Vyznavači severské chůze už dorazili do Brna [Severská chůze]\nVyznavači severské chůze už dorazili do Brna\nRychle kráčející člověk s hůlkami v obou rukách pro nezasvěceného vypadá jako poblázněný běžkař bez lyží a bez sněhu. Znalci vědí své: dotyčný patří mezi vyznavače severské chůze, komplexního cvičení pro zdraví a kondici.\nMezi nadšené propagátory severské chůze patří například Miroslav Vystrčil. Ten také v České republice neobvyklou disciplínu představil včera na brněnském výstavišti. „Poprvé jsem se severskou chůzi seznámil na studijním pobytu ve Finsku. Byl jsem nadšen, když jsem viděl, s jakou chutí se jí věnují třeba lidé středního věku,“ přibližuje absolvent oboru rekreologie na olomoucké univerzitě. Začal pátrat po podrobnostech, seznámil se zakladateli tohoto oboru a dokonce na poslední chvíli změnil téma diplomové práce. Celou ji zasvětil severské chůzi, obhájil a teorii začal prosazovat do praxe. „Na jaře jsem severskou chůzi představil na setkání lázeňských lékařů a fyzioterapeutů a zaujalo je to,“ pochlubil se Vystrčil.\nZákladním nástrojem severské chůze jsou speciální hůlky. Chodec si s nimi pomáhá, takže zapojuje do pohybu také horní polovinu těla. „Proti lyžařským hůlkám jsou ty chodecké výrazně lehčí a konstruované tak, aby tlumily nárazy,“ zdůrazňuje Vystrčil. Důležité je speciální poutko, které je nastavené tak, aby se neodírala kůže rukou a aby i při lehkém sevření rukojeti hůlka pevně seděla mezi palcem a ukazováčkem. „Při severské chůzi se zapojuje až devadesát procent svalů, téměř dvojnásobný je v porovnání s klasickou chůzí energetický výdej a hlavně se v dnešní sedavé době počítačů uvolňují zatuhlé svaly oblasti šíje a zad,“ vypočítává přínos severské chůze její propagátor.\nZa zásadní přínos běžkování bez sněhu však Vystrčil považuje fakt, že žene lidi ven, do přírody a z města. Není tedy už nutné trávit čas v nevětraných posilovnách a fitcentrech. „Severská chůze v sobě spojuje silové i aerobní cvičení, jde o kombinaci běhu, posilování a protahování svalů, které si užijete na čerstvém vzduchu,“ objasňuje Vystrčil. Pro brněnské zájemce plánuje další instruktáž a pravidelné setkávání. „Ideální by bylo, kdyby to i tady jednou fungovalo jako ve Finsku. V domluvený čas se sejde skupina lidí s hůlkami a pod vedením odborného instruktora se dá do cvičení,“ doufá Vystrčil.\nSeverská chůze vznikla před osmi lety ve Finsku a postupně se rozšiřuje do celé Evropy. Mezi její propagátory patří i Miroslav Vystrčil, který netradiční sport předváděl včera na výstavišti.\nchuze/rovnost_2005_jirina_vesela_brno.txt · Poslední úprava: 07.01.2014 14:15 (external edit)


Červen 2015 « Archiv | Dům U Zlaté květiny\n30. června 2015 v 12:16 | Eleanor | Jednorázové úvahy a útvary\n29. června 2015 v 22:03 | Eleanor | Jednorázové úvahy a útvary\nKari sušenky se sýrem\n27. června 2015 v 9:52 | Eleanor | -> S barbarem v kuchyni...\nPokud máte rádi nezvyklé chutě, mám tu pro vás recept na sušenky s kari a se sýrem. Výborně se hodí na posezení s přáteli a skvěle se doplňují s nakrájeným rajčetem či cherry rajčátky. Inspiraci jsem vzala zde, nicméně tento recept se mi neosvědčil. Předkládám tedy vlastní verzi v článku. Dobrou chuť!\n23. června 2015 v 22:26 | Eleanor | Jednorázové úvahy a útvary\nČernovlasá dívka padla do bláta, které zaplavilo její dlouhou černou sukni a temně modrý, skoro jako noční obloha, korzet. Z očí jí padaly slzy a mísily se s blátem. Opřela se o ruce a sevřela v dlaních mokrou hlínu:\n"Proč? Proč, mi to udělal?"\nNa dobu ve které žila by vypadala úplně normálně, až na černá křídla, která se jí choulila na zádech. Zavřela oči a opět viděla jeho tvář. Tvář mladíka, který jí zlomil srdce a sesadil z nebeských výšin. Ano, bývala andělem, ale kvůli lásce se vzdala křídel. Kvůli lásce se vzdala nesmrtelnosti i svého poslání pomáhat lidem.\nVšechno začalo, když na zemi zemřela na mor mladá dívka. V rodné vesnici ji všichni milovali, modlili se za její duši a jejich modlitby byly vyslyšeny. Dívka se stala andělem. Pomáhala mnoho let lidskému pokolení, až do doby, kdy uběhlo, přesně na den, 100let od její smrti. Hrob kam ji vesničané pohřbili byl již zarostlý a právě v ten den jej našel 20letý vesničan. Jeho zelené oči splývaly s okolní přírodou a zachytily se na ztrouchnivělém náhrobku. Pomalu odhrnul větvičku keříku, jenž zakrýval jméno mrtvé. Pomník byl zvláštní, stálo na něm jen jedna jméno:\n"Jasmin", zvláštní znaky pak popisovali prostřední část pomníku. Mladík rozeznal jen roky na spodní části pomníku 1356-1375.\n"Co tady děláš?? Běž pryč!" Z lesa po cestě přicházel ke keříku a hrobu starý muž.\n"Jen se mi zatoulala ovce, dědo," řekl mladík:\n" …zvláštní, nikdy jsem si nevšiml, že je tu někdo pohřbený."\n"Ano, Jakube, ale už pojď, je to sice dlouho co zemřela, ale měla mor a nikdo ji ani nespálil. Nechtěj, aby se sem ta hrozná nemoc vrátila."\nJakub naposledy pohlédl na hrob a pak se se svým dědou vydali zpět k vesnici a za prací. Pozdě večer byla nezvykle silná bouře. Jakub se ve světlech blesků vzbudil. Zdál se mu zvláštní sen jakoby viděl anděla, který vystupoval z toho hrobu co odpoledne našel. Anděl však vypadal jako obyčejná dívka v krásných bílých šatech s kterými kontrastovali jen temně černé havraní vlasy. Už nečekal ani minutu. Nevěděl proč, nevěděl jak, ale ocitl se u hrobu dívky. Byl celý promáčený deštěm a přesto stál a jen hleděl na hrob jako by ho tam táhla nějaká neznámá síla. Najednou mu projela hlavou hlasitá rána, blesk udeřil do blízkého stromu a ten se nyní kácel na něj. Nemohl se pohnout, jeho nohy byly přikované k zemi. Nebýt té dívky v bílém, co ho skokem srazila k zemi a zároveň hodně daleko od stromu, už by potřeboval vlastní hrob. Pohlédl jí do očí. Její oči byly zářivě, až nadlidsky modré a pak usnul.\nDruhého dne se probudil uprostřed louky. Nejdříve si myslel, že to byl sen, ale uviděl vedle sebe velmi mladou dívku a i padlý, dohořívající strom. Ne, nebyl to sen. Dívka se pomalu probudila také. Nejdříve ji čekal šok:\n"Kde to jsem? Kde mám křídla?" Pak si vše uvědomila. Měl zemřít a ona porušila zákony za to jí byly sebrány křídla. Byla člověkem. Stále však ve svých žilách cítila určité zbytky magické síly, nenechal ji úplně bezbrannou. Vzal jí sice křídla, ale určitou moc jí nechal, novou, neznámou.\nJakub se do své zachránkyně bezhlavě zamiloval, když zjistil, že se jmenuje Jasmin ani mu to nevadilo. Nenapadlo ho spojovat si ji s dívkou z hrobu. Vzal si ji a žili spolu už druhý rok, když do vesnice zavítala nová dívka s rodinou. Byla vznešené krve a s rodiči a služebnictvem se nastěhovali do zámečku na náměstí. Jakub z ní nemohl spustit oči i Jasmin si všimla, že jeho srdce už nepatří ji. Bohatá dívka však Jakuba jen využila, také si všimla jeho zájmu a tak proč si nepohrát s chudákem? Jednou ráno se Jakub vrátil domu, až ráno. Nikoho doma však nenašel. Jasmin byla pryč, všechny její věci byli na místě a na posteli byl dopis s dýkou. Dopis Jakuba vylekal, byl psán krví:\n"Zradil jsi mě! Už tě nechci nikdy vidět, bývala jsem andělem a jen kvůli tvému životu jsem ztratila svou nesmrtelnost. Klidně mě hledej, ale modli se, abys mě nenašel, protože pokud se setkáme příště, vezmu si zpět tvůj život. Jasmin!"\nAž teď si Jakub uvědomil, co udělal. Uvědomil si, že ji stále miluje a vydal se ji hledat. Mnoho let bloudil světem, potkal mnoho lidí, co se jeho příběhu vysmálo, až do noci, kdy ho opět zastihla silná bouře. Kdyby měl pojem o čase, uvědomil by si, že je to přesně 10let od jejich setkání na louce, od setkání, které mu navždy změnilo život. Zjevila se před ním jeho žena. Jasmin byla stále mladá a krásná, ale její černý modrý korzet s černou sukní značil, že už v žádném případě není tou dívkou, co byla. Navíc její modré oči vypadali chladně a bezcitně, nenáviděla ho, byla zaslepena nenávistí, která ji však přešla, ale až pozdě. Než se Jakub vzpamatoval, probodla ho svým chladně zářícím mečem.\n"Cožpak si zapomněl, co jsem ti řekla?" zasyčela umírajícímu Jakubovi zlostně do ucha. Však to co jí odvětil, ji probudilo:\n"Ne, ale musel jsem ti říct, že tě stále miluji."\nJasmin sebou škubla, až teď si uvědomila, co udělala, ale bylo jí to jedno. Už nebyla andělem, který zachraňuje životy a chrání lidi. Ztratila svá bílá křídla, ale stále byla andělem, andělem co padl. Andělem, který je navždy odsouzen trpět za svou chybu. Ráno, když uviděla smrtelně bledou Jakubovu tvář a vybavila si jeho poslední slova, došlo jí, co provedla. Přes noc jí její bývalý pán otevřel oči. Zradila všechny, co si přáli, aby byla andělem a teď cítila, že za to bude muset navěky pykat. Po tvářích ji začaly stékat slzy, odhodila meč a rozběhla se do lesa. Do lesa, kde může navždy sama nerušeně trpět.\nPrvní týdny kotěte v novém domově\n18. června 2015 v 19:49 | Eleanor | -> Kočičí svět...\nNyní vám přiblížím první dny s kotětem a na co se připravit, respektive na co se ani připravit nedá. Důrazně však upozorňuji, že jsem pouze laik a mé rady vycházejí čistě ze zkušeností, popřípadě z rad od veterináře a od zkušenějších chovatelů.\nJak jsem již psala v minulém článku, přivezli jsme sedmitýdení kotě s hadříkem z pelíšku její kočičí maminy. Ten jsme Čertici nechali společně s krabicí v níž přijela. První den se u hadru držela, ale rychle krabici s hadříkem vyměnila za naši deku. U pelíšku také měla krabici s pískem. Byť byla ještě velice mladá, chození na písek zvládala bravurně. K tomu jsme ji učit nemuseli.\nV takto mladém věku ještě nelze čekat dlouhou aktivitu. Většinu dne prospala v teple pod topením na dece. Když se vzbudila a byla sama, batolila se po místnosti a mňoukala. Měla jsem zkouškové, tak jsem s ní byla doma neustále. Takto mladé kotě je vlastně jako malé dítě, usne ve vaší přítomnosti a pak teprve můžete odejít.\nDůležité bylo i pravidelné a časté krmení. Zpočátku jsme dokrmovali neslazeným kondenzovaným mlékem, plnotučným tvarohem a mlékem pro koťata. K dispozici měla i granule, nicméně byť se s nimi rvala statečně, nebyla ještě schopna je rozkousat. Zarazilo nás to, protože minulí majitelé tvrdili, že už granule jí normálně...\nKrmení probíhalo tak, že jsme ji jídlo dávali olizovat z prstu nebo dlaně. Vůči jídlu z misky byla ještě značně obezřetná (další rozdíl oproti tomu, co tvrdili původní majitelé). Takže pokud si budete pořizovat své první kotě v životě, dbejte ať je už starší než bylo to naše. Ideálně tedy 12-13 týdnů. Takové snadné poznávací znamení jsou oči. Mladá koťata, která by měla ještě rozhodně být u matky, mají světle modrá očka (viz První dny kotěcí).\nJak vidíte na fotce, postupem času oči od středu chytají zlatavý až hnědavý nádech (9. týden). V této době už se začala zvyšovat aktivita, chůze a běhání bylo jistější (byť zadní packy ještě často utíkaly do strany:)). Také už se začala učit jíst a pít z misky, nicméně stále měla tendence olizovat nám prsty. Stále jsme ji tedy dokrmovali. Nespala už tolik a dožadovala se hodně hraní (dodnes miluje hraní s myškou na proutku - návod na výrobu dodám). V rámci hry lovila vše, co našla (hlavně naše ruce a nohy, pak samozřejmě prach). Zkrátka učila se lovit.\nNa začátku 10. týdne už měla oči jako dospělá kočka. Nicméně velikostně byla stále ještě malinká a trochu baculatá. Baculatost se v této době začala pomalu vytrácet, stejně jako se pomalu ale jistě začala měnit srst. Pro orientaci k velikosti (pokud jste rybáři), takhle nám vlezla do krabice od navijáku. :) Spaní vystřídalo dovádění. V místnosti, na kterou byla zvyklá si už byla jistá v kramflecích, ale čekalo ji větší dobrodružství.\nKdyž jsme šli ven na zahradu, chtěla za námi, ale ten velký širý svět byl táák děsivý, že to většinou dopadalo následovně... :)\nSuma sumárum k 7. - 10. týdnu: Dle našich zkušeností ještě NENÍ kotě připravené odejít od matky. Když vám bude někdo tvrdit, že ano, nevěřte mu. NENÍ. Pokud si takové kotě pořídíte, připravte se, že bude vyžadovat pozornost 24 hodin denně (ano, i v noci).\nV tomto období je také ideální kotě odčervit a oočkovat. Bližší informace o termínech a vývoji kotěte jsme čerpali zde a osvědčilo se nám to. Takže doporučuji stránku pročíst!\n17. června 2015 v 16:38 | Eleanor | -> Kočičí svět...\n16. června 2015 v 17:29 | Eleanor | -> Kočičí svět...\n15. 6. 2015 - Nový vrtoch\n15. června 2015 v 19:14 | Eleanor | Deník\nDnes se píše první den v historii tohoto blogu. Blogu, který jsem si založila, abych s vámi mohla sdílet trochu ze svého života. Ze svých vrtochů. Koneckonců všichni jsme od přírody zvědavci a není nad to počísti si o (ne)štěstích druhých. Takže abych jen nečetla, ale přinesla i svou kůži na trh - je tu tento blog.\nV rubrice Cestuješ, cestuji, cestujeme... s vám budu sdílet zážitky z cest. Povětšinou z anší rodné českou hroudy, ale občas i ze zahraničí. Pokusím se vás upozornit na zajímavá historická místa, ale i na přírodní krásy naší země. Samozřejmě důraz budu klást na nepříliš známá místa... Přeci jen třeba takový Karlštejn má vlastní stránky a ve tak pevně zakotven v českém povědomí, že psát o něm by bylo jen opakování již řečeného, byť možná jinými slovy.\nRubrika Kosmetické láteření... bude zaměřena na péči o zdraví a krásu. Muži odpustí, že pro ně tato rubrika příliš nebude. Koneckonců jsem žena a těžko ohodnotím novou vodu po holení. V podrubrikách najdete jak mé názory (vesměs láteřivé) na klasické kosmetické produkty, ale samozřejmě se nebudu bát ani pochválit ty produkty, které mi budou vyhovovat. Samozřejmě tyto hodnocení kosmetických produktů jsou značně subjektivní a co vyhovuje mě, nemusí vyhovovat vám. Z toho důvodu v článcích budu upozorňovat na to, jaký mám kupříkladu typ pleti, vlasů, aby bylo pro vás snažší posoudit, zda bude produkt pro vás či ne. Schovají se sem i přírodní recepty na péči o tělo (i duši).\nDen za dnem... , to budou články s postřehy z mého života. S lehkou nadskou, těžkou ironií s vámi budu sdílet drobné strarosti, ale i radosti.\nKočičí život... je zase rubrika s články ze života naší kočky Čertice. Budou to postřehy člověka, který se snaží sloužit své kočce, jak nejlépe umí a sdílet s ostatními kočičími sluhy své zážitky.\nTajemství přírody... sem se schová můj zábal pro stará náboženství spojená s uctíváním přírody, no a možná i trochu čár a kouzel ;)\nPro (ne)šikovné ruce... je pro ty, kteří rádi tvoří. Ať už patříte mezi silně zručné či začínáte, určitě zde najdete něco, čím se inspirovat. A pokud vám něco nepůjde, budu čekat na komentáře, abych vám poradila.\nKnihy nekouší... literární díla, oblíbená i ta méně. Zkrátka pokud si vzpomínáte na čtenářský deník ze základy, bude to podobné. Třeba vás na nějakou knihu navnadím a třeba v komentářích dáte tip zase mě.


Dvanáct měsíčků (TV film) (1992) | ČSFD.cz\nČeskoslovensko, 1992, 24 min\nMarkéta Hrubešová, Gabriela Wilhelmová, Yvetta Blanarovičová, Ondřej Vetchý, Karel Greif, Marta Vančurová, Jiří Zahajský, Lenka Šindelářová, Ivan Richter, Jindřich Hrdý\n"Sestřičko milá, vždyť přece v zimě jahody nerostou!" prosí Maruška, ale marný je její pláč, ani macecha ani Holena se nad ní neustrnou a děvče vyženou do sněhem zasypaných hor, kde vládne mrazivý Leden. Kdo by neznal pohádku Boženy Němcové o hodné Marušce a dvanácti kouzelných bratrech, kteří dobře věděli, kdo si jejich pomoc zaslouží.(oficiální text distributora)\nv bazaru\tdiskuze\tKomentáře uživatelů k TV filmu (25)\nNa tv produkci docela dobré, nečekejte žádné velké efekty, honosné kulisy atd. Vše je velmi jednoduché a malebné. Matně si vzpomínám, kdy jsem tuto pohádku viděl poprvé někdy v mých dvanácti letech a už tehdy se mi tato klasická pohádka od Boženy Němcové moc líbila..Takže z nostalgie a za měsíčky za 2*. Markéta Hrubešová mi v roli Marušky však moc neseděla...(26.12.2008)\nJe otázka jak vlastně hodnotit toto dílko přechodu? Přechodu mezi špičkovou dětskou tvorbou normalizace a faktickým rozvolněným postupným rozpadem tvorby pro mládež a děti po listopadu. Není to ani jednoduché, ani snadné. Pokusím se proto o velmi volnou a poněkud zjenodušenou bilanci kladů a záporů této napolo zapomenuté pohádky. Obstojný scénář se slušnou režií a lehce ekologizujícím výkladem literární předlohy Boženy Němcové zachraňují herecké výkony Blanarovičové, Vetchého, Wilhelmové a zejména Marty Vančurové; potvrzuji bezradnost Markéty Hrubešové, více deklamující než hrající svou studeně a neurčitě působící Marušku (vedle diletantismu protagonistů KOUZEL KRÁLŮ však i její výkon působí jako profesionální). Základní dějové linky byly dodrženy a překročen podle všeho nebyl ani rozpočet, který už více seškrtán být nemohl. Výsledkem je sice poněkud chudokrevný dojem, který si však přesto uchoval rezidua základních znaků české školy filmové pohádky československého období. Určitě tedy není na místě nadměrný jásot, případné truchlení by však bylo ještě nemístnější.(26.12.2008)\nTretia hviezda za odporne dobrú Blanarovičovú. 50%(28.8.2007)\nObsazení hl.role mi vadilo..(30.12.2010)\nMaruška byl zneužívána, posmívali se jí, ale přesto se na ni štěstí usmálo, takže si užila i trochu spokojenějšího života.(1.4.2011)\npříběh psaný brkem a rukou božky dojčland o dívce marušsce, která měla každý měsíc problémy, z doby kdy tampón měl v hlavě maximálně tak tomas alva a plenky byly ještě v plenkách(5.2.2008)\nKrátký, vtiípný příběh se svižným dějem a vhodně zvolenými herci vychází z klasiky. Jednoduše,ale přesvědčivě rozpracovává základní pohádkový motiv - vítězství dobra nad zlem.(5.3.2011)\nJakýsi pořad o celoroční menstruaci.(29.3.2012)\nMalá televizní pohádka, která ani nenadchne, ani neurazí. Ale proč tam cpali Vetchýho nepochopím. To mi nejvíc zkazilo dojem. Že by to bylo tím, že Vetchýho nemám ráda?(7.8.2008)\nKrátká dost těžce kulisová pohádka na známé téma o Marušce, její zlé sestřičce a maceše a o dvanácti měsících, které nadělují dobré věci dobrým a zlé věci zlým lidem. Ještě že je tato pohádka tak krátká, jinak by to smrdělo průšvihem. Ale takto to celkem jde. Hudební režie: J.F. Svoboda(24.2.2011)\nBlanarovičová je k popukání... :)(12.8.2011)\nCelkem se mi to i líbilo. 55%(27.12.2010)\nDal bych více, ale odrazuje mě hrozný herecký výkon Hrubešové. Dejme tomu, že zde opravdu měla hrát takovou naivku, jenže ona je tak hnusně naivní v každé své roli...Ne, to u mě opravdu není herečka...nezlobte se na mě, ale herečka je od slova hrát...(26.1.2011)\nPředloha Boženy Němcové je upravena mírně enviromentálně (To mi přišlo dost zajímavé: Řekni nám, který měsíc v roce máš nejraději a PROČ?), ale i v mrazíkovském ladění (Maruščin nápadník se objevuje ještě před tím, než se Maruška zbaví - bez svého přičinění - macechy a Holeny, a o Marušku se uchází). Nutno podotknout, že už předloha má ale některé styčné body s pohádkou Mrazík, takže toto využití se přímo nabízí. Pohádka je citelně studiová a nízkorozpočtová (úsměvné bylo například "rozkvétání" květin uprostřed sněhu), nelíbil se mi ani herecký výkon Markéty Hrubešové (ač byla krásná, její Maruška byla dost nepřesvědčivá). Co se týče scénáře a v něm obsažených myšlenek, je ale pohádka příjemná pro děti i dospělé - každý si v ní může přijít na své. A v tom je myslím nadčasová. Celkově příjemně strávená půlhodinka.\nZajímavé komentáře: sportovec, triatlet, otík, zdeny99.(31.12.2012)\nStudiová pohádka, která Vás překvapí obsazením a kvalitou. 60% = 3/5(30.4.2013)\nDobře obsazená pohádka s pěknými kostýmy i kulisami. Hrubešová mi rozhodně nevadila.(12.8.2011)\nDěs běs. Hrůzné herecké výkony, nevkusná Hrubešová s ještě horším hláskem. Takhle tedy ne...2/10(26.12.2008)\nSympaticky zpracovaná pohádka, která sice občas mluví víc než je zdrávo a její triky působí dosti úsměvně, ale aspoň se drží předlohy a herecké výkony jsou také docela dobré. *** Ve zkratce: Nemám buchtu a i kdybych ji měla, tak Tobě bych ji nedala.(30.12.2010)\nZnámý námět, mimojiné velmi oblíbený, jenže to zpracování... No, aspoň, že to není dlouhé :-)(31.12.2008)\nPohádky, které byly dělány v těch klasických studiových kulisách se mi nikdy nelíbili. A tady je to těch kulis plné. Jinak příběh není vůbec špatný. Klasická pohádka v klasickém zpracování a bohužel klasických kulisách. Lepší než většina dnešních pohádek, ale i tak to není ono.(10.10.2011)\ngolfista\tBlizzard\tgouryella\tRenton\tFaye\tGimli\tnovoten\tKarlos80\tChupacabre\tBart\tvšechna hodnocení(847)\nSouvisející Dvanáct měsíčků (TV film) (2012)


Dell Alienware Area-51m R2 i7 32 GB RAM 2 TB SSD RTX 2060 6GB - iPhonárna.cz\nDomů / Notebooky & PC / Herní / Dell Alienware Area-51m R2 i7 32 GB RAM 2 TB SSD RTX 2060 6GB\nDell Alienware Area-51m R2 i7 32 GB RAM 2 TB SSD RTX 2060 6GB\n97 999 Kč –44 %\n97 999 Kč –44 % 54 990 Kč\nVýkonný gamingový notebook s možností upgradu jako stolní počítač. 8jádrový procesor Intel Core i7-10700 (2.9GHz, TB 4.8GHz, HyperThreading), 32GB RAM DDR4, 17.3" 300Hz Full HD displej (300nits, 100% sRGB), grafika NVIDIA GeForce RTX 2060 6GB GDDR6, disk 2TB SSD M.2 PCIe NVMe, bez mechaniky, Wi-Fi ax, Bluetooth 5.1, 3x USB 3.0/3.1/3.2 Gen 1, 1x USB Type-C/Thunderbolt 3, port Alienware Graphics Amplifier, HDMI, mini DisplayPort, HD kamera, Tobii Eyetracking, RGB podsvícená klávesnice\nTento model notebooku Dell Alienware 17 Area-51m R2 využívá 8jádrový procesor Intel Core i7-10700, který disponuje technologií HyperThreading pro plynulejší multitasking se schopností zpracovat až 2 procesy současně na jedno jádro. Procesor pracuje na frekvenci 2.9 GHz a podporuje technologii TurboBoost s možností navýšení pracovní frekvence až na 4.8 GHz. Procesor je doplněn o 32 GB DDR4 operační paměti (2 moduly). Zobrazení zajišťuje 17.3" 300Hz Full HD displej (1920 x 1080 bodů, 300nits, 100% sRGB) v kombinaci s grafickou kartou NVIDIA GeForce RTX 2060 6GB GDDR6. Pro systém, data a aplikace je připraven pevný disk 2TB SSD M.2 PCIe NVMe. Samozřejmostí je celá řada rozhraní včetně Wi-Fi ax, 2.5G Ethernet, Bluetooth 5.1, 3x USB 3.0/3.1/3.2 Gen 1, 1x USB Type-C/Thunderbolt 3, port pro modul Alienware Graphics Amplifier, HDMI 2.0, mini DisplayPort, zvukové konektory a slot pro klínový bezpečnostní zámek. Integrována je také užitečná HD kamera, technologie sledování očí Tobii Eyetracking a RGB podsvícená herní klávesnice (US layout). Šasi je vyrobeno s vnějším krytem z hořčíkové slitiny a k napájení zajišťuje baterie 90 Wh.


Je nemožné znovu sledovat ten nezapomenutelný okamžik Miss Universe – ten, ve kterém Steve Harvey vyzývá k zastavení oslavy, aby vysvětlil, že korunovaný vítěz vůbec nezískal – a neľutuje pro všechny zúčastněné.\nMiss Universe mix-up: Steve Harvey a slečna Colombia vysvětlí, co se stalo\nBylo očividně bolestivé, že špatně korunovaná slečna Kolumbie, Ariadna Gutiérrezová, byla trapná pro eventuální majitelku slečny Filipíny, Pia Wurtzbacha, a naprosto trapná pro hostitele Harveyho.\nSteve Harvey reaguje na chybu Miss Universe.DNES\nAle jako herec, komik a denní talk show host vysvětlil během nedávného rozhovoru s TODAY je Natalie Morales, on cítil více než jen hanba o incidentu.\n“Byl jsem pro mne chvíli – myslím, že se za tu chybu styděl, ale byl jsem také trochu naštvaný na chybu,” řekl. “Spousta lidí mohla posílit a řekla:” Taky jsem hrála roli v tom, víš, také jsem udělal chybu. ” Ale nikdo ne. “\nSOUVISEJÍCÍ: Steve Harvey odhalí ve slečce Universe, že sedí dolů: dostal jsem hrozby smrti\nProtože, jak připomíná Harvey, udělal přesně to, co mu bylo řečeno udělat v noci.\n“Četl jsem telepromptera a jasně jsem četl, co říkal, abych četl,” řekl. “A pak jsem sledoval přímou výuku v uchu. Jeli jsme rovnou z” A nový 2015 Miss Universe je … “a když oni říkali, že si přečetli kartu, všechny karty na zkoušce nikdy neměly žádné z toho tam, kromě název.”\n“Každá z těchto možností” znamená přidání jména účastníka.\nLAS VEGAS, NV – 20. BŘEZNA: Miss Universe 2014 Paulina Vega (C) odstraní korunu z Miss Colombia 2015, Ariadna Gutierrez (L), aby ji dala slečno Filipům 2015, Pia Alonzo Wurtzbach Harvey mylně jmenoval Gutierreza vítěze místo Wurtzbachu v roce 2015 Miss Universe Pageant na ose Planet Hollywood Resort & Casino 20. prosince 2015 v Las Vegas, Nevada. (Foto: Ethan Miller / Getty Images)Ethan Miller / Getty Images\n“Faktem je, že jsme to takhle nevyzkoušeli,” řekl Moralesovi, který z let minulosti odhalil i Miss Universe. “Nevěděl jsem, že na této kartě budou nějaké další informace. Kdybych chtěl, abych se podíval dolů na kartu [chtěl bych], ale snažil jsem se ji držet, takže nikdo neviděl vítěze a já vyhodil ji. “\nSOUVISEJÍCÍ: Steve Harvey se omlouvá po korunování špatného soutěžícího v soutěži Miss Universe\nZatímco od té doby získal podporu a sympatie z mnoha, “nenávist byla docela intenzivní,” řekl o dalších reakcích, které zahrnovaly hrozby smrti.\nAle to je všechno v minulosti a Gutiérrez sama Harveyovi odpustila.\n“Jsme lidské bytosti, víte,” řekla během rozhovoru. “Každý může dělat chyby.”\nPokud jde o Harveyho, nechce jednu chybu nechat, aby mu dal další pokus na další soutěži Miss Universe. A jestli je něco jiného, alespoň nebude sám.\nSteve Harvey: Po Miss Universe flub jsem dostal hrozby smrti\n“Něco vám řeknu, slibuji vám, že tato žena bude příští rok na této scéně,” ujistil ho Harvey.\nMožná slečna Colombia může příště číst kartu?\n“Prosím,” řekl Gutiérrez se smíchem.


Zarzis levně 2020/2021\nGarance nejnižší ceny. Akční nabídky dovolené 2020/2021 a Last Minute zájezdů Zarzis. Last Minute Zarzis - Tunisko levně. Nabídka zájezdů do tuniské destinace Zarzis.\nDovolená Tunisko 2020 - Zarzis (Levně) v luxusním 4hvězdičkovém ubytování Hotel Eden Star s délkou 4 dní, v termínu sobota 31. říjen až úterý 3. listopad 2020, doprava letecky s odletem za 9 dní. Pobyt se stravou formou all inclusive, podzimní last-minute zájezd levně v ceně 9990,- Kč.\nDovolená Tunisko 2020 - Zarzis (Levně) v luxusním 4hvězdičkovém ubytování Club Lella Meriam s délkou 4 dní, v termínu sobota 31. říjen až úterý 3. listopad 2020, doprava letecky s odletem za 9 dní. Pobyt se stravou formou all inclusive, podzimní last-minute zájezd levně v ceně 10290,- Kč.


Klus na pohřbu Pavlaty (†71): Míšo, ty vole, miluji tě! A cestu do nebe plnou žen kuřáckou třídou, vzkázala jeho Tamara | Blesk.cz\n28. ledna 2017 ● 05:11\n„Míša byl mým učitelem a později Učitelem s velkým písmenem,“ svěřil Blesku se slzami v očích zpěvák a vystudovaný herec, kterého Pavlata učil na DAMU. Po jeho smrti se na sociální síti Klusova manželka pochlubila společnými fotkami a dojemným vyznáním.\n„Milovaný Pavlatatíčku. Moc Tě milujeme a přejeme Ti, aby tvůj let do Nebe byl plný krásných žen, první třídou a to kuřáckou, a netrval dlouho, neb to nemáš rád! Nikdy na Tebe nezapomeneme a tvůj hlas nám bude zpívat v myslích navždy! Děkuju Bohu, že jsem Tě mohla znát.“\n„Nemůžu zapomenout na naše kávičky, u kterých se mnou bláznivě tančil. To jen proto, abych nevypadal sám jako blázen,“ říkal Klus nad rakví. Celá smuteční síň se poprvé usmála.\n„Když jsem zvažoval, že ve škole skončím, tak za mnou přišel a jasně mi řekl: S takovýma kecama mě nes*r a koukej být zodpovědný ke svému talentu!“ vzpomínal dál na svého pedagoga Klus s tím, že se snaží Pavlatovu »mantru« předávat dál, když o sobě někdo pochybuje.\nPohřeb herce Michala Pavlaty (†71): Rozloučila se herecká elita, Klus svým…\n„Byli jsme spolu i na dovolené. To tenkrát můj profesor vylezl nahý z bazénu, oblékl si svůj úšklebek a nechal mne vykoupat v nekonečném tichu. Pak suše pronesl: Tak a teď mi tykej a říkej mi Míšo, ty vole!“ zakončil své vzpomínání Klus. Vzápětí se otočil k rakvi a pronesl: „Míšo, ty vole, miluji tě!“ Velká síň strašnického krematoria byla zaplněna do posledního místa. Tolik hereckých osobností se nesejde ani na předávání filmových cen… Jak se říká mezi herci: Měl vyprodáno!\nPohřeb Michala Pavlaty (†71). Proč Tomáš Klus mluvil nad rakví? Petr Soukup,David Turek\nTamara Klusová s Michalem Pavlatou\nAutor: lara, David Turek\ntomáš klus, Michal Pavlata, pohřeb, herec\nPohřeb herce Michala Pavlaty (†71): Rozloučila se herecká elita, Kl...\n136 23. ledna 2019\ncipisek254: Kolik ti za ten slint Flusklushnus zaplatil, ty petardiony blbardiony? Ten blb tak měco sype, ale fet do sebe, ale verše z rukávu rozhodně ne. a F1 meposlouchám.\n(29. 01. 2017 15:05)\ncipisek254: Proboha, jaký má Flusklushnus nadání od Boha? Vždyť krákorá jak ožralej havran a na kytaře horkotěžko honí jen tři akordy. A ta jeho vyzubenina to je taky dílo.\n(29. 01. 2017 15:01)\nbobobo: taková individua,co na veřejnosti takhle mluví a chovají se,tak vychovávají děti?od mala z nich budou bohémové,takoví na důchodce pracovat nebudou.Komenský se musí v hrobě obracet.To že má Klus nadání od Boha,to není všechno.Společnosti nic neodvedl,naopak,společnost a pracující dělají na něho,on žije z daní této společnosti,za ním žádný produkt není.A jemu podobní také\n(29. 01. 2017 12:25)\npetardioni: Lidi, kde se bere ve vás tolik zloby a zášti?! Pokud byste včera dopoledne poslouchali vysílání Frekvence 1, věnované panu Pavlatovi,slyšeli byste jeho slova chvály na Kluse, nejen po lidské stránce, ale i velký obdiv k jeho talentu "sypat" na počkání verše. Z jeho slov bylo cítit velké přátelství, které vzniklo mezi nimi už na DAMU, kde se sešli jako učitel a žák. Tak se, prosím, nevyjadřujte k věcem, o nichž nemáte ani tušení.\n(29. 01. 2017 09:28)\nlondynskypes: to ue hrozny co vsechno v Cr povazuji za umelce ..takovej odpad ..a tech se pane vyrojilo\n(29. 01. 2017 08:48)\nCharlize Theron & Brad Pitt: Randí spolu, nebo je…\nHarry, hlídej si ji! Meghan se schází s tímhle krasavcem! Ten jí visí na rtech


» Komise vojenských tradic a symboliky v roce 2019\nTřebaže byl historicky jubilejní rok 2018 všeobecně silným průsečíkem oslav ve vztahu k českému státu a tradicím jeho ozbrojených sil, ani rok 2019 nezůstal v tomto směru zcela stranou – ostatně dílčí výročí spojená s historickými tradicemi současné Armády České republiky odkazují až na rok 1919. Komise vojenských tradic a symboliky ovšem vykonávala v průběhu roku 2019 svoji činnost takřka v celém spektru příslušných pomocných věd historických, tedy ve faleristice, znakotvorbě i vexilologii, nejen ve vztahu k historickým výročím.\nOproti roku 2018 bylo podáno v roce 2019 o něco více žádostí z oblasti vexilologické tvorby, z nichž se hned dvě shodou okolností týkaly 14. pluku logistické podpory. Komise v této souvislosti konzultovala a doporučila ke schválení navrhovatelem zaslanou podobu čestné darovací stuhy města Pardubice pro bojový prapor 14. pluku logistické podpory, zamýšlený k udělení primátorem města u příležitosti 15. výročí vzniku někdejší 14. brigády logistické podpory.\nS určitým odstupem byla na základě další navazující žádosti připravena v rámci Komise další stuha pro bojový prapor 14. pluku logistické podpory s čestným názvem „plukovníka in memoriam Alfréda Bartoše“. V průběhu roku došlo také ke schválení darovací stuhy pro prapor pěší roty Aktivní zálohy Krajského vojenského velitelství Zlín, nesoucí čestný název „plukovníka i. m. Josefa Valčíka“. Specifické místo pak v rámci letošní tvorby praporových stuh zaujímá darovací Čestná stuha náčelníka Vojenské policie.\nV oblasti znakotvorby byl rok 2019 výjimečný přípravou hned tří znaků nově formovaných velitelství. Prvním z nich byl znak Velitelství kybernetických sil a informačních operací. Následoval jej znak Velitelství teritoria, které zahájilo činnost 1. 7. 2019 a do jehož působnosti spadají krajská vojenská velitelství a při nich působící Aktivní zálohy. Probíhala rovněž intenzivní práce Komise vojenských tradic a symboliky na znaku Velitelství pro operace, jež k datu 1. ledna 2020 nahradil zanikající Společné operační centrum Ministerstva obrany.\nPro potřeby Velitelství výcviku Vojenské akademie Vyškov došlo také k zavedení znaku pro nově vznikající Centrum přípravy do zahraničních operací. Ve vztahu k zahraničním misím probíhajícím v současnosti byly dále vytvořeny znaky pro úkolová uskupení AČR působící v rámci předsunuté přítomnosti NATO – Enhanced Forward Presence (eFP) v Pobaltí. Jedná se o znaky úkolového uskupení AČR eFP v Lotyšsku a úkolového uskupení AČR eFP EW (Enhanced Forward Presence Electronic Warfare) v Litvě.\nS ohledem na kulatá výročí bylo v rámci činnosti Komise připravováno také logo 100. výročí plynové služby a chemického vojska a logo 100. výročí vzniku Generálního štábu Armády České republiky. Komise dále konzultovala a doporučila ke schválení navrhovatelem zaslaný návrh loga Vojenského vysokoškolského sportovního klubu Brněnští kadeti a ve vztahu k rozšiřující se síti Komunitních center pro válečné veterány vytvořila logo pro pražskou pobočku.\nOtázek a žádostí ohledně stejnokrojových součástí mimo rukávové znaky Komise obvykle mnoho nedostává. V roce 2019 takto konzultovala návrh provedení baretu Hradní stráže v souvislosti s přípravou nových služebních stejnokrojů Hradní stráže.\nTradičně největší podíl posuzovaných žádostí a dotazů spadal do oblasti faleristické tvorby. V návaznosti na tradice původních organizačních celků AČR došlo na úpravu a převod pamětního odznaku generála Josefa Ptáka z někdejší Sekce rozvoje druhů sil na současnou Sekci rozvoje sil Ministerstva obrany. V obdobném duchu byl pro Prapor zabezpečení Vyškov jakožto nástupce bývalé Zabezpečovací základny Vyškov zaveden Pamětní odznak Praporu zabezpečení Vyškov.\nZnačná část nově vytvářených a schvalovaných dekorací připadala v roce 2019 na organizační celky a uskupení AČR, působící v zahraničních misích. V souvislosti s působením českých vojáků v Mali, jež probíhá kontinuálně od roku 2013, došlo k zavedení nového Pamětního odznaku 12. úkolového uskupení Mali EU-TM a Pamětního odznaku 1. roty ochrany malijského výcvikového střediska v Koulikoro – Force protection Koulikoro Training Centre (KTC). Ve vztahu k dlouhodobému působení českých vojáků v Afghánistánu proběhlo dále řešení žádostí týkajících se vzniku posledního Pamětního odznaku 25. AAT – GA (Air Advisory Team – Guardian Angels) a v řadě dalšího Pamětního odznaku 12. strážní roty BAF úkolového uskupení AČR Resolute Support, která působí na letišti v Bagramu.\nNově vznikl ve dvou verzích Pamětní odznak 2. jednotky Podpory a Vlivu s reversním provedením v jedné variantě se symbolikou 43. výsadkového praporu Chrudim a ve druhé variantě se symbolikou 601. skupiny speciálních sil Prostějov. V rámci plnění mezinárodních závazků při misi v Pobaltí byl dále zřízen Pamětní odznak 3. úkolového uskupení eFP (Enhanced Forward Presence) v Lotyšsku a ve vztahu k úkolovým uskupením působícím na Litvě došlo ke schválení posledního Pamětního odznaku 2. úkolového uskupení eFP (Enhanced Forward Presence) a následně k vytvoření nového Pamětního odznaku 1. úkolového uskupení eFP EW (Enhanced Forward Presence Electronic Warfare).


Film Pomsta mrtvého muže (Dead Man’s Revenge) 1994 online ke shlédnuti | Onlinefilmykeshlednuti.cz - tisíce online filmů ke shlédnutí ve vysoké kvalitě.\nFilm Pomsta mrtvého muže (Dead Man’s Revenge) 1994 online ke shlédnutí\nPřidáno 1.2.2020 Žánr filmu: Westernový\nLuck Hatcher žije s rodinou klidným životem na svém ranči. Manželka je těžce nemocná a k ranči přijede banda kovbojů. Obviní Lucka z krádeže koně. Malého syna Toma jeden z mužů zastřelí, když se snaží utéct. Manželku Payton McCay udusí polštářem. Uplyne dvanáct let. Z Lucka se stane psanec, z McCaye bohatý a bezohledný obchodník. Na Lucka je vypsaná tučná odměna a lovec hlav, mladík který si říká Bodine ho hledá. Stejně tak ho zdánlivě hledá Jessup. Jessup jednoho večera před zraky všech ve městě Lucka zastřelí. Nechá jeho mrtvolu vyfotit a fotografii ukáže McCayovi. Inkasuje odměnu a vrátí se do hotelu, kde na něj čeká Luck. Je to jejich trik, jak přijít jednoduše k penězům. Bodine se přidá k bandě McCaye, má k tomu dva dobré důvody. Hledá svého otce, Lucka Hatchera. Bodin je jeho syn Tom, kterému se jako malému podařilo utéct. A také je zástupcem šerifa a potřebuje proti nekalé činnosti McCaye získat důkazy. Jak jinak lépe, než se stát jeho zaměstnancem. Tom najde jak falešné smlouvy, tak kopy zlata. Na pomoc mu přijedou další šerifové, kterým stihl poslat telegrafem zprávu.


Něco málo z Liberce\n29.09.2009, úterý, 20:00\nSlovácko čekalo po výjezdu do Budějovic utkání v Liberci. Na podzim nejvzdálenější zájezd, na který je vypraven jeden autobus, ve kterém chybí spousta tradičních tváří skrze hodové Slavnosti hned na několika místech. Celý den se nese ve znamení slunečného počasí, které však pokazil výsledek a hlavně ne příliš pohledná hra,\nDo Liberce dorážíme s dostatečným předstihem a sedíme v hospůdce nedaleko stadionu, kde probíhá další vlna občerstvování. Při cestě do sektoru hostí jsme opět podrobeni důkladné prohlídce a všechny bazuky, minomety a granáty jsou zabaveny…\nV útulném sektoru se nás schází něco přes padesát hlav a dáváme o sobě znát již před zápasem. Bohužel brzo inkasujeme a po frustrační přestávce se znovu začínáme bavit. Na některých je vidět, že to s alkoholem trochu přehnali a sem tam se ze sektoru ozývají nespecifikovatelné zvuky.\nNástup do druhého poločasu se našim hráčům opět vydařil a brzy prohráváme 2:0. I přesto v ochozech nerezignujeme a i nadále se snažíme hráče povzbuzovat. Bohužel výsledek nepřichází, ale co třeba příště.\nCestou zpět dochází v autobuse k vyřizování účtů a objevuje se i krev. Jeden z účastníků zájezdu navíc ztratil botu, takže pokud ji někdo z vás našel, tak dejte info do diskuze…\nPett - 02.10.2009, pátek, 09:55\nTak to jsem asi prospal,bo nevím že by se v Buse něco dělo :-D\nBuchlovjak - 01.10.2009, čtvrtek, 22:15\njo jo byla show...\nRyky - 30.09.2009, středa, 13:32\nA toš dobré to bylo aj tak :D\neptick - 30.09.2009, středa, 10:38\nCestou zpět dochází v autobuse k vyřizování účtů a objevuje se i krev. ??\nslečna fcs - 29.09.2009, úterý, 20:17\nZtratil botu??? Nešťastník...:-D\nAmaZ - 29.09.2009, úterý, 20:06\nA nejlepší hláška byla: "Běž se radši vykúpat do Nisy, ty špino":-D\n05.10.2009, pondělí, 14:49 - Fans report: Slovácko - Baník\n24.09.2009, čtvrtek, 20:55 - Suvenýry Fanaticos jsou tady!


Potížista - 12. kapitola • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction na pokračování » Potížista - 12. kapitola\n25.11.2011 (12:15) • Kajushqa1 • FanFiction na pokračování • komentováno 30× • zobrazeno 2372×\nCullenovi už třetí den nebyli ve škole. Alice říkala, že pokaždé, když je hezky, jede celá jejich rodina kempovat do hor. Ve Forks poslední tři dny slunko přímo pařilo a to i přesto, že byl začátek února. Alespoň někdo si těch krásných a slunečných dní, které jsou ve Forks pouze párkrát do roka, užije. Já si místo toho mohla jen představovat, že jsem venku a místo toho jsem seděla zavřená ve škole na hodině chemie. Jako kdybych ji já, jako budoucí právnička, někdy potřebovala. Bylo těžké soustředit se na chemii, když jediné, co jsem opravdu chtěla, bylo utéct ze třídy a užívat si slunce, dokud to šlo. A přiznávám, část mě taky přemýšlela nad Edwardem. Poslední dobou jsem na něj myslela až nezdravě často. Člověk takhle nad kamarádem nepřemýšlí, ne pokud nejde o něco víc. A ty naše dvě skoro pusy mě strašily ve dne v noci, obzvlášť, když jsem se v přítomnosti Alexe přistihla, že myslím na to, jaké by to bylo Edwarda políbit. Chtě nechtě jsem si musela přiznat, že mě Edward přitahuje. Možná, že kdybych s ním tehdy nezačala jezdit na závody, nic z toho by se nestalo. Denně bychom se potkávali ve škole, já bych ho nenáviděla, on by si mě nevšímal, všichni by byli spokojení. Místo toho jsem si já najednou nebyla jistá svými city, jak k Alexovi, tak k Edwardovi. Edward musí být zřejmě taky trochu zmatený, vzhledem k tomu, že už jsem ho dvakrát málem políbila. A nakonec je tady Alex, který nemá o ničem ani tušení a myslí si, že všechno je v nejlepším pořádku. Můj život je hotová telenovela.\n„Slečno Swanová,“ řekla přísně profesorka, když si všimla, že místo na tabuli koukám ven. To se mi poslední dobou stávalo často.\nNebyl to zrovna nejlepší způsob, jak se chovat před přijetím na vysokou. Přihlásila jsem se na Harvardu do předkola, takže odpověď mi měla přijít každým dnem. Věděla jsem sice, že šance, že v předkole přijmou někoho z takové díry jako je Forks, je minimální, ale řekla jsem si, že za zkoušku nic nedám. Čím víc se ale přibližoval den, kdy měla přijít odpověď, tím větší jsem měla strach. Nejen z toho, že by mi mohli napsat, že mě v předkole nepřijmou, ale i z toho, co se stane, pokud mě přijmou. Bude to prakticky poslední hřebík do rakve, do které jsem poslední dobou pohřbívala můj vztah s Alexem. Ten zřejmě ani neměl ponětí, že jsem se do předkola přihlásila. O Harvardu jsme nemluvili. Vlastně vůbec o budoucnosti. Dřív mi to i docela vadilo, ale poslední dobou se zdálo, že je mi čím dál víc jedno, jestli spolu budeme nebo ne. Dřív mi chyběl už po dvou dnech, když byl ale minulý týden pryč, ani se mi nestýskalo, ani trochu. Nechtěla jsem si to prvně přiznat, ale mohl za to Edward.\nČas, který jsem trávila v jeho společnosti, mě přiměl zapomenout na ostatní lidi v mém životě. Pravda, hodně času jsem strávila také s Alice a Rosalie, ale to nebylo to stejné. Rosalie a Alice byly ty nejlepší kamarádky, které si člověk mohl přát, ale Edward byl prostě Edward. Už při představě přátelství mezi námi jsem málem vybuchovala smíchy. Ale co tedy jsme, co to vlastně děláme? Kolikrát jsem od něj slyšela, že mu na mně záleží? Kolikrát jsme se málem políbili? Kolikrát jsem kvůli němu lhala Alexovi? Hromadná odpověď je mnohokrát.\nPřinutila jsem svou mysl, aby se přestala zaobírat něčím, co bylo schováno až někde hluboko v mém srdci a co už jsem nějakou dobu věděla. Taky jsem věděla, že ve chvíli, kdy si to plně uvědomím, můj život se naprosto změní. Prostě na to nebudu myslet, časem to snad zmizí.\nZvedla jsem se z lavice, hned jak zazvonilo a vydala jsem se na oběd. Cestou jsem Christinu, Taru a Georgie nepotkala. Vlastně ani nevím, jestli jsem je potkat chtěla.\nUž týden si pravidelně sedávaly s Jessicou. Byly na mě naštvané. Stále kvůli tomu, že jsem si jednou sedla s Jenny, abych odčinila to, co jsem provedla a ulevila tak svému svědomí, které mě naprosto drtilo po tom, co jsem zjistila pravdu o jejím životě. Bylo zvláštní, jak moc mě Edward změnil. Předtím bych nad tímhle mávla rukou, teď jsem se snažila napravit, co jsem způsobila, alespoň částečně. Holky se ale bohužel nebyly schopné smířit s Bellou, která věčně někomu neničí život, která se pořád nechová jako totální mrcha, a kterou nezajímají nejnovější drby na škole.\nMožná jsem ale příliš věcí odůvodňovala Edwardovou přítomností. Možná prostě jenom dospívám a už mě nebaví ty stejné věci jako předtím. Kdy jsem byla naposledy na tréninku roztleskávaček? Asi tak před dvěma týdny, a to jsem kapitánka. Pochybuji, že by mě Edward nějakým způsobem ovlivnil, abych přestala dělat roztleskávačku. Nikdy jsme o tom spolu nemluvili. Ještě před pár měsíci ale bylo roztleskávání jedna z mých největších vášní. Teď se sotva ukážu na tréninku.\nU pultu jsem si řekla o kousek pizzy a džus. Šla jsem si sednout ke svému obvyklému stolu, který se teď ale zdál podivně prázdný. Byla jsem zvyklá, že pokaždé, když jsem vešla do jídelny, už na mě holky čekaly u stolu s nejnovějšími drby a s novinkami ohledně kluků. Teď jsem si ke stolu sedala už třetí den sama a cítila jsem se zvláštně. Čekala jsem, že mi to bude alespoň trochu chybět. Všechny ty obvyklé věci, co jsme s holkama dělaly. Ráno setkání před školou, přes den srazy u skříněk, na obědě probírání všeho možného, po škole trénink roztleskávaček, poté sraz u mě doma a společné dělání úkolů. Nechybělo mi to, teď když jsem nebyla pořád s nimi, začala jsem si všímat věcí, kterých jsem si předtím nevšímala. A to hlavně toho, jak jsou povrchní a zákeřné. Co bylo ještě horší byl fakt, že já jsem taková taky. Nebo jsem alespoň byla, předtím, před Edwardem. Těžko by někdo mohl pochopit, jak je možné, že kluk, který má být potížista a idiot, ze mě dělá lepšího člověka. Jenom já jsem věděla, že je to jenom maska, že pod slupkou toho nafoukance a potížisty, je ve skutečnosti jeden z nejlepších lidí, které jsem kdy potkala. Byl hodný, přátelský neuvěřitelně zábavný. Uměl mě vyslechnout.\n„Ahoj, zlato,“ ozvalo se nade mnou. Chvilku mi trvalo, než mi došlo, že je to Alex, a že mě zdraví. Správně, Bello, máš přítele, pokud si to náhodou zapomněla při svých neustálých myšlenkách na Edwarda. Zářivě jsem se usmála a zvedla se židle.\n„Ahoj,“ řekla jsem mu, dala mu ruce kolem krku a políbila ho. Jenomže obvyklý účinek Alexových polibků se nedostavil. Stále jsem myslela na Edwarda a to i přesto, že mě líbal můj dokonalý přítel. Co se mnou Edward sakra udělal?\n„Chyběla jsi mi,“ řekl Alex, když se posadil naproti mně a začal jíst.\n„Ty mně taky,“ zalhala jsem. Jsem tak strašná.\n„Kde jsou holky?“ zeptal se Alex a rozhlédl se kolem.\nJak mu to vysvětlit? Mám mu prostě říct, že jsou na mě naštvané a já se to ani nepokusila napravit, protože nechci? A za co se mám vlastně omlouvat? Za to, že už nechci dělat lidem ze života peklo? Za to, že jsem se změnila? Pokud mě nejsou schopny přijmout takovou, jaká jsem, co je to za kamarádky?\n„Jsou na mě naštvané, přesedlaly na tým Jessica,“ odpověděla jsem klidně, bez známky smutku.\nAlex se zastavil uprostřed sousta a tázavě se na mě podíval. Co čekal, že se mu tady rozbrečím? Kdyby se mi alespoň brečet chtělo. Mně to spíš připadalo neuvěřitelně úsměvné a dětské. Bylo to podobné jako ve školce. Tam jsme taky všichni byli takoví. Neustále jsme měnili kamarády kvůli hloupostem.\n„Však ony se vrátí, neboj,“ řekl Alex a chytil mě kolem ramen, aby mě utěšil.\n„Já nepotřebuju, aby se vrátily,“ řekla jsem a Alex vypadal ještě překvapeněji než předtím.\n„Ale vždyť jsou to tvoje nejlepší kamarádky,“ namítl.\n„Ne, pokud mě nejsou schopny přijmout takovou, jaká jsem.“\n„Myslíš to hraní na charitu? Zlato, sedat si s Jenny Chambersovou je ta největší blbost, jakou jsem kdy slyšel,“ řekl Alex a uchechtl se.\n„Blbost?“ zeptala jsem se ho a odsedla si. Dělá si ze mě srandu? Vážně mi právě řekl, že jsem blbá?\n„Tak si to tak neber. Jenom to už nedělej, oba dva nás zesměšňuješ,“ řekl Alex a já se na něj nevěřícně podívala.\n„Prosím, řekni mi, že jsem se přeslechla,“ řekla jsem mu a podívala se mu do očí.\n„Je to pravda, lidi začínají mluvit,“ řekl Alex a mě se zmocnil vztek. Viděla jsem rudě. On, můj přítel, mi řekne, že ho zesměšňuju? Že jsem blbá? Prudce jsem vstala od stolu a jídlo hodila do nejbližšího koše. Pokud za mnou šel, neslyšela jsem to. Bylo mi jedno, že mě čeká ještě odpolední vyučování, bylo mi jedno, že jsem právě způsobila scénu, a že si o tom už teď moji spolužáci šeptají. Jediné, co jsem chtěla, bylo jet domů, vlézt do postele a už nevstát.\nNasedla jsem do svého auta a vyjela. Cestou jsem si trochu snažila utřídit myšlenky. Jednu věc, kterou si moc dobře pamatuju, a kterou mi táta neustále vtlouká do hlavy, je, abych neřídila naštvaná a nervózní. Trochu jsem se uklidnila, ale vztek vystřídaly ty proradné slzy, které si vždycky nějak najdou cestu ven, i přesto, že se člověk co nejvíce snaží udržet je vevnitř. Možná, že mi Alex nechyběl, když byl pryč, ale pořád to byl můj přítel. A to, co mi řekl, mě neuvěřitelně bolelo. Co mě štvalo ještě víc, bylo, že jsem se zachovala jako ta nejhorší hysterka pod sluncem a utekla jsem ze školy. Bylo to každopádně dobré rozhodnutí. Stačil by ještě jeden pohled na něj a sesypala bych se. V životě jsem od něj neslyšela nic tak hnusného, jako to, co mi řekl před pár minutami. Alex, můj Alex. Jednoduše dokonalý přítel. Vtipný, milý, pozorný, milující a galantní. Ten kluk před pár minutami nemohl být on. Ani ve snu. Anebo byl možná celou dobu takový, jenom já jsem byla jiná. Taková, jakou mě on chtěl mít. Veselá a oblíbená roztleskávačka, kterou všechny holky chtějí být a se kterou chtějí všichni kluci chodit. Taková ta typická, z amerických filmů a seriálů pro teenagery. Byla jsem taková a v nějakých bodech pořád ještě jsem, ale rozhodně jsem se v pár věcech změnila. U holek bych možná i čekala, že se ke mně obrátí zády, ale v životě bych si nemyslela, že by to udělal i můj vlastní přítel, který mě má milovat takovou, jaká jsem.\nOtevřela jsem si klíčem dům a hned zapadla do svého pokoje. Lehla jsem si na postel a přemýšlela. Co by se stalo, kdybych zrovna v tuhle chvíli umřela? Kdo by se opravdu zajímal, kromě mých rodičů? Komu by na tom opravdu záleželo?\nZ úvah mě probral mobil. Sehla jsem se přes postel a začala hrabat v kabelce. Chvilku mi trvalo, než jsem ho vyštrachala. Ne nadarmo se říká, že žena v kabelce nikdy nic nenajde. Podívala jsem se na displej, čekala jsem, že to bude Alex, ale k mému překvapení to byla Alice. Nechápavě jsem to zvedla a hned se ozval Alicin ustaraný hlas:\n„Bello, jsi v pořádku? Není ti nic?“ zeptala se mě starostlivě. V tu chvíli mi dost silně připomínala mou vždy starostlivou matku.\n„Jo, jsem v pohodě. Proč?“ zeptala jsem se s předstíranou bezstarostností.\n„No, já viděla,“ začala Alice, ale pak se zastavila, jako kdyby řekla něco, co neměla. O čem to mluví? Co viděla?\n„Alice, co jsi viděla?“ zeptala jsem se jí. Možná, že mluví o nějaké dopravní nehodě a třeba si myslela, že jsem to já.\n„Nic jsem neviděla, promiň, myslím na moc věcí naráz,“ začala rychle mluvit. Zněla nervózně. Rozhodla jsem se, že si toho nebudu všímat, třeba mi do toho nic není.\n„A jaké je kempování?“ zeptala jsem se jí, abych změnila téma. Můj postranní úmysl bylo dozvědět se, kdy se vrátí.\n„Je to neuvěřitelně zábavné, ale zítra se už vracíme. Začíná se zhoršovat počasí. Ve Forks byste si měli užívat slunce, dokud můžete,“ řekla a já si dokázala představit její vědoucí výraz. Občas mi Alice připadala jako dokonalá meteoroložka.\n„Snažím se. Těším se, až přijedete zpátky. Chybíte mi,“ řekla jsem.\n„Ty nám taky, Bells. Hlavně,“ začala, ale slyšela jsem, jak jí spadl mobil. Pak tam proběhla velice krátká hádka. Alice mluvila tak rychle, že jsem jí vůbec nerozuměla, nakonec ale ta druhá osoba odešla a já slyšela, že Alice zvedá mobil.\n„Promiň, spadl mi mobil. Uvidíme se zítra,“ řekla a típla mi to.\nA zase sama. Při rozhovoru s Alice jsem měla skvělou náladu, ale teď mi opět klesla na bod mrazu. Položila jsem mobil na noční stolek a lehla si na bok.\nProbudil mě zvonek u dveří. První věc, které jsem si všimla, když jsem se probudila, byla ta, že už je tma. Druhá, že se mi nějakým způsobem podařilo usnout v těsných a nepohodlných džínsech. Ještě ospalá jsem se zvedla z postele a doploužila jsem se k vchodovým dveřím. Zvonek ještě párkrát netrpělivě zazvonil. Otráveně jsem otevřela dveře a za nimi stál Alex s kyticí v ruce.\n„Ahoj,“ řekl a vešel dovnitř.\n„Ahoj,“ řekla jsem a zavřela za ním.\n„Přehnal jsem to, promiň. Tohle je pro tebe,“ řekla a podal mi kytici růží.\n„Díky,“ řekla jsem a šla do kuchyně pro vázu. Alex šel za mnou. Nepokusil se mě obejmout nebo políbit. Dobře dělal, pořád jsem byla naštvaná.\nVytáhla jsem vázu ze skříňky nad dřezem a napustila do ní vodu. Postavila jsem ji na jídelní stůl a dala do ní růže.\n„Řekneš mi něco?“ zeptal se mě Alex, když ani jeden z nás pořád nic neříkal.\nNevěděla jsem, co mu mám říct. Nevěděla jsem, co se stane. Stála jsem vůbec o to, abychom se usmířili? A kam to vlastně povede? Tak jako tak spolu na vysokou nepůjdeme. Není lepší ukončit to už teď? Bylo to jako rakovina, která se šíří a člověk ví, že za nějakou dobu bude konec. Přirovnání mého vztahu s Alexem k rakovině mě dostatečně probudil na to, abych si sundala ty růžové brýle ohledně našeho vztahu a začala být realista.\n„Myslím, že bychom se měli rozejít,“ řekla jsem a podívala se mu zpříma do očí.\nVe chvíli, kdy jsem to vyslovila, se na mě Alex nevěřícně podíval.\n„Čekal jsem cokoliv, jen ne tohle. Bello, problémy ve vztahu jsou od toho, aby se řešili. Utíkáš při prvním problému, takhle to přece nechodí,“ řekl a zoufale se na mě zadíval.\n„A k čemu to bude? Užijeme si pár dobrých měsíců před tím, než každý půjdeme svou cestou? Moc dobře víš, že s tebou na Duke nepůjdu. Vždycky jsem chtěla na Harvard a doufám, že se tam dostanu, ale i kdyby ne, nepůjdu s tebou na stejnou vysokou. Každý chceme něco jiného,“ řekla jsem.\nAlexův výraz byl chvíli ještě nevěřícný, a pak ho vystřídal výraz sarkastický.\n„Je to kvůli tomu Cullenovi, že jo?“ zeptal se mě a zakroutil pobaveně hlavou.\n„Ne, tohle dělám jenom kvůli sobě. Tohle je konec. Myslím, že bys měl jít,“ řekla jsem mu, ale on stále zůstával na stejném místě. Neměl se k odchodu. Pro něj konverzace ještě neskončila, jak jinak.\n„Fajn, půjdu já,“ řekla jsem a šla do chodby. Nepokoušel se mě zastavit, buď věděl, že tím by si zadělal na pěkné problémy, anebo byl stále ještě v šoku z toho, že se s ním poprvé někdo rozešel a ne naopak.\nNasedla jsem do auta a vyjela. Neznámo kam. Chtěla jsem jenom jet a nemyslet na to, co se právě stalo. Rozešla jsem se s Alexem. S klukem, o kterém jsem si myslela, že až se budeme muset rozejít, bude to pro mě ta nejtěžší věc na světě. Ale jak se zdálo, těžké to vůbec nebylo. Stačí pár minut a člověku se obrátí celý svět naruby. Alex byl moje první opravdová láska, to nikdy nebudu moct změnit. Ani kdybych chtěla. Uronila jsem první slzu a za ní následovaly další. Tentokrát jsem měla naprosto přirozený důvod brečet. Rozchody jsou vždycky těžké a zvlášť, když zjistíte, že člověk, o kterém jste si celou dobu mysleli, že ho dokonale znáte, je ve skutečnosti někdo úplně jiný. Aniž jsem si to uvědomila, za patnáct minut jsem dojela k domu Cullenových.\nVystoupila jsem z auta, i přesto, že jsem moc dobře věděla, že se vrací až zítra. Sama sebe jsem o tom ale nebyla schopna přesvědčit. Hloupě jsem chtěla věřit tomu, že nějakým kouzlem někdo z nich přijel domů dřív. V této situaci bych si klidně popovídala i s Emmettem, který si ze všeho dělá pořád srandu. Možná, že to je přesně to, co bych potřebovala. Tvrdohlavě jsem zazvonila na zvonek a chvilku čekala. Nikdo nepřišel otevřít. Samozřejmě, že ne. Nikdo přece není doma. A pak mi to došlo. Nemám nikoho, s kým bych si promluvila. Naprosto nikoho. Sedla jsem si na schody a utřela si slzy, které hned nahradily další. Takhle dopadla věčně oblíbená a populární Bella Swanová. Nemá jediného opravdového kamaráda, se kterým by si mohla promluvit o tom, co ji trápí.\nUslyšela jsem vrznutí vchodových dveří. Neotočila jsem se, pravděpodobně jsem právě prožívala těžké halucinace způsobené přílišnou psychickou námahou.\n„Bello,“ ozval se známý hlas. Buď mi opravdu hrabe a nebo jsem opravdu slyšela Edwarda.\nNěkdo si vedle mě sedl a vzal mě kolem ramen. Tak tohle už se mi nezdá. Podívala jsem se do těch dokonale jantarových očí, které ve tmě vypadaly zářivěji než normálně.\n„Edwarde,“ zašeptala jsem a znovu se rozbrečela.\n„Co se stalo?“ zeptal se mě a ještě víc mě objal.\n„Já a Alex jsme se rozešli a já nevěděla, kam jinam jít. Protože ty a Alice jste asi jediní, kteří mě opravdu znají i přesto, že jste tady teprve dva měsíce. Zjistila jsem, že jste asi jediní, kteří mě mají rádi takovou, jaká jsem, a všechno se hrozně rychle bortí,“ řekla jsem a položila si hlavu na Edwardovu hruď. Měl na sobě bílé tričko a já mu ho teď smáčela svými slzami. Neřešil to.\nMísto toho mě opatrně vzal do náruče a odnesl do domu. Neprotestovala jsem. Cítila jsem se hrozně a on byl jediný, na koho jsem se v tuto chvíli mohla spolehnout. Položil mě na pohovku a sedl si vedle mě. Přisunula jsem se k němu a opět mu položila hlavu na hruď. Neuvěřitelně mě to uklidňovalo.\n„Jsem tady a mám tě rád takovou, jaká jsi. Lidé, kteří nevidí, jak jsi skvělá, jsou asi úplně slepí,“ řekl Edward a já se usmála.\n„Díky,“ řekla jsem mu a zavřela oči.\nZapomněla jsem na všechno zlé a soustředila se na to dobré. Edward je tady se mnou a opravdu mě zná. Můžu mu věřit. Všechno bude dobré. Zvlášť, když mě Edward hladí po vlasech a šeptá uklidňující slova.\nMoc, moc, moc děkuji za komentáře u minulé kapitoly. Když jsem spatřila konečné číslo 27, nemohla jsem tomu uvěřit. Pro průměrnou autorku, jako jsem já, je to obrovská pocta a velké pobídnutí do psaní další kapitoly.\nJako omluvu za čekání jsem místo tradičních 1500 slov napsala 3000. Trochu jsem se rozepsala, ale zdálo se mi špatné to useknout někde uprostřed. Snad se vám kapitola líbila. Pokud máte nějaké výhrady, ráda si je přečtu, abych věděla, v čem se zlepšit. Kajushqa1\nDiskuse pro článek Potížista - 12. kapitola:\nFakt nemám slov, bylo to...\nDobre, že to Bells s Alexom už ukončila. Ja som zato len rada.


⓵ Padněte na kolena\nBolest na vnitřní straně kolena. Aleš lamka - fitness 2 months ago. Ahojte ludia, chcem sa opytat ci tu nemal niekto podobny problem. Aplikačn forma: kapky a roztoky pro vnitřn užit Indikačn skupina: digestiva fytofarmaka spazmolytikum činn l tka: Směs bylinn ch tinktur.\nBolesti kyčelního kloubu mohou mít. Artróza; Rehabilitace; Poranění menisků; Poranění zkřížených vazů kolena; rekonstrukce předního zkříženého vazu kolena (PZV) (angl. Artroskopia členka, ramena a kolena.\nBohužel zhubnout pouze záda nelze. Blokáda v některém z pohybových segmentu krční páteře je také příčinou akutního ústřelu krční páteře,.\nHome » Pro zdraví » Padněte na kolena\nDostupnost: Není skladem, naskladnění sledujte pomocí funkce Hlídací pes. Výjimkou je situace, kdy beruška požije hormonální vitamín. Ale jak to bylo s Beruškami? Svým námětem originální hra, která dokáže mozku pěkně zavařit. Století pracovala pět let. Když v roce 1996 vyšel románový debut Kanaďanky anny marie macDonaldové padněte na kolena, vzbudil nebývalou pozornost jak literární kritiky, tak širokých čtenářských vrstev, získal řadu prestižních ocenění a brzy se dočkal i značného ohlasu mezinárodního. Jsme veselé, jsme hravé, každé ze slunéček má jinou barvu, což napomáhá k přehlednosti v jednotlivých lokacích. Grafika : 7/10 zvuky : 8/10 Hudba : 9/10 Hratelnost : 8/10 Perfektní logická hra. To bylo vždycky moje! Padněte na kolena - ann-Marie macDonald databáze klouby knih\nBakerova cysta, která spadá do kategorie ortopedie a cévního lékařství. Alebo vás trápi bolesť kolena? 2 850 kč běžná cena 3 140 kč -. Padněte na kolena 303 Kniha, padněte na kolena - slevy Padněte na kolena, přichází král\nkoho ne, tak může mluvit o štěstí. Bolest v z dech vystřeluje tak. Bakerova cysta pod kolenem - zkušenosti s operací albu bakerova cysta pod kolenem. Aby člověk podpořil nabírání nové svalové hmoty.\nV novém kabátku, oproti prvnímu dílu jsou berušky kompletně 3D, což se týká i herních prostředí. Fall On your Knees kloubu torontské spisovatelky a herečky, ann-Marie macDonaldové o sestrách Piperových a jejich složitém vztahu k otci. Jméno: *E-mail: *vaše zpráva: Doporučujeme, reprezentativní vysoce kvalitní pán. Pak je tu ale skupina lidí, kteří se budou štítit této hry dotknout, kvůli tomu, že na krabici je napsáno. Hvězda současné literatury se zápletkou hodnou victora huga.četba s dráždivým odhalováním pravdy připomíná nekonečné loupání cibule včetně nezbytných slz vancouver Sun. Všechny zápletky knihy se svým způsobem točí kolem zakázané lásky. Padněte na kolena - ann-Marie macDonaldová knihy\nBolest je stř dav, někdy mě delš dobu nic nebol, avšak bolest se vždy.\nAsi bych šla., ať tě pošle na neurologické vyšetření.\nPadněte na kolena - ann-Marie macDonaldová - nln\nRychlý nákup knihy padněte na kolene kolena od autora macDonaldová ann-Marie - expedice od 72 hodin, nízké ceny, velké skladové zásoby. Kniha: Padněte na kolena (Ann-Marie macDonaldová). Nakupujte knihy online ve vašem oblíbeném knihkupectví!\nŠantaram 399 kč dop. Jelikož se hra často odehrává pod vodou, je šnorchl nezbytným pomocníkem při dýchání. Tajemství opřádající rodinné klany. Bránily nám v různé překážky. Platforma: pc, typ hry: 3D logická, multiplayer: ne, minimální konfigurace: Procesor 330 mhz, 64 mb ram, 16 mb grafická karta (riva tnt a lepší). Není to však zlé.\nKniha padněte na kolena od autora Ann- marie macDonaldová. Padněte na kolena (Ann-Marie macDonald) detail knihy\nPadněte na kolena - ann- marie. Ann-Marie macDonaldová: Padněte na kolena\nBolest hlavy způsobují nemoci, infekční choroby, oslabení očních nervů a celá řada dalších příčin. Padněte na kolena knihkupectví neoluxor\nmarie macDonaldové padněte na kolena, vzbudil nebývalou pozornost jak literární kritiky, tak širokých čtenářských vrstev, získal řadu. Spousta z vás si možná tuto recenzi ani nepřečte a se slovy: Hry pro dětičky, s tím jděte do pre!, rozmlátí židlí monitor. Padněte na kolena - macDonaldová, ann-Marie ; Padněte na kolena formou takřka klasické epické ságy se rozehrává temný, ale hluboce. Padněte na kolena je jedna z těch knih, které by si měl každý přečíst.\nPadněte na kolena - knihkupectví ládví\nRecenze: Berušky 2 padněte na kolena, hráči!\nPadněte na kolena knihy po všech\nRecenze zprávy padněte na kolena\nAnn-Marie macDonald: Padněte na kolena, přel. Klára kolinská, nln, 500 stran.\nO čem je kniha padněte na kolena? Padněte na kolena - macDonaldová ann-Marie formou takřka klasické epické ságy se rozehrává temný, ale hluboce působivý příběh rodiny. Domácí stránka žánry beletrie rodinné ságy padněte na kolena.\n25 prodejen po celé. úplný název: Padněte na kolena (MacDonaldová ann- marie vydavatel: nln - nakladatelství lidové noviny počet stran: 576 jazyk: čeština. Recenze knihy, padněte na kolena od kanadské spisovatelky ann-Marie macDonaldové.\nNa hrudi kvalitní poli flex potisk s textem padněte na kolena, přichází král a ilustrací. Padněte na kolena od Ann-Marie macDonaldová? Dnes objednáte, zítra vyzvednete a můžete začít číst.\nmarie macDonaldové, padněte na kolena, vzbudil nebývalou pozornost jak literární kritiky, tak širokých čtenářských vrstev, získal řadu. Padněte na kolena ; Formou takřka klasické epické ságy se na jeho stránkách rozehrává temný, ale hluboce působivý příběh rodiny.


Historie kapely FENOMEN začíná někdy v létě roku 1999, kdy Michal s Pavlem a Ondrou začali realizovat dlouholetý plán na založení kapely. Michal a Ondra o tom totiž přemýšleli od doby, kdy začali hrát na kytary, tedy asi od třetí třídy.\nNaštěstí bylo, kde zkoušet, aparát a kytary půjčily tátové od Indexu, Pavel potáhl hrnce igelitem a nadšení a chuť ke hraní klukům nechyběla. K vánocům 99 dostal Pavel skoro nové bicí. Poprvé kapela veřejně vystoupila na taneční zábavě ve Vysokém Újezdě 27. května 2000 s kapelou Index. Tehdy se však ještě nejmenovala FENOMEN, ale kluci si říkali různě, např.: Takovýtotamto nebo The M.O.C.\nPo školní akademii v létě 2000 přichází do kapely Honza a FENOMEN byl dva roky čtyřčlenou kapelou. Jeho podobu můžete vidět v našem archivu.\nDalší vystoupení skupiny byla spojena s kapelou Index nebo s dětským domem v Mořině. Některé produkce jsou zdokumentovány v oddíle fotoalbum.\nV létě 2002 z kapely odešel Honza - kluci hráli nějaký čas ve třech, ale nějak to nebylo ono. Na konci roku 2002 odchází i Pavel, který zakládá vlastní kapelu (snad hrající hip hop). Do kapely přichází Vojta. Ten občas za Pavla zaskočil i dříve a tak zná repertoir celkem dobře. Kapela jeho příchodem trochu přitvrdila.\nV dubnu 2003 s FENOMENEM zpívala poprvé Jana Francová.


Z Jičína na Tábor a do Lomnice nad Popelkou - Cyklotrasy, cyklobusy - Český ráj - Jičín\nNadmořské výšky: Jičín - 276 m, Tábor - 678 m, Lomnice n.P. - 478 m\nJeště než nasedneme na kolo a opustíme Jičín, měli bychom se rozhlédnout po kraji, abychom věděli, co nás čeká. Určitě se proto vyplatí navštívit Valdickou bránu v historickém centru a z jejího ochozu ve výšce 32 m si prohlédnout město a jeho okolí z ptačí perspektivy. Nejvyšším bodem krajiny je vrch Tábor, který poznáme podle rozhledny a stožáru vysílače. Tam bude náš hlavní cíl.\nNejprve se však vydáme na nedalekou rozhlednu zvanou Milohlídka. Z centra nás až skoro k ní zavede modrá turistická značka. Ta prochází kolem lomu, od něhož už vedou parkové cesty až na ploché temeno Čeřovky. Kamenná osmimetrová věž se bohužel téměř ztrácí mezi stromy a výhled z ní je proto značně omezen. Patří jí ale jeden primát: Je to nejstarší rozhledna v Českém ráji, jak se dozvíme z nápisu nad vchodem.\nZ Čeřovky se vrátíme zpět do města až do míst, kde se od modré značky odděluje červeně značená turistická trasa, která směřuje podél silnice do Valdic a dále pak na Tábor. Můžeme si vybrat, zda pojedeme po silnici nebo historickou lipovou alejí. Nalevo míjíme kopec Zebín se starobylou kaplí na vrcholu. Ve Valdicích si všimněme bývalého kartuziánského kláštera (po pravé straně silnice), v němž se nachází známá a obávaná věznice. Po silnici pak pokračujeme do obce Železnice. Zde odbočíme doleva a na delší dobu opustíme hlavní silnici. Po okresní a zatím ještě téměř rovinaté cestě směřujeme nejprve do obce Zámezí. Odtud začíná mírné stoupání do obce Cidlina. Pokračujeme stále směrem na sever, a tudíž do kopce. Brzy podjedeme železniční trať (spojující Starou Paku s Libuní) a pak již začíná dlouhé a strmé stoupání, které končí až v obci Košov. Zde je křižovatka několika turistických tras, z nichž jedna vede na Tábor a další k pramenům Cidliny. Tábor si ale necháme na později, protože nyní je naším nejbližším cílem město Lomnice nad Popelkou, do něhož se svezeme z kopce. Máme za sebou 15 km a tudíž právo na odpočinek. Ve městě bychom neměli zapomenout navštívit velmi dobře vybavené informační středisko, které sídlí v budově muzea na hlavním náměstí. Dostaneme zde podrobné mapy okolí, a pokud jsme sběrateli suvenýrů, můžeme je zde nakoupit, protože jinde už nemusí být k dostání.\nNaším dalším cílem je lyžařský areál V Popelkách. Vede k němu silnička i modrá turistická značka, z níž pak odbočuje zelená. Na areál, který leží asi 2 km od města, také upozorňuje řada směrovek. Nachází se v něm tři skokanské můstky, z nichž ten největší (K70) nabízí netradiční vyhlídkovou plošinu. Abychom se na ni dostali, musíme nejprve vystoupat 235 schodů podél doskočiště a pak ještě dalších 91 schodů vedoucích na věž. Nyní se nacházíme v místech, odkud skokani zahajují své skoky. Mají k dispozici celkem 12 nájezdových stupňů. Nad posledním z nich se nachází kruhová vyhlídková plošina, z níž můžeme obdivovat okolní krajinu i odvahu sportovců.\nPo návratu do Lomnice se vydáme na nejvyšší bod našeho výletu, na horu Tábor. Z města k ní míří cyklotrasa s číslem 4171. Na třech kilometrech stoupání musíme zvládnout převýšení 200 m. Na vrcholu se můžeme občerstvit v restauraci penzionu a pak nás čeká výstup na Tichánkovu rozhlednu. Na vyhlídkový ochoz ve výšce 26 m vede 145 schodů. Máme-li štěstí, můžeme spatřit nejen Český ráj, Ještěd, či Krkonoše, ale i Orlické hory.\nNávrat zpět do Jičína už bude mnohem snazší. Pokud spěcháme nebo si chceme užít sjezd na dobrém povrchu, dojedeme z Tábora do Ploužnice a odtud už použijeme hlavní silnici až do cíle naší cesty. Nabízíme však ještě jednu alternativu. V obci Chlum, 1 km pod vrcholem, odbočíme doprava na cyklotrasu č. 4278. Je to lesní cesta, která nás poměrně prudkým klesáním dovede až k železniční zastávce Kyje. Zde můžeme odbočit na žlutě značenou turistickou trasu, která nás po necelém kilometru zavede k místu, kde se v lesích ukrývá kdysi honosná, ale dnes už zchátralá a zapomenutá Allainova věž. Stojí jen pár desítek metrů od křižovatky žluté a modré trasy. Nedaleko ní se také nachází dobře udržovaný pramen vody. Od věže se vrátíme zpět k vlakové zastávce. Cyklotrasa v obci Kyje odbočuje doleva a míří do obce Bradlec na hlavní silnici. Po ní dojedeme přes Železnici a Valdice zpět do Jičína.


Nadstandardní výbava: Kovaná kola ENKEI, homologovaný výfuk RAGAZZON, navigace DVD zadní kamera, filtr K+K, zánovní pneu YOKOHAMA AD08R, verze Sport s většími kotouči, samosvorným diferenciálem, dvouzónovou auto klimatizací, originál kola v ceně včetně výfuku a originál rádia.\nDoplňující popis: Stav nového vozu, v zimě nejetý celoročně garážováno, doplňky za 120 tis. Kč, žádné okruhy nebo drifty, bez škrábanců, lak ošetřen nano technologií. Olejové náplně Miller Oils, servisní knížka, původ ČR Emil Frey, první majitel, opečovávaný víkendový vůz. Nevěřte tvrzení, že manuál je v BRZ lepší. V běžném provozu ale i při sportovní jízdě. Automatické meziplyny, bezkonkurenční rychlost podřazení a pořád obě ruce na volantu. Navíc žádné potíže se synchrony, spojkou a eliminace přetočení nebo podtočení motoru.\nPM V 132681


V roce 2018 došlo ve společnosti DPOV, a.s. k celkovému navýšení tržeb ve sledovaném období o více než 500 mil. Kč. Takto velký nárůst je možné vysvětlit změnou portfolia nabízených služeb společnosti, které bylo do této doby zaměřeno především na provádění periodických oprav železničních kolejových vozidel (ŽKV).\nV roce 2018 byla však značná část výrobních kapacit alokována na provádění mnohem sofistikovanějších oprav spočívajících v modernizacích a revitalizacích vybraných řad vozidel, dále byly realizovány i periodické opravy a opravy násilných poškození elektrických lokomotiv zákazníku v Polsku a na Slovensku. Společnost DPOV, a.s. těchto výsledků dosáhla mj. i díky racionalizaci výroby a rozšíření výrobních kapacit společnosti.


Singapur se stává pokladnicí Asie i světa - Patria.cz\nSingapur se stává pokladnicí Asie i světa\nSingapur je na nejlepší cestě k tomu, aby se stal nejvýznamnějším centrem správy bohatství. Závratnou rychlost, s jakou se městský stát na důležité křižovatce obchodních cest Asie přibližuje dosud dominantnímu Švýcarsku, dokládá včerejší zpráva singapurské centrální banky (MAS). Podle ní se objem prostředků na účtech tamních bank a dalších finančních institucí loni meziročně zvýšil o 22 % na 1,63 bilionu USD.\nPeníze spravované v Singapuru jsou nejčastěji investovány do aktiv v Asii. Zatímco v roce 2011 na asijskou destinaci připadalo 60 % všech prostředků, loni jejich podíl vzrostl na 70 %. Dařilo se také singapurským hedgeovým fondům. Jejich aktiva zaznamenala 8% růst na 77,5 mld. USD.\nZveřejněná čísla dokreslují silný trend, v jehož rámci asijská finanční centra – krom Singapuru hlavně Hongkong – postupně dohání konkurenci v Evropě, zejména Švýcarsko a Londýn. Pomáhá jim v tom bobtnající majetek asijských podnikatelů a korporací a také úpadek slávy evropských finančních center.\nDůvod je nasnadě. Série skandálů kolem daňových úniků, doprovázená tlakem Evropské unie a Spojených států na prolomení či odkrytí velké části bankovního tajemství, pověsti Švýcarska značně uškodila. Pozornosti neunikla ani konta v daňových rájích typu nešťastného Kypru. Navíc se bohatství bude rostoucí měrou tvořit a koncentrovat v Asii. Singapur je tak přirozeným cílem pro movitou klientelu z Indie, Číny či Indonésie.\n„Švýcarský model správy bohatství je pod silným tlakem. Pověst daňových rájů byla v posledních čtyřech letech těžce poškozena a rozvinuté ekonomiky zvyšují dohled nad přeshraničními bankovními operacemi,“ uvádí se ve zprávě konzultantské firmy WealthInsight. Ta před třemi měsíci odhadovala, že Singapur by se na Luzern, Curych a Ženevu mohl dotáhnout do roku 2020. Podle nedávno vydané zprávy PricewaterhouseCoopers, která počítá s rychlejšími tempy růstu, by k tomu mohlo dojít už za dva roky.\nPozice Švýcarska se podle výčtu hrubých čísel zdá být velmi silná. S majetkem ve správě v hodnotě 2,8 bilionu USD, z čehož 2,1 bilionu USD pochází ze zahraničí, je země jednoznačnou jedničkou. Na trhu úložišť bohatství, jehož velikost ve WealthInsight odhadli na 8,15 bilionu USD, má 34% podíl. Velká Británie podle dostupných statistik zaostává o pár stovek miliard USD.\nSingapur se stává magnetem pro peníze kvůli své blízkosti k dynamickým ekonomikám jihovýchodní Asie, kde žije zhruba 600 milionů lidí. Zejména Indonésie, Thajsko a Malajsie jsou schopné přestát útlum globální ekonomiky a spoléhat se na solidní domácí poptávku. Podle statistik singapurské centrální banky pochází ze zahraničí 80 % prostředků spravovaných v domácích finančních institucích.\nBankéři také úspěch městského státu připisují snaze bohatých Číňanů diverzifikovat riziko a ukládat část majetku mimo Hongkong, kde se projevuje rostoucí vliv centrální vlády v Pekingu. Ta v minulosti v zacházení s multimiliardáři upadnuvšími v nemilost projevila pramalé slitování.\nI Singapur se nicméně musí přizpůsobit době – a ta vyhlásila lítý boj daňovým únikům. V souladu se snahami skupiny zemí G20 město začalo zpřísňovat pravidla, která mají pomáhat vystopovat podezřelé finanční toky a zabraňovat ukrývání načerno vydělaných peněz v daňových rájích. Za napomáhání únikům mají být zanedlouho trestně odpovědné i banky.\nZatímco Singapur přizpůsobení se novým mravům zvládá bez problémů, o Švýcarsku se to vůbec říct nedá. "Povinnost absolutního mlčení" o klientech je součástí švýcarského práva od roku 1934. Tato tradice, sahající daleko do minulosti, pomáhala Švýcarsku prosperovat, zatímco se okolní země zbídačovaly válkami. Jenže kvůli hospodářskému úpadku, dluhové krizi a prázdným státním pokladnám se pozornost vlád v Evropě a USA čím dál víc upírá na ty, kteří se snaží placení daní vyhnout stůj co stůj, a tedy i na Švýcarsko.\nSebevědomím švýcarských bankéřů otřásla série skandálů a také tlak Bruselu a Washingtonu. Otto Bruderer, manažer nejstarší švýcarské banky Wegelin & Co., se u amerického soudu přiznal, že banka umožňovala bohatým americkým klientům vyhýbat se placení daní (1,2 mld. USD) s tím, že je to běžná praxe. Banka byla nakonec uzavřena a o několik týdnů později byly donuceny ke změně struktury další dvě prastaré soukromé finanční instituce: Lombard Odier a Pictet. Po dvou stech letech se vzdaly výsadního postavení a budou fungovat jako běžné banky, i když nemusí publikovat hospodářské výsledky. Vláda v Bernu byla také nucena souhlasit s tím, že bude poskytovat informace cizím vládám, když půjde o daňové úniky, aby se nedostala na černou listinu OECD.\n(Zdroje: FT, CNBC, PwC, Bloomberg)\nZpráva: Bohatství uteče ze Švýcarska do Singapuru\nDíky svému mírnému daňovému režimu patří Singapur už dávno mezi prefer...\nSatelitní mapa jihovýchodní Asie nad Singapurem, Malajsií a západní In...


Bukovice a Pekařov | THOMUV BLOG - Turistika a cyklistika\n30. srpna 2013 v 13:22\t| T(h)om\t| Cyklovýlety\nŠUMPERK - VIKÝŘOVICE - RAPOTÍN - VELKÉ LOSINY - BUKOVICE - PEKAŘOV - VELKÉ LOSINY - RAPOTÍN - VIKÝŘOVICE - ŠUMPERK\nPohodová a nijak extrémně dlouhá trasa projetá ve čtvrtek během odpoledne. Když si prohlédnete mapu zjistíte, že na pohled vypadá všechno až příliš výborně. I tady se ovšem najdou komplikace, třebaže nejsou nepřekonatelné.\nPro někoho může být komplikací kopec. Je to pořádný kopec. Něco jako přerod stoupající rovinky v tento kopec najdeme pár metrů za kostelem ve Velkých Losinách. V podstatě jedeme na tentýž kopec (slibuji, že teď chvíli slovo "kopec" nepoužiju..... kopec! kopec! kopec!), na kterém stojí turistický cíl Tři kameny, jen nedojedeme až úplně nahoru. Kdo by dojet chtěl, samozřejmě může. Trasa se časem napojí na stejnou cestu ke Třem kamenům, kterou jsem tu popisoval před měsícem.\nDalší komplikaci představuje terén. Projetá trasa je z většiny na mapách značena jako cyklostezka. Uvědomte si ale, že je vhodná spíše pro horská kola. Já jsem to sice na trekovém zvládnul taky, ale místy jsem se modlil za to, abych měl něco pevnějšího. Platí to především v úseku mezi Bukovicemi a Pekařovem, a dále ještě na část cesty z Pekařova k Velkým Losinám.\nPoslední dobou jsem tady reporty z cyklovýletů vedl roztáhnutými texty, takže tentokrát to vezmu zase pro změnu stručněji, konkrétně formou popisků pod fotkami (Panasonic Lumix FZ50). Ono toho totiž není zase tolik. Věřím, že mnozí to uvítají s úlevou.\nPrvní etapa klasika, tedy po cyklostezce přes Rapotín směrem na Velké Losiny. Rapotínský splav na této stezce není, to jsem si udělal jen takové malé zpestření a odbočku.\nV Losinách to beru zámeckým parkem a za zámkem zase po cyklostezce.\nOdbočku dělám zase kousek za lázněmi, kde se mi nechce jet tradiční cestou a tak volím jednu z postranních uliček.\nVůbec jsem netušil, že Velké Losiny se táhnou podél potoku Losinky ještě daleko za kostelem. A je tam nádherně. Všechno spravené, udržované a také mnoho novostaveb. Není divu, bydlení zde musí být výborné.\nPůvodně jsem myslel, že V.Losiny končí a Bukovice začínají pár metrů za velkolosinským kostelem. Proto je mi překvapením, že ceduli začátku Bukovic nalézám až o zhruba dva kilometry dále.\nZačátek Bukovic vypadá nějak takto. Budova vpravo je hostinec Pod rychtou.\nO něco výše najíždím na zjevně nedávno opravenou silnici. Jede se po ní naprosto skvěle, i když ten kopec to nijak nezmenší.\nNa bukovických stráních si všímám i jakýchsi amatérsky zbudovaných vleků. Styl "co dům dal" se nezapře, ale dokazuje vynalézavost místních obyvatel.\nHorní část dědiny tvoří především chatová osada, kde převládají malé dvoupatrové chaty s vysokou střechou. Nemůžu uvěřit, že jsem tu ještě nebyl. Je tady krásně.\nNa samém konci Bukovic končí veškerá idyla. Jak co do krásných chatiček, tak co do nové silnice. Zabočuji doleva a na velmi prudkém svahu se potýkám s rozbitým asfaltem a štěrkem ve výtlucích.\nÚsek od rozcestníku "Bukovice / Horní okraj" k rozcestí "Pod Jelení skalkou" je ještě horší. Prudké stoupání, široké strouhy přes cestu a především kamení, kamení a kamení. Těch asi 400 metrů jsem musel zvládnout pěšky.\nPokračuji stále do kopce, i když mírnějšího. Chvíli lesem a později podél mýtiny. Zde už jedu po udusaném štěrku, což je proti těm šutrům předtím naprostá pohoda.\nZ mýtiny se nabízí krásný výhled na Jeseníky. V jedné části hřebenu můžeme najít i tento neobvyklý pohled. Věž na Pradědu je od větrných elektráren na Medvědí hoře docela daleko, ale odtud vypadají jakoby stály vedle sebe.\nJeště chvilku do kopce a pak konečně sjezd. Tu po štěrku, tam po kamení a onde po bahně. Zvonění odletujících šutrů narážejících do různých částí kola umí vylekat. Asi aby to měli cyklisté akčnější. Ale stejně - člověk si to musí umět užít.\nRozcestí Pekařovská cesta. Právě zde se můžeme rozhodnout, zda to vyšlápneme až na Tři kameny. Já tam byl nedávno, takže pokračuji k Pekařovu, což má proti směru ke Třem kamenům jednu ohromnou výhodu: Je to pořád dolů z kopce:)\nVyjíždím z lesa a obratem frčím kolem prvních stavení na Studenci. V podstatě poprvé tímto směrem, dosud to bylo vždy vzhůru. Stejně jako před měsícem mě zde vítá úchvatný výhled na hory.\nDělám si fotopauzu a "objevuji" kříž v křoví. Ze silnice nebyl vůbec vidět. Jak jsem si všiml, vede odtud zelená turistická značka do Losin a moc mě láká ji dát na kole. Bohužel s tím svým strojem si nejsem jist úspěchem a tak si slibuji, že jednou, až (jestli) si pořídím "horáka", musím se sem vrátit.\nNejjednodušší a nejpohodlnější způsob jak dojet z Pekařova do Velkých Losin je sfrčet dolů přes Žárovou, protože tam je to pořád po krásné silnici. Tam to už ale znám příliš dobře a proto volím druhou možnost, a sice odbočku vlevo na cyklotrasu č.6196.\nTa mimo jiné vede kolem pekařovské kaple, takže dostávám kulturnosti a dělám si zde zastávku.\nMezi pomníky na přilehlém hřbitůvku najdeme mimo jiné hroby rodiny Kolbových, majitelů zdejšího proslulého podniku na výrobu varhan a flašinetů. Tahle varhanářsky-flašinetášská tradice se každoročně promítá i do pekařovských poutí, které se konají vždy uprostřed srpna.\nOvšem pozor. Kdo by si myslel, že Pekařov je jen zapadlá horská prdel s jedním spraveným kostelíkem, ten bude zaskočen informací o tamním výzkumném ústavu. Jde o ústav včelařský a jsou tu pokusné včelíny. Jasně že to nevypadá jako někde v Sillicon Valley. Jeden malý domek a zahrádka plná malých úlů o velikosti krabice od bot. No ale ústav to je, aspoň tak se to píše na ceduli u dveří:)\nAž k této samostatně stojící chalupě asi kilometr pod Pekařovem, uváděný název zní Na Fridrichu, je cesta dobrá, asfaltová. Dále už ale vede jen štěrk a bláto. Šel jsem tudy pěšky asi před třemi lety, takže mnohé záludnosti terénu jsem za tu dobu už zapomněl. Teď je zase objevuji.\nJede se mezi lesem a loukami, takže milovníci přírody si přijdou na své. Co si ještě vybavuji, to je vlhká vůně rostlin kolem Račího potoka. První větší známkou civilizace je o dva kilometry dále zahrádkářská kolonie po levé straně. V podstatě jde o spodní část Žárové.\nNež se cyklostezka napojí na silnici z Žárové do V.Losin, vede ještě kolem ohrady s krávami. Jedna z nich, bylo to spíš nějaké starší tele, se dostala mimo hrazení a zmateně pobíhala okolo. Doufám že se jí nic nestalo, protože když jsem ji viděl naposled, mašírovala si to po silnici nahoru na Žárovou.\nNa poslední fotce jsou už zase Velké Losiny, pro změnu s kulisou Jeseníků. Až na srážku kombajnu a starého favorita u rozcestí k Ludvíkovu jsem již nenarazil na nic neobvyklého a hodného popisu. Domů jsem dojel stejně jako jsem odtamtud odjížděl.\nDnes jsem to vzal hodně ve zkratce, ale snad to bylo i ku prospěchu věci. Někdy příště se možná zase rozkecám. Teď už zbývá dodat jen čtyři věci: 1) výškový profil trasy, 2) statistiky a 3) odkaz na rajče a 3) poděkování za návštěvu. Tak tedy:\nSkutečný čas: 2:58 (15:04 - 18:02)\nČistý čas: 2:22\nUjetá vzdálenost: 40,66 km\nMaximální rychlost: 39,7 km/h\nKompletní fotogalerie na rajčeti (109 fotek):\nNo a to už je opravdu vše. Díky za návštěvu a přeji příjemný víkend:)\n1 eM. | 30. srpna 2013 v 16:44\nAháá, Bukovice . Pěkně tam je, pravda, pravda...\nAd zelená značka ze Studence - znám, šla jsem opačně. Na kole nedoporučuju vůbec, na horáku snad, ale i tak...vede to nahoře přes pastviny, dole lesem a je to celé takové zamotané...ve výsledku vylezeš kousek nad kostelem v Losinách. Kdysi to mohla být super úvozová cesta, alespoň zezačátku se tak tváří...\nTy Bukovické vleky mi přišli spíš jako nějaké svážnice na dřevo, než jako sportovní potřeba\n2 T(h)om | Web | 30. srpna 2013 v 21:36\n: jj, je tak parádně S tou zelenou trasou jsi mě zaskočila, nicméně neodradila. Aspoň podle Google map by to na horském kole mělo být přežitelné. No a když ne, aspoň bude o zážitek navíc (tedy pokud někdy bude horské kolo, to je jen na okraj takový drobný detail...)\nNo mě ty vleky taky přišly dost - řekněme neortodoxní, ale nemůžeš popřít, že právě proto si zaslouží pozornost\n3 Jeník | 31. srpna 2013 v 10:19\nJiž jsem snad někde jinde zde psal o tom výzkumném ústavu.Jen zopakuji to zajímavé,že jsem znal jednoho zdejšího pracovníka - šedesátá léta minulého století.Byl nahluchlý a tak pořád řval - tedy mluvil. Celý rok pracoval jen s těma včelama a mezi lidi nechodil - vůbec. Ale jednou za rok jezdil do Prahy na týden - na odpočinek od "ticha" - a stoupal si tehdy na Václaváku do největší vřavy. Pak zase odešel do ticha.\nNevím jak nyní,ale tehdy zde v Pekařově byla biologická banka našich včelstev - pro případ,že by všechna vyhynula (ta včelstva) v celé republice,tak by se zase odsud množily včely znova.Asi to platí pořád - podle té cedule na tom výzkumném domě.\nTa kaplička je hezky opravená,ale ta zídka okolo místního hřbitova by si také zasloužila nějakou údržbu - od obecního úřadu.(bere na to dotace - docela by mne zajímalo,kde ty dotace na tyto účely končí - asi u starosty na kontě)\nK tomu vleku jen dodávám,že fandím každé lidské soukromé iniciativě v této věci a je jedno jestli se jedná o svoz dřeva ze svahů.Nebo naopak výtah lyžařů v zimě na kopec,vždy je to pro lidi přínosné.Je docela možné,že to slouží oběma účelům.\nNa začátku šedesátých let v Pekařově žilo ještě několik německých rodin. Pracovaly v lese na tyto pracovníky se odsun nevztahoval.Jejich děti se ale postupně vystěhovaly - normálně na žádost - do Německa(západního).Dostali na to finanční pomoc od německé vlády - tedy na přestěhování,ale i na bydlení ,zabezpečení zaměstnání,děti do školy a pod.Také tak se tam odstěhovali někteří moji příbuzní - tedy touto formou.Já jsem zde chtěl jen připomenout,že se o obyvatele Pekařova naprosto nikdo tehdy nestaral.Děti chodily pěšky do školy do Pustých Žibřidovic a jejich rodiče občas zase pěšky tou cestou,kterou jste jel na kole nakupovat do Velkých Losin.Divil jsem se tomu a ptal jsem se jich proč nechodí do Pustých Žibřidovic,kde to měli blíže,ale nechtěli mi na to odpovědět.Bylo to divné,ale já jsem se raději dál již neptal.Po stížnosti na obci - v Jindřichově sem do Pekařova začala jezdit denně pojízdná prodejna.Dnes je ale místních domorodců asi nějak méně a pojízdná prodejna sem jistě nezajíždí.\n4 T(h)om | Web | 1. září 2013 v 21:35\n: S toi genetickou bankou včelstev je to zajímavá informace, to jsem vážně netušil. No a toho pracovníka, co jezdil do Prahy za hlukem trochu chápu. Ale jen trochu, já si to umím představit spíš naopak.\n5 Ludmila | E-mail | 3. září 2013 v 20:27\nHezká reportáž, ale ty kamenné a blátivé cesty, to by mi Kája dal. Přiznávám, já bych po nich také jet nechtěla. Koukám, ty prostě toho adrenalinu stále nemáš dost\n6 T(h)om | Web | 7. září 2013 v 21:23\n: Díky. No je pravda, že šutry a bahno já a ni moje kolo taky moc nemusíme. Ale co dělat? Jsme tak trochu na hraici "divočiny" a tohle k tomu patří. A občas to člověku aspoň zvedne dobrý pocit z výletu když si může říct, že zvládl absolvovat a přežít něco jako tohle\n7 Pavel | E-mail | 15. května 2014 v 19:22\n:Tak já Vás zdravím já jsem ten vlastník toho vleku co tady tak hodnotíte.V zimě když tam napadne půl metra sněhu a vy si pustíte to přibližovadlo(vlek) vytahnete se nahoru rychlostí jako poma a sjedete včerstvém prašanu který je Vám až kolena dolu ,takový zážitek nikde nezažijete.Tím Vás všechny zdravým a loučím se s vámi .Na týmto blogu jsem poprvé\n8 T(h)om | Web | 16. května 2014 v 21:33\n: No super S tou zimou vám to věřím. A osobně se mi líbí ta robinzonáda, která ve výsledku ovšem funguje ku spokojenosti. Zdravím a přeji dlouhé spokojené užívání


Finca Loranque Cencibel 2014 BIO – Organic Wines\nFinca Loranque Cencibel 2014 BIO množství\nSkvěle se hodí ke zvěřině, dušenému masu, červenému masu, klobásám, pečenému masu a zelenině . Ideální k intenzivně vonícím a chuťově výrazným sýrům.\nRuční sklizeň hroznů. Fermentace probíhá v ocelových tancích při kontrolované teplotě 27-28 stupňů po dobu 25 dnů. Poté víno zraje 14 měsíců ve francouzském dubovém sudu a následně ještě 6 měsíců odpočívá v láhvi, než se může dostat na trh a následně na Váš stůl.\n665Kč s DPH Čtěte více