\nJagasin teemat ka roheliste kontol. Vastuseks......\nAbsurd. Samal ajal on blogi leheküljel pilt palja ülakehaga, pläru näpus poseerivast vanahärrast!? Kas see ongi seda mõnuainete-vaba ja "rohelist konservatiivsust" tagaajava homofoobi teine pale? Touché\nNojah, mis mul ikka kosta. Ega ma suitsetamist propageerida tahagi ja ei kiida seda ka heaks! Kuigi ise võtan pilti matkapausina, nagu see oli, mõnusas Pärnu rannas (muidugi mitte riides, oleks vast imelik ka). Suitsu pärast pildil tõepoolest vabandan. Aga millal ma homofoobiks muutusin, seda pole osanud märgatagi! Olen nagu olnud vaid rünnakute vastu. Rünnakute, mida organiseerivad äärmuslased, homoäärmuslased. Sellistel asjadel on rohkem kui vaks vahet. Aga mis parata, kui asju nähakse läbi kõverpeegli. Usaldust roheliste vastu see vaid kahandab.\nKuigi edu soovin neile ikka! Ja kainet talupojamõistust! (Mitte kanepilaksu all muidugi).\nPosted by Neeme Sihv at 6:23 AM No comments:


10 põnevat fakti Megalodoni kohta - Kaaslane\nteljeriigid maailmasõjas 2\n10. Sõna megalodon tuleneb kreeka keelest, mis tähendab 'hiiglaslik hammas'. Hai täielik teaduslik nimi on Carcharocles megalodon .\n9. Megalodon oli kõigi aegade suurim kala. Suurimad isikud mõõtsid kuni 58,7 jalga või isegi rohkem. See on umbes kolm korda suurem kui ookeani suurimad haid täna.\n8. Arvatakse, et megalodon sõi päevas 2500 naela toitu.\n7. Enamik kalu on eranditult külmaverelised, kuid megalodon võis olla sarnane tänapäeva suurte valgehaidega, keda peetakse ujumisel tekkiva kuumuse tõttu osaliselt soojavereliseks. See oleks võimaldanud megalodonil jahti pidada külmemates vetes.\n6. Naiste megalodonid võisid olla umbes kaks korda suuremad kui isased. Isegi imiku megalodon oli tohutu, ninast sabani vähemalt 6,6 jalga.\n5. Suuruse tõttu oli megalodoon ookeanil tipukiskja. See röövis kalu, vaalu, delfiine, hülgeid ja muid mereloomi.\n4. Kuigi megalodonid ja dinosaurused on mõlemad välja surnud, nad ei eksisteerinud kunagi koos. Dinosaurused surid välja umbes 66 miljonit aastat tagasi. Megalodonid tulid hiljem. Vanimad megalodooni fossiilid pärinevad 23 miljonit aastat tagasi alguse saanud Miotseeni ajastust.\n3. Megalodooni fossiilseid jäänuseid on leitud kõigi kontinentide rannikult, välja arvatud Antarktika. Aastatel 2007–2009 kogusid teadlased Panama ranniku lähedal asuvatesse vetesse hulga alaealiste megalodooni hambaid. Nad usuvad, et see oli iidne lasteaed.\n2. Kuna haidel pole luid, tuleb enamik sellest, mida me megalodooni kohta teame, tema suurtest fossiilsetest hammastest. Suurim kunagi leitud megalodooni hammas oli 6,9 tolli pikk. See on peaaegu kolm korda pikem kui tänapäevase valge haide keskmine hammas.\n1. Ligi 10 jala laiuse suuga võis megalodonil olla läbi aegade kõige võimsam hammustus.\nhaigus, mida iseloomustab alveolaarse elastsuse vähenemine\nmis on tuletis arvestuses\nkust jõulupuud tulid\nkuidas Vietnami sõda algas


Easyjet püüab ärikliente - Logistikauudised\nEasyjet püüab ärikliente\nBriti odavlennufirma Easyjet üritab tulevikus suurendada äriklientide osakaalu. Seda parema teeninduse ja soodsama lennuplaani abil.\n„Me ei taha investeerida mitte ainult sihtkohtadesse, vaid ka lennutihedusse,“ ütles Easyjeti Saksamaa juht Thomas Haagensen uudisteagentuurile dpa. Praeguse seisuga on Easyjetil ärireisijaid 19 protsenti klientide koguhulgast.\nTäpsuselt on jõutud 80 protsendini, mis võimaldab Easyjetil end võrrelda klassikaliste lennufirmadega. Alates läinud aasta novembrist saadi toimima ka sms-i abil lennuplaani muutustest teavitamine, optimeeritud on internetilehekülge.


Ei ole midagi paremat kui kohtuda kogu perega samal laual ja teed koos värskete omatehtud saiakestega.\nJoogid on hästi sobivad mis tahes jookidega, eriti kohvi ja teega.\nVõileib marjadega - toiduvalmistamise põhimõtted\nSellise koogi valmistamine on üsna lihtne ja spetsiaalseid tooteid ei nõuta. Koostis leivakookide jaoks võib leida kõikidest külmkappidest. Kuid samal ajal osutub selline küpsetamine väga maitsevaks.\nLiiva tainas sõtkutakse margariinil või või, lisades suhkrut, mune ja jahu. Margariinitera, mis on riivitud või peeneks hakitud nuga. Lisage sellele ülejäänud koostisosad ja sõtke paks tainas.\nEnamik tainast jaotub ühtlaselt ümber ümmarguse kuju või küpsetusplaadi põhja, moodustades küljed. Kasutage kaunistamiseks ülejäänud tainast. Kui sa tahad teha täiesti avatud kooki, siis kasutage kogu aluse tainast.\nTäitmiseks kasutage marju. Loomulikult on parem kasutada värskeid marju, aga kui te küpsetate kooki talvel, siis saad täita täidise külmutatud marjadest. Lisaks marjadele võid lisada täitele pähkleid, kuivatatud puuvilju või šokolaaditükke.\nPaljud inimesed ei meeldi, et koogi lõikamisel võivad marjad välja kukkuda. Et neid pirukas hoida, saate kasutada želatiini.\nŽeleeritud kookide puhul valmistatakse marju täidis hapukoorega või kreemiga. Eksperiment, ärge kartke kombineerida erinevaid marju ja puuvilju.\nRetsept 1. Võileib marjadega\nmargariin või või - 250 g;\nkartulitärklis - 150 g;\nKüpsetusmeetod 1. Või või margariin võetakse külmkapis eelnevalt. Lõika see peeneks ja viige see kaussi. Lisage või jahu, küpsetuspulber, suhkur, tärklis ja sool. Jahvatage kõike hästi ja lisage järk-järgult jahu, segage tainas.\n2. Võtke sügav tulekindel vorm ja pane see kolm neljandikku tainast. Me sõtleme seda meie kätega õhukeses kookos, mis moodustab lauad. Me levitame värskeid või külmutatud marju tulemuseks olevasse kangasse. Tasandage pind. Pingutage ülejäänud tainas väikesteks tükkideks ja asetage need marjadele.\n3. Kuumutame ahju 200 ° C-ni. Me saadame sellele liivakooki. Küpseta 20 minutit, eemalda ahjust, lõigata portsjoniteks ja serveeri kuuma ja külma joogiga.\nRetsept 2. Liivane kook marjade ja koorega\n75 ml filtreeritud vett.\n1. Kombineerige sügavates roogades jahu soola ja granuleeritud suhkruga.\n2. Lisage kuiva segule või ja tükeldage kõik kuni murenema.\n3. Võta vesi munakollaga ja vala see murenema. Keeda homogeenne tainas. Me kogume selle palli ja mähkime selle filmi. Saadeti pool tundi külmikus.\n4. Koori segada kahe munaga ja suhkruga. Koguge saadud massi siledaks.\n5. Võtke tainas sügavkülmikust välja ja asetage see ümmarguse kujuga. Me sõtleme seda meie käed põhja ja külgedega ning purustame mitmes kohas kahvliga. Küpsetame ahjus veerand tundi.\n6. Minu kirss ja võtta luud marjadest välja. Me jaotame valmis marjad ühtlaselt küpsetatud kookile. Täitke kõik munakreemide segu. Saada kook veel pool tundi ahju. Küpseme 180 ° C juures.\nRetsept 3. Sandwich kook marjadega\nmargariin või või - 130 g;\nküpsetuspulber - 5 g\nhapukoor - 250 ml.\nmarjad - 350 g\n1. Alusta toiduvalmistamist. Pesta marju, kui on luud, eemaldage need. Lõika suured marjad. Pange valmis marjad koonusesse lisamahla virnastamiseks.\n2. Taina valmistamine on üsna lihtne. Kergelt pekske munad suhkruga ja lisage pärast tükid tükeldamist pehme või. Segage jahu küpsetuspulbri ja sõelke kaussi või ja munaga. Keeda tainas, murdke see plastikust ja asetage see sügavkülmikusse 15 minutiks.\n3. Valmistage kuumakindel küpsetuspann ja küpseta pott. Vormida rasva tükiga või. Võta suhkur munaga, vala hapukoorega, lisage jahu ja segage kõik, kuni kõik tükid kaovad.\n4. Eemaldage tainas külmikust, rullige see ringi, mille läbimõõt on suurem kui vormi põhjas. Pange tainas vormile, mis moodustab küljed. Pange ühtne marjakiht. Täitke need valades.\n5. Küpsetage võileibakooki 180 ° C juures 40 minutit. Seejärel jätke see veel kümme minutit ahju. Jahutage liivakook ja lõigake see viiludeks.\nRetsept 4. Liivakook marjadega ja kreemiga tarretis\n100 g vaarikad, maasikad ja murakad;\nkaks näpitsat sooda;\n1. Sulatage või, lisage suhkur, piim, muna, vanilliin ja sool. Beat kõike kuni sile. Sega jahu segada ja segada. Keeda tainas ja asetage see vormi ning laotage see piki põhja ja külge. 2. Saada vorm ahju ja küpseta 25 minutit 180 ° C juures. Eemaldage kook ja jahutage see täielikult. Lõika liigne tainas, muutes plaadi servad siledamaks.\n3. Segage klaas hapukoort pool klaasi suhkruga. Koo kuni suhkru kristallid täielikult lahustuvad. Valage kookosse hapukoor ja saatke see üleöö külmkapis.\n4. Järgmisel päeval pange marjad ühele kihile koore peale.\n5. Valage 200 ml kergelt sooja keedetud vett. Pärast poole tunni möödumist saatke tass pundunud želatiiniga aeglasele tulele ja pidevalt segades, kuni želatiin lahustub. Eemaldage soojusest, lisage kolm supilusikatäit granuleeritud suhkrut ja segage lahustumiseni. Vala marjade mass. Kaunistage kook piparmündilehtedega ja jahutage vähemalt tund aega.\nRetsept 5. “Royal” Berry Pie\npool tl sooda, mis on kustutatud äädika abil;\njahu - 320 g;\nmustikad, vaarikad ja sõstrad - 300 g\n1. Eraldage munakollased valkudest. Viimane pannakse külmikusse. Valage suhkrud munakollastesse ja valage sulatatud või. Liivige kõik kuni siledaks. Eemaldage segatud jahu soodaga saadud massiks ja segage tainas. Pange see kuju ja venitage käsi, jaotades selle piki põhja ja külgi.\n2. Pange marjad saadud kookosse ja sile need. Puista need vanilliga.\n3. Ühendage koor kergelt pekstud munaga, lisage kaneeli ja suhkru sosin. Beat kõik koos segistiga. Nüüd valage tärklis ilma peksmist peatamata, kuni see on homogeenne.\n4. Kuumutage ahi temperatuurini 170 ° C. Saada vormi koos pirukaga 20 minutit.\n5. Valgu piits, valage järk-järgult suhkur. Valged valged pannakse kondiitritoodete kotti ja asetatakse need ilusate mustrite peale. Pirn pannakse ahju veel 20 minutit. Oravad peaksid punastuma. 6. Jahutage kook täielikult ja lõigake see viiludeks. Serveeri kohvi või teed.\nRetsept 6. Liivakook marjadega ja kohupiimaga\npoolteist klaasi purustatud kaerahelbed;\nkaks kolmandikku tassi granuleeritud suhkrut;\n200 g sõstra marju ja vaarikaid;\n6 g küpsetuspulbrit;\n1. Pehme või, hõõruge suhkruga, lisage küpsetuspulber ja hakitud kaerahelbed. Segage kõike kuni paks, sile mass.\n2. Ühendage kodujuust munaga ja suhkruga. Viige kogu segisti homogeensesse segusse. See peaks olema paks koor.\n3. Katke eemaldatav vorm pärgamendiga. Pange kaks kolmandikku tainast põhja ja jaotage see ühtlaselt põhja, moodustades velje. Vala saadud kookoori juust. Lõigake marjad peale. Muretsege ülejäänud tainas marjadega käega.\n4. Asetage kook ahjus, kuumutades seda 180 ° C juures 40 minutit. Võta kook ja lõigake see tükkideks. Serveeri kuuma või külma joogiga.\nRetsept 7. Liivane kook marjade ja pudingiga\nkolm neljandikku tassi suhkrut;\n25 grammi tärklist;\nsõstrad, vaarikad ja murakad;\n1. Segisti, hõõruge munakollased ettevaatlikult suhkruga. Lisage sellele segule pehme või. Jahu koos küpsetuspulbriga, sõeluda muna-või segusse ja sõtle tainas. Me rullime selle palli ja saadame selle külmkappi 20 minutiks.\n2. Keerake jahutatud tainas välja ja laotage see vormi. Käed jaotavad selle ümber külgede. Saada küpsetamiseks ahjus 20 minutit. Küpseme 200 ° C juures. Me võtame kooki välja ja jahutame täielikult. 3. Väikeses kastrulis segage jahu tärklise, vanilli ja suhkruga. Vala veidi piima ja segage hästi, veendumaks, et tükke ei ole.\n4. Saada segu madalale leegile ja küpseta pidevalt, kuni see on paks.\n5. Pingutage muna piimaga ja lisage see segu pidevalt segades õhukesesse voolu. Jahutage kreem kergelt, lisage õli ja segage.\n6. Määrige jahutatud kooki kogu pind koorega. Vala ülevalt pestud marjad ja kaunistage piparmündilehed. Serveeri lauale.\nVõileib marjadega - näpunäiteid\nJahutage kõik tooted enne keetmist, seejärel on liivakook õhuline ja õrn.\nVajutage tainas tihedalt vormi põhjale ja külgedele nii, et kogu õhk väljub.\nEnne kooki küpsetamist purusta see mitmes kohas kahvliga.\nLisaks marjadele saab kookile panna värskeid või konserveeritud puuvilju.\nÄrge sõtke liiva tainast pikka aega. Piisab, kui pruunid kogutakse palli ja sõtkakse mitu korda.\nTalujuust ja aprikoosi pirukas on maitsev, tervislik magustoit. Retseptid kodujuustu pirukad ja aprikoosid erinevat tüüpi tainast


Meri - Eesti roheline tee Euroopa Liitu\nEuroopa Liidu (EL) transpordipoliitika aastani 2010 on sätestatud Valges Raamatus. EL defineerib lähimerevedusid kui kauba- ja reisijatevedu geograafiliselt Euroopas paiknevate sadamate vahel, aga ka Euroopa sadamate ja nende mitte-Euroopa maade sadamate vahel, mille rannajoon jääb Euroopat ümbritsevate merede äärde (näiteks Vahemere-äärsed Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika sadamad).\nLähimereveod hõlmavad kabotaaž- ehk siseriiklikke ning rahvusvahelisi merevedusid, sealhulgas feeder-vedusid , mis eelnevad või järgnevad ookeanivedudele. Selle all peetakse silmas nii rannikuäärset, saartevahelist kui ka jõgedel ja järvedel teostatavat veetransporti. Lähimerevedude mõiste laieneb ka meretranspordile ELi liikmesriikide ja Norra ning Islandi vahel, samuti teistesse riikidesse, mis asetsevad Balti, Musta mere ja Vahemere ääres.\nELi definitsioonist tulenevalt on valdav osa Eesti sadamate kaudu teostatavatest vedudest just lähimereveod. Enamik liiniühendustest toimub Soome, Rootsi, Taani, Saksamaa, Suurbritannia, Hollandi ja Belgiaga, lisaks regulaarühendused Poola ja Norraga. Konteineriliinide feeder-ühendustega on kaetud kogu Euroopa rannik. Euroopat ümbritsevatest meredest väljuvad või sealt saabuvad suhteliselt vähesed Eesti sadamaid külastavad laevad. Keskmine Eesti sadamate kaudu teostatud merevedude distants alanes aastail 1996?2001 märkimisväärselt, 5700 kilomeetrilt 1600-le, mis on eelkõige seletatav Tallinna? Helsingi vahelise liinilaevaliikluse mitmekordse kasvu, Eesti kaugsõidulaevastiku likvideerimise ning konteinervedude arenguga.\nVaatamata Eesti mereriigi staatusele on meie lähimerevedude maht eksisteerivat potentsiaali arvestades pigem tagasihoidlik. Kõige kriitilisem on hetkel olukord Eesti ja Rootsi vahelises ro-ro-liikluses, kus nõudlus ületab pakkumist märgatavalt. Sageli esineb olukordi, mil autodel ja treilereil tuleb laevakohta oodata mitu ööpäeva. Seetõttu esinevad viivitused kaupade kohaletoimetamisel nii Rootsi kui ka sealtkaudu teostatavail vedudel.\nSamas paistab nõudluse ülejääk lisalaevade liinile toomiseks siiski mitte piisav olevat. Laevaomanikud üritavad efektiivsust kasvatada pigem olemasolevaid laevu suuremate vastu vahetades.\nTihedaim on Eesti ja Soome vaheline parvlaevaliiklus. Veel seitse aastat tagasi elavalt toiminud Venemaa kaudu kulgev maismaatransiit on täielikult asendatud mereveoga. Nädalas teostavad autosid ja kaubatreilereid pardale võtvad laevad vähemalt 170 mõlemasuunalist reisi ning pakkumine rahuldab nõudluse.\nELiga liitumine toob kaasa Soome laevaliikluse mahtude kasvu, kuna mitmed Soome tootjad ja logistikafirmad peavad otstarbekaks kolida siiapoole lahte kas oma jaotuskeskused või kogu tootmise. Lisaks kasvab Soome ja Euroopa vaheliste Eestit läbivate vedude maht.\nPõhjaranniku sadamais valmistutakse multimodaalsete veomahtude kasvuks. Muuga Sadama ro-ro-terminali paigaldatavate lisarampide otstarbeks on kasvava Soome liikluse teenindamine. Soome paberi- ja tselluloositööstuste huvisid Ida-Euroopas ning Virumaa tootmisettevõtete arenevaid vajadusi arvestades on tõenäoline ro-ro-terminali avamine Kunda Sadamas lähima aasta või paari jooksul. Kunda Sadam on oma mahtude poolest Pärnuga samale tasemele tõusnud ning ro-ro-terminali avamine kasvatab kahtlemata nii Kunda kui ka kogu regiooni atraktiivsust logistilise keskuse ja välisinvesteeringute sihtpunktina. Sadam paikneb soodsalt üle lahe Soome juhtivate sadamate Kotka ja Hamina vastas. 120 km kaugus Tallinnast võimaldab hajutada raskeliikluse koormust Eesti maanteedel. Mäo ristist on Kundasse ja Muugale sisuliselt sama pikk distants. Samuti pole teekond Iklast Kundasse märkimisväärselt pikem kui Muugale. Seega loob Kunda ro-ro-terminal uue alternatiivi treilerikaupade merele saatmiseks ka Kesk- ja Lõuna-Eesti ettevõtetele.\nTänavu sügisest algas Sillamäe Sadama ehitus, mille esimene etapp valmib ja alustab tööd juba järgmisel aastal. Esimese tegevusaasta kaubakäibeks prognoositakse kaht miljonit tonni. Silmet Grupi nõukogu esimehe Mehis Pilve sõnul on terminalide operaatoritega sõlmitud eellepingute aastaseks veostemahuks viis miljonit tonni. Sadama teenindavateks kaubagruppideks saavad olema peamiselt vedelkaubad ja konteinerid. Sillamäe konkurentsieelis transiitsadamana on ilmselge. Paiknemine kõigest 25 km kaugusel Eesti-Vene piirist ning vabatsooni eripära esitavad tõsise väljakutse nii Muugale kui ka Kotkale ja Haminale. Kinnitamata andmeil käivad läbirääkimised Euroopa juhtiva konteinertermi-nalide operaatoriga Sillamäele kaasaegse konteinerterminali rajamiseks. Pilk Sillamäe Sadama plaanile ainult kinnitab seda.\nViimase aasta jooksul meedias korduvalt kajastamist leidnud Aseri sadama arendamine on peatunud. Sadamat Sondaga ühendanud raudteeharu on üles võetud ja vanarauaks müüdud. Sadama omanikuks saanud T. R. Tamme Auto hinnangul on tegevuse alustamiseks vajalik veel vähemalt 240 miljoni krooni suurune lisainvesteering. Kuna ELi struktuurifondidest eraomanduses oleva infrastruktuuri arendamist ei toetata, tuleb vajaminevad vahendid leida mujalt.\nKui Soomel pole Euroopasse pääsemiseks muud ratsionaalset teed peale mere ning riiki saab piltlikult võrrelda saarega, siis Eesti olukord on samastatav paiknemisega poolsaarel. Kuigi laevaliinide Paldiski Sadama kaudu pakutavad ro-ro-liiniühendused Poola, Saksamaa, Taani, Belgia ja Hollandiga on mitmekülgsed, eelistavad paljud Euroopaga kauplevad Eesti ettevõtted mereveole autotransporti selle paindlikkuse tõttu. Sageli on ka autotranspordi maksumus merevedudest soodsam. Seda eelkõige väikeste kaubakoguste puhul.\nLisaks seletab isegi kallima hinna ja pikema transiitaja korral autovedude eelistamist lähimereveole enamiku Eesti veotellijate ja ekspedeerijate spetsialiseerumine autotranspordile. Multimodaalse transpordi võimalustest ja selle opereerimise tehnoloogiaist ei omata piisavat ülevaadet. Näiteks Lõuna-Eestis paiknevale väikeettevõttele ei tule sageli mõttessegi oma kaupade treileriga meritsi vedamise võimalus, lihtsalt ei teata ühtegi selliste vedude teostajat. Küll on aga naabrimehel oma autoveofirma, millega on juba kümme aastat edukalt koostööd tehtud. Sellistel puhkudel mõjutavad juurdunud suhted veoeelistusi.\nEesti iseseisvumise ajal oli Tallinnas üks laevandusettevõte, millele juurdepääs oli vaid kitsa ringi privileeg. Samas erastati ja tekkis juurde sadu autoettevõtteid nii maal kui ka linnades, kaeti kogu Eesti. See omakorda tingis kohaliku ekspedeerimiskoolkonna spetsialiseerumise autoveondusele, kuna ainult sinna omati piisavat väljundit ning turule sisenemine oli lihtne. Ka rahvusvaheliste ekspedeerimiskontser-nide huvid Eestis on seotud valdavalt autoveondusega. Nii ASG (nüüdseks DHL), Schenker, Beweship kui ka Sp-Transit alustasid siinsel turul Soome treilerite vedamisega läbi Tallinna Ida-Euroopasse, kasutades selleks allhankijatena kohalikke veofirmasid.\nEuroopas tervikuna on olukord märksa kriitilisem. Teravaimaks on see kujunenud Saksamaal, mis on juba mitmendat aastat järjest maailma juhtiv ekspordiriik. Koos ekspordimahtude arenguga kasvab sealseil maanteedel pidevalt nii ELi kui ka kõigi ülejäänud Euroopa maade raskeveokite kontsentratsioon, kujutades endast tõsist ohtu nii ümbritsevale keskkonnale kui ka maanteeliiklusele endale. Aastaks 2010 prognoositakse Euroopa-siseste autovedude mahu kasvu 2001. aasta tasemega võrreldes 50%. See tähendab 12 miljardi tonnkilomeetri suurust aastast juurdekasvu.\nEL on Valges Raamatus seadnud eesmärgiks 1998. aastal veoviiside vahel valitsenud tasakaalu taastamise aastaks 2010. See on ettevalmistavaks etapiks järgnevale juhitud tasakaalu muutmisele autovedude kahjuks. Kõrgendatud tähelepanu alla on võetud veoahelate meri-jõgi-raudtee ning meri-maantee arendamine. Lisaks universaalsete multimodaalse transpordi operaatorite tegevuse toetamine. Veoviiside vahelise konkurentsi reguleerimisel kasutatakse n-ö piitsa ja prääniku printsiipi. Autovedude edasist arengut piiratakse uute maksude kehtestamise ning kontrolli ja trahvide karmistamisega. Sellised abinõud mõjutavad veohindade tõusu ning kahandavad autotranspordi atraktiivsust. Konkreetseiks meetmeiks on Saksamaa ja Austria raskeveokimaksude kehtestamine, samuti heitgaaside saastetaset normeerivad seadusandlikud aktid ning autokütuse aktsiisid.\nTeisalt soositakse ja toetatakse raudtee ja eriti lähimerevedude arengu kaudu kaubavoogude ümbersuunamist maanteedelt alternatiivsete veoviiside kasuks. Selleks käivitati käesoleva aasta 11. okt multimodaalse transpordi toetusprogramm Marco Polo. Sealtkaudu on võimalik taotleda ühe euro suurust toetust iga 500 tonnkilomeetri eest, mis siirdatakse rahvusvahelisest maanteeliiklusest merele. Sealjuures on toetuste objektiks uute teenuste (laevaliinide) käivitamine, mitte infrastruktuur või uuringud.\nLaviin on pöördumatult liikvele läinud. ELi fiskaal- ja seadusandlikud meetmed suruvad kaubad maanteedelt laevadele ja raudteele. Kaubaomanikel ja ekspedeerijail on kasulik see teadmine võimalikult kiiresti omaks võtta, sest muidu võidakse nii rongist kui ka laevast maha jääda. Mis puutub Eesti autovedajate arenguperspektiividesse, siis neid võib aidata ümberorienteerumine Vene turule. Eesti tänast Venemaa-poliitikat, marurahvuslikku hoiakut ning üksisilmi läände suunatud igatsevat pilku arvestades on see nutukoht. Raudtee erastamisest ning jäälõhkujate müügist rääkimata, sest Venemaa transiitvedude lähtekohaks on eelkõige aastaringne juurdepääs sadamatele, neist alguse saav suure läbilaskevõimega infrastruktuur ning ületatav piir.


KüKITüüBID - 11 TERVET KEHA HõLMAVAT KüKITAMISE VARIANTI - HARJUTUS - 2022\nKükke on mitut tüüpi, mistõttu on kükitamine üks populaarsemaid jõuharjutusi. Kükitamine aktiveerib meie lihaste ja liigeste põhilisi motoorseid oskusi. See on äärmiselt tervislik treening, sest sellel on suur mõju liigeste kvaliteedile ja lihasjõule. Selle harjutuse ajal töötab peaaegu kogu keha, mis muudab kükitamise mitme liigese harjutuseks. Kükki on mitut tüüpi, millest igaühel on erinev treeningukasutus. Siit saate teada, mis tüüpi kükid on, õppige igaühe tehnikat ja saate teada, millised on nende eelised.\nKükke on mitut tüüpi, sest kükil kui mitme liigesega harjutusel on palju spordialaseid kasutusalasid. Tangiga või hantlitega kükid arendavad jalgade ja tuharate lihaseid, hüppetugedega kükitamisest saab lihaste vastupidavust ja vastupidavust parandav harjutus ning kükitamise klassikalised vormid - teie enda keha raskusega, täidavad taastusravi funktsioone ja parandada liigeste tööd.\nKükke on mitut tüüpi ja otsus konkreetse kükitamise kasuks peaks põhinema teie tervisevalikutel ja treeningu eesmärkidel. Paljude tüüpide hulgast oleme välja valinud kõige tõhusamad ja tervist edendavad. Õppige kükkide tehnikat ja eeliseid.\n1. Klassikaline kükitamine\nTehnika: Võtke õige rüht - lükake rindkere ettepoole, tõmmake abaluud tagasi ja alla, pingutage kõht ja tuharad ning pange vaagna (mitte nimmepiirkonda). Hoidke jalad puusa laiuses. Jalad peaksid olema üksteisega paralleelsed ja keha raskus peab olema ühtlaselt jaotunud nende peale - alates väikestest ja suurtest varvastest kuni jala ja kreenini. Seejärel siruta käed enda ees välja või pane pea taha kinni. Alustage kükitamist - painutage põlvi ja lükake puusad tahapoole. Ärge kaotage oma eelmist vaagnapositsiooni. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Seejärel istuge maa peal nii, et tuharad puutuksid teie kontsadega. Naaske algasendisse, pingutades kõhulihaseid - neist on palju abi, kui te tagasi tulete.\nPlussid: Hästi tehtud klassikalisel kükil on palju eeliseid. Ideaalne jõu- ja taastusraviks. See sobib suurepäraselt liigeste jaoks ja suurendab luutihedust. Klassikaline kükitamine haarab tööle kõik alajäseme lihased, samuti kõhu ja selja.\n2. Pool kükki\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Teie jalad on puusalaiuses ja jalad on üksteisega paralleelsed. Pange käed enda ette. Alustage poolkükki - painutage põlvi ja lükake puusad tahapoole. Ärge kaotage eelmist vaagnapositsiooni, kuid proovige säilitada selgroo loomulikku kõverat. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Minge alla punkti, kus teie reied ja põlved moodustavad täisnurga (nagu oleksite tahtnud toolil istuda). Naaske algasendisse.\nEelised: Poolel kükil on tervisele sarnased eelised kui klassikalisel kükil, välja arvatud see, et kükitamine on ideaalne harjutus tuharate ehitamiseks. Harjutuse viimane hetk on asend, kus tuharalihased ja ennekõike tuharalihased, mis vastutavad meie tagumiku suuruse eest, on tugevalt tööle pandud.\n3. Sumo kükitama\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Laiendage oma jalgu laiemalt kui puusa laiuselt. Jalad peaksid olema üksteisega paralleelsed või kergelt väljapoole suunatud. Alustage sumokükkimist - puusa kergelt tahapoole lükates minge täisnurga all olevasse asendisse. Ärge kaotage oma eelmist vaagnapositsiooni. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Püüa mitte ületada põlvedega varbajoont. Naaske algasendisse.\nSeda tüüpi kükki saab teha ka kettlebelli või jalgade vahel hoitava hantliga.\nEelised: sumos kükitamine, välja arvatud reie eesmise lihasrühma suur töö, haarab tugevalt tuharalihaseid jalgade laia vahekauguse tõttu. Lisaks on sumokükk suurepärane reie välimuse parandamiseks ja sisemise reie lihaste tugevdamiseks, näiteks adduktoriks ja saledateks reiteks.\nMiks tasub kükke teha?\nKõigil kükitüüpidel on ühine on nende hindamatu kasu tervisele:\ntugevdada reie selja- ja esilihaseid;\ntänu tuharate tugevale tööle stabiliseerivad nad vaagna ja kogu keha;\nabi õige kehahoia säilitamisel;\ntugevdada kõhre ja liigeseid (eriti põlveliigest);\nsuurendada liigestevahelise vedeliku sekretsiooni, vältides seeläbi liigeste hõõrdumist;\nneed on mitme ühisõppusega harjutused;\nparandada vastupidavust, seisundit, jõudu ja aidata vähendada rasva.\nLoe ka: Kükid mitte ainult kindla tuhara jaoks. Mis on kükitamise mõju? Tangide kükitamise mõju Väljakutse: kükitab seksikas tagumikul!\n4. Kükita koos jalgadega\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Võtke reied kokku ja asetage jalad paralleelselt nii, et need üksteist puudutaksid. Seejärel sirutage käed enda ette. Alustage kükitamist, painutades põlvi ja lükake puusad kõvasti tagasi. Ärge kaotage oma eelmist vaagnapositsiooni. Laske alla nii madalale kui võimalik ja naaske algasendisse.\nPlussid: kükitamine koos jalgadega on veel üks alternatiiv sellele harjutusele. Seda tüüpi kükitamise ajal on kõige rohkem seotud: suur vahelihas (reie välimine osa), reie sirglihas ja tuharalihased.\n5. Pulss kükitama\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Hoidke jalad puusa laiuses ja jalad üksteisega paralleelselt. Pange käed enda ette välja ja laskuge poolkükisesse asendisse. Ärge kaotage oma eelmist vaagnapositsiooni. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Seejärel tehke jõuliselt üles ja alla pulseerivaid liigutusi.\nPlussid: Pulsikükk on suurepärane vastupidavusharjutus. See haarab reie eesmised ja tagumised lihased ning ennekõike tuharalihase.\n6. Kükitage õlgadele ette hoitud kangiga (eesmine kükitamine)\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Valige jalgade vaheline kaugus, mis on teile mugav (optimaalne variant on teie jalad puusa laiuselt). Jalad peaksid olema üksteisega paralleelsed. Haarake ülakinnitusega kang, painutage küünarnukid ja asetage raskus õlgade ette. Käed peaksid olema küünarnukist veidi laiemad. Alustage kükitamist - lükates oma puusi kergelt tahapoole, laske alla nii madalale kui võimalik, kaotamata vaagna asendit. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Naaske algasendisse.\nEelised: kükk kangi ees on suurepärane harjutus neile, kes soovivad üles ehitada nelipealihaseid.\nVaadake VIDEOLT, kuidas korralikult kükitada\n7. Tagumine kükitamine\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Liigutage selja riiulile ja haarake altpoolt kang. Pange oma kaal oma õlgadele mugavasse kohta. Küünarnukid peaksid olema veidi laiemad kui käed. Ärge unustage, et ärge laske oma pead liiga kõrgele riputada. Alustage kükitamist - lükates oma puusi tagasi, laske alla nii madalale kui võimalik, kaotamata vaagna asendit. Istudes veenduge, et põlved ulatuvad väljapoole ja ei põgene sissepoole. Lähteasendisse naasmisel ärge pingutage põlvi üle ja ärge suruge puusasid liiga ettepoole.\nTagumise kükitamise ajal saate valida kõrge lati versiooni - siis on kang teie kaela lähedal või madal latt - siis peaksite lati alla laskma ja õlgadele toetama. Viimase variandi puhul pidage meeles, et ettepoole kaldumine on absoluutselt soovitatav. See hoiab ära võimaliku ümbermineku ja valuliku kukkumise.\nEelised: Kangiga kaelas olev kükk ehitab ühtlaselt nelipealihase ja biitsepsi lihased ning ülejäänud jalalihased. Teisalt on õlgadele madalal hoitud kangiga kükitamine ideaalne harjutus tuharalihase ülesehitamiseks.\nPüstoli kükitamine - miks te ei peaks seda harjutust tegema?\nSelle harjutuse tehnika hõlmab ühe jala peale istumist ilma teise jäseme abita. See liikumine on meie keha jaoks väga ebaloomulik ja peamiselt kannatab selle all põlveliiges. Püstolikükkide ("püstolite") hea asendaja on kopsud, bulgaaria kükid ja kükid, sest siis jaguneb meie keha kaal mõlema jäseme peale ega koormata kumbagi neist.\nPüstolid ei pea osutuma ohtlikuks kõigile, eriti kui me teeme need ilma lisakoormuseta, mis võib meie ebamugavas asendis isegi meie liigesed purustada. Tervise profülaktikas ei soovitata aga püstolikükki harjutada, kui on saadaval muud tüüpi kükke.\n8. Kettelbell kükitab\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Hoidke jalgu puusa laiuses või laiemalt. Haarake oma kettelbell ja viige see oma puurile lähemale või laske sellel vabalt jalgade vahele kukkuda. Tehke kükitamist nii madalale kui võimalik. Pöörake põlvi hüperekstreerimata tagasi algasendisse.\nEelised: Kettelbelli kükitamine on suurepärane jõuharjutus, mis tugevdab tuharalihaseid, reie siseosa, sirglihaseid ja - madala laskumise korral - reie tagaosa lihaseid. Harjutuse mõju on veidi erinev, olenevalt sellest, millise veekeetja versiooni valite. Kui hoiate kettelit lisaks rinnale, töötavad käte ja kõhu lihased kõvasti. Kui valisite versiooni, kus veekeetja oli jalgade vahel langetatud, pidage meeles, et ärge seadet raskuse all oma torso lõdvestage. Seda versiooni on natuke lihtsam teha. Kettlebelli kükitamist on hea teha steppidel või mõnel teisel väikesel kõrgusel, mis paiknevad mõlemal pool keha. See võimaldab teil pääseda madalamale kükile.\n9. Hüppa kükitama\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Teie jalad on puusalaiuses ja jalad on üksteisega paralleelsed. Tehke kükitamine ja hüpake sellest asendist üles, maandudes poolkükis. Hüppe ajal pidage meeles, et pingutage kõht ja tuharad tihedalt.\nEelised: Hüppekükk on jõu-vastupidavuse harjutus. Veelgi enam, hüppekükil on kõrged põletavad omadused ja see parandab keha efektiivsust.\n10. Kükk kükis\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Liigutage üks jalg tahapoole, tehes ringi nii, et teie kehakaal jaguneks mõlemale jalale ühtlaselt. Ärge kaotage vaagna asendit ega painutage puusi külili. Seejärel istuge maha ja viige tagumise jala põlv just maast lahti. Hoidke oma keha püsti. Naaske algasendisse.\nSeda harjutust saab teha hantlitega, mida hoitakse mõlemal pool keha.\nEelised: Viskamine on suurepärane harjutus mitte ainult jalgadele, vaid eelkõige tuharalihastele - väikestele ja keskmistele. Ühe jalaga tehtavad harjutused stabiliseerivad suurepäraselt alajäseme ja vaagna ning selle eest vastutavad tuharalihased. Lisaks pole koormas kükitamise ajal meie põlved koormatud, seetõttu on rehabilitatsiooni ajal soovitatav ühe jalaga harjutusi teha inimestel, kellel on probleeme põlvedega.\n11. Bulgaaria kükitamine\nTehnika: Võtke õige kehahoiak. Külastage jala tagaosa ja toetage oma varbad platvormile. Ärge kaotage vaagna asendit ega painutage puusi külili. Tehke kükitamine õige nurga all. Hoidke oma keha püsti. Naaske algasendisse.\nEelised: Bulgaaria kükitamine on suurepärane harjutus, mis kasvatab jõudu ja parandab alajäseme efektiivsust. Selle kükitamise ajal töötavad kõik jalgade ja tuharalihaste lihased. Bulgaaria kükitamist soovitatakse kompenseerida jalgade kuju ja tugevuse ebaproportsionaalsust, kui üks jalg on tõhusam või lihaselisem kui teine.\nBulgaaria kükitama kükitab kükitüübid sumo kükitab kükitab kangiga kükitüübid\nSildid: Outfit-And-Aksessuaarid Puur Toitumine\nCopyright 2022 https://women-doctors.org Kükitüübid - 11 tervet keha hõlmavat kükitamise varianti