seznam témat -> Z čeho čerpat?\nKain 06. duben 2008 13:44:42\nDobrá stránka a celkem to vysvětluje...je to nejspíš hlavně pro parádu. Nebudu to sem překládat, ale zmiňuje zprávy, co nich jsou, nalezené zbroje, oba způsoby používání (na zádech i u sedla) a taky dobu, kdy se používají krátká a dlouhá...\nBroďan 05. duben 2008 19:09:54\nPolština mi teda moc nejde, ale zatím jsem vyčetl, že ta křídla měla apriori psychologický účinek. Dále estetickou funkci. Polští husaři v pěkných zbrojích a s křídly byli v XVII. stol. považováni za nejhezčí jízdu v Evropě. Křídla byla upevněně buď na zadním plechu kyrysu a nebo na sedle. Na kyrysu bývala buď dvě křídla anebo pouze jedno uprostřed.\nTy zmínky o ochraně před lapením do tatarského lasa zjevně patří do říše bajek. Dochovaná křídla mají dostatečnou pevnost, aby se neulomila, stejně tak úchyty na zbrojích jsou masivní. Takže by jezdec letěl s koně tak či tak. Některá křídla byla také relativně krátká a hlavu jezdce nepřečnívala.\nTady je pěkná stránka, ale zas tak mne to nezajímá, abych to celé luštil:\nWothan 05. duben 2008 18:19:13\nA proč myslíš že by se ta smyčka zachytila nahoře a nespadla až na toho jezdce a nestrhla ho z koně i s těma lištama?\nIndyján 05. duben 2008 14:22:15\nVrátím se k diskuzi o logice použití křídel proti lasu. Viděl jsem totiž v Polsku na Gniewu asi šest jezdů, husarů, které se pokouší rekonstruovat místní kastelán. V Gniewu se dělá asi největší třicítka momentálně v Polsku. Ehm... napadlo někoho, že lišty byly přidělány dozadu k rozsoše sedla? Pak by laso opravdu chytlo jen lišty a jezdec je v bezpečí. Tím že jsou lišty vyšší než sedící člověk, laso se chytne spíše tam. A strhne jen jednu či dvě lišty. Tolik ke konstrukci.\nA protože tataři měli jako hlavní obživu prodej otroků a lup, snažili se poláky a šlechtice chytet živé. Tudíž si myslím že používání lasa u těchto stepních kočovníků je nasnadě. A hlavně jako lehcí jezdci byli rychlejší, ale v přímém boji neobstáli. Takže bych tuto myšlenku nezavrhoval. To že v masovém použití křídla /asi/ šuměla a plašila koně byl púodle mého vedlejší nechtěný produkt, pokud to vůbec funguje. U šesti koní, kteří kolem mne ubohého pěšáka tryskem projeli jsem žádný šum nezaregistroval. Ale možná je to tím, že na mě velitel /Šavlis/ řval at po nich střelím. :))\nAkáda 05. duben 2008 13:09:15\nJsem se bavil s jední člověkem z ukrajiny a ten to řekl hned.\nProstě poláci ty křídla měli proto, aby když prohrávali, tak mohli z toho bojiště odlétnout.\nGunnar 04. duben 2008 18:11:38\nBroďan(04. duben 2008 17:53:20) : Máš pravdu v tom že je určitě lepší čerpat z historie, než se inspirovat v replikách (když to přeženu tak ve fantasy, nebo v Hollywoodu). Na druhou stranu koní je dnes málo a měli je i v raném středověku, v době Říma a vůbec se používali celý starověk, středověk a i v novověku. To že zbroj těžké jízdy u pěších vypadá blbě je pravda, ale těch chyb je víc a myslím že některých se už dnes asi nevyvarujeme. Pokud chceme být fér k divákům měli bychom jim říci že takhle nějak to mohlo vypadat a že se sice snažíme být historii co nejblíž, ale že dokonalosti dosáhnout nelze.\nBroďan 04. duben 2008 17:53:20\nNa opěšalé gotické rytíře-šermíře jsme si byli nuceni zvyknout a mnozí si ani neuvědomují, jak je to z historického hlediska trapné. Je to ale úplně stejné, jako když se na sebe vrhnou hordy pěších polských husarů se šavlemi a křídly na zádech. A když si dovolím odpovědět na otázku v záhlaví této diskuse, tak bych doporučil čerpat z historie a nikoliv navazovat na přiblble zdeformované pojetí, které zde někdo začal rozšiřovat od 60. let 20. století.\nAkáda 04. duben 2008 17:25:56\nthorkell 04. duben 2008 15:14:38\nJiří z Holohlav 04. duben 2008 13:43:31:: ano, to jsem také slyšel: jízda měla část koní úplně nezkušených (takže třeba nechtěly najet do davu) a část zkušených. údajně se to trénovalo nájezdy do měkkých štítů, takže kůň se v bitvě nebál, ale většina po několika takových útocích naostro se již vzpouzela, protože je zkušenost poučila a byla k nepotřebě. SLYŠEL JSEM to, četl - neručím za nic, nejsem koňák :) takže takový další plašící element by byl dosti "silnou" zbraní\nJiří z Holohlav 04. duben 2008 13:43:31\nJakou životnost měl bojový kůnˇ?Slyšel jsem ,že po pár absolvovaných bitvách už znovu nechtěl a bylo třeba ho vyměnit.\nAkáda 04. duben 2008 13:39:54\nthorkell(04. duben 2008 12:59:35) : Těžko uděláš pokus kdy oddělíš zvuk toho peří a vlastní třepotání. Na koně v tom davu budou současně působit oba podměty. A jak jsem psal, plašil jsem tak koně co šli přede mnou 10 metru v průvodu. Ale stejně nevím jestli to bylo na zvuk nebo že viděli koutkem oka dozadu.\nCelá generace indiánských koní už na to byla postupně zvyklá, takže tam to jako prvek na plašení koní asi nepoužívali.\nProstě celé si to poláci vymysleli a nás teď lakují.\nthorkell 04. duben 2008 12:59:35\nAkáda 04. duben 2008 09:02:54:: měl sem přirozeně na mysli zvuk (a ne vizuál): tedy ZDA VŮBEC zvuk vzniká (neargumentovat: ptáci maj křídla a sviští...) a zda je zvuk SLYŠET přes všeobecnou vřavu nájezdu. kdyby bylo každé pero připevněno volně, aby mohlo rotovat ve své podélné ose (tedy ne jako v ptačím křídle), tak by to mohl být slušný rachot... je vůbec doložena konstrukce? z obrazu se toho moc nepozná (co se týká způsobu upevnění).\nMimochodem: jistě jste viděli indiánské náčelníky se siouxskými čelenkami na koních - teoreticky by měli zvučet jak vzlétající tryskáč...\nRandom: je otázka, jak to Poláci při točení filmů ojebali (?)\nRatatosk, Styr: co takový gryf? křídla má, velikost také, čtyři tlapy s drápy, tlamu plnou zubů...a koně přeci NEVÍ, že je to mýtický tvor :))))\n.Manfred 04. duben 2008 11:18:21\nRandom(04. duben 2008 10:45:42) :\nNěco málo k těm japonským praporcům (sashimono) :\nPokud vím, tak měly výhradně rozlišovací funkci.)\nStyr 04. duben 2008 11:09:34\nRatatosk(04. duben 2008 10:30:29) :\nA co třeba hledisko... ehm... maskovací? Několik vypelichaných labutí na koňském hřbetu přece každý nepřítel přehlídne :-)\nSiegfried 04. duben 2008 11:00:56\nSafrlote a nebyly ty japanský prapoporky kvůlivá identifikaci jednotek v poli ? :) jen matně si vzpomínám že sem něco takového kdesi zaslechl :)\nRatatosk 04. duben 2008 10:47:46\nAkáda(04. duben 2008 10:43:26) : Jo ták:-) Ale i tohle mi nepřijde jako věrohodná teorie:-)\nRandom 04. duben 2008 10:45:42\nNa co byla pera létajících husarů zjistíte nejlépe, když se postavíte proti stovce, která se na vás řítí alespoň cvalem. Má někdo takovou zkušenost?\nPoláci točili s létajícími husary, nemá tam někdo nějaký kontakt, teřba bychom se dostali dál, než s "no, teda, já sice koně nemám, křídla jsem v životě nenosil, ale MYSLÍM SI, že ..." ;-)\nA když už jsme u toho mylšení, abyste němli dojem, že kritizuji vaše upřímné snažení, tak připomínám japonskou jízdu. Tam se nosily takové praporky na dlouhé tyči. Já sice koně nemám, praporky jsem vživotě nenostil, ale myslím si, že na tom teda něco bude, protože je tady podobný prvek použitý stejným způsobem. Ve filmu to působí docela impozantně, praporky se třepou a vydávají hluk, takže chudák blátošlap možná měl pocit, ež se na něj valí větší nebezpečí, než tomu v reálu bylo.\nMimohcodem, nemohla ta "křídla" zakrývat zadní řady? Tím by posloužila jasko maskování skutečné síly útoku. Je pátek, spekulujme!\nAkáda 04. duben 2008 10:43:26\nRatatosk(04. duben 2008 10:30:29) : To chytání lasem mělo být tak, že lasař kvůli křídlům toho jezdce nechytí, ale laso zůstane videt na křídlech.\ncossack(04. duben 2008 10:31:44) : Přesně, kůň si zvykne i na oheň. Tady se ale naskytá otázka, jestli protivníkův kůň na to byl dopředu zvyklý, když se s tím setkal v boji poprvé.\nPokud to mělo mít psychologický význam na vojáky protivníka a zároveň nesnižovat schopnosti jezdce s křídly, muselo to být lehké, objemné, s malým odporem vzduchu, což křídla vcelku splňují.\nSiegfried 04. duben 2008 10:40:05\nAkáda(03. duben 2008 21:01:46) :\nPoučné to maj švédi z toho že nedrželi sevřenej šik s těma píkama :) hehehe byli děravý jak sejto..\ncossack 04. duben 2008 10:31:44\nBavíme se o tom, že svištění křídel mělo vystrašit nepřítele.\nKůň si zvykne na ledasco - když pochopí že ho to nesežere.\nRatatosk 04. duben 2008 10:30:29\nStyr(04. duben 2008 09:59:57) : I tak by to musel být pořádný dravec:-) Ptáci pro koně nejsou nebezpečí. Navíc bitevní kůň musí být zvyklý na kde co, a tohle by ho nemělo vyvést z míry.\nTaky se kloním k názoru, že to byla ozdoba s psychologickým efektem na protivníkovo vojsko.\nTeorie o chytání lasem za křídla mi přijde dost zcestná. Když už chytat lasem, tak proč zrovna za křídla? Lasem lze chytit přece i samotného vojáka a nemusí mít ani křídla....Mně to prostě přijde padlé na hlavu:-)\nStyr 04. duben 2008 09:59:57\nRatatosk(04. duben 2008 09:58:28) :\nNo jako malé hříbátko si ten kůň musel přeci dávat pozor, ne? :-)\nRatatosk 04. duben 2008 09:58:28\nStyr(04. duben 2008 09:52:15) : To ale musel být pořádný dravec:-)\nStyr 04. duben 2008 09:52:15\nK tomu mě napadá: Je otázka jak které zvuky v jakých vlnách vnímají koně a jaké my. Zatímco nám "svištění křídel" může přijít zanedbatelné oproti dusotu kopyt - u nich to může být právě naopak. Svištění křídel mohou slyšet mnohem silněji, protože by je měl sluch varovat před útokem dravce - ale to je jenom spekulace.\ncossack 04. duben 2008 09:34:35\nthorkell(04. duben 2008 08:42:40) : Správně položená otázka. Zvuk by teoreticky mohlo vydávat třepotání praporu pera, nebo svištění/hvízdání když proud vzduchu obtéká ty křídla - podobně jako u letících ptáků. U jednoho jezdce to bude zanedbatelný efekt, ale když jich bude sto.... Na druhou stranu dusot stovky koní jistě spolehlivě přehluší každý zvuk vydávaný křídly. Myslím, že ten dusot bude mít daleko větší psychologický dopad na protivníka. Nechci to moc vykřikovat, protože tohle období není můj šálek čaje, ale tahle teorie nejspíš vznikla u psacího stolu nějakého vědátora. Ikdyž je přece jen o chlup přijatelnější než to laso.\nKoně se bojí všeho neznámého, ale 90% procent koní co dnes můžete sledovat na různých historických akcích jsou stájoví mazlíčci. Koně co projdou pár bitvami(a myslím tím skutečné bitvy s mrtvolami a tak:-) nějaký praporek nejspíš nerozhodí. Navíc na ně většinou působí daleko silnější podněty než mávání nebo třepání čímkoli.\nJiří z Holohlav 04. duben 2008 09:32:39\nPár koní máme a tak jsem si zcela jist,že nepřipravený kůnˇbude na potvornost třepající se mu nad hlavou reagovat velmi nervozně.\nAkáda 04. duben 2008 09:02:54\nthorkell(04. duben 2008 08:42:40) : Mám odzkoušeno. že když zatočím s praporem kolem či vedle koně tak kůň, který na to neví cvičen se plaší. Nevím jestli je to na základě zvuků, nebo toho, že se třepotají plachty 130x130cm a kůn to vidí. Ale plašil jsem tak koně co šli přede mnou 10 metru v průvodu. Pro změnu dobře zaježděný kůň vůbec na to nereaguje a můžeš na něm stát a s těmi prapory mávat.\nthorkell 04. duben 2008 08:42:40\njen na okraj, ještě to zde nezaznělo jasně: probírá se zde možnost husarských křídel jako prvku vydávajícího svištivý zvuk a mající tedy "zastrašující" účinek - vyzkoušel to někdo z vás v reálu? slyšel to v reálu? já jen jestli si jenom nepředstavujeme, že by to takový zvuk mohlo vydávat, přeci jen kůň není tryskáč...\nAkáda 04. duben 2008 08:39:37\nNějak jsem se nedostali k tomu, jestli se to v boji opravdu používalo, či to byla jen přehlídková ozdoba.\nPokud se s tím bojovalo tak to mohlo sloužit k plašení koní, totiž s tím lasem je to takové, že jsem nikdy neslyšel, nečetl, neviděl, že by někdo toto cíleně používal.\nDamien 03. duben 2008 23:26:58\nWothan: no jo, předběhl jsi mě v odpovědi o 23 sekund. Já to snad budu příště psát v jiném editoru a těsně před odesláním si zkontroluju aktuálnost své odpovědi :)))\nDamien 03. duben 2008 23:24:16\nBum: přiznávám, že moje znalosti z této doby jsou velice mizivé, je to o několik století dále než co dělám, ale mám někde doma publikaci, ve které píšou, že přibližně koncem 15. století nejdříve Uhři a o něco později i Němci zavedli husary jakožto napodobeninu lehkých tureckých oddílů (timarioti). Název pochází údajně ze slova húsz (dvacet - původně malé přepadové útvary). V průběhu 16. století se husaři rozšířili po Evropě a říkalo se jim i huláni. Ale mám to jen z jednoho zdroje, nevím nakolik je to ověřené, i když zrovna té knížce nemám důvod nevěřit. Co se týče těch křídel, klonil bych se také spíše k funkci ozdobné nebo té zastrašující, nedokážu si jiné praktické využití představit. I když možné je všechno, opravdu v téhle době nejsem zběhlý :)\nGunnar: když se podíváš na přilby v Evropě, které se nacházeli nebo jsou vyobrazeny o dvě tři století později, lícnice na nich nenajdeš. Ochranu tváře a krku povětšinou tvořil kroužkový závěs. Vývojový trend šel prostě jinou cestou.\nWothan 03. duben 2008 23:23:53\nGunnar: bůh ví jak o tom přemýšleli oni, ale faktem je že v Antice byly volné lícnice celkem běžná věc, ale od pozdní Antiky tenhle prvek ubývá a mizí. Zcela asi nezmizel nikdy a objevuje se celkem často u některých konkrétních typů novověkých přileb, jenže to neznamená že si to můžeš fláknout na jakoukoli přilbu s odůvodněním že se to nosilo před tím a po tom a jeví se ti to praktické a účinné :-)\nGunnar 03. duben 2008 22:44:21\nMyslím že symbolický, nebo ozdobný prvek to určitě mělo (symbol křídel, popř. okřídlených bytostí se objevuje v historii často), ale s fukčností si nejsem jistý, ta odlišnost mi přijde docela logická (jako znak armády), nevím jestli by to mělo nějaký výrazný zvuk, ale kdo ví.\nA s těmi lícnicemi, mělo to nějaký důvod, myslel jsem totiž že se lidé snažili čím dál více chránit a lícnice mi příjde jako dobrá ochrana.\nBum 03. duben 2008 21:34:30\nNeřekl bych, že budu jednou souhlasit s Vechiem, ale taky si myslím, že prvky husarské výstroje se vztahovaly ze všeho nejvíc k nutnosti odliši a charakterizovat ten či onen druh vojska. Jinak si nejsem úplně jist, jestli se tu nezaměňují různé oddíly lehkého jezdectva. Husaři byli původně uherské (maďarské) lehké jezdectvo, patřili do vojska habsburské monarchie a na rozdíl od ostatních jednotek tohoto vojska nosili na hlavě čáku. Jejich úkolem byly průzkumné úkoly a operace za nepřátelskými liniemi, popřípadě útoky na křídla nepřátelské linie. Protože se stali vzorem pro řadu dalších armád, postupně se tento pojem rozšířil i do Evropy, ale pocházejí opravdu z Uher.\nV Polsku byli proti tomu typickou složkou lehkého jezdectva huláni, kteří nosili čapku ve tvaru přílby s prodlouženým dýnkem čtvercového tvaru nasazeným diagonálně a v barvě pluku, s kokardou a žíněným ohonem. Z hlediska taktiky fungovali podobně jako husaři (a v českých zemích např. švališéři). To jen tak na okraj.\nP. S.: To, co jsem napsal, se vztahuje zhruba ke druhé polovině 18. století.\nAkáda 03. duben 2008 21:07:11\nAkáda 03. duben 2008 21:01:46\nVíťa 03. duben 2008 20:34:44\nYeap. Navíc to krásně vypadá:D\nWothan 03. duben 2008 19:56:43\nVíťa: tak úplně nemožné to není když si uvědomíš co dokáže udělat kovboj v sedle s bejkem a nějaké užití las a bičů třeba u tatarů nebo i těch kozáků si představit dovedu (jsem ale v tomhle laik a moc toho o tom nevím, jen hádám), ale reagovat na to takovou možnost zavedením něčeho takového se mi jeví lehce absurdní. Ten svist, což je další z mnoha teorií se mi jeví pravděpodobnější, stejně jako ceremoniální záležitost nebo paráda - přece jen ti "andělé" v tradičně katolickém Polsku :-))\nAkáda 03. duben 2008 19:02:37\nAkáda 03. duben 2008 18:56:58\nV mládí jsem viděl jeden film, kdy asi(je to dávno) polská jízda jela proti jiné jízdě a bylo tam spousta jezdců s těmi křídli. Co jsem četl tak prý zvuk a třepetání působilo špatně na protivníka. Kůň který na toto nebyl zvyklý, tak při setkání s tímto se splaší a stává se z něj neovladatelná jednotka. Stačí když zamávám prapory 10 metrů od koně, co na to není naučen a má jezdec práce jak hrom.\nOhledně strhávání pomocí lasa by se to snad dalo z nějaké palisády či vozové hradby. Na 5-10 metru hodit laso na jezdce, který se motá ve vřavě před palisádou je možné. Asi v do Polska jezdilo bojovat nějaké žoldácké vojsko poskládané z honáků a tak se Poláci připravili.\nVíťa 03. duben 2008 18:07:52\nta teorie s chytáním do lasa mi přijde velice zcestná. Nějak si nedokážu představit, že by uprostřed boje se někde objevil cápek a točil nad hlavou kusem lana jen proto, aby odlovil jednu "husu". To už by snad bylo jednodušší na něj skočit a strhnout ho, ne? (vim že to je blbost, nikdo tak vysoko nevyskočí, navíc je jezdec obrněnej atd...)\nWothan 03. duben 2008 16:37:08\nGunnar: ohledně datace už to tu padlo, jinak opatrně i s těmi pohyblivými lícnicemi - to je zjevný relikt pozdní Antiky a jako takový se objevuje spíše v období stěhování národů a pak postupně stále méně a méně.\nOhledně husarů - jak jsem řekl, měli by se k tomu vyjádřit lidé co tohle dělají a mají jak teoretické tak praktické zkušenosti, takže rozebírat omleté podivné teorie nemá moc smysl. Jinak mně by třeba zajímalo jak moc rozšířené bylo v té době v Polsku to laso? Kozáci? Snad, proč ne? Ale že by si něco takovéh, sem tam užitého v boji, vynutilo podobné šílené řešení se mi jeví jako kravina.\nKain: no nevím jestli "všerománský" když jak se zdá, většina bitev a skupin je spíš "předrománská" :-) Naopak na románcích, byť je nějaký archaismus i pro nás únosný, se snažíme spoustu starších přileb raději vynechat (takže pár lidí nerado odložilo ty brýlovky a jeden dokonce přímo na akci odpáral i ty lícnice) :-))\nthorkell 03. duben 2008 15:23:04\nJiří z Holohlav 03. duben 2008 14:54:01:: anebo opačně: husarský kousek je chytit ho tak, abys nezasáhl a neulomil/nepoškodil křídla :)))\nGunnar 03. duben 2008 13:19:53:: problém je v tom, že jsou doloženy pouze 2 sobě podobné exempláře a nemáš k nim žádné další prameny, čiliže na jejich účel/používání nemůžeš odkazovat bez toho, aniž by ses nedopustil spekulování.\nna druhou stranu, mnoho funkčních věcí a ozdob se jeví tak funkčně, až jsou spíše nefunkční.\nJiří z Holohlav 03. duben 2008 14:54:01\nTak konečně vím ,co to je "husarský kousek" - chytit husara lasem za křídla!\nGunnar 03. duben 2008 13:19:53\nK té přilbě, vikingská asi není (v literatuře jsem jí našel jako "předvikingskou"), ale mě spíše zajímalo, jestli přilbu podobnou nálezu ze Sutton Hoo, čiliž přilbu s obličejovou maskou a lícnicemi používali v bitvě. S těmi husary, s lasem nemám zkušenosti a tvrdit něco bez vyzkoušení je asi blbost. Né každá věc má svůj účel, ale nadruhou stranu tvrdit o něčem že to byla jen ozdoba, protože nevím k čemu se to používalo asi není úplně dobré a od spousty lidí jsem slyšel co všechno byla ozdoba a ono je pak polovina z toho funkčních (nebo ozdobných a fuknčních zároveň).\nvechio 03. duben 2008 10:56:38\nChytání husarů lasem? A proč proboha? Pokud je to můj protivník tak ho chci vyřadit.. ne si ho chytit a mít problémy ho odzbrojit...\nV anglických pramenech se hovoří o Winged lancers či husards..tj. okřídlení..\nV Krakově v muzeu Czartoryskijch (nepvím přesně jak se to píše) je jeden takový komplet vystaven a asi před pěti lety jsem tam byl..už jsem tuto teorii slyšel a tak jsem si to uchycení těch křídel prohlížel a můžu říct že ty křídla jsou k zadnímu dílu připevněná poměrně masivními spoji..být chycen za tyto křídla do lasa bych opravdu nechtěl..to by vás z toho koně sestřelilo raz dva..(nehledě na nízko prověšené dráty vysokého napětí..:-) )\nPodle mne je to pro psychologický a ceremoniání efekt ..založený na tehdejší modnosti či jako možnost se odlišovat od jiné jízdy jakoukázka vyšší třídy a výkvětu poslkého šlechtictva..\nProstě ne každá věc musí mít svůj konkrétní učel..\nKain 03. duben 2008 10:56:33\nDamien(03. duben 2008 09:02:39) : Souhlas...A ještě bych dodal, že i v našem RS je častý všerománský přístup a někteří ty helmy mají (vendel, valsgarde), ačkoliv třeba tvrdí, že dělají 9.-10. století. Prostě se jim ty helmy líbí a nepřijde jim divné, že mají na sobě věci třeba i ze 7 a 11 století pohromadě...:-) Takže kdo má tuhle ranou přilbu, nemusí být nutně právě Vendel, je třeba zkouknout i zbytek věcí...\nBroďan 03. duben 2008 10:25:46\ncossack(03. duben 2008 06:38:10) : Jo, s těma křídlama bych to viděl podobně. Akorát nevím, proč někdo neustále píše do "odborných" publikací tyhle nepodložené plky. Kdyby ta křídla byla skutečně určena k ulomení lasem, neměla by v polních podmínkách šanci přečkat ani den.\nDamien 03. duben 2008 09:03:46\nAch jo, že já si to po sobě nepřečtel... Jednu DOBU tam samozřejmě vládl Knut, ne jednomu domu :)\nDamien 03. duben 2008 09:02:39\nBoza: no opatrně s těmi výroky, v Danelawu v Anglii bylo více Dánů než v Dánsku :))) To je samozřejmě nadsázka, nicméně vikinský vliv na Anglii byl obrovský a jednu domu dokonce Anglii vládl dánský král (Knut Mocný).\nGunnar: Nicméně to nemění nic na faktu, že přilba ze Sutton Hoo nemá s Vikingy co dělat, byla to helma anglosaského krále, terý zemřel roku 624 nebo 625. Tedy nějakých cca 170 let před začátkem éry vikingů. Důvod proč dneska na akcích můžeš vidět podobný typ přilby je ten, že se podobná našla ve Švédsku (tuším ve Staré Uppsale) ve vendelském období, a dnes pár lidí Vendely prostě dělá.\nBoza 03. duben 2008 07:27:46\nGunnar(02. duben 2008 22:50:47) : hmm, a co by jsi o ní chtěl vědět? S vikingama nemá přilba ze Sutton Hoo nic společného, tehdy (a až do roku 1066) byla v Británii anglosaská království.\ncossack 03. duben 2008 06:38:10\nNo a podle kamaráda co o tom diskutoval s nějakým "muzejníkem" přímo v Polsku se ty husarský křídla do akce vůbec nebraly. Byla to jen přehlídková záležitost. Jedním z podpůrných argumentů je, že když bude mít 500 chlapů s takovým krámem přivázaným na zádech nasedat na koně skončí to velkou propletenou hromadou. Čemuž osobně věřím.\nTeorie o lase je kravina na entou. Kdo někdy viděl práci s lasem musí ke stejnému závěru dojít též.\nGunnar 02. duben 2008 22:50:47\nWothan(02. duben 2008 22:26:01) : Rohy na vikingských přilbách jsou hovadina, jen jsem chtěl říct že verzí je víc a že použitý částí zvířat je reálné a skutečně se používalo (nemyslím teď ty rohaté přilby) a taky že teorií bývá víc (viz ty husaři) a že někdy je některá z nich správná, jindy je to blbost jako celek, rád bych se ještě vrátil, když už jsme u těch vikingů, k té přilbě ze Sutton Hoo en.wikipedia.org... tady je popsána jako ceremoniální přilba, sloužila tedy jako pohřební maska nebo byla i v bitvě, viděl jsem ji totiž u různých lidí, v různých obměnách jako bitevní přilbu ( občas mi připadá že se někteří lidé snaží udělat něco jako "plnou plátovou vikingskou zbroj").\nBroďan 02. duben 2008 22:46:31\nGunnar(02. duben 2008 10:51:38) : Cit.: "...jak se dá poznat ozdoba od funkčního prvku ..."\nČasto se na zbrojích a zbraních vyskytují umělecky pojaté funkční prvky, takže se tyto dvě vlastnosti vzájemně nemusí vylučovat.\nAle když se podíváme např. na tuhle helmu, tak asi budeme na pochybách: www.strelci.webzdarma.cz...\nRohy jsou jednoznačně ozdobou a o funkčnosti hledí lze taky pochybovat, protože ponechává jen velmi malé průzory.\nU téhle je to podobné, i když jsem slyšel i názor, že prý postranní křídla na helmě při jízdě pískala (něco jako německá Stuka, že?):\n"Křídla" polských husarů byla z tenkých dřevěných lišt a jejich hlavním účelem byla ochrana před lapením do lasa. Křídla vyčnívala nad hlavu a smyčka se o ně zachytila. Křídlo se pak ulomilo a jezdec unikl. Opeření mělo psychologický efekt a navozovalo dojem, že jezdec letí ("létající husaři"). Alespoň jsem to takhle četl v několika knihách.\nWothan 02. duben 2008 22:26:01\nTu řeckou přilbu popisuje myslím i Homér, včetně konstrukce a materiálů, ale ty které máme doloženy z nálezů jsou už kovové a jsou pouze odvozené z těchto "kančích" - profilace zdobení zvonu se na to odkazuje už jen jako paráda. Rohy na bojových přilbách vikingů jsou hovadina v jakékoli podobě a jakýmkoli směrem ať už se to někomu líbí nebo ne a nemá smysl o tom debatovat, ostatně ty rituální masky a přilby jsme někde o kus dál nebo dole probírali tuším s Thorkellem.\nGunnar 02. duben 2008 22:13:05\nWothan(02. duben 2008 19:01:35) : Jo, ta odpověď je asi příliš rychlá. Je pravda že teorií je víc, ale podle mě to bylo funkční, chtěl jsem uvést příklad a ten se mi hledá těžko, jako třeba s těmi rohy vikingů, jednak se našly nějaké rituální přilby s rohy nebo křídly, jednak se to lidem líbí. Záleží, ale také jaké rohy máš na mysli, určitě nenosili do bitvy přilby s rohama nahoru, aby nevypadali jako volové :), ale slyšel jsem i méně fantastické teorie, jako například použití rohů místo lícnic, i když i to je stále trochu fantasy. Ovšem různé části zvířat se používali jako zbroj, např. ty šupiny luskouna z článku na livinghistory o šupinové zbroji, nebo řecká přílba, tuším z kančích zubů nebo kostí.\nWothan 02. duben 2008 19:01:35\nGunnar: no já nevím - tak rychlej bych s těma Husarama zase nebyl abych to odbyl touhle podivnou teorií. Jiná zase tvrrdí že důvodem byl svist a hluk těch křídel při jízdě apod. Asi by se k tomu měli vyjádřit lidé co se tím obravdu vážně a seriozně zabývají, aby to nedopadlo jak s rohatýma přilbama vikingů :-)\nNěkdy se to rozlišuje těžko - vyžaduje to trošku širší znalosti technologie dané doby, jejich možností apod. Ale tam kde se vychází u výroby replik z dobře doložených kusů to obvykle nebývá problém. Horší je to u rekonstrukcí věcí, které známe jen z písemných a ikonografických pramenů.\nGunnar 02. duben 2008 10:51:38\nWothan(01. duben 2008 23:35:37) : Díky za odpověď, u těch gladiátorů jsem něco podobného viděl, ale dnes je to opravdu jiné.\nChtěl jsem se ještě zeptat, protože jsem si pročítal tuto diskuzi, tak mě zajímalo jak se dá poznat ozdoba od funkčního prvku, protože jsem slyšel o spoustě věcí že jsou ozdoby a ve skutečnosti byli dělané hlavně z funkčního důvodu, např.: Někde jsem četl že husaři měli ty křídla na zádech jako ozdobu, ale ve skutečnosti byli co já vím kvůli zachytávání jezdce do lasa, nebo kyrysy z vrcholné gotyky jsou složeny ze segmentů protože je jednodušší je vyklepat a né pro vzhled, naproti tomu je tady třeba ten výběžek na přilbě viz tahle diskuze, o kterém si nejsem jist jestli byl skutečně ozdoba, spíše ale byl.\nWothan 01. duben 2008 23:35:37\nNe, žádná ochrana rukou - tedy prstů a kloubů ruky se nepoužívala. Doložena je jen lamelová ochrana paže, která se používala v prostředí gladiátorů a zřejmě někdy i v armádě, ale zcela jistě to tam nebylo běžně rozšířené. To že mají někteří legionáři ruce chráněné nějakou formou ochrany (kůže, šupiny, kroužky) je spíš moderní ústupek bezpečnosti u těch co to nechtějí nebo si to nemohou dovolit risknout s holou rukou. Ale při jejich stylu boje to asi tak moc nevadilo, dneska je to i s ohledem na bezpečnost bohužel trochu jiné - daleko víc se seká než bodá apod.\nGunnar 01. duben 2008 22:10:05\nDíval jsem se na další Římské zbraně a zbroje, nevíte někdo jestli se skutečně používala plátová ochrana rukou (resp. ruky), obrázek je například na legioxgpf.livinghistory.cz... , viděl jsem pár replik, ale originál nemůžu nikde najít. Děkuji za odpovědi.\nWothan 31. březen 2008 20:16:45\nGunar: ono to mohlo být z těch šupinek pospojované, mohly být připojené na nějaký už předem vytvarovaný kožený nebo bronzový podklad nebo mohlo jít jen o ozdobné tepání na povrchu kompaktního bronzového plátu apod. To se můžeme jen dohadovat, dokud se něco takového nenajde, což je naděje dost malá ale umírá poslední :-)\nGunnar 31. březen 2008 19:55:52\nWothan: Nemyslel jsem tím že ta zbroj byla pouze pro parádu, ona ta kůže opravdu něco vydrží, nadruhou stranu máš určitě pravdu v tom že si snažili sehnat co nejlepší zbroj a tím pádem kovovou.\nS tím hybridem máš pravdu, doložit to asi skutečně nepůjde, když se nedá bezpečně doložit ani thorax, navíc je ikonografie zjednodušená a tento hybrid by byl hodně podobný zbroji z kusu, je tedy pravděpodobné že by se to nedalo rozlišit.\nWothan 31. březen 2008 19:42:18\nGunnar: ne to je nesmysl - nikdo nenosil zbroj pro parádu. Víme že thorax mohl někdy nosit (stejně jako jiné typy zbrojí - hamatu, squamatu nebo v některých dobách i tu segmentatu) i centurion jako nižší důstojník (či poddůstojník) a to byl chlap který se bitvy účastnil takříkajíc bezprostředně - jeho jediná naděje na postup v kariéře v centurionském žebříčku na postup primipila byla (kromě případné korupce) že na sebe upozornil v boji. Centurion umíral poměrně často - stačí si přečíst Caesarovi zápisky. Ale někdy se do boje dostal i vyšší důstojník - tribun angusticlavi, laticlavi nebo holt i legát či vojevůdce. Mnoho jich ostatně v boji i padlo. Z poddůstojníků mohl thorax nosit nejspíš jen centurio a možná někteří signifeři. Z důstojníků asi každý - oba posty tribunů i legát. A obecně platí že nikdy nikdo nenosil do boje zbroj pro parádu, naopak - ti kdo na to měli si pořizovali to nejlepší a nejkvalitnější co bylo k mání. Ostatně svou zbroj nefasovali z výstrojáku, ale nechávali si jí dělat na míru na zakázku. Pokud bych teda někdy někde čekal kožený thorax, třeba silně zdobený, tak pouze u parádních ceremoniálních zbrojí (třeba pretoriáni měli kromě bojové i parádní výstroj) ale určitě ne v boji.\nTo o čem mluvíš je takový podivný hybrid mezi loricou squamatou a thoraxem. My nic takového nemáme doloženo z nálezu (narozdíl od squamat jako takových - resp. jejich fragmentů), ale známe to z ikonografie - má to na sobě třeba Servius Sulpicius Galba, resp. jeho socha nebo busta Septima Severa apod.\nGunnar 31. březen 2008 19:08:39\nWothan(31. březen 2008 18:44:48) : Řím je asi celkově případ sám pro sebe, s tím bronzem bych to viděl dost reálně, jednak kvůli Řeckým thoraxům a taky proto že je bronz v té době hodně používán. S tou ocelí se mi to nezdá, sice tak dělali přilby, ale byl bych hodně skeptický, ten kožený by se asi jen těžko dochoval, ale i když je profláklý z filmů tak mi to připadá dost reálné, jednak zformovat kůži do té podoby není až takový problém, kůže bylo v té době dost a když se vezme třeba hovězí kůže tak ta už i něco vydrží, navíc myslím že ho používali hlavně důstojníci a ti se snad bitvy tolik neůčastnili. Slyšel jsem taky o jedné verzi, která mě celkem zaujala a to ocelový svalový krunýř, který byl ale ze segmentů, tzn něco na způsob šupin, ale tvarovaný do podoby lidských svalů, takže byl hodně pohyblivý, ale dobře chránil jelikož jednotlivé segmenty mohli být větší než u šupin.\nWothan 31. březen 2008 18:44:48\nNo to je taky případ sám pro sebe - pokud je mi známo tak se žádný kompletní svalový thorax z římského období nedochoval. Dochované máme pouze starší bronzové řecké krunýře. Představu o tom jak vypadal thorax v římském období tak máme výhradně z ikonografie. Odtud víme, že starší forma thoraxu byla velmi podobná tomu řeckému - tj. dole je protažený na podbřišek, ty mladší jsou trochu stylizovanější a střižené v pase rovně, takže byly na koni zřejmě pohodlnější (ty dole vyklenuté řecké jezdecké jsem pro tohle období nikde nenašel). Tudíž o materiálu nemůžeme říct prakticky nic - odborníci vesměs předpokládají při rekonstrukcích že se používal thorax bronzový a možná ve vrcholném a pozdním období (soudě dle barvy některých vyobrazení z pozdního nebo byzantského období) i ocelové. Je to ovšem spekulace, protože jak říkám - máme doložen jen thorax řecký, římský ne. Jinak z ikonografie se dá odvodit že se od těch řeckých předloh moc nelišil - třeba když jsem řešil konstrukci, vycházel jsem taky z řeckého vzoru, jen ho dělal v pase už rovný, ale bronzové pantíky a zapínání je řecké (ale dost podobné tomu co najdeme na některých sochách císařů apod.). Na druhou stranu ten "filmařsky" profláknutý kožený thorax prakticky neznám a vidím to dost skepticky - z nálezů dost pochybuju, že se něco takového našlo, v ikonografii to nepoznáme, takže možná se o tom zmiňují písemné prameny které zdaleka neznám všechny.\nGunnar 31. březen 2008 17:38:48\nWothan(31. březen 2008 16:48:29) : Ano, určitě i u bronzu byla práce s kladivem, ale když koukám na ty přilby tak mi ta práce připadá na tu dobu neuvěřitelná. Chtěl jsem se ještě zeptat na svalové krunýře, myslím že byly buď kožené, bronzové nebo měděné, byl na ně používán i jiný materiál?\nWothan 31. březen 2008 16:48:29\nPrávě že nejsou - tady technologie asi negrála až takovou roli na tvar - jako spíš funkce, tradice, móda apod. Jinak ta přilba se samozřejmě ani z toho bronzu neodlila celá v kuse jako finální výrobek - bylo na tom pořád ještě dost práce s kladivem.\nGunnar 30. březen 2008 12:02:05\nGunnar(30. březen 2008 12:00:26) : Teď jsem koukal na ty stránky, takže asi nejsou zase tak rozdílné:).\nGunnar 30. březen 2008 12:00:26\nOcel se sice nedochovává tak jako bronz, ale ty železné/ocelové přilby podle mě měli o něco jiný tvar, protože bronz se dá odlévat. S mosazí nemám moc zkušenost.\nWothan 30. březen 2008 11:50:10\nResp. běžnější - máme statisticky relativně málo nálezů a není tajemství, že bronz/mosaz se prostě dochová lépe a v lepším stavu než železo/ocel, takže třeba pro principát nebo dominát už se to těžko odhaduje, pro starší období jednoznačně bronz.\nWothan 30. březen 2008 11:47:59\nNamátkou: www.romancoins.info... - tady máš jak bronzové tak železné zvony u různých typů přileb.\nWothan 30. březen 2008 11:42:32\nNe, i z vrcholného období máme doloženy železné zvony s bronzovými doplňky, ale dá se říct že po většinu období Říma byly ty bronzové zvony běžnější - jak u legií tak u auxillií. Pozdně římské přilby ale bývají železné už celkem běžně.\nGunnar 30. březen 2008 11:12:25\nViděl jsem hodně replik které jsou ocelové, dnes je ocel levnější a to si myslím že je hlavní důvod proč jsou dělané z oceli. Našel jsem jen totiž bronzové přilby nebo bronzové a postříbřené, ale určitě jsem neviděl všechny, ty ocelové (Wothan(30. březen 2008 10:57:22): doufám že tím kovem jsi myslel ocel) bych tipoval na konec římské říše kolem 4., možná 5. století n.l.\nWothan 30. březen 2008 10:57:22\nAle možná bys i našel dvě stejné nebo hodně podobné, potíž je že máme poměrně málo nálezů a jsou roztoušeny v poměrně dlouhém časovém období. Obecně jsou ale římské přilby věda sama o sobě - nálezy, typologie apod. To se tu prostě shrnout nedá, ale viděl jsem na tohle téma, samozřejmě kromě literatury, pár pěkných webů alespoň se základním shrnutím. Jinak ale i tady se poznatky a různé hypotézy neustále vyvýjí, stejně jako u rekonstrukcí zbrojí apod. Ohledně materiálu - záleží na typu přilby, některé byly bronzové, některé měly zvon kovový a bronzovou jen výzdobu/doplňky.\nGunnar 30. březen 2008 10:39:59\nNevíte někdo jaké byli typické přilby římského legionáře, nenašel jsem totiž dvě stejné. Nevím jestli repliky které se dnes dělají jsou autentické. Hlavně by mě zajímalo jestli měli i ocelové přilby nebo jen bronzové.\nrichardrg 30. březen 2008 09:57:55\nZkus Březinová Textilní výroba v českých zemích,já mám jen 2. díl, RS je v 1.\nhawkwind 30. březen 2008 00:35:24\nNazdar! Hledám příklady autentických člunků na tkaní, z ranného středověku a podobnéé věci kolem zpracování vlákna a tkanin. Bohužel google na shuttle, vyhazuje většinou space shuttle.\nNeví někdo kde se co našlo?\nRatatosk 29. březen 2008 12:37:09\nWothan(29. březen 2008 10:31:12) : To je dobrá slovní kombinace -mainstreamově rajcuje - to mě fakt pobavilo:-)\nWothan 29. březen 2008 10:31:12\nNehledě na to, že mně to na pěkných dlouhých ženských nohách (naprosto mainstreamově) rajcuje :-)\nAkáda 29. březen 2008 01:04:54\nmaser(28. březen 2008 23:26:32) : Pokud na těch kozačkáč je pod špicí tenká podrážka a né platforma tak to nebezpečí je menší jak v pohorkách.\nPro změnu boty se silnou platformou jsou na toto docela nebezpečné, totiž pro jedno vystoupení bych potřeboval podobné boty co nosí skupina KISS a mám z toho trochu bobky. .... no to jsem jen tak trochu odběhl, protože se těma kissáskýma botama zabývám...\nmaser 28. březen 2008 23:26:32\nBroďan(28. březen 2008 20:14:55) : opět díky :)\nGunnar(28. březen 2008 21:02:09) : mě se to třeba taky nelíbí, ale móda je móda. Třeba kozačky na vysokých podpatcích se mi taky nelíbí a nosí je každá druhá ženská ač jí hrozí vymknutí kotníku :)\nmaser 28. březen 2008 23:24:40\npříspěvek byl smazán użivatelem maser 28. březen 2008 23:28:47\nGunnar 28. březen 2008 21:02:09\nBroďan(28. březen 2008 20:14:55) : Logické řešení to mít nemusí, ale když jsem zkoušel vyrábět různé části zbroje tak jsem zjistil že mnoho "ozdob" je čistě funkčních. Nelze to samozřejmě vztáhnout na všechno a odpověď se nedá vždy najít, ale rád bych přišel na důvod tohoto způsobu "výzdoby" přileb, možná že je to skutečně ozdoba, ale jednak mi to moc vzhledově pěkné nepřipadá a jednak to beru kriticky a snažím se přijít na všechny možnosti a jejich pravděpodobnost.\nBroďan 28. březen 2008 20:14:55\nmaser(28. březen 2008 15:25:21) : Ano, nejprve se vybouchá polotovar, jakýsi lavor, a pak se na přípravku udělá hřeben či nějaká opičárna, která je nejvýše a kolem se to stahuje dolů. Rozžhavený plech se chová jaksi těstovitě, takže to jde.\nBrožek vyrobil už spoustu helem z jednoho kusu, ale já mám nafocený pouze můj šalíř: www.strelci.webzdarma.cz...\nPokud se týče těch kreseb, tak je těžké se k nim vyjádřit, pokud se nedochoval originál.\nKaždopádně byl tvar přileb závislý nejen na funkčnosti, ale i na módních trendech. To je jednoznačně případ těchto výčnělků, různých typů hledí, prolisů apod. My se snažíme leckdy hledat logické důvody pro některé věci, ale ony prostě logicky odůvodnit nejdou. Kdo na to měl, chtěl něčím zaujmout, no a ostatní se nechtěli nechat zahanbit a chtěli to mít taky. Zkrátka jako dneska snobáci a spol.\nKubák 28. březen 2008 17:18:29\nGunnar(28. březen 2008 16:50:42) : Prostě ozdobná frajeřinka řekl bych.\nGunnar 28. březen 2008 16:50:42\nBroďan(28. březen 2008 14:48:30) : Díky, zhruba si to dovedu představit, ale není mi stále jasné proč to dělali, vždyť je dost složité to vykovat ne?\nmaser 28. březen 2008 15:25:21\nBroďan(28. březen 2008 14:48:30) : Díky. Jestli to chápu dobře tak to nasadili na tu "formu", vyklepali výběžek, pak zvon. Co ale u těch kresbiček, kde je ten výběžek hodně dlouhý a ohnutý- to je stylizace, nebo to po vykování přilby nějak ohybali?\nBroďan 28. březen 2008 14:48:30\nGunnar(28. březen 2008 13:46:16) :\nmaser(28. březen 2008 13:33:31) :\nTo se dá vykovat z materiálu zvonu na zvláštním přípravku. Kladivem se to jakoby stahuje dolů.\nRenesanční střelecké šišáky a moriony ale bývaly vesměs ze dvou snýtovaných půlek a tam se ten "ocásek" dělal jednodušeji.\nGunnar 28. březen 2008 13:46:16\nVim že to asi nebude jednoduchý, asi začnu s něčim jednodušším, ale docela rád bych se dostal až k přilbám z jednoho kusu. Jinak jak psal maser, taky by mě to zajímalo, mají to i některé moriony a šišáky viz www.myarmoury.com...\nBroďan 28. březen 2008 13:41:33\nGunnar(28. březen 2008 13:23:45) : Já jsem tedy o ingotu nemluvil, protože přilby se kovaly z plechu, který platnéř nakupoval jinde. Plech se stříhal velkými nůžkami, skoro jako dneska. Takhle je to nakresleno na obrazech z 15. stol. a poč. 16. stol., starší období jsem nezkoumal.\nBrožek mlátí helmy z 3 nebo 2,5mm plechu, nejdřív zevnitř do dutiny a pak to stahuje zvenčí na kouli. Ale kdo to jen tak zkouší, tak nejspíš pohoří. Je to kumšt a chce to dobrou dílnu s výhní.\nmaser 28. březen 2008 13:34:22\nmaser 28. březen 2008 13:33:31\nmůžu se zeptat jak se vyráběly šlapy s takovým tím spermioidním výčnělkem na vršku? Už nad tím dumám delší dobu. Díky, obrázek třeba zde: image.ox.ac.uk...\nGunnar 28. březen 2008 13:23:45\nTo co zde říkáte má svoji logiku a nejspíše se to tak také vyrábělo, jenomže je rozdíl si koupit kus plechu ve feroně a z něho dělat přilbu a nebo si vykovat ingot a zněho dělat přilbu. Tehdejší ocel a její tvorba byla jiná než dnešní (proto jsem začal tuto diskuzi, abych zjistil odlišnosti dnešních a tehdejších technologií a jejich úskalí). U toho kobouku, šalíře nebo barbuty je mi jasné že je asi nejvýhodnější je vyrobit z jednoho, maximálně ze dvou kusů, ale ten šlap mi trochu vrtá hlavou. Viděl jsem i šlapy z jednoho kusu (zkusím někde vyhrabat ten šlap o kterém jsem mluvil), ale není mi jasné proč mají takový tvar, možná je to nějak technologicky výhodnější, jiná varianta mě nenapadá, protože anatomicky se mi to nezdá nijak vhodné a že by se s tím někdo dělal jen kvůli vzhledu mi připadá jako nesmysl.\nRonšperk 28. březen 2008 12:16:38\nGunnar(27. březen 2008 20:26:32) : Trochu zapřemýšlej. Ferona v té době nefachá, ergo není kde vzít válcovaný plech. Kovář při tvém postupu nejprve jako šílenec buší do ingotu, aby získal plech. Následně celou operaci opakuje, aby jej stočil a vytvaroval v přilbu. Příjde mi snažší bouchat do ingotu a rovnou tvarovat přilbu. Bez svárů a nýtů a tedy ke vší té úspoře sil, kvalitnější :-).\nBroďan 28. březen 2008 11:28:35\nGunnar(27. březen 2008 20:26:32) :\nCituji: "A k těm pozdějším přilbám, třeba šlap co já vim se dělal tak že se udělal kužel, takže vlastně trojůhelník s jednou stranou jako část kružnice, to se muselo nějak spojit, tzn. svařit nebo snýtovat a potom vykovat na kovadlině, proto mají tvar podobný rohu kovadliny, alespoň to jsem slyšel, ..."\nPřiznám se, že jsem nikdy neviděl šlap, vyrobený postupem, který popisuješ. Ale netvrdím, že jsem viděl všechno. Máš nějaká fota, nebo odkaz na sbírku, kde takový šlap mají? Šlapy a barbuty, které jsem viděl jsou bouchané z jednoho kusu plechu. Rovněž tak klobouky a šalíře, navzdory tomu, že se navenek vyznačují někdy dost ostrými a výraznými hřebeny a hranami. I tenhle klobouk je z jednoho kusu, bez nýtování:\nPike 28. březen 2008 07:50:23\nGunnar(27. březen 2008 20:51:51) : Nejde o to, že by nefungovalo kovářské svařování jako takové - naopak, je to technologie s úžasnými možnostmi. Ale nemůžeš srovnávat svařování při výrobě damaškového nože a přilby. U nože se toho damašku nejdřív vykove - svaří - velký kus a z něj se potom teprve formuje čepel. Svařování plechů je něco úplně jiného. Hlavní úskalí jsou:\n1. Plech rychle chládne. Rozmezí svařovacích teplot je úzké a než bys vytáhl helmu z výhně, našteloval ji na kovadlinu a poprvé do ní klepl kladivem, je studená.\n2. Plech se prohýbá. Klepneš kladivem do jednoho místa, v ideálním případě ho možná svaříš, ale plech kolem se zvedne a mezi oběma díly vznikne mezera, kterou už pak nesvaříš.\n3. Vlivem tepelné roztažnosti se při ohřívání plech deformuje a ve spoji vznikají bubliny.\n4. Plech se při ohřevu snadno spálí.\nOno i při výrobě damašku není dobré používat do paketu moc tenké plechy, nebo dát aspoň z obou krajů silnější kousky, které paket udrží pohromadě.\nkure_melancholik 27. březen 2008 21:21:58\nNevím mně osobně při výrobě helmy z jendoho kusu pomohl ten návod co tam dával Wothan a ještě to že jsem si prolezl armsandarmour fórum. A potom nad tím přemýšlet a ono to přijde samo najednou to uvidíš :-D pak zjistíš že jsi viděl blbě :D Jinak ještě u toho návodu je hodně dobré si přečíst ten text z těch obrázků není vidět všechno.\nGunnar 27. březen 2008 20:51:51\nNechtěl jsem poučovat, jenom jsem chtěl aby bylo jasné o čem se bavíme, je mi jasné že člověk, který se tomu věnuje takovou dobu ví o co jde. Ale když může držet po kovářském svaření nůž, který je skovaný z nástrojové oceli a nějaké běžné nebo třeba nerezu a není ještě nýtovaný, tak plech stejného složení by mohl také. Nezkoušel jsem to takže nevím jak je to náročné, ale asi hodně když od toho upustil někdo kdo s tím má velké zkušenosti. Snažím se přijít na to jaké jsou možnosti, je jich hodně a rád bych se dozvěděl co nejvíce. Začal jsem s přilbou z více kusů, jelikož je dřívější a jednodušší, přilba z jednoho kusu je dost náročná a zatím se mi nepovedla, ale z těch fotek mě napadla jedna mmožnost kde asi dělám chybu, takže to zkusím znova.\nWothan 27. březen 2008 20:35:08\nMyslím že Broďana nemusíš poučovat o tom co je kovářské vaření - ví to on a nepochybně i Brožek, problém je že vařit plechy touhle metodou není moc snadné - a i když se svar podaří, nebývá to často dostatečně pevný spoj. Proto se to kombinovalo s tím nýtováním aj. Ostatně tady - Ježíšek to dával vedle na Hofyland: tforum.info... - je to dobře vidět. Dokonce se tak někdy opravovaly i zbraně - románský meč "Sigvinais" třeba nemá zlomenou čepel svařenou, ale snýtovanou, nýty jsou zaleštěné a spoj je následně letovaný bronzem a mosazí. Stejně jako sekery - mám třeba mnohem mladší tesařské sekery - cca 19.st. - na kterých je vidět že když širočina praskla, byla stále ještě poměrně drahá a majiteli se vyplatilo jí nechat opravit a kovář to nesvařil ve výhni, ale navařil (nakoval) na to jakousi záplatu, kterou přibil dvěma nýty: www.curiavitkov.cz...\nGunnar 27. březen 2008 20:26:32\nBroďan(27. březen 2008 19:41:19) : Nemyslel jsem prosté nakování, ale kovářské svaření, něco jako damašek, musí se to ohřát na teplotu blízkou tavení a pak se to skove dohromady, taková je teorie, praxe o té zatím nevím. Já nedělám moc dlouho, takže zkušenosti nic moc. A k těm pozdějším přilbám, třeba šlap co já vim se dělal tak že se udělal kužel, takže vlastně trojůhelník s jednou stranou jako část kružnice, to se muselo nějak spojit, tzn. svařit nebo snýtovat a potom vykovat na kovadlině, proto mají tvar podobný rohu kovadliny, alespoň to jsem slyšel, zkušeností je málo, ale jinak než časem a zkoušením, popřípadě ptaním se to prostě nejde.\nWothan 27. březen 2008 20:24:25\nTak třeba tady máš postup výroby kónické přilby z jednoho kusu oceli, což je podle mně jedna z těch těžších věcí s ohledem na tvar:\nProblém je v tom, že bez zkušeností, praxe a hromady zničeného nepovedeného šrotu ti ty návody samy o sobě, obávám se, moc platné nebudou, ani když máš dobře vybavenou kovárnu.\nGunnar 27. březen 2008 19:52:50\nPozději se samozřejmě používali hlavně přilby z jednoho kusu nebo ze dvou polovin, ale není mi jasné jak to vykovat, nejsem ale nějak zvlášť zkušený kovář. Vždy když jsem to zkoušel, tak jsem nedokázal udělat dostatečně hlubokou a přitom průměrem malou přilbu, když jsem do toho začal mlátit víc tak se objevila trhlina, nevím v čem dělám chybu, jestli se to dá popsat přes internet, nebo jestli zajít za někým kdo to umí (i když těch bohužel zase tolik není).\nBroďan 27. březen 2008 19:41:19\nGunnar(27. březen 2008 18:47:39) : Ahoj, jen pár slov k těm postupům. Středověké přilby byly vyráběny zpočátku nýtováním z několika dílů, ale později výhradně kováním zvonu z jednoho kusu plechu. Rozhodně všechny gotické přilby mají zvony vykované vcelku.\nTenké plechy není možné spojit pouhým kováním, je třeba je nejprve snýtovat a potom zakovat a nýty zvenčí zabrousit. Tahle technologie byla v gotickém období používána pouze pro záplaty na defektních místech zbroje:\nV novověku se zvony přileb celkem běžně vyráběly také ze dvou polovin. Ty se spojovaly buď pertlováním v hřebeni a nebo nýtováním.\nNa tomhle hrubém obléhacím klobouku z jednoho kusu jsou dobře vidět stopy kování:\nKovářské svařování jsem probíral s platnéřem Brožkem a on se o to několikrát poukoušel na různých ocelích. Ale prostým přeložením dvou plechů a následným kováním, není možné dosáhnout dostatečně pevného spoje. A dochované originály nám to potvrzují. Brožek kove helmy výhradně z jednoho kusu a tento postup považuje dokonce za jednodušší, než to jakýmkoliv způsobem svařovat. ... no, ale 15 let helmy taky svařoval, tohle říká až dneska, ... když to umí z jednoho kusu.\nGunnar 27. březen 2008 18:47:39\nBoza(27. březen 2008 09:12:21) : Ruční práce a řemeslný postup mě velice baví, je pravda že člověk přijde na spoustu věcí až když si je zkusí udělat sám , ať už jde o funkčnost jednotlivých prvků nebo jejich význam (např.: většina ozdob na zbrojích není na okrasu, ale slouží buď ke zjednodušení, nebo umožnění kostrukce v dané době). Problém je dodržet tehdejší postupy a nevím nakolik je možné nahradit tehdejší postupy, dnešními moderními, které mohou být rychlejší a snažší. Jde například o výrobu přileb z několika dílů, pokud je budu nýtovat tak zřejmě chybu neudělám, ale pokud je budu svařovat elektrikou, tak se tvar přilby dá hodně změnit, jelikož se kovářské svařování od ostantích dost liší (zajímalo by mě jestli máte někdo s kovářským svařováním přileb zkušenosti, jednak jestli je to náročné a jestli jsou tam nějaké postupy které se musí dodržet). Náročnost tehdejších postupů, ale může být časově i finančně velká a nevím kam až má cenu zajít, i když zde má asi každý hranici jinde.\nČetl jsem tvůj článek na living history a tvá konstrukce šupinové mi připadá velmi pravděpodobná, možná by se ale dali ty šupiny dělat v různých velikostech, nejsem si jistý jestli je to dobrý nápad, ale podle mě se šupinové zbroje inspirovali v šupinách zvířat a tak by se asi dali udělat na pohyblivějších částech menší, a na méně pohyblivých zase větší kvůli vyšší ochraně (napadlo mě to v souvislostí se zbrojí z těch šupin z luskouna), i když je to jen nápad, zatím jsem se do šupinové zbroje nepustil, nějak není čas.\nU těch franských "morionů" by se asi mělo vycházet z římských, možná i z přileb jiných národů té doby, ale nebál bych se ani hledat inspiraci v šalíři, nebo železném klobouku, jsou sice časově vzdáleny, ale lidé se k osvědčeným tvarům vraceli a myslím že je lepší zkoušet hledat souvislosti i tam kde nejsou na první pohled zřejmé.\nBoza 27. březen 2008 09:12:21\nJenom bych doplnil, že i přesto že mnoho věcí z hmotné i nehmotné kultury se dá dneska dohledat ať už v literatuře nebo dokonce v muzeích (s rozpětím od starověku do novověku), přesto je mnoho témat kde panuje trvalá informační nouze s pesimistickým výhledem do budoucna.\nJako příklad uvedu RS šupinové zbroje a franské "moriony". Přestože k obojímu existuje více než pět iluminací nebo dokonce řezeb, nelze z nich vyčíst zásadní konstrukční detaily, které by dovolovaly činit jednoznačné závěry o konstrukci. V takovém případě pak jsme odkázáni na analogie, pokusit se např v případě toho morionu vyjít z římských přileb, až skoro do polohy experimentální archeologie, kdy vznikne několik různých kusů daného předmětu a ty se pak porovnávají co do pracnosti, výdrže etc.\nDalším příkladem je brnířina, kde dokonce máme finální artefakty ve formě fragmentů zbrojí od Říma až po VS, ale přesto je velmi těžké se jejich vzhledu aspoň přiblížit, protože se prostě pracovní postup kompletně ztratil. Čiliže prameny, vyobrazení atd. nejsou vše, pak pomůže už opravdu jen řemeslný přístup, ověřování atd.\nmaser 26. březen 2008 22:58:54\nMinimálně prolistovat vše co se člověku dostane do rukou. Časem se pak většinou už od pohledu pozná nekvalitní práce, ale i v nich se může najít zajímavý odkaz, obrázek, myšlenka. No a v neposlední řadě mají pořádné publikace vzadu seznam použité a někdy i další doporučené literatury, kde se dají najít citace na skutečné poklady. Hlavně vše brát krtiticky, jak píše richardrg, páč i kapacitám v oboru někdy něco ujede :)\nGunnar 26. březen 2008 22:10:32\nO webu living history samozřejmě vím, je tam určitě mnoho zajímavých informací, ale nemůže tam být vše. Zajímaly mě spíše méně známé stránky, knihy apod.\nS těmi různými prameny máš určitě pravdu, ale je skutečně těžké zůstat nestranný (když se vrátím k té přilbě s rohy, tak je jasné že je to funkčně nesmysl a že byla pouze rituální, ale například nález ze sutton hoo, myslím tu přilbu s maskou, tak mi není jasné jestli to nebyla spíše pohřební maska namísto bitevní přilby). Prameny se také občas navzájem popírají a vyhodnotit ten správný je občas skutečně těžké. Sochy a náhrobky jsou také zajímavé, vím že když jsem byl na výstavě o Valdštejnovi, měl tam svou bistu ve zbroji a ta zbroj byla skutečně do nejmenšího detailu propracovaná.\nJiří z Holohlav 26. březen 2008 18:42:54\nGunnar(26. březen 2008 17:49:29) : www.livinghistory.cz...\nzde se scházeji ti ,kteří si kladou stejnou otázku.\nrichardrg 26. březen 2008 18:41:05\nV podstatě si sám odpovídáš....\nMusíš použít různé prameny a kriticky je hodnotit. A nejtěžší je zůstat nestranný prostě někdy to svádí udělat věci tak jak si je asi představuješ.\nU obrázků je třeba si uvědomit, že např. do vrcholného středověku vytvářeli obrazy do knih převážně mniši a předpokládám, že např. o zbroje se až tak moc nezajímali. Dobré jsou písemné zprávy např. ze stoleté Frossart , jenže pokud vím, český překlad je ubohý a zavádějící, a knížka kterou mám já je navíc hodně zkrácena. Na zbroje a oblečnení jsou také použitelné sochy a náhrobky někdy mají až překvapivé detaily.\nAž do vrcholného středověku je to také horší s památkami hmotné kultury, ale musíš hledat a ptát se.\nJinak ke knížkám, můj názor je, že pokud si přečteš Wagnera musíš si uvědomit, že v mnohém je překonán ale pro záladní orientaci stačí, pokud se chceš jen tak porozhlédnout.A to platí i o všech dalších zůstaň kritický.\nGunnar 26. březen 2008 17:49:29\nZajímalo by mě, které prameny mají podle vás největší historickou hodnotu. Ať už jde o knihy, dochvané zbraně a zbroje a pod. Zda má cenu se inspirovat v knížkách, které jsou k dispozici v knihkupectvích ( Wagner, Klučina ...), nebo jsou tyto informace mylné. Které z dochovaných ilustrací jsou správné, (stalo se mi totiž párkrát že některé dnešní ilustrace jsou nakresleny špatně a konstrukčně jsou některé věci dle ilustrace neřešitelné, což platí i o některých dochovaných kresbách, jelikož jsou zjednodušené). Podle čeho se dá poznat že např. dochovaná zbroj byla skutečně používána v bitvě a nešlo třeba o rituální záležitost (např rohy na přilbách). Možností je dnes mnoho a občas není jednoduché poznat, co se tehdy mohlo používat a co je nesmysl.


AUTECHRE - Oversteps / Recenze / MarastMusic - Culture Extravaganza\n18.03.2010 Alfons Burbón\nLabel: Warp Records, 2010\nŽánr: IDM, ambient, experimental, electronic\nSean Booth a Rob Brown plní přání těm, kdo si po poslechu Quaristice přáli celé album ve stylu ambientních skladeb typu Altibzz či Outh9X. Přestože já mezi ně nepatřil a spíše nad těmito tužbami kroutil hlavou, výsledek mě více než potěšil.\nNa rozdíl od jamů a improvizací z Quaristice je totiž Oversteps plně propracovaným a promyšleným studiovým albem. Skladby jsou vícevrstevnaté, melodie nepůsobí nahodile a navíc jsou často podpořeny komplexními beaty. Hlavní složku hudby však tvoří skutečně melodie. Pokud snad někdy dříve byla hudba Autechre takto výrazně melodická, pak jedině v dobách jejich prvních dvou alb, před více než patnácti lety. Oversteps melodiemi doslova přetéká, melodiemi slunečnými a opojnými. Hranými převážně na strunné a zvonkové virtuální nástroje, často navíc ještě v doprovodu dalších, elektrizujících zvuků. Posluchač se v nich topí a taje přitom blahem. Jako kostka ledu vhozená do sklenice vody prozářené slunečními paprsky toho nejkrásnějšího dne někde v tropickém ráji. Přestože beaty jsou zde víceméně upozaděné a druhořadé, na kvalitě jim to nic neubírá a v ničem si nezadají s těmi z trojice Confield - Draft 7.30 - Untilted.\nZvukový design je něco, v čem Autechre vždy excelovali. Oversteps jim samozřejmě opět dělá čest. Podobně nádherné zvuky byli schopni stvořit snad jen svého času Coil. Když člověk toto album poslouchá, pomalu nevěří, že není ve snu nebo pod vlivem nějaké drogy.\nNejvětší zápor bude pro spoustu lidí kladem. Celé album se nese ve stejném\nduchu. Málokterá skladba opouští koncept strunně melodické extáze. Každá jedna je prozářena zlatavými paprsky. Pokud jste někde zaslechli pár skladeb a nelíbily se Vám, šance, že se Vám bude líbit zbytek, není příliš vysoká. Ale i naopak. Zamilovali-li jste si jednu, pravděpodobně budete nadšení i z těch ostatních.\nRadikální otočkou z techničnosti na melodičnost minimálně mě Autechre opět překvapili. To je něco, za co jsem jim nesmírně vděčný. Přestože konkurenci nechali dávno za sebou, postupují stále vpřed. Po rozporuplném Quaristice se tímto vrací zpět do první ligy. .:. 8.5/10\nAutechre. Tohle slovo si na samém počátku vymyslelo duo producentů elektroniky z Manchesteru, aby popsalo svou hudbu. Naplnit jej Významem se „těm dvěma“ podařilo takřka dokonale. Tohle abstraktně znějící označení tvorby Seana Bootha a Roba Browna dnes má naprosto jasné kontury a dobře vystihuje její význam pro elektronickou hudbu posledních dvou dekád. Autechre jako rozdílnost. Autechre jako distinkce.\nLetošní novinku vydává opět vlivný label Warp - ten starý parťák,\nkterý byl vždy ve správnou chvíli na správném místě a který vlastně určoval, kdy ta chvíle má přijít. A jak naznačuje název, Autechre není přežraný pojem, je sytý tak akorát, a proto dovede pozřít další významy, když se to hodí. Album Oversteps je přesahem a krokem k dalším obzorům. A jak už bylo řečeno panem Burbónem, melodie se zdá být milenkou současnosti.\nAutechre už spoustu let nedělají taneční hudbu (ani „inteligentní“ ani jinou). Nové album charakterizuje sice melodičtější, ale taky ambientnější synťákový podkres, který výrazně určuje náladu skladeb. Melodie na Oversteps ale rozhodně nebudou to, co si budeš pískat po cestě z povedeného večírku.\nSean Booth a Rob Brown, tihle dva vždycky dělali mnohavrstevnou hudbu a bylo na tobě, jak hluboko ses zavrtal. Na Oversteps ti to usnadnili, ale ne zas tolik, abys je mohl nařknout z lacinosti infantilního retra, které se opět prohání tanečními kluby současnosti. Přitom právě Autechre bývali mezi těmi, kdo udával barvy, kterými discokoule osvěcovala taneční parket. Nálada Oversteps se dá přirovnat k atmosféře procházky po zcela opuštěném městě. Občas trochu líné, ambientní, ale hlavně silně syntetické melodické vrstvy jsou rozmazávány nervní, těkavou rytmikou, přesně takovou, na jakou měli Autechre vždycky patent. Nervózní rytmus, tekutý a roztříštěný, který má dost volné kontury. Jde o útržky hluků a hloučků, škrábanců, kterým je udělen nějaký řád, i když může být vnějšímu pozorovateli trochu nesrozumitelný. Krásným dokladem je jedenáctiminutová Ilanders. Rytmický základ připomíná volný proud myšlenek, které sice směřují nějakým směrem, ale jsou hadem tvé hlavy, jsou hroudou kutálející se po nerovném povrchu. A nad tím vším ta syntetická éteričnost, občas až jedovatost, která silně evokuje právě elektroniku v počátcích 90. let. Tady ale veškerá podobnost končí.\nAutechre už na prvních deskách osvobodili různé „chyby“ zvuku z pout hluku a přidělili jim estetickou hodnotu. Důraz na tyhle glitche sílil s tím, jak se jejich zvuk na konci 90. let radikalizoval. A i tentokrát jsou roztříštěné beaty nebeaty seskupením šumů, ruchů a škrábanců, těch „vad na kráse“, které Autechre dělají krásnými. Například skladba Qplay, zrytmizované prskance zvuku, hezky pozpátku, kroutí se kroutí. Jako ten had myšlenek v hlavě. A paprsky melodií nad tím. Je jich hodně, ale jejich působivost někdy vyvěrá na povrch až časem. Jako třeba ve čtvrté Known(1) - shluky disharmonií se otírají o strunné melodie, o jakési zvonkohry načichlé orientem. Kakofonie versus libozvuk, ale přitom tam žádné VERSUS není. Všechny zvuky jsou v symbióze.\nOdjakživa mě na Autechre fascinovalo domýšlet si všechny melodie a beaty, které jsou pod hladinou jejich hudby. Z většiny materiálu, které ve svém pojetí elektroniky používají, jako by zněly jen fragmenty, střepiny slepené pohromadě izolepou. Jsou to nádechy a výdechy, útržky vět, slova, která spojíš jakoby mimoděk k sobě a tváříš se, že tam v těch větách vedle sebe leží odjakživa (aneb Click & Cut – klikej a lep, klikej a kutej!), kousky textu odkazující na svět „tam za papírem.“ (a pak že „za textem nic není“). Autechre od poloviny 90. let zněli, jako by se „ti dva“ zavřeli na roky a roky v malé místnosti, kde si hlavou nechali prolétnout nepřebernou haldu přebuzených zvuků, pozpátku, chvíli zpomaleně, chvíli zrychleně. A pak se rozhodli ztlumit to všechno a dát tomu řád. A tahle organizovanost je v roce 2010 slyšet víc než za posledních osm deset let, které byly ve znamení experimentování a dalšího posouvání hranic elektroniky.\nTentokrát ale žádný „free jazz“ bitů a beatů. Jak už nastínil seňor Burbón,\nAutechre nahráli do posledního detailu zkomponovaný materiál. A že na těch detailech záleží! Zatímco předchozí Quaristice byla zakončením (vyvrcholením?) éry improvizace a touhy po chaosu, Oversteps lze chápat právě jako „překročení“ do pole sevřenější kompozice. Kostka ledu vhozená do sklenice vody? Kostka cukru! Kostka cukru v černočerné kávě a ty vůbec nemáš tušení, kolik cukru už se v ní rozpustilo. Ostatně nepřipomíná grafika na obalu desky šálek černé kávy při pohledu shora? Zkus se napít. Tvé chuťové pohárky možná nejdřív nebudou souhlasit. Jenže i přesto si nejspíš vyžádají další dávku těchhle nálad.\nAutechre snad nikdy neměli tak silnou atmosféru jako teď. Výrazně ubrali na tempu, zpomalili, abys měl víc času na prozkoumávání všech zvuků, kterou v sobě tahle hudba koncentruje. Třeba skladby Os Veix3 nebo St Epreo – jejichž názvy mluví řečí, jejíž gramatická pravidla platí jen ve světě Autechre - jsou jakousi sondou do rekonstrukce hluku a jeho následného skládání v nových souvislostech. Mikroskopie zvuku. Ale ve srovnání s předchozími deskami Draft 7.30, Confield nebo EP7 celá ta změť mikrozvuků významně prořídla. Každá skladba pracuje s určitým motivem, který po celou dobu rozvíjí. Výraznějších zvratů se uvnitř tracků nedočkáš. Ale přitom je pořád cítit to napětí pod hladinou kávy. Svět pod ní vzbuzuje úzkost, ale zároveň tě láká domýšlet si, co je „tam dál“. Ten neustále se rozpouštějící cukr, na který si tvá krev zvyká a zvyká a zvyká. A pak zjistíš, že máš na Autechre závislost.\nTěch 71 minut, které s tímhle materiálem strávíš, můžeš klidně chápat jako jednu\njedinou skladbu. Všechny tracky do sebe volně přecházejí. První polovina je dynamičtější, v závěru alba se vyhlazuje strukturovaná rytmika a konec desky doznívá v syntetickém minimálnu. Na několika místech se rytmus narovná (Treale, no. 6), prchavé průlety skoro až stydlivých melodických linek uvolní napětí a přehledný beat nechá lehce připomenout v tvorbě Autechre patrný vliv hip-hopu. Přitom pořád abstraktně a psychedelicky. Tvorba tohoto dua odjakživa čerpala z pestré škály zdrojů, nikdy ale nezněla příliš eklekticky a nekonsistentně. A na Oversteps už vůbec ne.\nTohle album je takovým obloukem k počáteční éře tělesa, které společně s několika dalšími definovalo onu dnes již ne moc výmluvnou formulku IDM. Dá se říct, že novinka je zmačkaná a popsaná áčtyřka nenalinkovaného papíru, která dostala zase trochu nový řád, některá slova se zvýraznila, některá časem skoro vybledla – už jich není potřeba a pro výsledný text už nehrají roli. Celkový obsah toho textu ale pokaždé dává nějaký Význam. Autechre. .:. 9.23546/10\nAutechre, ambient, IDM, experimental, electronic\n02.07.2010 09:07 bk\njá vim, Autechre už letos bylo hodně a hodně to...\n05.06.2013 Vyšel radio-friendly Full Moon vol. 29 s novym albem Kittchena\n80 Cherubian 19.12.2012


Svatováclavská tradice: zdroj národního probuzení | Radikální obrození\nOnou rovinou, z níž na zmíněný problém nahlížíme, je rovina duchovní. Obracíme se nikoli k těm, pro něž je nacionalismus pouze „volnočasovou aktivitou“, ale k těm nemnoha, pro něž je něčím mnohem hlubším: způsobem i nejhlubším smyslem života. Právě jen tito budou moci správně pochopit a ocenit hodnotu toho, co se zde snažíme prezentovat. My sami se sice za vlastence v pravém slova smyslu nepovažujeme a dáváme přednost jinému symbolismu, nicméně i ve správným způsobem chápaném vlastenectví nacházíme vhodný nástroj, který by u těch, kdo jej vhodným způsobem užijí, mohl vést k překonání čistě lidského údělu a k duchovnímu probuzení. Proto máme na tomto místě v úmyslu poukázat na heroickou duchovní tradici vyjádřenou ryze českou symbolikou, krátce ji zasadit do kontextu tradičního árijského symbolismu a nabídnout ji jako výchozí materiál ke studiu a jako nástroj k vlastní sebeiniciaci vlastencům usilujícím překonat prázdnost dnešního českého nacionalismu.\nSprávným způsobem chápaný a do hloubky procítěný a prožitý duchovní prvek je tím, co na české nacionalistické scéně hluboce postrádáme. Existuje velký počet různě zaměřených vlasteneckých celků, ale téměř žádný z nich nedokáže proniknout hlouběji do samotného jádra toho heroického ducha, který v temných okamžicích české historie zazářil a inspiroval Čechy ke statečnému odporu vůči nepřátelům. Členové těchto spolků mají v lepším případě na starosti psaní dějepisných, sociologických a politických článků, diskuse či chození s vlajkami na výlety, v horším případě pak vysedávání po zaplivaných putykách nebo nahánění cikánů. Proto jejich činnost většinou ztroskotává a je točením se v bludném kruhu. K tomu, aby tyto organizace měly vůbec šanci na skutečnou obnovu autority a suverenity českého národa, musí nutně překročit úroveň, na níž dosud setrvávaly, obnovit spojení s tímto hrdinským duchem, jehož kořeny tkví v nadlidské a nadčasové rovině a hlavně: musí jej dokázat reálně probudit a manifestovat. Ztráta spojení s nadčasovým prvkem znamená podrobení se stárnutí a úpadku s tím spojenému. Má-li být úpadek zastaven a má-li být obnovena síla českého národa, musí být nejdříve překonány temnoty levičácké odevzdanosti a malomyslnosti, jež se zažraly do hloubi české mysli, a toto spojení obnoveno.\nArchaické árijské společnosti, jejichž světonázor jsme přijali za svůj, vnímaly svět jako střet dvou principů: Dobra a Zla. Pod těmito pojmy se ale skrývaly jiné významy, než jim přisuzuje moderní lidstvo. Pod označením „dobro“ se skrývá solární princip absolutní moci prostý veškerého moralismu, neboť jen ten je v nejvyšším možném smyslu dobrý (tj. vycházející ze sebe a závislý pouze na sobě samém). Jakákoli bezmoc, ne-moc či závislost na druhém je pak projevem zla: temného zotročujícího principu nevědomosti kalícího vědomí vlastní síly. Ti, kdo hledají pravou osobní či národní suverenitu, nepodmíněnou časem, která by pramenila pouze ze sebe samé, měli by svou pozornost zaměřit právě k tomuto solárnímu principu duchovní moci a usilovat o překonání všech projevů slabosti a bezmoci.\nStav, v němž se nachází české národní hnutí i společnost obecně, lze s úspěchem označit jako stav chronické bezmoci. Tradiční učení tento stav dávno předpovídala a dobu, v níž dnes žijeme, vždy označovala jako Temný věk. Právě v naší době triumfují nízké, temné a nevědomé síly, které se nejmarkantněji manifestují v celospolečenské marxisticko-kapitalistické poblázněnosti ekonomikou a ve vytváření všudypřítomných závislostí: na všem a na všech. Moudří mužové minulosti však s naší dobou spojovali i jiné proroctví: byli přesvědčeni, že právě v těchto nejtemnějších okamžicích dojde ke zrození hrdiny-obnovitele a k obnově solárního Zlatého věku, jenž se bude vyznačovat obnovením vlády ducha nad hmotou. Teprve až se tento hrdina objeví, může být reálným způsobem obnovena a potvrzena suverenita národa jako takového.\nKaždý větší národ, jehož kořeny sahají do dávných dob, a není tedy umělým zplozencem názorových rozepří a politických konfliktů modernějších dob, odvozuje svou suverenitu od něčeho, co skrze svou přítomnost posvěcuje existenci národa nadpřirozenou mocí, jež pramení daleko za hranicemi čistě lidského světa. Zdroj této duchovní ochranné a posilující moci se v národních mytologiích objevuje v mnoha různých formách; zde krátce zmíníme jen některé z nich: v cyklu artušovských legend byla královská suverenita Británie spojena s vlastnictvím meče Excaliburu, jenž králi Artušovi podala Paní z Jezera; starověcí Římané odvozovali své úspěchy od víry v božskou sílu, Aeternitas; v legendách ghibellinského středověku hraje významnou roli symbol Říšského Stromu, který tomu, kdo jej objeví, propůjčí moc a vítězství; a konečně: suverenita českého národa je nedílně spojena se svatováclavským mýtem.\nTo, zda daný národ bude prosperovat a zda si udrží svou suverenitu, plně závisí na reálné přítomnosti zmíněného zdroje duchovní moci, který svou přítomností „impregnuje“ a „vyživuje“ národ, povyšuje jej nad úroveň čistě lidského světa a tím jej ušetřuje od utrpení, jež je jinak s lidskou existencí nedílně svázáno. Prostředníkem, který tento zdroj obdržel a skrze něhož samého se tato velkolepá moc projevuje, je král. Ten, jakožto prostředník mezi nebem a zemí, ustanovuje spojení, které umožňuje projevení vyšších duchovních sil na zemi. Je-li král přítomný mezi lidmi, národu se daří, v zemi vládne mír a žádný nepřítel nemůže doufat, že by ji mohl dobýt. Stane-li se však, že král zemře nebo odejde, království ztratí spojení s duchovní sférou a začne upadat. Téma odchodu krále, následný úpadek království a snaha o jeho překonání je hlavním motivem obnovitelských hrdinských legend.\nKrálovský mandát je vždy udělován shora: skutečný král nemůže vzejít z lidu, ale musí být vybrán nějakou nadpřirozenou postavou reprezentující duchovní svět: buď někým z primordiální vlasti (Paní z Jezera), Kristem, některým z bohů nebo představitelem tzv. Věčného Krále, který své zemi věčně vládne a jehož pozemským zástupcem se korunovaní králové stávají. Svatý Václav je typickým představitelem takového Věčného Krále, který ze své pozice schvaluje a posvěcuje mandát všech následujících králů Českých zemí: to je vidět v symbolismu svatováclavské koruny a rituálu korunovace, o čemž se ještě blíže zmíníme později. Současně v něm ale můžeme nacházet motiv zraněného krále, jehož země prosperovala dokud jí vládl a začala upadat po jeho smrti. K obnovení slávy a moci Českých zemí dojde teprve v okamžiku, kdy se Václav (skrze svého zástupce, který bude ztělesňovat jeho kvality) vrátí mezi svůj lid. Tento návrat se odráží v mýtu o rytířích spících v hoře Blaník, jehož důležitou symboliku též detailněji probereme později.\nŽe reálná přítomnost sil pramenících ve světě, jenž je většině našich současníků neznámý, má skutečný dalekosáhlý vliv na stav státu, můžeme dokázat na příkladu českého panovníka, který je i dnes považován za největšího Čecha a za jehož vlády dosáhly České země největšího rozmachu; mluvíme o králi českém a císaři římském Karlu IV.\nKrál Karel byl vzdělaným a silně duchovně založeným mužem, který uměl mnoho jazyků. Díky tomu měl vhodné předpoklady pro zasvěcení do tajných věd; s velkou pravděpodobností se rovněž seznámil s legendami o svatém Grálu, které byly rozšířené krátce před Karlovým narozením. V cyklu těchto legend, jež jsou poměrně důležité pro hlubší pochopení svatováclavské tradice, hraje významnou roli výše zmíněné téma zraněného krále, jehož představitelem svatý Václav bezpochyby je a téma hrdinského obnovitele posvátného království. Lze si snadno odvodit, jaký význam mladý panovník, o němž je známo, že měl silnou úctu ke svatým relikviím, jichž nashromáždil velké množství, a jenž si jistě plně uvědomoval jejich význam i moc, přisoudil svatováclavskému symbolu a jeho roli při upevňování suverenity a moci své Říše.\nTroufáme si tvrdit, že Karel IV. správně pochopil dalekosáhlý význam svatého Václava jakožto primordiálního krále, když jej prohlásil za věčného krále Českých zemí a rozhodl, že právě na jeho hlavě má navždy spočívat svatováclavská koruna, kterou nechal vyrobit. Ta měla být z Václavovy lebky snímána pouze pro potřeby korunovace českých králů, na znamení toho, že nově korunovaný král přebírá mandát od samotného Václava, a poté byla vždy opět navrácena zpět na Václavovu lebku. Symbolicky tak tedy platí, že ten, kdo chce vládnout Čechám, musí (1) mít požehnání přímo od svatého Václava a (2) být korunován jeho korunou. Totéž samozřejmě platí i pro dnešní dobu: právo vládnout Českým zemím má jen ten, kdo byl vybrán stejným principem, jenž v české tradici představuje svatý Václav, a jehož vláda byla tímto principem posvěcena; nikoli někdo, kdo se sám prohlásil vládcem, nebo ještě hůř kdo jím byl zvolen lidovou lůzou.\nDůvody k prosperitě Svaté říše římské za vlády Karla IV. netkvěly pouze v Karlových politických a vojenských schopnostech, nýbrž zcela jistě i v jeho přístupu k duchovní sféře. Jeho moc nebyla pouze světského typu, jako u jiných panovníků, ale kombinovala světské a posvátné síly v jednom celku – tak, jak se to u skutečného árijského krále předpokládá. Vedle politické a vojenské Karlovy činnosti, která je jasně viditelná a jejímž rozebíráním se zabývají moderní historikové, je na místě snažit se proniknout do tajemství i toho úsilí, jež zůstává lidským očím skryto, přesto však má význam stejný, ne-li větší, než činnost světská. I my v dnešní době, chceme-li dosáhnout alespoň částečných úspěchů, jako král Karel, musíme dosáhnout kontaktu s duchovními silami a jejich ovládnutí. K tomu je však nutné vyjasnit několik bodů.\nPrvní důležitou věcí, na niž je třeba brát zřetel, je, že síly, o nichž mluvíme, jsou většině našich současníků zcela neznámé. Zatímco v době Karla IV. ještě většina společnosti do jisté míry věřila v duchovní moc a byla s ní v kontaktu, dnes platí pravý opak. Školy učí pouze o silách fyzických a silách intelektuálních, síly duchovní však neznají a většina lidí je proto nechápe a pochybuje o jejich existenci. Ten, kdo si není vědom duchovních sil, je ale nemůže ovládnout – a naopak sám, aniž by to tušil, zůstane otrokem zmíněných sil fyzických a intelektuálních. Proto to první, čeho musí být dosaženo, je probuzení citlivosti vůči těmto silám. Toho ale nelze ihned dosáhnout na celonárodní úrovni (pokud to vůbec lze), ale pouze na úrovni individuální. Z toho plyne, že organizovat nějaké politické hnutí, stranu či nějaký spolek nemá smysl dřív, než dojde k reálné proměně na úrovni jednotlivých osobností. Žádné hnutí, jež v minulosti nějakým způsobem dokázalo přispět k národní obnově, nevzniklo samo od sebe: všechna byla projevením ideje přesahující hranice prostoru i času. Ta zde dnes chybí a proto musí být opět obnovena: musí být opět probuzena v nás a skrze nás. Pokud k tomu nedojde, veškerá vlastenecká snaha bude jen běžným politikařením, které absolutně nic nevyřeší.\nPředpokladem celonárodního probuzení je, aby určité, nikoli nevýznamné, množství vyšších duchů správně pochopilo skutečnou povahu svatováclavské tradice a dokázalo ji ve svých vlastních životech plně realizovat. Individuální spojení se svatováclavským symbolem a individuální sebeiniciace jsou proto nezbytné a mají svůj smysl, i kdyby se za našeho života vytčeného cíle celonárodního probuzení nepodařilo dosáhnout. Naše síly zůstanou působit i po naší smrti a budou dále k dispozici těm, kteří přijdou po nás. Dokud se tohle nepodaří, evropské morálně zdegenerované národy budou dále trčet v bahně parlamentních diskusí a všelidového hlasování.\nIndividuální snaha o potvrzení vlastních heroických kvalit je koneckonců integrální součástí rytířských hrdinských legend. Již na jiných místech jsme mnohokrát poukázali na to, že zraněný král, který pobývá na nepřístupném místě mimo království, se neuzdraví sám od sebe a jeho návrat nepřijde jen tak. Mesianistické odevzdanecké očekávání Václavova návratu s rukami v klíně, svatého Václava nepřivolá. Bohužel, pokud už někdo blanické legendě přikládá vůbec nějaký význam, pak ji chápe právě takto. Pravdou ale je, že zraněný spící král musí být probuzen hrdinou, který najde cestu do jeho hradu a v mnoha zkouškách prokáže, že je hoden toho, aby sám převzal jeho funkci. Příchod svatého Václava je podmíněn vlastním hrdinským úsilím o obnovu moci Českých zemí a tím, že se hrdina sám stane nositelem svatováclavské moci. To, že příjezd blanických rytířů je podmíněn vlastním úsilím, ostatně píše i sám Jirásek: „Čechové se proti silnějšímu nepříteli hrdinsky bránit budou“. Dokud v sobě český národ nenajde vůli k boji a nepochopí skutečnou podstatu, význam a moc svatováclavského symbolu, Blaník se neotevře, svatý Václav nepřivede svou družinu a nepřátelská vojska nerozdrtí.\nÚspěšnou iniciací rozumíme správné pochopení významu a moci dané symboliky a její následné plné a vědomé ovládnutí vůlí. Na tomto místě nemáme v úmyslu do detailu rozebírat postupy, jakými toho případně lze dosáhnout. Místo toho zmíníme tradiční symboliku spojenou se svatováclavským mýtem, především pak blanické téma a symboliku svatováclavské korunovace, a stručně poukážeme na její úlohu v rámci individuální iniciace. Případné její reálné využití již vyžaduje vlastní úsilí a je věcí každého ze čtenářů.\nPrvní důležitý svatováclavský symbol, který je třeba zmínit, je symbol hory Blaník a rytířů, kteří z něj vyjedou. O symbolice otevírání skal jsme se již zmínili na jiném místě a připomněli jsme, že to, co se v takové hoře skrývá, jsou duchovní síly. V průběhu Temného věku, v němž nyní žijeme, jsou tyto síly, které se v dobách dávno minulých svobodně projevovaly ve světě, uvězněny v podzemí (odtud legendy o podzemních říších) nebo uvnitř polární hory, která spojuje nebe a zemi. Otevření Blaníku a výjezd rytířů Václavovy družiny proto představuje prolomení iluze hmoty a osvobození duchovních sil, které mají jako jediné možnost obnovit velkolepost a vznešenost Zlatého věku.\nŽe jde skutečně o duchovní síly, které se z Blaníku uvolní, naznačuje i jiný symbol, o němž se zmínil i Jirásek ve Starých pověstech českých, když napsal: „Tu svatý Václav na bílém koni s korouhví v ruce Čechy povede a cizozemce a všechny nepřátele českého království ze země vyžene. A sv. Prokop, opat sázavský s berlou, bude mu pomáhati.“ Bílý kůň, na němž svatý Václav pojede v čele svých vojsk, symbolizuje ducha a právě na bílém koni vždy přijíždí hrdina obnovitel, pod jehož vedením bude obnovena vláda ducha. Na bílém koni přijede obnovitel Kalkí, král Artuš, na bílem koni jel svatý Jiří, který přemohl draka, a symbol bílého koně se objevuje i ve Zjevení Janově: „A viděl jsem nebesa otevřená, a hle, bílý kůň, a na něm seděl ten, který má jméno Věrný a Pravý, neboť soudí a bojuje spravedlivě. Jeho oči plamen ohně a na hlavě množství královských korun; jeho jméno je napsáno a nezná je nikdo než on sám. Má na sobě plášť zbrocený krví a jeho jméno je Slovo Boží.“ (Zj. 19.11-13).\nDalším symbolem, který považujeme v tomto kontextu za důležitý, je přemyslovská korouhev na níž je černá plaménková orlice ve stříbrném poli. V úvodu jsme zmínili, že Římané suverenitu své říše ztotožňovali s božstvem Aeternitas; jedním z atributů tohoto božstva byl i symbol fénixe. Troufáme si tvrdit, že v kontextu svatého Václava jako obnovitele moci českého národa, lze v přemyslovské orlici hledat podobný význam jako v římském symbolu fénixe. Nesmrtelný fénix, který se dokáže opět zrodit ze svého vlastního popela, je symbolem znovuzrození.\nJeště považujeme za nutné poukázat na postavu svatého Prokopa, kterou též zmiňuje Jirásek. Tuto postavu chápeme jako součást Václava samého – jako zdroj duchovní autority v protikladu k čistě světské autoritě Václava samotného jakožto knížete a válečníka. To je jasný odkaz na to, že síla přicházející z Blaníku má své kořeny v primordiálním Zlatém věku, kdy ještě neexistovala dualita mezi duchovním a světským, mezi posvátným a profánním. Jak uvidíme, absence této duality se rovněž promítá do symboliky svatováclavské koruny.\nVšechny zmíněné symboly dohromady vykreslují mýtus duchovního znovuzrození, které čeká český národ v případě, že se mezi českými vlastenci najde dostatek hrdinů, kteří dokáží pochopit význam těchto symbolů, otevřít Blaník a na svých bílých koních vyjet do boje. Další symbolika, která je se svatým Václavem spojená, je ta týkající se svatováclavské koruny a rituálu korunovace.\nSvatováclavská koruna je nositelkou magické moci, která má, stejně jako Svatý Grál, dvojitou moc: zabít i oživit. Existuje poměrně známá legenda, že pokud si ji nasadí na hlavu někdo nepovolaný, do roka zemře. Podle této legendy to bylo právě neoprávněné nasazení koruny na hlavu, co stálo za smrtí Reinharda Heydricha. Ač to podle všeho není pravda a Heydrich si ji na hlavu nikdy nenasadil, mýtus o tajemné moci koruny nepovažujeme za úplně nesmyslný. Můžeme jen spekulovat, zda má koruna skutečně moc působit na toho, kdo si ji nasadí na hlavu či u citlivějších osob změnit úroveň jejich vědomí. Pokud ano, nebylo by tak úplně nepochopitelné, kdyby někdo, kdo by k těmto zkušenostem přistupoval pasivním způsobem, zešílel nebo dokonce zemřel.\nJak jsme upozornili na začátku, král musí být prostředníkem mezi světem lidí a světem bohů; to znamená, že musí být zasvěcený, dvakrát zrozený – do obou světů zároveň. V ideálním případě by královská korunovace měla být iniciační zkouškou, mystickou smrtí a spojením se svou vlastní mocí, duchem svatým. Jejím výsledkem by mělo být buď druhé zrození korunovaného krále, potvrzení a posvěcení jeho nároku na trůn, a nebo v případě, že korunovaný není královské krve, smrt. V případě úspěšného projití korunovační zkouškou se pak koruna stává triumfálním symbolem svatozáře plně realizovaného absolutního člověka. Zřejmě není úplně nemístné v symbolice sedmi klíčů od dveří do klenotnice hledat stejný význam, jaký má sedm čaker, či sedm květů, jež musí rozkvést, aby byla ona magická síla, jež je skryta ve svatováclavské koruně, probuzena.\nMoc, která v koruně spí, je vznešenou mocí pramenící ve Zlatém věku a stojící nad každým protikladem. Výše jsme připomněli, že Karel IV. věřil v magickou a ochrannou moc svatých relikvií. Svatováclavská koruna věčně odpočívá nad lebkou svatého Václava, pozemského krále, a v kříži, který je na jejím vrcholu, je údajně skryt trn z trnové koruny Ježíše Krista, krále nebeského; obě relikvie tak trvale impregnují korunu dvěma silami, světskou a duchovní, jež se v ní spojují. K tomuto spojení jednotlivých protikladů ve vyšší nesmísené harmonii odkazuje i rozmístění červených a modrých kamenů na zlaté koruně, jež je přesně vyvážené a harmonické.\nUmístění korunovačních klenotů ve Svatovítské katedrále též není náhodné a má též svou symbolickou hodnotu. Nacházejí se v korunní komoře za mozaikou Posledního soudu nad Zlatou branou, hlavním jižním vchodem do katedrály. V křesťanské tradici je Poslední soud okamžikem, kdy se rozhodne, zda se duše člověka dostane do nebe či do pekla: zda si dokáže vybojovat individuální olympskou nesmrtelnost nebo zda podlehne rozpadu v druhé smrti. Ve Zjevení Janově je to popsáno celkem jasně: „Kdo zvítězí, dostane toto vše; já mu budu Bohem a on mi bude synem. Avšak zbabělci, nevěrní, nečistí, vrahové, cizoložníci, zaklínači, modláři a všichni lháři najdou svůj úděl v jezeře, kde hoří oheň a síra. To je ta druhá smrt.“ (Zj. 21.7–8). V tomto spatřujeme odkaz na hlavní zkoušku iniciačního korunovačního rituálu: na okamžik, kdy by po nasazení koruny na hlavu mělo dojít buď ke smrti, nebo k posvěcení nároku krále na trůn.\nInformace, které jsme předložili v tomto textu, nelze považovat za konečné a za nějaký do detailů propracovaný návod či program. Spíše je lze chápat jako svého druhu výchozí substrát, na němž lze teprve začít něco pěstovat. Přečtení tohoto článku a případné ztotožnění se s informacemi v něm nastíněnými, by pro ty, kdo se cítí být českými vlastenci a zároveň cítí inklinaci k duchovním hodnotám, nemělo být výsledkem, ale spíše začátkem práce. To, co má skutečně smysl, probouzení duchovních sil v nás samých, už je na každém z nás a je jen otázkou našeho osobního úsilí.\nDuchovní autorita svatováclavského symbolu inspirovala po tisíc let celé zástupy největších osobností českých dějin. V tomto symbolu dřímá obrovská duchovní magická síla, která má skutečnou moc zlomit prokletí, kterým je český národ svázán; je podpořena bojem celých armád vojáků, kteří bojovali za český národ a položili za něj život. Jejich duchovní síla, jejich odhodlání, jejich láska k vlasti a krev, kterou prolili, jsou zřídlem moci, která může být využita k úspěšnému boji i v dnešní době. Troufáme si tvrdit, že pokud se někdy český národ dokáže sjednotit a probudit, pak to zcela jistě bude v posvátné záři patronátu svatého Václava; bez jeho symbolu jako štítu a bez jeho nadpřirozené moci jako meče mají Čechové jen velmi malou šanci na úspěšnou obnovu blahobytu a skutečné suverenity svých zemí. Duchovní znovuzrození Českých zemí zcela jistě neproběhne pod praporem žádné politické strany ani žádného čistě politického hnutí. Vybojovat si český trůn může pouze rytíř čistého srdce, řečeno středověkou rytířskou symbolikou, který dokáže odhalit pravou podstatu svatováclavského symbolu a skrze sebe ji opětovně manifestovat.\n^ Mezi těmi, kdo se dnes hlásí k nacionalismu nebo vlastenectví, jde především o všudypřítomné kopírování a nekritické obdivování německé nacionalistické strany NPD, italského hnutí CasaPound Italia a jejich způsobů činnosti.\n^ Král v sobě spojuje smrtelnou lidskou a nesmrtelnou božskou část – proto nemůže zcela zemřít. Proto tradiční královské mýty vždy říkaly, že král „zemřel i nezemřel“ a spíše než o smrti krále mluvily o jeho odchodu do dalekých zemí, do primordiální vlasti.\n^ Je to pravděpodobné tím spíše, že mladý Karel byl otcem poslán do Francie pouhých 11 let po zničení Templářského řádu, s nímž jsou legendy o Grálu též úzce spojeny.\n^ To ostatně platí pro jakýkoli iniciační zážitek: například ve středověkých rytířských mýtech může království spasit pouze rytíř, který je čistého srdce; nehodní ve svém snažení neuspějí a buď zemřou nebo utrpí zranění, které se nikdy nezahojí.\n^ Iniciaci nechápeme jako prosté předání informací od „starších a moudřejších“ či nějaký ekvivalent dnešní školní výchovy, ale právě jako reálné prožití odlišné úrovně vědomí a integraci tohoto odlišného stavu do života jedince.\n← Sbírka pro kosovské Srby\nReport z protestního shromáždění v Geči →


Pro pátrání po tzv. posledním společném předkovi bakterií (LBCA) vědci zkoumali genomy 1 089 bakterií žijící v bezkyslíkatém prostředí tzv. anaerobové. „Pro náš výzkum jsme vybrali právě anaerobní bakterie, protože atmosféra na rané Zemi obsahovala malé množství kyslíku. Nemělo by tedy smysl studovat bakteriální druhy, které jsou adaptovány na vyšší dávky kyslíku“ vysvětluje autorka studie dr. Joana C. Xavier.\nVyšší formy života (například savci) předávají svou genetickou informaci vertikálně. To znamená z rodičů na potomky. U bakterií však existuje i jiná forma – laterální genetický přenos, tedy přenos mezi jedinci, kteří nejsou potomky navzájem. Existence tohoto laterálního přenosu je však velkou komplikací pro rekonstrukci genomu LBCA. Vědci proto použili k porovnání genomy získané z evolučně rozdílných skupin bakterií. Z nich bylo dále vybráno pouze 9 genů kódující nezbytné životní funkce. Jednou z nich byla například metabolická dráha pro získání uhlíku.\nVýsledky ukázaly, že nejvíce jsou prapředkovi podobné bakterie patřící mezi klostridia. Ty se dnes vyskytují běžně v půdách, kde se podílí na hnilobných procesech. Nicméně jsou také známé jako producenti nebezpečných toxinů (například botulotoxinu či tetanického toxinu). Díky přiřazení LBCA mezi klostridia mají vědci základní představu o tom jak by mohl vypadat. „Bakteriální předek měl tvar tyčinkovité buňky a zřejmě mohl tvořit spóry, což by mělo další výhody v prostředí na rané Zemi“ vysvětluje autorka publikace dr. Joana C. Xavier.\nZdroj: ScienceDaily, zdroj titulního obrázku: Abhijith Ar, 123RF.\nŠtítky: VĚDA, SCIENCE, EVOLUCE, EVOLUTION, BAKTERIE, BACTERIA, MIKROBIOLOGIE, MICROBIOLOGY


Online výstava Amid Space(s) upozorňuje na propojenost virtuálního a hmatatelného světa | Filozofická fakulta MU\nZa studentským experimentálním projektem stojí studentky Karolína Sedláková a Erika Capová z FF MU. Výstava, kterou zorganizovaly, zkoumá, jak vztahy mezi uměním a technologiemi mohou formovat naši každodenní realitu. Součást výstavy tvořily také workshopy zaměřené na samotnou digitální tvorbu. O umění nových médií se tak díky Amid Space(s) mohli v říjnu dozvědět i návštěvníci festivalu Prototyp.\n3. 1. 2022 Kamila Jablonická\nDigitalizace proniká i do uměleckých oborů, což s sebou přináší nové koncepty kurátorství ve virtuálním kontextu. Iniciátorky online výstavy Amid Space(s) Erika Capová a Karolína Sedláková si kladly otázku, do jaké míry dokáže digitální umění vystavené online tvarovat naši vlastní realitu prožívanou doma. „Prostřednictvím výstavy jsme upozornily na to, jak do sebe různá prostředí zasahují a jak mezi sebou interagují,“ vysvětlují kurátorky, podle nichž se také podařilo zodpovědět otázky týkající estetiky a využití QR kódů.\nAmid Space(s) se nesnaží napodobovat online výstavy, s jakými jsme se mohli za poslední rok setkat. Představa „být online“ se v tomto případě explicitně váže i na fyzický prostor, v němž se nacházíme, a na materiály, které každodenně a automaticky používáme. Pochopením uvedené myšlenky by si měl tedy návštěvník uvědomit svou existenci na pomezí těchto dvou prostředí. „Během lockdownů jsme se ‚zasekli‘ před obrazovkami počítačů a mobilních telefonů. Proto i představa času a prostoru sama sebe transformuje do rozličných podob, u každého z nás individuálně,“ říkají studentky.\nSoučástí projektu byl také workshop zaměřený na vizuální live coding (postup, při němž tvůrci píší kód k vznikajícímu dílu živě, tedy v reálném čase – pozn. red.) pod vedením zkušené lektorky Shelly Knotts. Účastníci si vyzkoušeli tuto kreativní performativní techniku prostřednictvím online nástroje Hydra, který je inspirován analogovými videosyntetizátory.\nProjekt představil dvanáct novomediálních děl a projektů od zahraničních umělců, ale například i studentů Masarykovy univerzity, jejichž obory nesouvisejí s uměleckou tvorbou.\nUkázky z virtuální výstavy\nBc. Erika Capová je absolventkou studijního programu Obecná teorie a dějiny umění a kultury, v současnosti se věnuje navazujícímu studiu v programu Teorie interaktivních médií. Je členkou studentského spolku interaktivních médií Interier při FF MU.\nNa online výstavě také spolupracovala Bc. Karolína Sedláková. Ta absolvovala studijní program Obecná teorie a dějiny umění a kultury, nyní studuje navazující studijní program Zvukový design a multimediální technologie. Je členkou studentského spolku Interier při FF MU.\nAMID Spaces na Facebooku\nAMID Space(s) na Instagramu\nOnline výstava AMID Space(s)


B&B Mälltorpsgatan - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Ostersund\nOstersund a zdejší nabídka všech 24 ubytování.\nFrösö, Ostersund, Švédsko - Skvělé umístění – zobrazit na mapě\nB&B Mälltorpsgatan, umístěný v oblasti Ostersund City Center, Ostersund je mezi cestovateli velice populární. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nNabídka kvalitních služeb hotelovým hostům a široké škály vybavení, B&B Mälltorpsgatan je připraven zajistit vám co nejpříjemnější pobyt. Během ubytování v tomto nádherném zařízení si hosté mohou vychutnat Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, parkoviště, rodinný pokoj, grilovací zařízení, prádelna.\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Hotelová rekreační zařízení, která obsahují golfové hřiště (v dosahu 3 km), lyžování, rybaření, billiard, zahrada jsou určena pro únik od všedního dne a relaxaci. B&B Mälltorpsgatan je vaším místem pro kvalitní hotelové ubytování ve městě Ostersund.\nJamtland Ubytovacích zařízení\nOstersund Ubytovacích zařízení


Němci zatkli bratry z Kosova, chystali útok na obchodní centrum | Týden.cz\nBratři z Kosova\nNěmci zatkli bratry z Kosova, chystali útok na obchodní centrum\n23.12.2016 05:59 Aktualizováno 23.12. 09:22\nNěmecká policie zadržela dva muže podezřelé z přípravy útoku v nákupním centru ve městě Oberhausen na západě země. Šlo o bratry původem z Kosova. Informovala o tom policie. V jaké fázi příprav útok byl, zatím není jasné.\nDvojice ve věku 31 a 28 let byla zadržena v pátek brzy ráno po zásahu zvláštní jednotky v nedalekém městě Duisburg. Policie prohledala několik bytů a vozů ve čtvrtích Marxlohe a Bruckhausen. Došlo k tomu necelé čtyři dny po útoku na vánočním trhu v Berlíně, kde po nájezdu kamionu řízeným patrně tuniským radikálem Anisem Amrim zemřelo 12 lidí.\nPolicisté dostali tip od tajných služeb, které se dozvěděly o útoku plánovaném na nákupní a zábavní komplex CentrO, jedno z největších podobných středisek v Německu. Podle médií není jasné, v jaké fázi příprav útok byl, ani kdy k němu mělo dojít. "Intenzivně nyní vyšetřujeme, v jaké fázi přípravy byly a zda se na nich podílely i další osoby," uvedla policie.\nPolicisté v civilu i v uniformách byli ve čtvrtek večer vysláni střežit středisko i nedaleký vánoční trh ve městě ležícím v průmyslové oblasti Porúří. Po uzavření trhů i nákupního centra se přítomnost policistů snížila, v pátek ale budou opět ve zvýšeném počtu hlídkovat. Nákupní středisko CentrO, v němž je více než 250 obchodů, se podle policie otevře jako v běžný pracovní den.


O čem je film TWILIGHT?? :: Sweet-twilight\nYou´re welcome..!!! > movies and others > Twilight > O čem je film TWILIGHT??\nCullenovi jsou ve Forks dost zvláštní rodinkou. Otcem klanu je MUDr. Carlisle Cullen, mladý chirurg ze zdejší nemocnice. Je také velmi krásný. Jeho ženou je Esme, která se zabývá restaurováním. Dalšími členy rodiny jsou Emmett Cullen, velmi silný upír a jeho žena Rosalie Haleová, velmi krásná upírka, dalšími členy rodiny jsou Alice Cullenová, drobná štíhlá a sympatická, stanou se s Bellou kamarádkami, se svým manželem Jasperem Hallem. Celá rodina má drahá luxusní auta, jsou všichni velmi krásní a chytří. Navzdory tomu všemu nejsou Cullenovi moc oblíbení, jakoby všichni věděli, proč se jim mají vyhýbat.