BLOGI | Tõnis Kõiv | Lehekülg 73\n22. mai 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nSarapuu keeldus tulemast Knopka saatesse\nArvo Sarapuu keeldus, viidates tihedale päevaplaanile, osalemast Kuma Raadio Knopka saates koos minuga. Saate teemaks oli planeeritud bussiliiklus Järvamaal.\nEsmaspäeva 22.mai hommikul terendas oivaline võimalus Kuma raadio otse-eetris Sarapuuga väidelda. Nimelt helistas raadio direktor Mati Palmet ja kutsus mind Knopka saatesse koos Sarapuuga vaidlema bussinduse teemal. Kutsumise aluseks mõlema sulest ilmunud artiklid Järva Teatajas ja Reformierakonna lendlehe aktsioon.\nOlin nõus, hoolimata sellest, et raadiosse minekuks oleks pidanud juba varem kokku lepitud kohtumise kella 11.00-st Kalevite Kodus edasi lükkama. Pidasin Knopka saadet tähtsamaks just seetõttu, et otse-eetris oleks kindlasti välja tulnud tegelikud põhjused, miks ikkagi ei saa järvalased sõita uute või uuemate bussidega.\nPalmet asus minult nõusoleku saamise järel telefoni teel Sarapuud püüdma. Paarikümne minuti pärast helistas Palmet mulle tagasi ja teatas saate ärajäämisest, sest Arvo Sarapuul on „sedavõrd tihe päevaplaan, et esinemine raadios sinna ei mahu”. Minu arvates oli pigem tegemist soovimatusega otse-eetris vastata konkreetsetele küsimustele, kuna vastuseid pole kuskilt võtta.\nPakkusin Palmetile võimalust teha saade ilma Sarapuu osavõtuta ning rääkida probleem lahti. Sellise lahendusega ei olnud Palmet nõus.\nEks igaüks koostab oma päevaplaani ise ja teeb seal ka muudatusi. Mina olin valmis etteplaneeritud kohtumise edasi lükkama, et raadiosse minna. Sarapuu ei tahtnud seda teha. Kuigi teadaolevalt tal sel päeval ja raadiosaate ajal Paides mingit muud tegevust ei olnud.\nMinu veendumus suurenes, et Sarapuul ei ole midagi sisulist tuua oma ettevõtete tegevusetuse või tegevuse põhjenduseks ja ta kardab selle ilmsikstulekut.\nRaadiokuulajatel jäi kuulmata kindlasti üks huvitav ja kaasakiskuv saade.\nPostitatud 22.mail 2006 a\nEsimene päev flaierite jagamisel\n19. mai 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nNoored olid tublid ja jagasid inimestele lendlehti. Tagasiside oli mitmesugune. Oli inimesi, kes oli teemaga kursis ning lausa küsisid, et millal siis uued bussid tulevad? Oli ka neid, kes polnud bussiliikluse probleemidest midagi kuulnud. Üldine vastukaja oli hea, inimestele pakkus lendleht huvi.\nVastukaja tuli ka „põhisüüdlaselt” endalt. Sarapuu andis kommentaari Kuma raadiole ning lisas omapoolsed mõtted ka BNS-i uudisesse.\nKahetsusega tuleb märkida, et kommentaar oli kõike muud kui sisuline. Solgiämber kallati mulle ja erakonnalegi kaela, kuid lepingu mittetäitmise ja kohtusse pöördumise põhjust ikka teada ei saanud.\nOleks minagi ju võinud alustada küsimustega, et kui palju ikkagi siis kulus Järva Maavalitsuse eelarvest K-keskuse ehitamiseks, kuhu Maapangast varastatud raha jäi jne, jne?\nAga ülaltoodud küsimuste küsimine ei anna meile ju vastuseid busside osas täna. Seepärast ei hakanud mina süüdistusi loopima.\nSarapuu kommentaar keerles selle ümber, et äriühingud lahendavad omi vaidluse seaduses ettenähtud korras kohtus. Olen nõus. Kuid, kui üheks osapooleks on Järvamaa Omavalitsuste Liidu esimehe kontrolli all olev firma ja vaidluse teiseks pooleks on Järvamaa omavalitsuste ühiselt loodud ühistranspordikeskus, siis peab avalikkus teadma ka vaidluse sisu. Avaliku elu tegelased ei saa ajada musta äri ega kuidagimoodi omi tegutsemise motiive varjata. Avaliku elu tegelase motiivid olgu avalikud.\nSarapuu kasutas aga demagoogia kuldreeglit, et kui midagi muud vastata ei ole, siis sõima küsijat, süüdista teda ja tervet ta erakonda seitsmes surmapatus ning äkki pääsed…\nKinnitan, et ei pääse ta kuskile. Ei saagi pääseda, sest ega see ei ole üksikult minu võitlus Sarapuu vastu. Kaugel sellest. Nii mina kui reformierakond seisavad antud küsimuses Järvamaa inimeste eest, nende eest, kel on täielik õigus sõita sama piletihinna eest kas täiesti uute või tunduvalt uuemate bussidega.\nMe ei jäta võitlust enne, kui lepingujärgsed bussid on liinidele toodud ning kohtuvaidlusega asi selge.\nVarasemalt väljatoodud ning allpool kirjas olevate küsimuste osas mingeid vastuväiteid ei ole Sarapuu esitanud. Ootame veel, äkki esmaspäevaks saame ka midagi sisulisemat vastuseks kui ainult sõimu ja laimu.\nPostitatud 19.mail 2006 a\nRaha bussireisija taskust\n18. mai 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nJärvamaa Ühistranspordikeskus (JÜTK) on tänaseks päevaks sõlminud läbiviidud riigihanke kohaselt järgmised uued liiniveolepingud: 30.märtsil sõlmitud leping Atko Liinidega ja Assotransiga ning 20. aprillil sõlmitud leping Atko Transiga.\nSõlmimata on uus leping Paide-Türi liini teenindavas liinigrupis, sest seal on pooleli kohtuvaidlus ning kohtumäärusega on hanke lõpuniviimine peatatud.\nKerge raha kohe kätte\nJÜTK oli valmis märtsi lõpus sõlmima ka kolmanda liinilepingu, aga ei saanud, sest edukas pakkuja Atko Liinid loobus. Tema asemele asus järgmine firma – Atko Trans. Vahetamise mõte oli väga lihtne. Atko Transi pakkumine oli 80 sendi võrra kilomeetrilt kallim kui Atko Liinide oma. Mõlemad firmad on Sarapuuga seotud. Kuna aastane kilomeetrite maht on ca 400 000 kilomeetrit, teenib Sarapuu selle vahetusega 320 tuhat krooni aastas rohkem. JÜTK omakorda kaotab samasuure summa ning see võib kaasa tuua reisijatele piletihinna tõusu.\nMärtsi lõpus sõlmitud lepingute kohaselt peab vedaja pakkumisejärgsed bussid liinile tooma hiljemalt kolme nädala jooksul. Nii peaks näiteks Paide-Järva-Jaani, Paide-Tapa liinil sõitma alates 22. aprillist 6,6 aasta keskmise vanusega buss. Tegelikult aga saab iga bussireisija ise hinnata, kas on midagi muutunud viimase kuu jooksul või mitte. Minu teada ei ole muutunud ehk siis Atko Liinid ei olegi asunud täitma oma lepingujärgset kohustust Järvamaa inimeste ees.\nInimesed kannatavad kahju, neil on õigus sõita tunduvalt uuemate bussidega sama raha eest, aga nad ei saa. Sest Sarapuuga seotud firma ei täida sõlmitud lepingut.\nJärvamaa omavalitsused on ühiselt loonud JÜTK-i ja valinud juhtorganiks 7-liikmelise juhatuse, kes peab nõudma vedajatelt lepingute täitmist.\nViimase kahe kuu jooksul on juba kolmel korral arutatud Järvamaa Omavalitsuste Liidu juhatuses esimees Arvo Sarapuu juhtimisel omavalitsuste poolt loodud ühisasutuste nõukogude ja juhatuste koosseise. Järvamaa Haiglas ja Väätsa Prügilas nõukogu osas on kokkulepe sõlmitud, keda kutsutakse tagasi ja kes pannakse asemele. JÜTKi juhatuse osas on otsustamine edasi lükatud sügisesse. Nii saab Sarapuu survestada oma positsiooni ära kasutades JÜTKi juhatuse liikmeid põhimõttel – kui teie ei hakka minu firmade käest midagi nõudma, siis ei hakka mina teie väljavahetamist nõudma. Väga kahetsusväärne olukord.\nMillal tulevad uued bussid Paide-Türi vahele sõitma?\nJÜTK läbiviidud riigihanke tingimuste kohaselt selgitati võitja välja kolme kriteeriumi järgi: pakutud hind (osakaal 70%), busside vanus (25%) ja remondibaasi olemasolu (5%). Selgete ja avalike kriteeriumite alusel tuli Paide-Türi-Särevere liinigrupis võitjaks Go Bus, kes pakkus küll mõnevõrra kõrgemat hinda, kuid see-eest jällegi täiesti uusi busse.\nJÜTK jõudis riigihanke pea-aegu lõpuni viia, edukas pakkuja oli välja kuulutatud, jäi ainult veel lepingu sõlmimine. Aga siis esitas Atko Liinid kohtusse hagi ja kohus peatas määruse alusel hanke lõpuniviimise ehk siis lepingu sõlmimise eduka pakkujaga. Atko Liinide esitatud vaidluse sisuks on edukaks tunnistatud pakkuja majandusmudeli vaidlustamine. Sarapuuga seotud firma ei mõista, kuidas suutis konkurent pakkuda 9,39 kroonise kilomeetrihinna eest 5 täiesti uut bussi. Täna sõidab Paide-Türi vahel Atko Trans ca 15 aastat vanade bussidega ja talle makstakse ühe kilomeetri eest 8,30 krooni.\nSoovimata kuidagi kohut mõjutada, vaatame Põlva näite varal, kas ka mujal taolisi probleeme on.\nPõlvaski korraldati riigihange uue vedaja leidmiseks. Pakkumisi tuli mitmeid ning võitja valiti välja kilomeetrihinna ja busside vanuse järgi. Parimaks pakkujaks kuulutati Sarapuuga seotud ettevõte Harjumaa Liinid, kes küsis ühe liinikilomeetri hinnaks 4,78 krooni ja pakkus 30 uut bussi. Täna ei sõideta Põlvamaal uute bussidega ja kilomeetri hind on 5,18. Seega pakkus Harjumaa Liinid Põlvamaal 40 senti väiksema kilomeetrihinna eest 30 täiesti uut bussi.\nJärvamaal ei saa Sarapuu aru, kuidas saab senisest kõrgema hinna eest 5 uut bussi pakkuda, aga Põlvamaal pakub senisest madalama hinna eest 30 uut bussi. Kuidas saab kohtus vaidlustada majandusmudelit, mida endaga seotud firma mujal rakendab isegi veel kuus korda suuremas mahus?\nVäidan, et kuigi kohus on istungi määranud juba 18.maiks, ei pruugi tegelikult asja sisulist arutelu niipea toimudagi. Kord on Atko Liinide esindaja haige, siis ei saa advokaat tulla, siis on veel mingit paberit vaja. Sarapuu eesmärk on venitada kohtupidamist niikaua kui võimalik, sest siis ta saab ju vanade bussidega järvamaalasi edasi sõidutada ning siit teenitud kasumi näiteks põlvalaste tarbeks lubatud uutesse bussidesse investeerida.\nMinu arvates ei ole õige Järvamaa inimesi nöörida ja seepärast on mul konkreetsed ettepanekud bussiettevõtja ja Järvamaa Omavalitsuste Liidu esimees Arvo Sarapuule –\n– Asuge täitma sõlmitud liiniveolepingut ning tooge kohale lubatud uuemad bussid!\n– Võtke kohtust tagasi hanke peatanud hagi ning laske Järvamaa inimestel teenitult sõita uute bussidega\n– Lõpetage oma ärihuvide eelistamine avalike huvide ees\nJärvamaa inimestel on täielik õigus sõita sama raha eest uute bussidega. Lubamatu on seda õigust neilt ära võtta, sest see võrdub nende tagant varastamisega.\nPostitatud 18.mail 2006 a\nAvaldatud: Järva Teataja, 9.mai 2006.\n“Balti riigid Euroopa Liidus: 2 aastast kogemusi ja väljakutseid”\n12. mai 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nOn suur au esineda konverentsil, mis käsitleb Balti riikide juba kaheaastast kogemust Euroopa Liidus. Alles see oli, kui me seisime ühiselt balti ketis ning alles unistasime EL-i astumisest. Täna saame aga rääkida juba kaheaastasest kogemusest. Oleme astunud pika sammu lääne suunas ja see on olnud ajalooline samm.\nTänan siinkohal konverentsi korraldajaid, et nad on oma tööd hästi teinud ning on olnud huvitavad ettekanded.\nEuroopa liit on meie jaoks muutunud juba tavaliseks. Avaliku arvamuse küsitlused Eestis näitavad, et suhtumine EL-i on olnud stabiilselt neutraalne. Eesti kuulumise osas EL-i jagunevad arvamused kahte leeri – võrdselt on neid, kes peavad seda heaks ja neid, kes ei pea seda ei heaks ega halvaks. Nende jaoks on see sedavõrd tavaline asi, et nad ei pea vajalikuks selle kohta isegi arvamust omada.\nHinnates isiklikku elu tervikuna jagunevad elu paranemise ja stabiilsuse prognoosijad Eestis praktiliselt võrdselt (43% ja 45%). Seda, et elu tulevikus muutub halvemaks usub vaid 7% eestlastest ehk kaks korda vähem kui EL-is keskmiselt.\nRiigi majandusliku olukorra osas on eestlased ülekaalukalt optimistlikumad kui Euroopa kodanikud. Kiire majanduskasv on viinud selleni, et võrreldes eelmise aasta kevadega on rohkem neid, kes usuvad, et olukord paraneb veelgi. EL tasandil on optimiste kaks korda vähem ja olukorra halvenemist usub kolm korda enam inimesi (39%) kui Eestis (13%).\nÜldise arvamuse kohaselt on liikmesolek head mõju avaldanud eelkõige julgeolekule, ekspordile ja teenindusele.\nÜkspuha millist eluvaldkonda me vaatame, jõuame ühel hetkel ikka identiteedi juurde. See tähendab, jõuame väärtushinnangute, hoiakute, kultuuri, keele ja traditsioonide juurde. Poliitiliste otsuste langetamine EL-is on sügavalt seotud iga liikmesriigi identiteediga. Igal rahvusel on oma identiteet välja kujunenud omamoodi, sellest ei saa üle ega ümber. Eks Euroopa tugevus seisnebki ühistel väärtustel, mis põhinevad tugeval rahvuslikult identiteedil. Ühised on meil demokraatlikud vabadused, inimõiguste austamine, õigusriigi põhimõtted. Individuaalsed aga rahvuslikku identiteeti kandvad väärtused.\nJulgen öelda, et eestlased on saavutanud EL-iga seoses enesekindluse, kaheaastane liikmeksoleku aeg on paika loksutanud ka meie identiteeditunnetuse, mis on oma ja mis ühine. Me tunneme end täisväärtuslike liikmetena, kel on oma sõna sekka öelda päris mitmetel teemadel.\nEuroopa liit seisab silmitsi globaalse konkurentsiga. Ühest küljest Ameerika Ühendriigid, teiselt poolt kiiresti kasvavad Hiina, India, Jaapan.\nEL on seadnud omale Lissaboni strateegias kõrged eesmärgid konkurentsivõime tõstmiseks. Kuigi Lissaboni strateegiat on kritiseeritud, tuleks siiski igal liikmesriigil ise ja täie vastutusega oma riigi olustikku silmas pidades kavandada majanduskasvu ja konkurentsivõime tõstmise meetmeid. Tänased EL-i liikmesriigid on väga erineval majanduslikul järjel ning samuti erineva kasvukiirusega ning neist tõsiasjadest tuleb lähtuda. Eesti plaanidest räägin kõne lõpuosas.\nRääkides Lissaboni strateegiast, on Euroopa Parlamendi president Josep Borell öelnud, et EL-i riigid ei peaks omavahel konkureerima, vaid liit tervikuna peaks konkureerima ülejäänud maailmaga. Ei saa sellega kuidagi nõustuda. Konkurents EL-i sees on edasiviiv jõud ning teeb liitu tervikuna tugevamaks ka globaalses konkurentsis. Üks EL-i sisemist konkurentsi soosiv vahend on kahtlemata ettevõtjasõbralik maksupoliitika, mis on täna ja peab ka tulevikus jääma iga liikmesriigi oma otsustada.\n1986 a kirjutati alla Ühtne Euroopa Akt, millega pandi alus neljale ühisturu vabadusele – kaupade, teenuste, kapitali ja tööjõu vabale liikumisele. Veel 20 aastat hiljemgi ei toimi nimetatud neli vabadust probleemideta. Nn vanade liikmesriikide piirangud tööjõu ja teenuste liikumisele võivad anda küll lühiajalist tulemust nende endi siseturu kaitsmiseks, aga pika-ajaliselt ainult suurendavad probleeme, nii konkreetses liikmesriigis kui EL-is tervikuna. Poliitiline deklaratsioon neljast ühisturu vabadusest peab väljenduma ka konkreetsetes tegudes.\nJose Manuel Barroso, Euroopa Komisjoni presidendi, ja Andris Piebalgsi, Euroopa Komisjoni energeetikavoliniku, sõnul on Euroopa energeetika jõudmas uude ajajärku. Viimase kahe aasta jooksul on gaasi- ja naftahinnad peaaegu kahekordistunud. Prognooside kohaselt suureneb Euroopa sõltuvus impordist 2030. aastaks 70 protsendini, sest süsivesinikuvarud vähenevad, kuid nõudlus suureneb ja see mõjutab ka tarnekindlust. Põhilises osas tarnitakse naftat ja gaasi El-i kolmandatest riikidest. Infrastruktuur vajab parendamist – järgmise 20 aasta jooksul on vaja investeerida 1 triljon eurot, et rahuldada prognoositavat energianõudlust ja vahetada välja vananev infrastruktuur.\nÜhest küljest on EL-i positsioon tegutsemiseks soodne. Euroopal on piisavalt ostujõudu, ta on maailma suuruselt teine energiatarbija. Teisalt aga on energiakandjate müüjaks ettearvamatu Venemaa, kes oma käitumisega Ukraina ja Valgevene suhtes pidi nägijaks tegema ka viimased pimedad.\nNimelt ei olnud aastavahetuse Ukrainaga seotud gaasikriis sugugi üllatuseks Berliinist ida pool asuvaile riikidele. Venemaa on rakendanud gaasitarneid poliitilise relvana viimased viisteist aastat. Energiat kasutas Moskva aastal 1992, et karistada Baltimaid nende sõltumatu Euroopa-suundumuse pärast, kuid me ei murdunud. 1994 avaldati survet Ukrainale, et tugevdada Moskva haaret energeetiliste infrastruktuuride, seega ka Ukraina poliitika üle. Tosin aastat hiljem üritati karistada Ukrainat Kremlile ebasobiva presidendi valiku eest. Ei õnnestunud. Teises võtmes kasutab Moskva energiahooba oma truu liitlase, Valgevene diktaatori Lukašenka seisundi kindlustamiseks. See on seni õnnestunud.\nGaasitüli ajendas ka ELi oma energiapoliitikat üle vaatama. Balti riikide sõnal, et energia ost kolmandatest riikidest, eriti Venemaalt on ühteaegu nii energiapoliitiline kui välispoliitiline küsimus on rohkem kaalu, kuid kas ka piisavalt palju? Tähtis on energiaküsimuses käituda ühtse Euroopa Liiduna, hoidudes kahepoolsetest kokkulepetest.\nEuroopa energiapoliitika on seni olnud lünklik ega ole suutnud ühendada eri poliitikavaldkondi ja riike. Seetõttu avaldas Euroopa Komisjon rohelise raamatu ühtse ja kooskõlastatud Euroopa energiapoliitika väljatöötamise kohta. Selle eesmärk on turvaline, jätkusuutlik ja konkurentsivõimeline energeetika.\nÄra ootamata EL-i ühise energiapoliitika sündi, tegid kolme Balti riigi peaministrid 27.veebruaril 2006 Leedus peaministrite ühisavalduse, mille kohaselt ehitavad Balti riikide energeetikafirmad kümne aastaga senise Ignalina tuumaelektrijaama asemele uue tuumajaama. Lepiti kokku, et uue tuumajaama projekti hakkavad võrdsetel alustel vedama Eesti Energia, Latvenergo ja Lietuvos Energija.\nPeaministrid kinnitasid, et Eesti, Läti ja Leedu näevad energiapoliitikat ühtses kontekstis teiste Euroopa Liidu poliitikatega, eriti ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga. Energiavõrkude suurem integreeritus ning tootjate mitmekesisus peavad tagama olukorra, kus Balti riigid muutuvad ELi ühtse energiasüsteemi osaks ja väljuvad senisest isoleeritusest. Eesti Vabariigi peaministri Andrus Ansipi sõnul kaalub Eesti kõiki võimalusi, kuidas paremini tagada riigi elektrienergiaga varustamist. Aastaks 2009 peab Leedu sulgema Ignalina tuumajaama viimase energiaploki ning see mõjutab kogu regiooni elektrivarustust. Eestigi peab lähiaastail Narva elektrijaamade vanad katlad sulgema ning mõtlema, mis saab edasi. Väga mõistlik on pika-ajalise energiavarustuse probleem lahendada koos Läti ja Leeduga.\nEuro ja Maastrichti kriteeriumid\nKui ma oleks Vilniusesse tulnud autoga, läbi Läti, oleks ma pidanud enne teeleasumist valuutavahetuspunktis osa oma eesti kroonidest vahetama läti lattideks ja leedu littideks. Kui meil kolmel riigil oleks kasutuses euro, poleks rahavahetuse järele mingit vajadust. Loomulikult toob euro kasutuselevõtt kaasa hoopis laiema mõju kogu majandusele ja ühe reisija rahavahetusmurede lahendamine on kõige lihtsam näide euro kasulikkusest.\nKas me oleme valmis eurole üle minema?\nKui me vaatame Eesti, Läti ja Leedu riikide majandusnäitajaid – eelarve ülejääki ja laenukoormust, siis need on päris head. Eriti vanade liikmesriikidega võrreldes.\nEesti kõige suurem takistus eurole üleminekul on hinnastabiilsuse kriteerium, sest kiire majanduskasvu ja hinnatasemete ühtlustumisega käib kaasas ka kõrgem inflatsioon.\nMaastrichti kriteeriumid eurotsooni liikmeks saamisel on tehtud 1992 aastal hoopis teistsuguses majandusliku arengu järgus olnud riikidele. Tänaseks on olukord tunduvalt muutunud ning seda peaks arvestama. Maastrichti kriteeriumid vajavad ülevaatamist ja individuaalse lähenemise võimaldamist. Kuidagi ei saa nõus olla, et kiire majanduskasv, madal riigivõlg ning ülejäägis riigieelarve saaksid kuidagi eurotsooni stabiilsust kõigutada.\nEesti ei pea õigeks asuda siseriiklike meetmetega (näiteks aktsiisitõusu pidurdamine, käibemaksumäära osaline alandamine jmt) inflatsiooni kunstlikult alla suruma ning selliselt majandust moonutama. Oleme küll huvitatud nii kiiresti kui võimalik liitumisest, kuid siiski lõpuni ausal moel.\nMaastrichti kriteeriumid vajavad kaasajastamist, et Balti riigid saaksid liituda eurotsooniga.\nSchengeni lepingu eesmärk on isikute vaba liikumise tagamine Schengeni ruumis. Praktikas tähendab see, et piirikontrolli lepinguga ühinenud riikide sisepiiridel ei toimu ning sellest tulenevaid võimalikke negatiivseid tagajärgi vähendatakse kompensatsioonimeetmete abil. Kompensatsioonimeetmeteks on Schengeni infosüsteem, tugevdatud kontroll välispiiridel, välismaalaste siseriiklik järelevalve, piireületav politseikoostöö, koostöö viisapoliitikas ning justiitskoostöö.\nEesti, Läti ja Leedu üheaegne kuulumine Schengeni viisaruumi on kasulik nii majanduslikult kui Schengeni viisaruumi järelevalve seisukohalt.\nSee, mis tavainimesele on tajutav lihtsa ja mugava piiriületusena – ei pea autot kinnigi pidama, tähendab vastavatele ametkondadele tänasest hoopis teisel tasandil tööd. On see siis politsei-või justiitskoostöö naabritega, või hoopis välismaalaste siseriiklik järelevalve – uues olukorras uutmoodi tööd mõlemad.\nSchengeni lepinguga liitumine on tähtis samm, mille astumiseks oleme teinud ka palju tööd. Tänaseks võib öelda, et praktiliselt on Balti riigid Schengeni süsteemiga liitumiseks valmis ning hindamised toimuvad sel suvel. Meie tööd on lõviosas tehtud ning kui hindamine seda kinnitab, on kõik hästi. Otseselt meie käeulatusest on väljas EL-i ühiste infosüsteemide arendamine, mis lisanduvate riikide andmeid vastu suudaks võtta. Elamislubadele biomeetriliste andmete kandmine on takerdunud tehnoloogiliste lahenduste puudumise taha ning tahaks väga loota, et sama ei juhtu Balti riikide Schengeni süsteemiga liitumisega. Et infosüsteemi arendamisega jõutakse niikaugele, et uutel liitujatel on oma andmetega kuskile liituda.\nMe oleme valmis liituma.\nSchengeni lepinguga liitumine teeb EL-i sisese liikumise tunduvalt lihtsamaks, kuid samas ei tohi ta kuidagi raskendada suhtlemist kolmandate riikidega, eriti naabruspoliitika raamides.\nBalti riikide julgeolekuhuvi on valdavalt ühine ning riskid lähtuvad ebastabiilsetest lähinaabritest ning rahvusvahelisest keskkonnast.\nJulgeolekualane koostöö toimub alates 2004.a. NATO liikmelisuse raames. Tõhus on olnud ka kolmepoolne koostöö, eeskätt Balti mereväeeskaadri (BALTRON), ühise õhuseiresüsteemi (BALTNET) ja Kaitsekolledži (BALTDEFCOL) näol. Oluliseks tulevikuväljakutseks on iseseisev õhuruumi valve ja kontroll alates 2008. a., mida on ära märkinud Balti Ministrite Nõukogu Koostöönõukogu. Balti koostöö kogemus on võimaldanud Eestil, Lätil ja Leedul aidata teisi riike, kes on läbimas samasugust teed Euro-Atlandilises integratsioonis nagu meie mõned aastad tagasi (näiteks Eesti-Gruusia kahepoolne kaitsealase koostöö lepe aastast 2001).\nBalti riigid on spetsialistid EL-i lähinaabrite küsimuses. „Tänu” oma keerulisele ajaloole tunnevad Balti riigid EL liikmesmaadest ilmselt kõige paremini lähinaabruse riikide olusid ja tausta, mistõttu on olemas tõsine potentsiaal nii Euroopa Liidus vastava ekspertiisi pakkumiseks kui idapoolsete naaberriikide reformide juures nõu ja jõuga abiks olemiseks.\nBalti riigid on viimastel aastatel saanud arenguabi saavatest riikidest arenguabi andvateks riikideks. Euroopa Liidu raames on meil ühiselt pakkuda kogemust demokratiseerimisest ja majandusreformidest riikidele, millega jagati Nõukogude perioodil ühist ajalugu. Nii Eesti, Läti kui Leedu ühiseks arengukoostöö partneriks saab pidada Ukrainat, lisaks peab Eesti oma olulisemateks arengukoostöö partneriteks veel Gruusiat, Albaaniat, Armeeniat, Usbekistani, Moldovat ja Venemaad. Kindlasti on meie ühiseks murelapseks ka Valgevene, kus peale nn „valimiste” toimumist tuleb jätkata tööd tsiviilühiskonna arendamise suunas. Individuaalne lähenemine, töö inimeselt inimesele aitab ära hoida uue nn Berliini müüri ehitamise Valgevene rahva ja euroopa rahvaste vahele.\nBalti riigid on meie lähinaabritele eeskujuks. Meie oleme praktikas näidanud, kuidas korraldada ühiskonda ümber, teha reforme ning liikuda hea kiirusega kaasaegse tsiviilühiskonna suunas. Meil on palju kogemusi, mida jagada.\nEL-i naabruspoliitika on tähtis Balti riikide jaoks, sest selle poliitika abil me suurendame endi julgeolekualaseid positsioone. Kui su üleaedne on tundmatu, kellega sa ei suhtle, ei tea sa iial, mida ta ette võib võtta. Kui sa aga temaga läbi käid, tunned sina teda ja tema sind. Nii oskad sa võimalikke konflikte ette näha ja mis kõige tähtsam – ära hoida.\nKuna teatavasti naabreid ei saa valida, on lihtsalt arukas nendega suhelda, neid lähemalt tunda.\nEesti tulevikku suunatud lahendused\nNüüd Eesti panusest ja plaanidest pikemalt.\nTeatavasti Euroopa rahvastik vananeb, tööealiste arv väheneb ja ülalpeetavate arv suureneb. Sama tendents on ka Eestis. Iive on negatiivne, lapsi sünnib vähe, inimesi sureb palju ja lisaks rändavad inimesed riigist välja. Viimastel aastatel on sündivus mõnevõrra kasvanud, oma mõju on avaldanud Vanemahüvitise seadus, mille kohaselt makstakse ühele vanematest sünnituseelse sissetuleku järgi hüvitist kuni lapse 14 kuuliseks saamiseni. Kel varasem sissetulek puudus, saab hüvitist VV kehtestatud miinimumpalga ulatuses ning maksimaalne hüvitise määr võrdub hüvitise maksmisele eelnenud aasta kolmekordse keskmise palgaga. Märgitud meede on kaasa toonud keskmisest kõrgema sissetulekuga naiste sündivuse tõusu, mis on ainulaadne Euroopa riikide seas. Negatiivne iive on langenud viimase 5 aasta jooksul pea kaks korda, aga on eelmise aasta seisuga siiski 3400 inimese võrra miinuses.\nMeie peaminister Andrus Ansip, kes on ka Eesti Reformierakonna esimees, on eesmärgina sõnastanud – Eesti rahva iive on vaja pöörata positiivseks. Selleks on Reformierakond välja töötanud kava töönimetuse all „Saagu meid palju ja elagem kaua”.\nToon välja mõned punktid sellest:\n1. eespool märgitud vanemahüvitise edasiarendamine, pikendades maksmise perioodi 18 kuuni (lapse pooleteise aasta vanuseks saamiseni), kolmandate ja neljandate laste sünnitamise ergutamiseks soovime hakata alates kolmandast lapsest maksma vanemale pooleteise-kordset, alates neljandast lapsest aga kahekordset vanemahüvitist ja piirangu kaotamine, mis lubab lapse esimese kuue elukuu jooksul kasutada vanemahüvitist vaid emadel. Las lapsevanemad otsustavad ise, kumb lapsega koju jääb.\n2. kehtestada üleriiklik nn ringiraha. Iga 7-18 aastase lapse kohta hakkab riik Reformierakonna plaani kohaselt maksma kohaliku omavalitsuse eelarvesse aastas 2000-kroonist pearaha, mida omavalitsus saab kasutada üksnes lapse spordi- või huvialaringis osalemise eest tasumiseks. Ringiraha eesmärk on hoida lapsed tänavatelt eemal, andes igale lapsele võimalus tasuta osaleda vähemalt ühes spordi- või huvialaringis.\n3. Jätkuvalt on vaja hoolitseda ka vägivaldsete surmade vältimise, keskmise eluea pikenemise ning perede elukvaliteedi tõstmise eest. Seepärast tahab Reformierakond kahekordistada ka summasid HIV-, narkomaania-, alkoholismi-, suitsetamise-, liiklushuligaansuse, ebatervisliku toitumise ning väheliikuva eluviisi vastaseks teavitustööks ning karmistada järelvalvet tööohutusreeglitest kinnipidamise üle.\nÜlaltoodud kava elluviimine vajab raha ehk siis tugevat majandust, kiire majanduskasvu jätkumist. Me võime öelda, et me oleme 15 aastaga saavutanud rohkem, kui mõni teine riik mitmete aastakümnetega. Aga ei ole aeg jääda loorberitele puhkama ega seada tulevikuks madalaid sihte. Reformierakonna esimees Andrus Ansip ütles 29.aprillil erakonna Üldkogul, „et me ei piirduks oma sihtides Euroopa keskmisele tasemele jõudmisega. Minu soov on, et Eesti jõuaks viie Euroopa jõukama riigi hulka. See ei juhtu aasta või paariga. Ei juhtu viie aasta ega ka kümne aastaga. Aga see ei tähenda, et me ei peaks selle eesmärgi nimel juba praegu pingutama hakkama.”\nSamas me saame aru, et ega jõukus ei ole eesmärk omaette. Jõukus on tähtis, sest siis on inimeste valikuvabadused suuremad, rohkem on võimalusi elada täisväärtuslikku, stressivaba ja tervislikku elu. See omakorda tähendab pikemat eluiga ja õnnelikumaid inimesi. Jõukus tähendab rohkem võimalusi reisida ja maailma näha. Rohkem võimalusi kultuuri arendada ja sellest osa saada.\nIirimaa oli veel kümme aastat tagasi Euroopa vaesemate riikide hulgas. Praeguseks on iirlased ostujõult Euroopas teisel kohal. Nende maksukoormus on kahe kümnendi jooksul vähenenud 18% võrra. Nende majanduskasv on olnud kiire ja võimas. See on andnud võimalusi riigi jaoks hädavajalikke kulutusi suurendada, mitte kärpida – kogu sotsiaalsfäär on tänu heale maksulaekumisele saanud juurde olulisel määral lisavahendeid.\nKui Iirimaal õnnestus vaesemate hulgast jõukamate hulka end üles töötada, miks ei peaks see Eestil õnnestuma?\nSelge on, et majanduskasv ei ole midagi, mis sünnib iseenesest või mis püsib ilma vähimagi pingutuseta. Praeguseks on käivitunud reaalne konkurents riikide vahel, et meelitada enda juurde need, kes majanduskasvu toodavad – ettevõtjad. Kus on siin Eesti trump?\nMeie majanduskeskkond on stabiilne, aga maksukoormus kõrgevõitu. Reformierakond tahab vähendada üksikisiku tulumaksu aastaks 2015 12%ni. Tänane protsent on 23, mis langeb 1 % kaupa aastaks 2009 20 protsendini.\nStabiilse majanduskeskkonna säilitamise nimel ei taha Reformierakond muuta Eestis ettevõtetele kehtivat tulumaksusüsteemi. Reinvesteeritud kasumile peab säilima maksuvabastus. See on süsteem, tänu millele on Eestis loodud väga palju uusi töökohti ja mis on Eestisse meelitanud hulga investoreid. Sellest kergekäeline loobumine oleks suur samm tagasi.\nKui seni on Eestis kehtinud investeeritud kasumilt tulumaksuvabastus vaid ettevõtete puhul, siis Reformierakond tahab, et võrdse kohtlemise osaliseks saaksid ka eraisikust investeerijad. Säästmise ja investeerimise soodustamiseks tahame vabastada väärtpaberitelt teenitud tulu maksust, kui teenitud tulu taasinvesteeritakse 90 päeva jooksul.\nLisaks on vaja oluliselt lihtsustada ettevõtlusega seotud bürokraatiat, eriti ettevõtte loomise faasis. Ettevõte alustatuks kahe tunniga – ka sellise eesmärgi oleme me omale seadnud.\nLoomulikult vajavad eelnimetatud Reformierakonna lahendused kõigepealt valijate heakskiitu, kuid me ei näe ühtegi põhjust, miks valijaile ei peaks meie pakutud lahendused sobima. Lubadused on head ja mis kõige tähtsam – nad töötavad. Ja Reformierakond on tuntud kui oma lubaduste järjekindel elluviija.\nMargaret Thatcher ütles 1988 aastal Brügges Euroopa Kolledzis peetud kõnes, et „Euroopa on tugevam, kui Prantsusmaa jääb Prantsusmaaks ja Suurbritannia Suurbritanniaks, igaüks oma traditsioonide ja identiteediga”. Raudse Leedi mõtet edasi arendades võib öelda, et Euroopa Liit on tugevam, kui ka Eesti jääb Eestiks, Läti Lätiks ja Leedu Leeduks. Oma keele ja kultuuriga, oma traditsioonidega ning ka oma lahendustega erinevatele probleemidele.\nKuid samas on meil palju ühist, ajaloost alates ja ühiste huvidega Euroopa Liidus lõpetades. Ühiselt oleme ka tugevamad, kui vaja asja ajada Euroopa Liidus. Olgu selleks ühisasjaks siis\nühine julgeolekuhuvi, energiapoliitika, naabruspoliitika, Schengeni lepinguga liitumine, euro kasutuselevõtt või miski muu.\nSoovin kõigile jõudu olemasoleva ühisosa arendamisel ja ka uue leidmisel!\nVilniuses, 12.mail 2006 aastal konverentsil: "Balti riigid Euroopa Liidus: 2 aastast kogemusi ja väljakutseid"\nPositiivse iibe kolm sammast\n13. apr. 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nVäike rahvas peab mõtlema suurelt.\nEelmise aasta andmed ütlevad, et kolme tuhande inimese võrra oleme oma iibega miinuses. Miinus on viimaste aastatega vähenenud pea kaks korda, aastal 2001 oli sündide ja surmade vahe 5796. Kui viimase aasta tempo jätkub, jõuame viie aastaga nulli. See aga meid ju ei rahulda.\nRohkem sünde, vähem surmi\nEmapalga ideest sündinud ja vanemapalgana seaduseks saanud hüvitis on kindlasti sündivusele oma mõju avaldanud. Värske uuringu kohaselt on kõige suurem sündivuse kasv toimunud just kõrgepalgaliste naiste hulgas, vastupidi üldlevinud euroopalikele trendidele, kus karjäärile orienteeritud naiste puhul sündivus väheneb.\nKindlasti on soodustavat mõju avaldanud ka mitmete toetuste kasv, sest tulevased lapsevanemad mõtlevad raha peale ka. Kõige muu hulgas. Samas on selge see, et ega rahaga lapsi ei osta, pigem on üldiselt kahjuks vastupidi – heaolu kasvades laste arv peredes väheneb. Probleemiks on ka tõsiasi, et üle poolte lastest (Järvamaal lausa 71%) sünnib abielus mitteolevasse perre. Samas ei saa kindlalt väita, et need lapsed oleks üksikvanemaga perre sündinud. Pigem on paljudel juhtudel tegemist pikaajalise abieluks vormistamata kooseluga. Kuna abielust tulenevad reeglid kaitsevad last rohkem, on siin mõtlemise ja lahenduste väljapakkumise koht.\nPõhitähelepanu peab aga püsima siiski meetmetel, mis soodustavad üha uute ja uute laste sündimist.\nEestis on keskmine eeldatav eluiga meestel 66 ja naistel 77 aastat – need numbrid ei kannata võrdlust ELi riikidega, isegi uute liitujatega mitte. Võrreldes vanade ELi liikmesriikidega, on välditavate vigastussurmade arv meil üle nelja korra suurem.\nAlkohoolsete jookide tarbimine kasvab pidevalt. Liiklusvigastused ja -surmad, uppumised, tapmised ja enesetapud toimuvad valdavalt seoses alkoholi tarbimisega. Euroopa Liidu liikmesriikidest sureb Eestis kõige rohkem alla 14aastaseid lapsi vigastuste ja mürgistuste tõttu.\nEnesetapp on peamine 15–29aastaste noorte surma põhjus. Aga nad on ju alles oma parimas õpingueas?! Alkohol, tubakas, narkootikumid, HIV, AIDS – mis kõik meie noori ähvardavad. Milline on parim kaitse pealetungiva ja agressiivse elumaneeri, halbade harjumuste jmt vastu? Hea kodune kasvatus, armastavad vanemad, kel on aega lastega tegelda, ühiskonna tauniv suhtumine vägijookide, tubaka, narkootikumide tarbimisse.\nValus teema on sisserändajad, kuid sellest ei saa mööda vaadata. Arvud ütlevad küll seda, et näiteks eelmisel aastal oli Eesti migratsioon samuti negatiivne – 400. Just nii palju inimesi lahkus Eestist rohkem kui tuli.\nÜldiselt aga näen siin muutusi ees. Suures osas maailmast sündivus kasvab ning ülerahvastatus on probleemiks. Meil on vastupidi. Eesti elatustase paraneb üha ning me oleme aina rohkem hästiarenenud ja toimiva Euroopa Liidu liikmesriigi moodi. Tuleb varakult end ette valmistada, teiste riikide kogemusest õppida. Mujalt tulnud inimesi ei tohiks koondada eraldi linnaosadesse või küladesse, tekitades selliselt getosid.\nMe räägime omal maal eesti keelt ja selles keeles peavad rääkima kõik need, kes tahavad seda maad oma koduks pidada. Asendist tulenevalt oskame ja räägime me ka teisi keeli, kuid see ei puutu asjasse. Sissetulija peab arvestama meie kohalike oludega ning vältimatult õppima ära eesti keele.\nVenemaa kiusust on kasugi\nVäikerahvana ei ole meil teist valikut, kui võtta sisserändajate assimileerimise positsioon. Ehk siis uued tulijad tulevad ja saavad juba järgmises põlvkonnas meie rahva osaks.\nVenemaa teeb praegu tõrjetööd meie eest. Pidev info rahvusvahelises meedias teistest rahvustest inimeste tagakiusamisest Eestis ja Lätis ei loo kindlasti sisserändajate jaoks sobivat fooni. Ega see väga paha olegi. Nii saame me rahulikumalt läbi arutada ja kokku leppida, keda me oma riiki ootame. Millistele tingimustele peab ta vastama, millist haridust või kvalifikatsiooni me eelistame jne. Eelkõige puudutab see just kolmandate riikide kodanikke, sest ELi üks aluspõhimõtetest on ju kodanike vaba liikumine.\nEesti iive saab positiivseks muutuda kolmel sambal – sündide kasv, surmade arvu kahanemine ja positiivne sisseränne. Uusi lahendusi ja diskussiooni nende üle on vaja kõigis kolmes.\nAvaldatud: Maaleht, 13.aprill 2006\nPiimatööstus tuleb Paidesse tuua\n14. märts 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nTallinna piimatööstuse kolimisotsus on kaalukas nii otsustajatele kui ka kohale, mille kasuks otsus langeb. Kalev kolis Tallinnast Rae valda, seega on üks ümberkolimise kogemus omast käest võtta ja selle vigu kindlasti ei korrata. Kohaliku omavalitsusega sõlmitud kokkulepped peavad olema kirjalikud ja volikogu need heaks kiitnud, alles siis on võimalik nendega arvestada.\nÜhisplaane juba peetakse\nMinu algatusel Paides 25. jaanuaril olnud Tallinna piimatööstuse, Järva maavalitsuse, Paide linna ja valla ning kutsekoolide esindajate kohtumisel tutvustati Järvamaa võimalusi ja eeliseid ning räägiti sellest, mida kõike võiks teha selleks, et piimatööstus ikka Paidesse koliks.\nPaide võimalused on päris head, seda tunnistasid ka piimatööstuse esindajad. Kohtumise lõpul tegin ettepaneku, et nõupidamisel räägitud võimalused ja tegevused esitataks Järvamaa Tallinna piimatööstusele kirjaliku pakkumisena.\nSel juhul tekib lisaks jutule ka midagi kindlamat, mida ettevõtte nõukogus otsust vaagides aluseks võtta. Kõik osapooled olid nõus pakkumist esitama ja sellise teadmisega nõupidamine ka lõppes.\nPaar nädalat hiljem maavanema käest pakkumise koostamise seisu uurides sain teada, et tegelikult tehakse ikka kaks pakkumist, maavalitsus ja linn eraldi.\nSee on isegi mõistlik, sest linnavalitsusel on võimu hoopis rohkem pakkuda kui maavalitsusel.\nMaavalitsus saab pakkuda abi ja koostööd uuringute tegemisel, aidata institutsioonide tööd koordineerida. Paide linnavalitsus saab pakkuda abi tööjõu leidmisel ja koolitamisel, esitada andmeid eluasemeturu arengu kohta viimase kolme aasta jooksul ja prognoosi lähimaks kolmeks aastaks, kinnitada valmisolekut menetleda lubasid ja muid bürokraatlikke protseduure suurima seaduses lubatud kiirusega.\nTavapäraseid vee–, kanalisatsiooni– ja energiaprobleeme ei tohiks olla. Minu mäletamist mööda on piimakombinaadi maa–alal oma puurkaev, veepuhastusseadmed kuuluvad piimatööstuse tütarettevõttele ja kohalik katlamaja on samuti olemas. Linn saab pakkumises esitada väljavõtte arengukavast ehk piimatööstuse sobivusest kohalikku keskkonda. Ühesõnaga, Paidel on pakkuda küll.\nKui pakkumised on esitatud, järgnevad läbirääkimised, mille tulemusel sõlmitakse koostööleping. Kuigi piimatööstus ei ole ju veel otsust teinud Paide kasuks, võib ta koostöölepingule siiski alla kirjutada, kui sinna lisada klausel, et leping hakkab kehtima, kui kolimisotsus tuleb Paide kasuks.\nKoostöölepingu kolmas osapool Paide linna ja piimatööstuse kõrval saab olla Järva maavalitsus. Välistada ei saa ka näiteks linna naabervaldade lisandumist allakirjutajate sekka, kui neil pakkumises oma osa on.\nKui näiteks mõne planeerigu menetlus võib edasi lükata Mäo liiklussõlme valmimise ja ristmiku õigel ajal valmimine võib mõjutada piimatööstuse kolimisotsust, tuleb kaasata ka Paide vald.\nKindlasti peavad omavalitsuste lubadused olema volikogu otsusega tagatud. Elu on muutlik, inimesed vahetuvad, aga volikogud on valitud 2009. aastani ja seda ei väära miski.\nKui volikogu on nii pakkumise kui ka selle järel sõlmitava koostöölepingu heaks kiitnud, on Paidel tõsine argument loodud kolimisotsuse oma kasuks kallutamisel.\nÜllatusega sain üle–eelmisel reedel teada, et Tallinna piimatööstus on saanud pakkumise Järva maavalitsuselt, aga mitte Paide linnalt. Kohtumine, kus pakkumise esitamises kokku lepiti, oli ju peaaegu poolteist kuud tagasi?!\nMa ei süüdistakski linnapead, kellel on ka palju muid tähtsaid ülesandeid täita. Aga keegi linnapea alluvatest sai ju ometi korralduse pakkumine kokku panna?! Aeg muudkui läheb, läbirääkimised võtavad aega, volikogus otsustamine samuti, ei siin ole aega passida.\nEsialgse plaani järgi pidi ülekolimise otsus langema esimese kvartali ehk siis märtsi lõpuks. Õnneks on otsustada aega juurde võetud, seega jõuab linnapea oma alluvad korrale kutsuda ja pakkumise ära esitada.\nAega on sellegipoolest vähe. Seepärast olen nõus koostöölepingu projekti ette valmistama ja osapooltele laiali saatma, arvan, et saan nädalaga hakkama. Kui on olemas pakkumine ja koostöölepingu projekt, siis on võimalik läbi viia läbirääkimised pakkumise ja lepingu täpsustamiseks.\nSedavõrd tähtsas küsimuses on linnavolikogu kindlasti valmis kas või erakorraliselt kokku tulema ning pakkumise ja koostöölepingu heaks kiitma.\nMinu käest on küsitud, miks ma seda piimatööstuse Paidesse kolimise asja ajan. Vastus on lihtne: hoolin Paide ja kogu Järvamaa arengust ja piimatööstuse taastöölehakkamine mõjub linnale hästi.\nSamuti ei lähe mul meelest, et just piimakombinaat oli põhjus, miks Paidesse tulin. 1993. aastal võttis tollane piimakombinaadi peadirektor Jaan Käär mind tööle juristiks. Meelest ei lähe tore ja sõbralik kollektiiv, kes noort juristi väga hästi vastu võttis. Piimakombinaat oli siis tööandja ligi kolmesajale inimesele Paidest, Türilt ja mujalt Järvamaalt.\nSoovin, et inimesed saaksid jälle piimakombinaadis tööd, et Paides toodetud piimatooteid saaks igalt poolt osta, et areng läheks ülesmäge.\nAvaldatud: Järva Teataja, 14.märts 2006\n9. veebr. 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nJärvamaa hanke on Atko vaidlustanud riigihangete ametis. Viimane teeb otsuse vaidluse kohta loetud päevade jooksul. Selle peale võib aga kaevata kohtusse ning kohtuveskid jahvatavad teadupärast aeglaselt. Nii võibki tekitada olukorra, kus JÜTK-il ei jää muud üle, kui pikendada olemasolevate vedajatega, sh Atkoga lepingut. Atkol on täna kasulik vaielda ja venitada, sest nii ta lükkab oma kaotust edasi. Kui väga kaua venitab, võib olla vajalik uue hanke korraldamine. Aga seni peavad järvakad edasi sõitma vanade bussidega. See ei ole kindlasti bussireisijate huvides, küll aga ühe vedaja – Atko huvides. Ühe ettevõtja huvid kogu Järvamaa bussisõitjate huvide vastu.\nKaine mõistus kaotas\n25. jaan. 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nAlkoholi tarbimine, selle kasv, kahanemine ja trendid, joomise kui nähtuse otsesed ja kaudsed tagajärjed ühiskonnale on Eesti poliitika, sotsiaalse mõtte ja tavateadvuse igapäevase elu koostisosa. Tasub vaid viidata joomisele, kui probleemile, kui lahingvalvele asuvad kümned ja isegi sajad karskus-, naiste- ja spordiliidud, arstid ja psühholoogid ja muidugi kogu meie poliitika. Teisiti öeldes – teema on sensitiivne ja väga tuntud: peaaegu igal inimesel on joomisega mingi isiklik suhe: ikka on kas mõni inimene joomise kätte invaliidistunud või hukkunud, saatused murtud ja murenenud ja ikka on neid inimesi, kel seostub joomisega episoode, mida nad parema meelega mäletada ei tahaks.\nJoomisega on võideldud sajandeid\nKuid samas tuleb möönda, et sama vana, kui on eesti rahva joomine, on ka karskusliikumine ja joomisevastane valgustustöö. Lauluisa Kreutzwald ei alustanud oma kirjamehe-teed mitte „Kalevipojast”, vaid joomisevastasest õpetusraamatust „Viina katk”.\nLisaks tõsine ja järjekindel karskustöö – alates Jaan Tõnissonist ja lõpetades praeguste aeg-ajalt uudisekünnise ületavate karskusliikumise aktivistidega.\nSidumata rahvajoomise absoluutseid mahte tehtava karskuspropaganda intensiivsusega – meil lihtsalt pole metoodikat selleks, et neid seoseid täpselt näha, tundub siiski nii, et seosed on siin kas juhuslikud või pigem siis otsevõrdelised: mida rohkem karskuspropagandat tehakse, seda rohkem juuakse. Loomulikult ka vastupidi: suurem joomine aktiviseerib selle vastu suunatud liikumise. Seost alkoholireklaami ja sellevastase propaganda vahel pole täheldatud, küll aga seda, et lihtsakoeline ja agressiivne karskusepropaganda on koomiline element nii mõneski kirjanduslikus teoses. Põhjus on lihtne: joomisevastast temaatikat on esitanud sotsiaalselt väga aktiivsed, kuid väga sirgjoonelised inimesed, kelle aktsioonid on nende üritusele pigem kahju kui kasu toonud.\nToostide ja pulmanapsu asendamine mahlajoomise või jaaniõhtusest õllekapast limonaadi joomisega pole olnud asjad, mis meie rahvatraditsioonis kuigivõrd kinnistusid. Ainuüksi Gorbatšovi eksperiment viinajoomise piiramisega ja inimeste kohustusliku registreerimisega karskusseltsidesse andis tulemuseks viinajoomise kohvikannudest, teetassidest ja külma-ilma-käes-tänaval. Viga on selles, et enamuse joomisevastaste vahendite taga pole miskit muud, kui – paremal juhul – naiivne aktiivsus ja halvemal – tõelise häda odav ja populistlik ekspluateerimine hetkelise poliitilise võidu huvides.\nNii võttis majandus-ja kommunikatsiooniminister alkoholireklaami keelava seaduseelnõu Riigikogust tagasi. Kuigi eelnõuga oleks piiratud alkoholi reklaamimist, eriti seda, mis noortele määratud on ja seetõttu kõige ohtlikum.\nRiigikogu majanduskomisjonis tehti vähemalt kaks põhimõttelist otsust.\nEsiteks võrdsustati lahja alkoholi reklaami kange omaga ning pikendati lahja alkoholi reklaami keeldu kella kaheksast kella üheksani. Telerivaatajad oleksid saanud juurde tunni alkoholivaba aega ning piirang oli suunatud just noori jooma meelitavate lahjade jookide reklaamide vastu.\nTeiseks otsustas komisjon kohustada alkoholireklaamide juures näitama hoiatust alkoholi ohtlikkuse kohta tervisele. Analoogselt ravimireklaamiga, kus kiiresti, aga siiski arusaadavalt antakse teada, mida ette võtta näiteks ravimi kõrvaltoimete tekkimisel. Meeldetuletus teleri vaatajale: "alkoholi liigtarbimine on ohtlik teie tervisele" olnuks kindlasti kasuks.\nEnamus Riigikogu majanduskomisjoni liikmetest ei pidanud õigeks suruda alkoholireklaami väga kitsasse ajalisse raamistiku, sest see tooks kaasa reklaami arutu kuhjumise ning pigem kasvataks reklaami mõju vaatajale. Kuna me oleme Euroopa Liidu liikmed, tuleb arvestada ka EL-i regulatsioonidega, sealhulgas kohtulahenditega. Näiteks on Rootsis kehtestatud täieliku alkoholireklaami keeld Euroopa Kohtu poolt tühiseks kuulutatud. Otsus on pretsedendi tähendusega, meil tuleb sellega oma seadusi muutes arvestada.\nKarskus ei tohi olla naeruväärne\nJoomisevastase võitluse käigus käiakse välja liiga palju ja liiga radikaalseid ideid, mis oma kogumis muudavad kogu käsitluse kas mõttetuks või naeruväärseks. Nimetan siinkohal kasvõi aastaalguse hüüatust meedias, et keelame ära aasta-alguse sümfoonia-kontserdi tele-ülekande ettekäändel, et kontserti sponsoreeris konjakifirma Hennessy.\nVäidan, et eesti joomarluse probleemid ei alga inimestest, kes joovad elitaarseid margiveine või Hennessy’d, samuti mitte neist, kes sauna järele joovad pudeli või paar normaalset õlut (ja ma ei mõtle siin kaheliitriseid turbodiisleid!). Alkoholismi stardikoht on madalakraadilised ja lastele maitsvad alkopopid (džinn-toonikud, kissid jm), mis on kättesaadavad ja mis on muutunud noorukite trendikäitumise üheks osaks.\nReformierakond soovitab terveid eluviise\nLühidalt kokkuvõttes: alkoholitarbimisega tuleb võidelda, kui seda tuleb teha mitte ainult valimiste eel ja üksnes selliste vahenditega, mille ühiskond ka ise omaks võtab.\nReformierakond peab õigeks, et riik muudab alkoholismivastase teavitustöö oma prioriteediks ning kahekordistab selleks ettenähtud vahendeid riigieelarves. Ehitame spordihooneid, loome avalikult kasutatavaid tervisespordirajatisi ning propageerime tervislikke eluviise. Loome võimalusi juurde tervisliku elu elamiseks ja kahekordistame senist teavitustööde mahtu.\nÜhiskonnas moodustavad aktiivsed täiskarsklased küll väärtusliku, kuid ikkagi vähemuse. Olin ise täiskarsklane kuni 25-nda eluaastani, aga peale seda muutusin normaalseks. Ehk siis luban endale mõnikord pokaali head veini või peale sauna õlut. Kusjuures nii on liigjoomise vastu parem võidelda, sest inimesed ei taha täiskarsklast eriti uskuda.\nPostitatud 25.jaanuaril 2007\nAvaldatud: Järva Teatajas, 30.jaanuar 2007; Sakala, 31.jaanuar 2007\nPiimatööstus Paidesse tagasi\n21. jaan. 2006 toniskoiv\tLisa kommentaar\nPiimandus ja piimatootmine on Eestile väga olulised. Võrreldes teiste toiduainetetööstustega on piimatööstuses toimunud kiire tootearendus. Kauplustes on palju uusi kodumaiseid piimatooteid ning tarbijad kinnitavad toodete headust, tervelt 77 % neist eelistavad 2004 a andmetel kodumaiseid piimatooteid.\nPiimatööstusel on perspektiivi just kohaliku tootmisena. On ju ilmne, et ei piima ega muid piimatooteid näiteks Hiinast meile siia ei too. Seega ei ähvarda piimatööstuseid rõiva-ja elektroonikatööstust juba täna kummitav oht, et tootmine tuleb konkurentsisurve tõttu kolida mõnda odavamasse riiki Aasias.\nPaideski oli alles mõned aastad tagasi suur ja võimas piimatööstus ning tublid piimatootjad. Tootjad on tänaseni tublid, ainult et toodetud värske piim sõidab Järvamaalt välja. Endise Paide piimakombinaadi asemel tuksub väike Kalevi Paide tootmine. Samas on jätkuvalt alles võimalused hoopis suuremahulisemaks piimatöötlemiseks.\nTunneli lõpus paistab valgust.\nEelmise aastal oli meediast kosta, et Tallinna Piimatööstus kaalub tootmise väljaviimist Tallinnast ning alternatiividena on valida Paide ja Viljandi vahel. Jätkuvast huvist Järvamaa ja Paide linna hea käekäigu pärast kohtusin enne jõule piimatööstuse juhi Kadi Lambotiga.\nTallinna Piimatööstuse poolt vaadatuna on mõlemasse linna kolimise tingimused ja hind üsna võrdsed. Ühe või teise linna kasuks otsustamisel võib mängida rolli seadmete soetamiseks vajalikud täiendavad kulutused, tööjõu leidmise perspektiiv ja tehase ületoomise juriidilised tahud.\nNäen siin kohta, kus nii Paide linna kui lähiümbruse valdade võimud saavad aktiivselt tegutsedes eesootavat otsust oma kasuks kallutada. Analüüsides piimatööstuse juhi poolt väljatoodut, on omavalitsus(t)el võimalik teha oma pakkumine, et lõplik otsus saaks langetatud Paide linna kasuks.\nPaide linnale annab suure arengutõuke piimatööstuse kui traditsioonilise tootmise taaselustamine. Tootmine vajab tööjõudu ning loob oma olemasoluga veel mitmeid lisatöökohti. Omavalitsuse jaoks on alati eesmärgiks olnud oma elanikele töökohtade loomine. Seega võiks huvi piimatööstuse Paidesse kolimise vastu olla suur mitte ainult Paide linnas vaid ka Paide ja Väätsa vallas ning ka uus Türi vald võidaks sellest kindlasti. Töötasid ju omal ajal piimakombinaadis inimesed mõlemast Järvamaa linnast ning mitmetest valdadest.\nMillised on omavalitsus(t)e võimalused tööstuse kolimissihtkohta muuta?\nArvestada tuleb sellega, et tööstuse kolimise otsus on pika-ajaline. Juba kolimine ise – otsustamisest kuni uues kohas tootmise alustamiseni võtab pea kaks aastat. Uue koha eelised peavad olema samuti pikaajalised.\nOmavalitsusel on võimalus pakkuda abi just töötajate osas. Tööjõu leidmiseks on vaja kaardistada endine töötajaskond ja uurida nende valmisolekut uuesti õpitud erialal tööle asumiseks. Omavalitsusel on võimalik koostöös tööstusega läbi viia personaliotsing ning toetada uute töötajate väljaõpet.\nKindlasti on üheks aspektiks ka eluasemeturu areng. Milline on praegune turusituatsioon ja milliseks ta võib muutuda näiteks lähima viie aasta jooksul.\nOmavalitsus teab ju täpselt, milliseid planeeringuid ta ette valmistab ning kuhu on uued elurajoonid planeeritud.\nPiimatööstuse areng selles regioonis on igal juhul omavalitsusele kasuks. Tööstus põhineb kohalikul toorainel, tootmine hõlmab märkimisväärsel arvul inimesi, koos tootmisega saavad tööd mitmed lisateenuste pakkujad (transport, koristus, valve jne) ja laiemalt vaadates paraneb riigisisene tööjaotus.\nPaide linnal on kogemusi Tallinnast tootmise ülekolimisega. Näiteks oli Brandner PCB-l mitu varianti, mille seast nad valisid välja just Paide. Meie kasuks otsustamisel tuli kasuks hea asukoht, olemas oli sobiv krunt, potentsiaalsete töötajate arv, eluasemeturu olukord. Lisaks sellele mängis suurt rolli omavalitsuse ametnike suhtumine ettevõtjasse. Linnavalitsuse planeeringu-ja ehitusosakonna juhataja tööajast kulus päris palju konkreetse ettevõtja asja ajamiseks, aga see oli täiesti eesmärgipärane tegevus. Praegu käib tootmishoone ehitus ning mõne aja pärast alustatakse tootmisega. Kokku annab ettevõte tööd 30 inimesele.\nToodetud Paides – see kõlab uhkelt. Teeme kõik selleks, et Tallinna piimatööstus koliks meile ning me saaks jälle Paides tehtud piimatooteid maitsta.\nAvaldatud: Järva Teataja, 21.jaanuar 2006\n1. jaan. 2004 toniskoiv\tLisa kommentaar\nKui detsembris kogunes esimest korda Järvamaa Koostöökoda (JKK) siis oli kohe õhust tunda valmisolekut midagi üheskoos ära teha. Midagi sellist, mida varem pole suudetud. Järvamaa põhjanurk oli (ja on) küljest rebenemas, teadvustati ohtu ja sellest tulenevalt sooviti reageerida. Lepiti kokku, et maakonna tuleviku nimel teeb igaüks midagi. Kõigepealt suhtlevad omavahel maavanema kohusetäitjad, omavalitsusliidu esimehed, linnapead, et teada saada, mida naabrid mõtlevad.\nJKK jaanuari koosolekuks aga oli ind juba silmnähtavalt raugenud. Pea sama suur hulk inimesi istus koos kui detsembris, aga koostöövaimu ei paistnud, sädet inimeste silmis samuti mitte. Räägiti küll tähtsatest asjadest, näiteks Järvamaa koolivõrgu arengukavast, aga kuidas seda maakonna püsimise vankri ette rakendada, jäi avamata. Samuti ei huvitanud koosoleku kokkukutsujaid, kuidas siis naabritega rääkimine läks. Mida arvasid näiteks Tapa linnapea ja volikogu esimees Järvamaa asjadest, kui Paide kolleegid neil külas käisid.\nJaanuaris ei jagatud ka mingeid ülesandeid kokkukutsutud JKK liikmetele. Kas seepärast, et detsembris öeldugi maavanema kohusetäitja, JOL-i esimehe poolt täitmata jäi?!\nMinu arvates sai JKK-le jaanuari koosolekul sisse programmeeritud üks suur juhtimisprobleem. Nimelt valis koda juhiks maavanema kohusetäitja Tähve Mildi. Tunnistab Milt isegi, et teda on pikaajaline kohusetäitja olek ära tüüdanud ning tahaks rahandusosakonna juhataja kohale tagasi. Maavanemaks ta ei taha. Kust ta võtab nüüd selle soovi ja tahtmise vedada JKK, kui maavanema tulekul tal see ülesanne niikuinii kaob? Teise kandidaadina oli üleval Üllar Vahtramäe, kes on Järvamaa arenduskeskuse juht. Temal on olemas isikuomaduslikud eeldused ja läbi tulevikku suunatud töö ka võimalused koja juhtimiseks. Isiklikult pidasin Vahtramäed väga sobivaks kandidaadiks, aga kahjuks arvas koda teisiti. Kolmandat võimalust, mis oleks pidanud olema tegelikult hoopis esimene, et koja eestvedajaks saab JOL-i esimees, ei tulnud üldse kõne allagi?!\nJKK on toimunud kahel korral ja mõlemal juhul oleme me saanud samal päeval Järva Teatajast lugeda, mida arvab asjast üle-eelmine maavanem Arvo Sarapuu. Tema mõtteavaldused on olnud otsesemalt või kaudsemalt sihitud Andres Taimla ja Andres Jalaku pihta, kes samuti ju JKK liikmed on. Kuidas selline avalik kritiseerimine vahetult enne koostööle suunatud kokkusaamist koos töötamisele kaasa aitab?! Ega eriti ei aita. Seega oleks paslik küsida, kas kõikidel koja liikmetel on ikka eesmärgiks koostöö Järvamaa hüvanguks või on hoopis mingid muud sihid?\nAga Järvamaa saatus on inimeste jaoks oluline. Näitas ju ilmekalt reformierakonna poolt 11.detsembriks eelmisel aastal kokku kutsutud rahvakoosolek, et Järvamaa tulevik pakub huvi ka neile, kes muidu oma tavapärast tööd tehes sellele ei mõtle. Osalejate arv koosolekul oli suur ning inimeste mure märgatav.\nKahjuks ei ole seni kuulda olnud, et mõni teine erakond initsiatiivi edasi viiks. Aega on parasjagu mööda läinud, oleks paras aeg jälle avalikul koosolekul kokku saada ja Järvamaast rääkida. Kes võtab kinda vastu – Keskerakond, Res-Publica või hoopis Rahvaliit?!\nJärvamaa ei koosne ainult maavalitsusest ja kohalikest omavalitsustest. On veel ettevõtjad, kolmanda sektori organisatsioonid jpt. Selleks, et maakond mitte ainult ei säiliks, vaid kasvaks ja areneks, oleks vaja kogu spektri arvamusi, plaane teada. Kuigi maakond on mitmetahuline, on halduspiiril inimeste jaoks siiski oma roll. Kui ikka elad Järva maakonna piirides, siis pead end ka järvamaalaseks. Ardu küla elanik ei ole järvakas, Adavere oma samuti mitte, aga Tapa linna põliselanik võiks juba kahelda. Vähemalt Tapa linnavolikogu esimehe arvates oleks avalik dialoog Tapa kuuluvuse teemal kasuks nii Järvamaale kui Tapa linnale. Hea mõte.\nEttevõtjate ulatuslikum kaasamine JKK oleks vajalik mitmes mõttes. Esiteks oleks sel juhul esindatud maakonna majandusjõud, kelle otsustel on väga konkreetne mõju, nad loovad töökohti või kaotavad neid. Teiseks ei lubaks ettevõtja osalemine viita tarbetult aega ega liialdada materjali hulgaga koosolekul. Kui asi piisavalt konkreetne ei ole, ettevõtja lahkub. Aeg on raha. Kolmandaks toob ettevõtja kaasamine riigi-ja kohaliku omavalitsuse ametnikud ja poliitikud välja illusioonist, et nemad ongi maailm ning et nende otsustest sõltubki kõik.\nMinu arvates peaks JKK olema see koht, kus lepitakse kokku maakonna pikaajalised, strateegilised eesmärgid ja pannakse paika visioon maakonna tulevikust. Tulevikunägemuse puudumisel ei saa tänased otsustajad teha parimaid võimalikke valikuid. Toon ühe näite. Järvamaal on loodud bussiliikluse korraldamiseks Järvamaa Ühistranspordikeskus (JÜTK). Oleme Eestis heas kirjas, kõik toimib hästi, rahul on nii reisijad, omavalitsused kui vedajadki. Läbi JÜTK-i oleks võimalik Järvamaa haaret laiendada naabritegi juurde. Võtta üle bussiliikluse korraldamine Tapal, Võhmas, Põltsamaal. Selliselt JÜTK-I baasil teenust edasi arendades looksime uue ja pikaajalisema sideme Järvamaa ja meie naabrite vahele. See on võimalus. Selle kasutamiseks on aga vaja maakonna juhtide tasemel eesmärgipüstitust ja seejärel kokkulepet selle saavutamiseks. Praegu seda aga ei ole, ei arutata seda ka koostöökojas ning nii juhtubki, et Võhma linna pöördumine JÜTK-i poole abi saamiseks bussipaviljoni korrastamiseks jääb positiivse vastuseta. Milline oivaline võimalus Võhmas n.ö. jalg maha saada, aga jääb kasutamata!\nMinul oli igatahes kurb meel, kui jaanuarikuu koostöökoja koosolekult lahkusin. Kurb,\net inimeste silmis oli säde kadunud,\net maakonna tuleviku teemat sai vähe arutatud,\net koosmeel jätkuvalt vähene on,\net koja liikmete vahel ülesandeid ei jaotatud,\net nii palju väärtuslikku õhtust aega kaotsi läks, oleks parem pojaga tegelenud…\nJärva Teatajas 2004 a algul avaldatud lugu\n← eelmine 1 … 72 73 74 Järgmine →


Vaba Eesti Sõna - Tartu Ülikooli raamatukogu tänab Rotalia Foundation’it nimelise toa avamisega\nTartu Ülikooli raamatukogu tänab Rotalia Foundation’it nimelise toa avamisega\nVaho Rebassoolt võttis 100 000-dollarilise kingituse vastu Tartu ülikooli raamatukogu direktori asetäitja Liisi Lembinen. Foto: Kristjan Teedema/Postimees\nTartu ülikooli raamatukogu avas 10. novembril Rotalia rühmatööruumi, mis loodi tänutäheks Rotalia Foundation’i stipendiumifondile 100 000-dollarilise annetuse eest, kirjutab 11. novembri Tartu Postimees.\nRaamatukogu plaanib selle raha eest soetada pealtvalgustusskanneri Eesti kultuuripärandi digiteerimiseks.\n«See on kingitus Eesti riigile, 1000 dollarit iga aasta eest,» kommenteeris USAs asuva Rotalia Foundation’i esimees Vaho Rebassoo. Ta selgitas, et kui korporatsiooni Rotalia stipendiumifondi liikmed arutasid, kuidas tähistada Eesti Vabariigi 100. sünnipäeva, tundus paslik kinkida raha millekski, millest saavad kasu peale tudengite ka teised eestlased.\n«Kultuuri digiteerimine aitab laiemalt kaasa terve eesti kultuuri ja eestluse säilitamisele,» ütles Rebassoo.\nTartu raamatukogu direktori kohusetäitja Liisi Lembinen nentis, et renoveerides polnud kõiki seadmeid võimalik eelarve tõttu osta ning nii aitab annetus märkimisväärselt kaasa raamatukogu seadmepargi laiendamisele.\nVeel ostab raamatukogu Rotalia õppetuppa arvuti tasuliste programmidega ja plaanib soetada helisüsteemi.\nWashingtoni osariigis Seattle’is tegutseva Rotalia Foundation’i põhitegevus on jagada Eesti tudengitele nende õpingute toetamiseks stipendiume. «Oleme stipendiume jaganud ligi 30 aastat, kokku on selle aja jooksul toetatud ligi tuhandet tudengit, » ütles Rebassoo.\nStipendiumide komitee esimees Aare Abroi rääkis, et kui esimestel aastatel loeti tudengile rahatähtedes pihku 1000 dollarit, siis nüüdseks on kasvanud stipendium tudengi kohta 2000 eurole.\n«Stipendiaatide seas on paar prorektorit, laulu- ja tantsupeo juhte, endisi ministreid ja riigikogulasi, tublisid õpetajaid ja nii palju teadlasi ja õppejõude, et neid peab vähemalt paari käe sõrmedel kokku lugema,» ütles Aare Abroi.\n«Seega on meie fondi tegevusel väga viljakas tulemus, » tõdes ta.\nIgal aastal saab stipendiumifondist toetuse 50 tudengit. Aastate jooksul on nad jaganud tudengitele üle kahe miljoni dollari.\nAbroi hindas, et see on suurim erarahastusel põhinev stipendiumifond, mis toetab just Eesti tudengeid.


President Kersti Kaljulaid kohtus Rahvusvahelise Valuutafondi presidendi Christine Lagarde'iga\n18:45 20.04.2018 (Uuendatud 09:04 21.04.2018)\nTALLINN, 20. aprill — Sputnik. Riigipea rõhutas kohtumisel, et inimesed ise on kõige paremad digiriigi vedurid ja riik peab omalt poolt vaid tuge pakkuma, edastab presidendi kantselei.\nPresident Kaljulaid selgitas, et Eestis on e-riigi ja digiühiskonna arengut inimesed alati ise suunanud ja riik peab vaid tagama selle turvalisuse.\n"Ja kui kord juba alustad, siis digist enam tagasiteed ei ole," ütles riigipea.\ndigi, IMF, Christine Lagarde, Kersti Kaljulaid, Eesti, EL, USA