E-kniha: Zrádné srdce - Mary Ellen Pearsonová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Zrádné srdce - Mary Ellen Pearsonová\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Próza - beletrie > Fantasy > Zrádné srdce\nElektronická kniha: Zrádné srdce\nAutor: Mary Ellen Pearsonová\nDruhý díl Falešného polibku. V zajetí barbarského krále mají Lia a Rafe jen malou šanci na útěk. Jejich jedinou nadějí je spoléhat na to, že král bude příliš ohromen jejím ... (celý popis)\nTéma: literatura americká, literatura pro mládež, romány pro dívky, fantasy, magie\n(kroniky pozůstalých. kniha druhá)\nKatalog vybraných autorů > P > Pearsonová - Mary Ellen Pearsonová\nMary Ellen Pearsonová - další tituly autora:\nPearsonová, Mary Ellen\nZrádné srdce – e‑kniha\nz Á d é\nmé přítelkyni a redaktorce,\nkterá je Siarrah nejvyššího řádu\nJejí slzy putují s větrem.\nVolá na mě,\na já můžu jen zašeptat:\nSilnější než tvá bolest,\nKAPI TOLA PRVNÍ\nPevný, dobře odhadnutý pohyb zápěstím.\nJenže když mě Venda spolkla, když se kolem mě sevřely její po křivené hradby a stovky zvědavých tváří, když jsem za sebou slyšela rachocení řetězů a když mě most zvedající se za mými zády odřízl od zbytku světa, věděla jsem, že musím jednat s jistotou.\nBude to vyžadovat spoustu činů, nejen jediný. Každý krok peč livě zvážit. Bude třeba vyslovit lži. Získat důvěru. Překročit hranice odporu. Splést všechno trpělivě dohromady. A trpělivost není mou silnou stránkou.\nZe všeho nejdřív jsem musela vymyslet, jak zabránit svému srdci, aby mi zběsile tlouklo v hrudi. Najít dech. Působit klidným dojmem. Strach je pro vlky totéž jako krvavá stopa. Zvědavci se stahovali blíž, zírali na mě s pootevřenými rty, které odhalovaly zkažené zuby. Tvá řili se pobaveně, nebo pohrdavě?\nA pak to chrastění lebek. Davem zněl rachot suchých kostí, jak se všichni snažili získat co nejlepší výhled, tlačili se blíž ke mně a na opascích se jim přitom pohupovaly šňůry s vyschlými lebkami, ste henními kostmi a zuby. Chtěli vidět mě. A Rafea.\nVěděla jsem, že kráčí v okovech někde za mnou na konci karava ny. Oba jsme byli zajatci – ve Vendě, která zajatce nebere. Aspoň ni kdy dřív nebrala. Nebyli jsme jen objekty zvědavosti. Byli jsme nepřá telé, které dosud neviděli. A přesně tím byli i oni pro mě.\nMíjeli jsme nekonečné čnějící věžičky, vrstvy pokřivených kamen ných zdí zčernalých sazemi a věkem, které se klikatily jako nějaký špi navý tvor. Město vystavěné z trosek a rozmaru. Hukot řeky za mnou se vzdaloval.\nSlibuju, dostanu nás z toho.\nI Rafe teď jistě pochybuje, jestli svůj slib dokáže dodržet.\nProšli jsme dalšími mohutnými branami z neotesaných kamenů, zubaté železné mříže se pro nás záhadně otevíraly, jako by náš pří chod někdo očekával. Náš průvod prořídl, jak se z něj oddělovaly skupiny vojáků, které mířily různými směry. Lidé mizeli z dohledu na klikatých cestách ve stínu vysokých zdí. Chievdar vedl nás zbylé dál a přede mnou se pohupovaly povozy s naloupenou kořistí, jak jsme kráčeli dál do nitra města. Je Rafe pořád někde za mnou, nebo ho odvlekli po některé z těch pokřivených uliček jinam?\nKaden se svezl ze sedla koně a šel vedle mě. „Už jsme skoro tam.“\nZmocnila se mě vlna nevolnosti. Walther je mrtvý, připomněla jsem si. Můj bratr je mrtvý. Nic víc už mi vzít nemůžou. Kromě Rafea. Teď nemůžu myslet jen na sebe. Tímhle se všechno změnilo. „Kde je tam?“ zeptala jsem se a snažila se, aby to znělo klidně, ale ta slova ze mě vylétla ochraptěle a nejistě.\n„Náš cíl je Svatyně. Něco jako náš dvůr. Místo, kde se setkávají vůdci.“\n„Nech mluvit mě, Lio. Jen tentokrát. Prosím, neříkej ani slovo.“\nPodívala jsem se na Kadena. Čelist měl zaťatou, obočí stažená níz ko, jako by ho bolela hlava. Je snad nervózní z toho, že se má setkat se svým vůdcem? Bojí se toho, co bych mohla říct? Nebo toho, co udě lá Komizar? Bude snad brát jako zradu, že mě Kaden hned nezabil, jak mu nařizoval rozkaz? Plavé vlasy mu v mastných unavených pra míncích visely na ramena. Tvář měl umouněnou od špíny a mastnoty.\nBylo to už dávno, co někdo z nás naposledy viděl mýdlo. Jenže to byl ten nejmenší z našich problémů.\nDošli jsme k další bráně, tentokrát vysoké a kovové s nýty a štěr binami. Jimi na nás hleděly oči. Zpoza brány jsem uslyšela výkřiky a mocný zvuk zvonu. Projel mým tělem, každý jeho úder mi roze chvěl zuby.\nZsu viktara. Buď silná. Přiměla jsem se zvednout bradu výš, téměř jako by mi ji vytáhly Reeniny prsty. Brána se pomalu rozdělila vpůli, popojela dozadu a umožnila nám vstoupit na obrovské otevřené pro stranství, stejně poničené a bezútěšné jako zbytek města. Ze všech stran bylo ohraničené hradbami, věžemi a počátky úzkých uliček, kte ré se ztrácely ve stínech. Nad námi se klikatily chodníčky na cimbuří, překrývaly se a spojovaly.\nChievdar šel dál a povozy se rozjely za ním. Stráže na vnitřním ná dvoří pokřikovaly na pozdrav a pak šťastně zahalekaly při pohledu na hromady kordů a sedel i dalších poházených a propletených kous ků kořisti navršené na vozech. Bylo to všechno, co zůstalo po mém bratrovi a jeho druzích. Hrdlo se mi sevřelo při pomyšlení, že někdo z těch chlapů už brzy bude nosit Waltherův bandalír a jeho kord.\nPrsty se mi zkroutily do dlaní, ale nezůstalo mi už ani tolik nehtů, abych je mohla zatnout do vlastní kůže. Všechny jsem měla uláma né. Zamnula jsem si holé konečky prstů a hrudí mi projela ostrá bo lest. Překvapilo mě to – ta ztráta nehtů byla ve srovnání s nesmírností všech ostatních ztrát tak zanedbatelná. Bylo to jako posměšný šepot, že už mi nezbylo nic, dokonce ani nehet, vůbec nic, čím bych se moh la bránit. Jediné, co jsem měla, bylo tajné jméno, které mi teď připada lo stejně bezvýznamné jako titul, s nímž jsem se narodila. Dostůj mu, Lio, vyzvala jsem se v duchu. Jenže už když jsem to v hlavě vyslovi la, cítila jsem, jak se moje sebedůvěra rozplývá. Najednou toho bylo v sázce mnohem víc, než jsem si před pár hodinami myslela. Moje činy teď mohly ublížit i Rafeovi.\nZazněl rozkaz vyložit tu hanebně získanou kořist a odnosit ji do vnitř. Kolem nás se rozběhli chlapci mladší než Eben s dvoukolá ky, které dovezli k povozům a se strážemi je začali nakládat. Chievdar i jeho pobočníci sesedli a vyšli jsme po schodech k ústí dlouhé chodby.\nChlapci spěchali za námi, vlekli vrchovatě naložené dvoukoláky po rampě vedle schodů a jejich hubené paže se pod tou tíhou napínaly. Některé z věcí na kárách byly stále potřísněné krví.\n„Tohle je cesta do Síně Svatyně,“ oznámil Kaden a ukázal za chlap ci. Ano, byl nervózní. Slyšela jsem to v jeho hlase. Pokud se Komizara bojí i on, jakou šanci mám já?\nZastavila jsem se a ohlédla. Snažila jsem se za zástupem vojáků, kteří stále proudili branou, zahlédnout Rafea, ale viděla jsem jen Ma licha, který kousek za námi vedl jeho koně. Zašklebil se. Jeho obličej ještě nesl stopy po mém útoku. „Vítej ve Vendě, princezno,“ popíchl mě. „Garantuju ti, že teď bude všechno úplně jinak.“\nKaden mě otočil a přidržel mě vedle sebe. „Drž se blízko mě,“ za šeptal. „Pro svoje vlastní dobro.“\nMalich se zachechtal z radosti nad svou pohrůžkou, ale já věděla, že tentokrát má pravdu. Všechno bude úplně jinak. Víc, než si sám Malich dokázal představit.\nK APITOLA DRUHÁ\nSíň Svatyně byla jen stěží víc než ponurá putyka, i když rozlehlá. Vešly by se do ní čtyři Berdiny hospody. Páchla vylitým pivem, vlhkou slá mou a nezřízeností. Její čtyři stěny lemovaly sloupy a byla osvětlená pochodněmi a lucernami. Vysoký strop byl zčernalý sazemi. Upro střed stál obrovský, hrubě opracovaný a často používaný dřevěný stůl. Na něm i v mohutných pěstích nad ním trůnily cínové poháry.\nS Kadenem jsme se drželi ve stínu pod sloupy, zatímco vůdci zdra vili chievdara i jeho pobočníky nespoutanými výkřiky a plácáním po zádech. Nabízely se poháry, rozdávaly se příchozím spolu s haleká ním, ať někdo přinese další pivo. Viděla jsem Ebena, menšího než někteří chlapci, kteří tu pracovali jako sloužící, jak zvedá cínový po hár ke rtům stejně jako všichni navrátilci. Kaden mě ochranitelsky po šoupl za svá záda, ale já si stejně dál prohlížela místnost. Snažila jsem se zahlédnout Komizara, abych byla připravená na to, co mě čeká. Někteří chlapi byli obrovští jako Griz – i větší. A já žasla nad tím, jaká stvoření, lidská i zvířecí, tahle podivná země rodí. Soustře dila jsem pohled na jednoho z nich. Každé slovo zavrčel a sloužící chlapci ho obíhali uctivými oblouky, aby si od něj udržovali bezpeč nou vzdálenost. Napadlo mě, že to bude Komizar, ale viděla jsem, jak i Kadenův pohled klouzá po místnosti, a po tom statném hrubiá novi jen lhostejně přejel.\nVenda má provincie? A nějakou hierarchii kromě nájemných zabi jáků, nájezdníků a Komizarovy železné pěsti? Místodržící odlišovaly od vojáků a sluhů černé kožešinové pláštíky na ramenou, ozdobené bronzovou sponou ve tvaru vyceněných zvířecích zubů. Muži v nich vypadali ještě mohutnější a hrozivější.\nLomoz se změnil v ohlušující kravál, který se odrážel od kamen ných stěn a holých podlah. Zvuky tady absorbovala jedině hromádka slámy v rohu místnosti. Chlapci postavili káry s kořistí podél jedné řady sloupů a místodržící se vrhli na hromady, zvedali kordy, potěž kávali je, otírali z nich zaschlou krev do kožených chráničů na svých předloktích. Zkoumali zboží jako u stánků na trhu. Viděla jsem, jak jeden z nich zvedl kord s jílcem vykládaným rudým jaspisem. Wal therův kord. Noha mi bezděčně vykročila kupředu, ale zarazila jsem se a přiměla se ucouvnout zpátky. Ještě ne.\n„Počkej tady,“ zašeptal Kaden a vyšel ze stínů. Já se trochu přisu nula ke sloupu a snažila se zorientovat. Viděla jsem tři tmavé chod by, které ústily do Síně, tedy kromě té, kterou jsme přišli my. Kam vedou? Jsou střežené stejně jako ta naše? A co je nejdůležitější, vede některá z nich k Rafeovi?\nJeden místodržící se otočil, pak další. Síň náhle utichla. „Je tu za biják,“ ozval se čísi hlas na druhém konci.\nNastala rozpačitá odmlka. Pak jeden z menších místodržících, pod saditý muž s množstvím zrzavých copánků, které mu splývaly po ra menou, vykročil ke Kadenovi a rozpřáhl paže, aby ho přivítal doma. Hluk opět začal sílit, ale zůstával znatelně tlumenější, a já se podivila, jaký vliv na ně Kadenova přítomnost má. Připomnělo mi to Malicho vo chování k němu během té dlouhé cesty přes Cam Lanteux. Z očí mu sálala krvežíznivost, fyzicky na tom byli podobně, a přece vždyc ky ustoupil, když došlo ke konfliktu.\n„Už jsme Komizarovi dali vědět,“ odpověděl mu guvernér, který ho uvítal. „Ale jestli přijde... Totiž, je zrovna zaneprázdněn...“\nDalší místodržící velký jako býk a se stejně mohutnou hrudí zvedl pohár k přípitku. „Tak jako my všichni,“ prohlásil, zaklonil hlavu a dlouze, nedbale se napil. Pivo mu stékalo kolem koutků úst do vou sů a kapalo na podlahu. Takže i tenhle mohutný obr skáče, jak Komi zar píská, a nestydí se to připustit.\nZhluboka jsem se nadechla, a když jsem opět otevřela oči, spat řila jsem obličej ve stínu. Někdo mě pozoroval z druhé strany síně. Nedokázala jsem se odvrátit. Do tváře mu dopadal jen odlesk svět la. Jeho temné oči byly bez výrazu a zároveň podmanivé – jako oči vlka pronásledujícího kořist, sebevědomého natolik, že nespěchá s útokem. Nenuceně se opíral o sloup. Byl mladší než místodržící, s hladkým obličejem kromě tenké linie vousů kolem brady a pečlivě upraveného knírku pod nosem. Tmavé vlasy měl rozcuchané, vlni ly se mu až těsně nad ramena. Neměl kožešinový pláštík guverné rů ani koženou vestu vojáka, jen prosté hnědé kalhoty a volnou bí lou halenu, ale rozhodně nespěchal nikomu posloužit, takže nebyl ani sluha. Jeho oči ze mě sklouzly, jako by se už nudil, a přejely po ostatních v síni, po místodržících rabujících v hromadách na kárách\na šplíchajících kolem sebe pivo. A po Kadenovi. Viděla jsem, jak se dívá na Kadena.\n„Vítejte doma, spolubojovníci!“ zvolal. Síň okamžitě utichla. Všich ni se za tím hlasem obrátili, i Kaden. Komizar pomalu kráčel rozleh lým prostorem a všichni mu ustupovali z cesty. Já vyšla ze stínu a po stavila se Kadenovi po bok. Ozvalo se tiché užaslé zašumění.\nKomizar se zastavil pár kroků před námi. Mě ignoroval a chvíli zíral na Kadena, než se k němu konečně naklonil s přátelským ob jetím na uvítanou.\nKdyž ho pustil a ucouvl, zadíval se s chladným prázdným po hledem na mě. Nemohla jsem uvěřit, že tohle je on. Tvář měl hlad kou a bez vrásek, mohl být sotva o něco starší než Walther, spíš jako Kadenův starší bratr než obávaný vůdce. Nevypadal jako strašlivý Drak z Písně Vendy, ten, který pije krev a krade sny. Byl jen prů měrně vysoký a nebylo na něm nic děsivého, až na ten neuhýbají cí pohled.\n„Co je tohle?“ zeptal se morrighanštinou skoro stejně bezchyb nou, jako byla Kadenova, a pokývl ke mně hlavou. Hráč. Věděl moc dobře, kdo jsem, a chtěl si být jistý, že porozumím každému slovu.\nPomalu mě obešel, jakoby nevěřícně si prohlížel mou špínu, moje hadry. Zastavil se vedle mě na boku, kde mi roztržené šaty obnaži ly rameno a byla vidět kavah. Tiše udělal hmm, jako by ho to lehce pobavilo, a přejel mi prstem po celé délce paže. Naskočila mi husí kůže, ale zvedla jsem bradu, jako by nebyl víc než otravná moucha, která kolem mě bzučí. Komizar dokončil kruh, až mi zase hleděl do obličeje. „Nic moc působivého, co?“ zabručel. „Ale to není větši na královských spratků. Jsou asi tak úchvatní jako miska týden sta ré kaše.“\nJeště před měsícem bych po té návnadě skočila, roztrhala ho na kusy několika vhodně zvolenými zuřivými slovy, ale teď jsem ho chtě la víc než urazit. Vyměnila jsem si s ním pohled stejně prázdný jako ten jeho, mrknutí za mrknutí. Komizar si hřbetem ruky zamnul linii upravených vousů kolem brady a pečlivě si mě prohlížel.\nKomizar nazdvihl obočí, předstíral překvapení. „A zbytečná,“ pro hodil. Zvýšil hlas tak, aby ho slyšeli všichni v místnosti, i když jeho slo va byla určená Kadenovi. „Náhodou si vzpomínám, že jsem ti nařídil proříznout jí hrdlo, ne přivézt ji sem jako domácího mazlíčka.“\nVe vzduchu zajiskřilo napětí. Nikdo nezvedl ke rtům pohár. Ni kdo se nehýbal. Možná čekali, že se Komizar vydá ke kárám, vezme si zbraň a srazí mi hlavu z krku přímo tady v síni, což by v jejich očích bylo správné. Kaden se mu vzepřel.\n„Má dar,“ oznámil Kaden. „Myslel jsem, že bude Vendě užiteč nější živá než mrtvá.“\nPři slově dar jsem viděla, jak si sloužící i vůdci mezi sebou vymě ňují rychlé pohledy, ale pořád všichni mlčeli. Komizar se usmál, mra zivě i neodolatelně zároveň. Krk mě zabrněl. Tohle byl muž, který uměl ovládat místnost tím nejlehčím dotekem. Odhalil se mi. Když znám jeho sílu, můžu odhalit i jeho slabosti. Má je každý. I tenhle obávaný Komizar.\nObrátil se zase na mě, úsměv byl pryč. Natáhl se po mé ruce, zkou mal rány, jeho palec zlehka přejel po hřbetu mé dlaně. „Má i jazyk?“\nPodívala jsem se na něj. To si myslí, že to nevím? Vážně si myslel, že mlčím kvůli jeho varování? Až příliš často mě umlčovali ti, kdo si\nnade mnou osobovali nějakou moc. Ale ne tady. Můj hlas bude slyšet, ale promluvím, až to poslouží mým účelům. Nedala jsem nic najevo ani slovy, ani výrazem. Komizar a jeho místodržící se ničím nelišili od davů, které jsem viděla tady v ulicích. Byli zvědaví. Opravdová morri ghanská princezna. Byla jsem jako vystavené zboží. Komizar chtěl, abych se před ním a jeho místodržícími předvedla. Myslí si snad, že mi z úst budou padat drahokamy? Mnohem spíš čekali, že budou moci vysmát mým slovům, tak jako se vysmáli mému zevnějšku. Byly jen dvě věci, které muž Komizarova postavení očekával, vzdor nebo podlézání, a já si byla naprosto jistá, že žádná z nich by mým vyhlíd kám nijak neprospěla.\n„Bez obav, přátelé,“ ozval se a mávl rukou jakoby nad mým mlče ním. „Máme spoustu jiných věcí, o kterých můžeme mluvit. Třeba o tomhle všem!“ Ukázal na řadu vyrovnaných kár a potěšeně se za smál nad tou hojností. „Copak to tady máme?“ Vydal se k jednomu konci řady, postupoval od jednoho dvoukoláku ke druhému, prohra bával se kořistí. Všimla jsem si, že místodržící si sice lup prohlédli, ale z kár nic nezmizelo. Možná věděli, že musí nechat Komizara, aby si vybral jako první. Ten zvedl sekyrku, přejel prstem po ostří, pokývl, jako by to na něj udělalo dojem. Pak se přesunul k další káře, vytáhl z ní krátký mečík a švihl s ním před sebou. Jeho svíííst proťalo vzduch a vysloužilo si pochvalné poznámky přihlížejících. Komizar se usmál. „Dobrá práce, chievdare.“\nNe on. Kdokoli, jen ne on. Cítila jsem, jak mi kolena slábnou, a z hr dla mi unikl tichý sten. Komizar se ke mně otočil a zvedl bandalír do výšky. „Výjimečná řemeslná práce, že ano? Podívejte se na tu révu.“ Přejel prsty po řemínku. „A ta kůže, jak je měkká. Věcička hodná prince, co?“ Zvedl bandalír nad hlavu a navlékl si ho na svůj trup, než se vydal zpátky ke mně. „Co myslíš, princezno?“\n„Vidíš, princezno? Tohle je moje království, ne tvoje, a mám mož nosti, jak tě přimět k řeči, o jakých se ti ani nezdálo. Když rozkážu, budeš zpívat jako kanárek s ustřiženými křídly.“\nKomizar mě pustil, smál se, něžně mě pohladil po tváři. „Myslím, že princezna je po dlouhé cestě unavená. Ulrixi, odveď princeznu do cely, aby si mohla na chvíli odpočinout, a my si zatím s Kadenem pro mluvíme. Máme hodně co probírat.“ zahleděl se na Kadena a z očí mu poprvé vyšlehl hněv.\nKaden se na mě podíval, zaváhal, ale nebylo nic, co by mohl udě lat. „Běž,“ vyzval mě. „Bude to dobré.“\nSotva jsme se dostali z Kadenova dohledu, stráže mě doslova táhly chodbou, manžety jejich rukávů se mi zarývaly do kůže. Stále jsem v obličeji cítila tlak Komizarových prstů. Tam, kde se mi zabořily do brady, mi v pokožce škubalo. Za pár krátkých minut dokázal vyhmát nout něco, na čem mi hluboce záleželo, a využít to tak, aby mi ublížil a oslabil mě tím. Obrňovala jsem se proti bití nebo bičování, ale proti tomuhle ne. Jeho pohled mě stále pálil v očích, bandalír mého bratra hrdě přetažený přes hruď jeho nepřítele v tom nejkrutějším výsmě chu, s nadějí, že se rozsypu. A já se rozsypala.\nJedna nula pro Komizara. Vyhrál nade mnou, ne mocí ani brutál ní silou, ale kradmým, bedlivým pozorováním. Musím se naučit cho vat stejně.\nVzedmulo se ve mně pobouření, když se mnou strážní hrubě smý kali chodbou a nejspíš si vychutnávali, že mají ve své moci princeznu. Než zastavili u dveří, paže jsem měla z jejich sevření otupělé. Ode mkli a hodili mě do temné místnosti. Spadla jsem a odřela si kolena o kamennou podlahu. Zůstala jsem ochromená a schoulená ležet na zemi a vdechovala zatuchlý vzduch. Třemi otvory vysoko na stěně\nproti mně se dovnitř protahovaly tři tenké proužky světla. Když si\nmoje oči přivykly na tmu, rozeznala jsem na zemi slamník s dírami,\nz nichž vypadávala sláma, malou trojnožku a kbelík. Jejich cela byla\nzařízená tak, jak se u barbarů dalo čekat. Přimhouřila jsem oči a sna\nžila se v chabém světle rozeznat něco víc, ale pak jsem uslyšela hluk.\nV rohu něco zašustilo. Nebyla jsem sama.\nNechť všechny generace zvědí. Hvězdy se sklánějí před šepotem bohů, padají na jejich povel, a jen vyvolený Pozůstalý najde před jejich očima milost.\nMorrighanská Kniha svatého písma, sv. V\n„Takže ty ses domníval, že bude užitečná.“\nZnal pravý důvod. Věděl, že darem opovrhuju stejně jako on, jen že jeho opovržení pramenilo z toho, že v něco takového nevěřil. Já k tomu měl pádnější důvody.\nSeděli jsme sami v jeho soukromé poradní komnatě. Zaklonil se v křesle, napjatýma rukama si poklepával na rty. Jeho černé oči na mně spočívaly jako naleštěné chladné onyxy, nedávaly najevo žádné emoce. To nedávaly nikdy, ale věděl jsem, že pokud neskrývají hněv, pak přinejmenším zvědavost. Odvrátil jsem se k měkkému koberci s třásněmi pod námi. Byl tu nový.\n„Dárek na důkaz dobré vůle od premiéra Reux Lau,“ vysvětlil mi.\n„Dobré vůle? Vypadá draze. Od kdy nám Reux Lau dávají dárky?“\n„Tak ty ses domníval. Vraťme se k tomu. Je snad tak dobrá při...“\n„Ne.“ Vstal jsem a přešel k oknu. Otvory v něm hvízdal vítr. „Tak to není.“\nZasmál se. „Pak mi pověz, jak to tedy je.“\nZadíval jsem se na stůl plný map, plánů, knih a poznámek. To já ho naučil číst morrighansky, protože v tom jazyce je většina doku mentů. Jak to tedy je. Sám jsem si nebyl jistý. Vrátil jsem se do křesla proti němu a vysvětlil mu, jak Lia působí i na tak tvrdé Venďany jako Griz a Finch. „Víš, jaké jsou klany. V horách spousta lidí ještě v tyhle věci věří. Nemůžeš projít jehendrou, abys nenašel aspoň deset stánků,\nkde prodávají talismany. Každý sluha tady ve Svatyni nosí nějaký za strčený pod košilí a nejmíň půlka vojáků nejspíš taky. Pokud uvěří, že Venďané můžou těžit z daru dávných pokolení, z daru, který má ně kdo královské krve, tak...“\nNaklonil se ke mně a hněvivým pohybem předloktí shodil ze stolu papíry a mapy. „Máš mě za hlupáka? Zradil jsi rozkaz kvůli tomu, že by ji pár zaostalých Venďanů mohlo pokládat za znamení? Pokládáš se teď sám za Komizara, když si myslíš, že sám můžeš rozhodnout, co je moudřejší?!“\n„Jen jsem myslel...“ Krátce jsem zavřel oči. Vzepřel jsem se roz kazu, a teď si vymýšlím výmluvy jako Morrighanec. „Zaváhal jsem, když jsem ji měl zabít. Já...“\n„Zalíbila se ti. Vždyť jsem to říkal.“\nPřikývl jsem. „Ano.“\nZaklonil se na židli a zavrtěl hlavou. Pak mávl rukou, jako by na tom nezáleželo. „Takže jsi propadl kouzlu ženy. Lepší, než kdyby sis myslel, že tvá rozhodnutí jsou lepší než moje.“ Odstrčil židli a posta vil se. Přešel k vysoké petrolejové lampě v rohu místnosti, jejíž stíni dlo lemovaly zubaté krystaly jako koruna. Když zesílil plamen, obličej mu zalily střípky světla. Lampa byla darem zemana z Tomacku a do stroze zařízené místnosti se nehodila. Komizar se zatahal za krátké vousy na bradě, pohroužený v myšlenkách. Pak se jeho oči opět upře ly na mě. „Nevadí, že je tady. Je mimo dosah Morrighanu a Dalbrecku, a to je hlavní. A ano, když už je tady... já rozhodnu, jak ji nejlíp vy užít. Neuniklo mi, jak guvernéry překvapilo, že je mezi námi osoba královského rodu. Ani šeptání sloužících, když odešla.“ Na rtech se mu objevil úsměv. Setřel rukávem šmouhu na stínítku lampy. „Ano, mohla by být užitečná,“ zašeptal spíš sobě než mně, jako by se mu ta myšlenka zamlouvala čím dál víc.\nOtočil se, když si vzpomněl, že tam pořád ještě jsem.\n„Prozatím si svou ochočenou kočičku užívej, ale moc se k ní ne upínej. My ze Svatyně nejsme jako horalé. Nežijeme usedlým, krot kým domáckým životem. Nezapomínej na to. Na prvním místě je naše bratrství a Venda. Díky tomu přežíváme. Naši lidé na nás spolé hají. Jsme jejich naděje.“\n„Ovšem,“ odpověděl jsem. Byla to pravda. Bez Komizara, dokon ce i bez Malicha už bych byl mrtvý. Ale nemám se k ní moc upínat? Na to už bylo pozdě.\nKomizar se vrátil ke svému stolu, prohrabal se papíry, sehnul se nad jednu mapu a usmál se. Ten úsměv jsem znal. Měl jich spoustu. Když se usmál na Liu, bál jsem se nejhoršího. Ten, který se objevil na jeho tváři teď, byl upřímný a spokojený, takový, jaký neměl nikdo vidět.\n„Tvé plány pokračují dobře?“\n„Naše plány,“ opravil mě. „Líp, než jsem doufal. Musím ti ukázat pár věcí, ale to počká. Stihl jsi to zpátky těsně před mým zítřejším od jezdem. Místodržící z Balwoodu a Arlestonu se neukázali.“\n„U Balwoodu je to dost pravděpodobné. Buď ho konečně dostala některá z těch nemocí severu, nebo ho o hlavu připravil nějaký mla dý uzurpátor, který se sám bojí ukázat ve Svatyni.“\nMůj odhad byl, že Hedwin z Balwoodu podlehl dýce v zádech. Sám se vždycky chvástal, že je moc podlý na to, aby si na něj troufla některá z nemocí, které řádí v lesích na severu.\nOba jsme věděli, že místodržící Tierny z nejjižnější provincie nej spíš leží ožralý pod stolem v nějakém bordelu po cestě do Svatyně a dorazí později, s výmluvami na špatné počasí a chromé koně. Ale desátky zásob z jeho provincie neměly nikdy zpoždění. Komizar po krčil rameny. „Všude se najdou horkokrevní mladíci, kteří mají plné zuby úlisných starých guvernérů.“\nTak jako před jedenácti lety Komizar. Podíval jsem se na něj. Po řád byl každým coulem tím mladíkem, který zabil tři místodržící a po nich předchozího Komizara Vendy. Ale už nebyl horkokrevný. Ne, jeho krev teď zůstávala chladná a nevzrušená.\n„Je to už dávno, kdy tu naposledy k něčemu došlo,“ přemítal jsem nahlas.\n„Nikdo nestojí o dýku v zádech, ale pořád je s čím bojovat, můj bratře. Proto nikdy nesmíme zlenivět.“ Odstrčil mapu. „Pojeď zítra se mnou. Rád bych měl po boku zase někoho jiného. Už tak dávno jsme nejeli spolu.“\nMlčel jsem, ale můj výraz musel mou zdráhavost prozradit.\nKomizar zavrtěl hlavou, stáhl svou nabídku. „Ovšem, právě ses vrátil z dlouhé cesty, a kromě toho jsi přivezl Vendě velice zajímavou kořist. Zasloužíš si odpočinek. Udělej si pár dní volno, pak pro tebe budu mít práci.“\nByl jsem mu vděčný, že se nezmínil o Lie. Byl ke mně velkorysej ší, než jsem si zasloužil, ale všiml jsem si, jak vyslovil Vendě – jako by mi připomínal, komu má náležet má loajalita. Vstal jsem a obrátil se ke dveřím. Průvan zašustil papíry na stole.\n„Zvedá se bouře,“ prohodil jsem.\n„První z mnoha,“ odpověděl Komizar. „Přichází nová roční doba.“\nKAPI TOLA ČTVRTÁ\nVyskočila jsem na nohy a pátrala pohledem ve stínech, snažila se za hlédnout to, co vydalo ten zvuk.\nTenký kužel světla získal nový tvar, když do jeho něžné záře kdo si vstoupil.\nTmavý pramínek vlasů. Lícní kost. Rty.\nNedokázala jsem se pohnout. Zírala jsem na něj. Všechno, co jsem kdy chtěla, všechno, před čím jsem kdy utíkala, bylo najednou zamče né ve stejné cele jako já.\n„Princ Rafferty,“ zašeptala jsem konečně. Bylo to jen jméno, ale ten zvuk zněl tvrdě, cize a ohavně. Princ Jaxon Tyrus Rafferty.\nZavrtěl hlavou. „Lio...“\nJeho hlas se chvějivě protáhl mou pokožkou. Ve mně se pohnulo všechno to, čeho jsem se tisíce kilometrů držela. Celé ty týdny, dny. Jeho. Sedláka, ze kterého se teď vyklubal princ – a taky obratný lhář. Pořád jsem to nedokázala úplně pochopit. Myšlenky mi proklouzá valy mezi prsty jako voda.\nPopošel ke mně, kužel světla se posunul k jeho ramenům, ale já už viděla jeho tvář, tu vinu v ní. „Lio, vím, co si myslíš.“\n„Ne, princi Rafferty. Ty nemáš ani ponětí, co si já myslím. Do konce ani já to netuším.“ Věděla jsem jenom to, že i teď, když jsem se\nchvěla pochybnostmi, se moje krev vařila, rozehřívaná každým jeho slovem a pohledem. V žaludku jsem cítila stejné šimravé víření jako v Terravinu. Jako by se nic nezměnilo. Chtěla jsem ho, zoufale a bez výhradně.\nPopošel ke mně a prostor mezi námi náhle zmizel, horkost jeho hrudi se setkala s mou, jeho silné ruce mě objaly, jeho rty byly hor ké a měkké – přesně tak měkké, jak jsem si pamatovala. Vpíjela jsem se do něj, s úlevou, s vděčností – s hněvem. Sedlákovy rty, princovy rty, rty lháře. Ta jediná pravda, o níž jsem se domnívala, že ji znám, byla pryč.\nTiskla jsem se k němu a říkala si, že pár lží neznamená ve srovnání se vším ostatním vůbec nic. Riskoval kvůli mně život, když za mnou přišel až sem. Pořád mu visel na vlásku. Možná že se rána nedožije ani jeden z nás. Ale stále to bylo mezi námi, nízké a ohavné. Lhal mi. Manipuloval se mnou. Za jakým účelem? Jakou hru to hrál? Byl tady kvůli mně, nebo kvůli princezně Arabelle? Odstrčila jsem se od něj. Zadívala se na něj. Zvedla jsem ruku, a celou se rozlehlo hlasité mlask mé dlaně o jeho tvář.\nNatáhl ruku, zamnul si tvář a otočil hlavu ke straně. „Přiznávám, že když jsem tě pronásledoval tolik kilometrů přes celý světadíl, tako vé přivítání jsem si zrovna nepředstavoval. Nemůžeme se radši vrátit k té líbací části?“\nViděla jsem, jak ztuhl, napřímil se, zaujal postavení... prince. Toho, kým ve skutečnosti byl. „Já si spíš vzpomínám, že to bylo oboustran né utajování skutečností.“\n„Jenže ty jsi celou dobu věděl, kdo jsem.“\n„Rafe, tobě to možná nepřipadá důležité, ale pro mě to má ne smírnou váhu. Utekla jsem z Civiky, protože jsem chtěla aspoň jed nou v životě zažít, že mě někdo bude milovat pro to, jaká jsem – ne proto, kdo jsem, nebo že mu to nařizuje kus papíru. Možná budu za pár hodin mrtvá, ale i kdyby to mělo být to poslední na světě, co se dozvím, musím to vědět. Za kým jsi sem doopravdy přišel?“\nJeho zmatený výraz se změnil v podrážděný. „Není to snad jasné?“\n„Ne!“ vybuchla jsem. „Kdybych byla vážně služebná z hostince, přijel bys za mnou? Znamená pro tebe něco moje skutečné já? Vě noval bys mi kdy druhý pohled, kdybys nevěděl, že jsem princezna Arabella?“\n„Lio, na tuhle otázku se nedá odpovědět. Jel jsem do Terravinu jen proto, že...“\n„Kvůli politickému zostuzení? Pomstě? Ze zvědavosti?“\n„Ano!“ vyštěkl. „Kvůli všemu z toho! Kvůli ostudě a pomstě! Nej dřív. Ale pak...“\n„A co kdybys princeznu Arabellu vůbec nenašel? Co kdybys našel jen mě, hospodskou posluhovačku Liu?“\n„Pak bych nebyl tady teď. Byl bych v Terravinu a líbal tu nejne snesitelnější holku, jakou jsem kdy viděl, a nic, ani síla dvou králov ství, by mě od ní nemohlo odtrhnout.“ Přistoupil blíž a váhavě vzal do dlaní můj obličej. „Ale pravda je, že jsem přišel pro tebe, Lio, ať jsi kdokoli, a je mi jedno, jaké chyby jsem udělal, jaké jsi udělala ty. Udě lal bych je všechny do poslední znova, kdyby to byl jediný způsob, jak být s tebou.“\nOči mu zajiskřily zoufalstvím. „Chci ti všechno vysvětlit. Chci s tebou strávit celý život tím, že ti budu vynahrazovat všechny lži, které jsem ti napovídal, jenže zrovna teď na to nemáme čas. Můžou se každou chvíli vrátit. Musíme si sjednotit naše verze, vytvořit plány.“\nCelý život. Moje myšlenky zkapalněly, v žilách mě zahřívala ta dvě slova, celý život. Naděje a sny, které jsem musela bolestně odsunout do pozadí, se zase probíraly. Ovšem, má pravdu. Teď bylo ze všeho nej důležitější vymyslet, co budeme dělat. Nedokážu se dívat, jak umírá i on. Smrt Grety a Walthera a celé roty mladíků už bylo víc, než do kážu snést.\n„Přijdou nám na pomoc,“ ozval se Rafe, který už byl o krok pře de mnou. „Musíme jen vydržet, než dorazí.“ Byl sebevědomý, věřil si jako správný princ. Nebo jako dobře vycvičený voják. Jak to, že jsem tyhle jeho stránky předtím neviděla? Takže on čeká na svoje muže.\n„Kolik?“ zeptala jsem se.\n„Čtyři tisíce?“ Cítila jsem, jak se ve mně zase rodí naděje.\nJeho výraz zvážněl. „Ne, čtyři.“\n„Chceš říct čtyři sta?“\n„Čtyři? Jen to?“\n„Lio, já vím, jak to zní, ale věř mi, tihle čtyři jsou ti nejlepší.“\nMoje naděje poklesla stejně rychle, jako se předtím vzedmula. Od sud by nás nedostalo ani čtyři sta vojáků, natož čtyři. Nedokázala jsem zamaskovat svou skepsi a ze rtů mi unikl slabý smích. Obešla jsem místnost a zavrtěla hlavou. „Jsme polapení na téhle straně di voké řeky, uprostřed tisíců lidí, kteří nás nenávidí. Co zmůžou čtyři na naší straně?“\n„Šest,“ opravil mě. „S tebou a se mnou nás je šest.“ V hlase mu zazněla bolest, a když přistoupil blíž ke mně, zamžikal a chytil se za žebra.\n„Co se stalo?“ zeptala jsem se. „Zranili tě?“\n„Jen dáreček od strážných. Nemají v oblibě svině z Dalbrecku. A postarali se o to, abych to pochopil. Několikrát.“ Držel se za bok a mělce dýchal. „Jsou to jenom modřiny, jsem v pořádku.“\n„Ne, to určitě nejsi.“ Odstrčila jsem mu ruku a vyhrnula košili. I v šeru cely jsem viděla purpurové podlitiny, které se mu rozlévaly po žebrech. Přepočítala jsem znovu naše šance. Pět proti tisícům. Přitáh la jsem stoličku, přiměla Rafea, aby se posadil, a utrhla si pruh ze své už tak rozedrané sukně. Opatrně jsem mu ovázala trup, abych zne hybnila žebra. Vzpomněla jsem si na jizvy na Kadenových zádech. Tihle lidé jsou divoši. „Neměl jsi za mnou jezdit, Rafe. Tohle je můj problém. Můžu si za to sama, když jsem...“\n„Nic mi není,“ přerušil mě. „Nedělej si starosti. Dopadl jsem už hůř, když jsem občas sletěl z koně, a tohle se nedá srovnávat s tím, co jsi vytrpěla ty.“ Natáhl se po mé ruce. „Je mi to líto, Lio. Vyprávěli mi o tvém bratrovi.“\nDo krku mi opět stoupla žluč. Nikdy by mě nenapadlo, že se něco takového vůbec může stát, natož že tomu budu sama přihlížet. Dívat se na to, jak mi před očima masakrují bratra, bylo to nejhorší. Od táhla jsem ruku a otřela si ji o roztrhanou sukni. Připadalo mi špat né mluvit o Waltherovi a cítit přitom teplo Rafeových prstů, zatímco\nmůj bratr leží studený pod zemí. „Chceš říct, že se vysmívali mému bratrovi. Poslouchala jsem to po cestě pět dní, to jejich naparování, jak snadno je rozdrtili.“\n„Říkali, že jsi je pohřbila. Všechny.“\nPozorovala jsem slabé paprsky světla, které se protahovaly dovnitř škvírami, a snažila se vidět něco jiného než Waltherovy prázdné oči zírající do oblohy, svoje prsty, jak mu je naposledy zavírají. „Kéž bys ho znal,“ hlesla jsem. „Z mého bratra by jednou byl velký král. Byl vždycky a ke všem laskavý a trpělivý a věřil ve mě tak jako nikdo jiný. On...“ Otočila jsem se obličejem k Rafeovi. „Velel rotě dvaatřiceti nejsilnějších, nejstatečnějších morrighanských vojáků. Všechny jsem je viděla umírat. Stáli proti přesile pět na jednoho. Byl to masakr.“\nOchranný závěs, který jsem přes svoje vzpomínky zatáhla, se roz trhl. Pokožku mi rozpálila horkost. Cítila jsem nasládlý pach jejich těl. Kusů těl. Posbírala jsem je všechny, aby nic nezbylo pro zvířata, a třiatřicetkrát jsem padla na kolena, abych se pomodlila. Slova ze mě tryskala sama, krvácela z mého nitra, třiatřicet proseb o slitová ní, třiatřicet rozloučení. A pak je půda nasáklá jejich krví jednoho po druhém spolykala, pozřela a byli pryč. Nebylo to poprvé. Nebude to naposledy.\nPodívala jsem se na Rafea. Vysokého a silného jako můj bratr. Jen čtyři mu přijdou na pomoc. Kolika ztrátám ještě budu muset přihlížet?\n„Ano,“ přikývla jsem. „Všechny jsem je pohřbila.“\nNatáhl se a přivinul si mě k sobě. Posadila jsem se na slamník ve dle něj. „Zvládneme to,“ prohlásil. „Potřebujeme jen získat čas, než se sem mí muži dostanou.“\n„Jak dlouho jim to bude trvat?“ zeptala jsem se.\n„Pár dní. Možná déle. Záleží na tom, jak daleko na jih budou mu set jet, aby mohli překročit řeku. Ale vím, že přijdou, jak nejrychleji to půjde. Jsou to ti nejlepší, Lio. Nejlepší z dalbreckých vojáků. Dva z nich mluví plynně místním jazykem. Nějak se sem už dostanou.“\nChtěla jsem říct, že dostat se sem není problém. My se sem do stali taky. Problém bude dostat se ven. Ale držela jsem jazyk za zuby a kývala, snažila se tvářit povzbudivě. Pokud nevyjde jeho plán, pak\nvyjde můj. Dneska ráno jsem zabila koně. Večer možná zabiju jiné stvoření.\n„Třeba to půjde jinak,“ ozvala jsem se. „Ve Svatyni mají zbraně. Jedna jim chybět nebude. Zkusím ukrást dýku a schovat si ji pod sukni.“\n„Ne,“ odmítl pevně. „To je moc nebezpečné. Kdyby...“\n„Rafe, jejich vůdce je zodpovědný za smrt mého bratra, jeho ženy, celé jeho roty. Je jen otázkou času, kdy dostane zálusk na další naše lidi. Musí...“\n„Zabili je jeho muži, Lio. Čemu pomůže smrt dalšího člověka? Je dinou dýkou se nezbavíme celé armády, zvlášť ne v našem postavení. V tuhle chvíli je naším cílem dostat se odtud živí.“\nV tom jsme se neshodli. Rozumem jsem chápala, že má pravdu, ale hlubší, temnější části mé duše stejně prahly po něčem víc než po útěku.\nChytil mě za paži, vyžadoval odpověď. „Slyšíš, Lio? Nikomu ne pomůže, když se sama necháš zabít! Buď trpělivá. Mí vojáci sem při jdou, a pak se odsud všichni dostaneme.“\nJá, trpělivá, čtyři vojáci. Ta čtyři slova dohromady byla šílenstvím. Ale ustoupila jsem, protože i bez těch čtyř jsme se s Rafem potřebovali navzájem, a na tom teď záleželo nejvíc. Seděli jsme na slamníku, spřá dali plány, co jim řekneme a neřekneme, jaké lži si vymyslíme do chví le, než přijde pomoc. Konečně spojenectví, jaké se naši otcové snažili vytvořit. Pověděla jsem Rafeovi všechno, co jsem věděla o Komiza rovi, o jejich hlavním městě, o Svatyni a chodbách, kterými mě táhli. Každý detail mohl být důležitý.\n„Buď opatrný. Dávej si pozor na to, co říkáš,“ varovala jsem ho. „I na svoje pohyby. Jemu nic neunikne. Sice tak nepůsobí, ale je za traceně bystrý.“\nNěkteré věci jsem si nechávala pro sebe. Rafeovy plány byly kov a maso, pěst a podlaha. Pevné, reálné. Moje byly utkané z neviditel ných věcí, horkosti a chladu, krve a pomsty, ze všeho, co se krčilo v mém nitru.\nKdyž jsme si šeptali o tom, co podnikneme, Rafe se náhle odml čel, natáhl ruku a přejel mi prstem po tváři. „Bál jsem se...“ Polkl\na sklopil oči, odkašlal si. Jeho čelist sebou zaškubala a já si pomyslela, že bych se od něj měla odvrátit. Když se na mě zase podíval, z očí mu sršel hněv. „Já vím, co tě zevnitř spaluje, Lio. Zaplatí za to. Za všech no. Slibuju. Jednou za to zaplatí.“\nVěděla jsem, jak to myslí. Že za to zaplatí Kaden.\nUslyšeli jsme blížící se kroky a rychle jsme se oddělili. Rafe se na mě zadíval, temně modrý led jeho očí proťal tmu. „Lio, vím, že se tvoje city ke mně změnily. Podvedl jsem tě. Nejsem sedlák, jak jsem tvrdil. Doufám ale, že dokážu, aby ses do mě jednou zamilovala zno va, tentokrát jako do prince. Začali jsme špatně – ale to neznamená, že nemůžeme skončit líp.“\nHleděla jsem na něj, jeho pohled mě celou polykal. Otevřela jsem ústa, abych promluvila, ale jeho slova mi dál vířila hlavou. Aby ses do mě jednou zamilovala znova... tentokrát jako do prince.\nDveře se s bouchnutím rozlétly a dovnitř vešli dva strážní. „Ty,“ ukázali na mě, a já měla stěží čas se zvednout, než mě odvlekli pryč.\nKAPI TOLA PÁTÁ\nStrčili mě do vany plné ledové vody a podrželi mi obličej pod hla dinou, zatímco mi drsné ruce drbaly vlasy. Vynořila jsem se, plivala a snažila se nadechnout, dusila jsem se mýdlovou vodou. Komizaro vi zřejmě připadal můj zjev nechutný a zvlášť urážející jeho vytříbe ný čich, takže nařídil rychlou očistu. Vyvlekli mě z vany a nařídili mi, abych se osušila kusem látky, která nebyla větší než kapesník. Na mou pokořující koupel dohlížela mladá žena, které ostatní říkali Calantha. Něco po mně hodila. „Oblékni si to.“\nPodívala jsem se na hromádku hadrů u svých nohou. Byl to hru bý režný pytel, který by se spíš hodil pro nacpání slámou než na lid ské tělo. „Ne.“\n„Vezmeš si to, jestli chceš zůstat naživu.“\nV jejím hlase nezazněla žádná výhrůžka. Jen fakt. Její pohled mě zneklidňoval. Přes jedno oko měla pásku. Její černá barva ostře kon trastovala s podivně bezbarvými, mrtvolně bílými vlasy. Ta páska byla tak nápadná, že z ní skoro nešlo odtrhnout oči. Klapka na oku byla pošitá maličkými blýskavými korálky, takže to vypadalo, jako by ze vnitř hledělo jasně modré oko. Zpod látky se nořily vířící vytetova né linky, které proměňovaly jednu její tvář v umělecké dílo. Přemítala jsem, proč ta žena úmyslně poutá pozornost k něčemu, co by se jiní snažili zamaskovat.\nOdtrhla jsem pohled od jejího zneklidňujícího výrazu a popadla z podlahy pytel, abych si ho líp prohlídla. „On chce, abych tohle no sila?“\n„Tohle není Morrighan.“\n„A já nejsem pytel brambor.“\nJejí jediné oko se přimhouřilo a zasmála se. „Kdybys byla, měla bys větší cenu.“\nPokud si Komizar myslel, že mě tím poníží, pletl se. Žádná hrdost už ve mně nezůstala. Hodila jsem si ten hadr přes hlavu. Byl volný a jen stěží mi držel na ramenou. Musela jsem si taky přidržovat jeho přílišnou délku, abych o látku nezakopla. Hrubá vlákna mě škrábala do kůže. Calantha mi hodila provaz. „Tohle by mělo pomoct, aby to z tebe nespadlo.“\n„Nádhera.“ Oplatila jsem jí ušklíbnutí a pokusila se nařasit a pod hrnout pytlovinu co nejlíp, aby se dala upevnit provazem kolem pasu.\nBosá chodidla mě na kamenné podlaze studila, ale boty mi sebrali a nečekala jsem, že je ještě uvidím. Pokusila jsem se potlačit zachvění a přikývla na znamení, že jsem připravená.\n„Buď ráda, princezno,“ ozvala se Calantha a záhadně si přejela prstem po chybějícím oku zakrytém kamínky. „Jiní, kteří mu vzdoro vali, dopadli mnohem hůř.“\nKAPI TOLA ŠESTÁ\nPoslední úsek cesty do Civiky byl trýznivý. Poblíž Derryvale nás zasko čil prudký vytrvalý déšť a musely jsme se na tři neděle ukrýt v opuštěné stodole, kde jsme se o střechu nad hlavou dělily se sovou a divokou kočkou. Díky těm dvěma tam aspoň nebyli žádní hlodavci. Každý promarněný den jen posiloval mou úzkost. Pokud Kaden unesl Liu do Vendy, touhle dobou už tam jistě jsou. Snažila jsem se příliš neza bývat tou druhou možností – že už je mrtvá.\nSeběhlo se to tak rychle, že jsem to v tu chvíli ani nestačila pocho pit. Kaden se jí zmocnil. Kaden patří k nim. Kaden, kterému jsem dá vala přednost před Rafem. Vlastně jsem udělala tu chybu, že jsem Liu postrkovala k němu. Líbilo se mi jeho klidné chování. Mluvila jsem s ní o tom, jak laskavé má oči. Vlastně mi vůbec připadal jako laskavý člo věk. Jak jsem se mohla tak mýlit? Hluboce to mnou otřáslo. Vždycky jsem si myslela, že umím dobře posoudit charakter člověka, jenže Ka den byl opakem laskavosti. Byl to zabiják. Aspoň Gwyneth to tvrdila. Netušila jsem, odkud to ví, ale Gwyneth měla spoustu různých nadání a tahat informace z přiopilých hostů bylo jedním z nich.\nRozhodly jsme se, že bude bezpečnější ubytovat se v hostinci v jedné z vesniček mimo městské hradby než ve městě. Gwyneth tady sice nikdo neznal, ale znali mě, a musela jsem svou přítomnost utajit aspoň do té doby, než si zařídím schůzku s viceregentem. Na královnině dvoře jsem byla dost nápadná osoba a nejspíš by proti\nmně vznesli obvinění za to, že jsem Lie pomáhala k útěku. Vicere gent byl z celé vlády k Lie nejhodnější, choval se k ní až starostlivě. Jako by chápal její obtížné postavení. Pokud mu vylíčím, co ji potka lo, určitě to králi přednese tím nejvhodnějším způsobem. A co by to bylo za otce, kdyby se nepokusil svou dceru zachránit bez ohledu na to, že se mu vzepřela?\nKdyž nám Gwyneth objednávala pokoj, zůstala jsem stát ve stínu s hlavou zakrytou kapucí. Sledovala jsem ji, jak se baví s hostinským, i když jejich rozhovor jsem neslyšela. Připadalo mi, že trvá déle, než je nezbytné, a ucítila jsem šimravý záchvěv v břiše. Byla to další připo mínka toho, jak se věci změnily, kolik času uteklo, připomínka Liina slibu. Zvládneme to společně. Připomínka toho, že čas kvapí. Políbila jsem si konečky prstů a zvedla je k bohům. Prosím, přiveďte ji zpátky.\nGwyneth a hostinský si vyměnili nějaké papíry. Přejel mě rychlým pohledem, možná se divil, proč si ani uvnitř nesundám kápi pláště, ale neřekl nic a konečně přistrčil Gwyneth přes pult klíč.\nPokoj byl na druhém konci chodby, malý, ale mnohem pohodl nější než stodola. Nove a Dieci byli ve stáji a zřejmě se jim taky za mlouvalo, že mají vlastní stání a čerstvý oves. Peníze nebyly problém. V Luiseveque jsem prodala šperky, které mi dala Lia. I na Gwyneth udělalo dojem, jak obratně dokážu smlouvat s pokoutními obchod níky vzadu za jejich krámy, ale tohle jsem se naučila od Lii.\nKdyž jsem za námi zavřela dveře, zeptala jsem se Gwyneth, proč to trvalo tak dlouho. Objednat si pokoj u Berdi znamenalo oznámit cenu a ukázat hostovi, kudy má jít.\nGwyneth hodila svůj vak na postel. „Poslala jsem dopis kancléři s žádostí o schůzku.“\nZadržela jsem dech. Na chvíli jsem nedokázala promluvit. „Co že jsi? Proč jsi jednala proti mému přání? Už jsem ti vysvětlila, že ten Liu nenávidí.“\nGwyneth se dala nevzrušeně do vybalování, moje rozčilení s ní ani nehnulo. „Myslím, že bude moudřejší trochu... čenichat... ko lem, použít diskrétnější způsoby, než jít rovnou za někým mocným. Kdyby se ukázalo, že viceregent nám nepomůže, ocitly bychom se ve slepé uličce.“\nZadívala jsem se na ni a na ramenou mi naskočila husí kůže. To hle už bylo podruhé, kdy navrhla setkání s kancléřem. A teď dokon ce jednala bez mého souhlasu. Zřejmě je odhodlaná zatáhnout ho do toho za každou cenu. „Ty kancléře znáš, Gwyneth?“\nPokrčila rameny. „Hm, trochu možná. Naše cesty se v minulosti trochu zkřížily.“\n„A to tě nikdy předtím nenapadlo, že bys mi to mohla říct?“\n„Myslela jsem si, že bys to nevzala dobře, a jak se zdá, měla jsem pravdu.“\nHodila jsem svůj vak na postel a začala se v něm přehrabovat, abych našla kartáč. Rychle jsem si pročesala vlasy a snažila jsem se rozmotat přitom své zacuchané myšlenky, ovládnout se, když mi hlavou znělo jediné: Tak ona ho možná trochu zná? Neměla jsem kancléře o nic radši než Lia, nevěřila jsem mu o nic víc. Tohle se mi vůbec nechtělo líbit.\n„Rozhodla jsem se. Půjdu rovnou za králem,“ prohlásila jsem. „Ty můžeš zůstat tady.“\nChytila mě za ruku a zarazila moje pročesávání. „A jak to chceš udělat? Chceš projít citadelou a zabušit kartáčem na dveře jeho kom naty? Jak daleko si myslíš, že se dostaneš? Nebo mu chceš poslat zprávu? Všechny písemnosti procházejí nejdřív kancléřovým úřa dem. Tak proč nejít nejdřív za ním?“\n„Vím jistě, že si nějak audienci u krále dokážu sjednat.“\n„Samozřejmě že dokážeš. Jenže nezapomínej, žes napomáhala Lie k útěku. Taky bys s ním mohla mluvit z vězeňské cely.“\nVěděla jsem, že má pravdu. „Pokud to jinak nepůjde.“\nGwyneth si povzdychla. „Jak vznešené, ale třeba se tomu budeme moct vyhnout. Zkusíme nejdřív trochu prozkoumat terén.“\n„Schůzkou s kancléřem?“\nGwyneth si sedla na postel a zamračila se. „Lia ti to o mně neřek la, viď ?“\nPolkla jsem a obrnila se proti tomu, že si o Gwynethině minulosti vyslechnu něco, co bych radši nevěděla. „Neřekla mi co?“\n„Pracovala jsem ve službách království. Dodávala jsem informace.“\n„To znamená co?“ zeptala jsem se opatrně.\n„Byla jsem špeh.“\nZavřela jsem oči. Tohle bylo horší, než jsem si myslela.\n„No tak, nebuď takhle zatvrzelá. Škodí to děťátku. To, že jsem špeh – že jsem bývala špeh –, není konec světa. Dokonce se to může hodit.“\nHodit?! Otevřela jsem oči a zjistila, že se na mě Gwyneth usmívá.\nPověděla mi o Očích říše, tajných agentech, které má Civica v růz ných městech a vesnicích Morrighanu a kteří za úplatu dodávají vlá dě informace. Gwyneth kdysi potřebovala peníze a byla šikovná v ta hání nejrůznějších věcí z hostů v putyce v Graceportu, kde uklízela pokoje.\n„Ty jsi špehovala pro krále?“ zeptala jsem se.\nPokrčila rameny. „Možná. Jednala jsem jen s kancléřem. Byl...“ Zachmuřila se. „Byl přesvědčivý a já mladá a hloupá.“\nGwyneth byla pořád mladá, jen o pár let starší než já. Ale hloupá? To nikdy. Byla prohnaná a vypočítavá a neuctivá, všechno to, co já nebyla. V hloubi duše jsem věděla, že tyhle vlastnosti můžou být uži tečné k tomu, abychom našly nějaké sympatizující uši, ale stejně jsem zaváhala. Nechtěla jsem se nechat zatáhnout do sítě špehů, i když Gwyneth tvrdila, že už do ní nepatří. Jenže co když pořád ano?\nSkoro jako by viděla myšlenky, které se mi ubíraly hlavou.\n„Pauline,“ oslovila mě pevně, „jsi možná ta nejsvatější a nejvěr nější bytost, jakou jsem kdy poznala, ale občas to člověku leze pořád ně na nervy. Teď musíme zabrat. Už není čas hrát si na hodnou holku. Chceš Lie pomoct, nebo ne?“\nJediná odpověď byla ano.\nBez ohledu na to, co budu muset udělat.\nKAPI TOLA SEDMÁ\nStěny se přibližovaly, s každým krokem jako by se chodba zužovala. Vedli mě temnou síní, po dvojím zatuchlém schodišti a pak další chod bou, sotva tak širokou, aby v ní člověk rozpažil. Tři zatáčky a pak po pár schodech dolů. Vnitřek téhle pevnosti byl mnohem větším bludi štěm, než se zdálo zvenčí, staletí architektury tu splynula dohromady.\nTohle nebyla cesta zpátky do Svatyně. Cítila jsem, jak mi srdce tlu če rychleji. Kam mě vedou teď? Vlasy jsem měla na ramenou pořád vlhké, bosé nohy ztuhlé od chladné podlahy. Snažila jsem se vtisk nout si tu cestu do paměti, neboť jsem si byla jistá, že to jednou bude důležité. Záleželo na všem, na každé podrobnosti. Na každém zaví ření řas. Ze všech lidí jsem teď nejvíc ze všeho zatoužila po Gwyneth, která se dokázala chovat tak nenuceně, skrývat všechna tajemství za svým úsměvem – dokud nedošlo na něco, na čem jí doopravdy zá leželo, jako třeba na Simone. Jen v takové chvíli bylo z jejího výrazu jasné, že lže. Ještě i teď jsem se od ní učila. V mé tváři nesmí být znát nic z toho, na čem mi dosud záleží.\nPo poslední zatáčce jsme se ocitli v chodbě, v níž profukoval prů van, a zamířili jsme k velkým dvojitým dveřím. Jejich zčernalé veřeje vyčnívaly ze spletených trnitých větví. Strážný zaklepal a já slyšela, jak se vevnitř hlasitě odsunuje závora. Můj průvodce mě tam hodil, pro tože byl nejspíš jeho jediný způsob předávání vězňů. Tentokrát jsem ale byla připravená a jen jsem trochu klopýtla.\nOcitla jsem se v tiché místnosti. Můj pohled ulpěl nejdřív na Ka denovi s pevně zaťatou čelistí. Na krku mu výmluvně vystoupla žíla, když se zadíval na můj nový hrubý oděv. Byl to stud, nebo hněv, co mu vyšlehlo z očí? Taky jsem si všimla, že se i on vykoupal – a pře vlékl. Když teď odložil svůj morrighanský převlek, vypadal jako jeden z nich, jako zvíře s jinak pruhovanou srstí. Měl na sobě volně střiže nou halenu, jaké se tu nosily, a z opasku mu visel řetěz z kostí. Takže tohle byl celou dobu ten pravý Kaden.\nA pak jsem uviděla Rafea. Byl ode mě odvrácený, ruce měl spou tané za zády a vedle něj stál strážný. Rychle jsem uhnula očima a ulpě la pro změnu pohledem na Komizarovi.\n„Dokonalé načasování, princezno,“ prohlásil. „Tvůj farmářský po mocník zrovna taky dorazil.“ Ukázal mi rukou, abych se postavila ve dle Rafea.\nKomizar měl pořád Waltherův bandalír a teď z něj visel i bratrův kord. Ušklíbl se, když viděl, jak si to prohlížím. Soustředila jsem se očima na ocel. Od téhle chvíle budu z věcí ukořistěných mému brat rovi čerpat sílu, přestanou být mou slabinou.\nKomizar došel do středu místnosti a rozhodil rukama. „Tohle je pro Vendu historický den, bratři. Ne jeden, ale hned dva vězni.“ Pořád mluvil morrighansky, asi kvůli nám. Nevěděla jsem, jestli Rafe rozumí něco vendsky. Proklela jsem se za to, že mě nenapadlo se zeptat, když jsme spolu byli v cele. Na takových podrobnostech mohlo záviset hod ně. Komizar soustředil svou pozornost na mě a Rafea. „Doufám, že si oba vážíte svého štěstí, že jste se stali našimi zajatci. Ujišťuju vás, že je to vzácné privilegium – i když nemusí mít dlouhé trvání.“ Jeho hlas zněl hravě, jeho výraz byl téměř veselý. Přišel blíž ke mně, zvedl mi z ramene pramen vlhkých vlasů a zase ho znechuceně spustil. „Už vím, proč jsi tady ty. Královská dcera s údajným darem, o němž můj zabiják věří, že by mohl být Vendě užitečný.“ Pokrčil rameny. „To ukáže čas.“\nOtočil se k Rafeovi. „Ale ty... pověz mi, proč bych tě rovnou ne měl rozpárat od hrdla ke střevům a potrestat své vojáky za to, že tě nezabili rovnou?“\n„Protože mám pro tebe zprávu, která může Vendě prospět,“ od pověděl rychle a sebevědomě Rafe.\nKomizar se zasmál a místnost jako by potemněla. „To jsem sly šel.“ Přešel ke stolu uprostřed a vyhoupl se na něj. Zůstal sedět na okraji a pohupoval nohama. Vypadal spíš jako pijan v krčmě než jako vládce. „Chievdar Stavik mi pověděl o tom, co tvrdíš,“ prohodil, „ale vojáci vyprávěli něco jiného. Že prý jsi je


od Ťuhýk 30. 7. 2011 09:35\nod hustakF 6. 8. 2011 11:12\nChci přenést veškeré nastavení Chromu na druhý PC. Našel jsem složku AppData-Local-Google-Chrome a tam jsem našel různé soubory, které už podle názvu vypovídají o nastavení Chromu. Je tedy veškeré nastavení uloženo pouze v této složce nebo i jinde?\nod DevAstor 7. 8. 2011 09:37\nNejjednodušší bys měl kdybys využil synchronizaci přes uživatelský účet.\nod petrxmartinek 11. 8. 2011 01:33\nZdravím všechny. Dají se bezpečně mazat ze složky chrome starší verze programu? Protože to, že chrome při aktualizaci místo toho, aby starou verzi přepsal novou, tak ji přidá do nové složky a tak se instalace chrome nepříjemně zvětšuje s každou verzí. Tímhle stylem bude pár let na disku už jen chrome:-D\nod Jan Gottwald 11. 8. 2011 08:34\nAno staré verze programu můžete bez problému smazat. Chrome si staré verze ukládá kvůli záloze, kdyby se nepovedl aktualizační proces. Pokud by se "něco" pokazilo, nemohl by uživatel spustit třeba už ani stávající verzi. Proto Chrome stávající verze programu nepřepisuje, ale vytváří nové a také proto jsou umístěna uživatelská data a nastavení v jiné složce než aplikace.\nNemusíte ale mazání řešit, jelikož Chrome chytře maže automaticky staré verze programu po instalaci nové majoritní verze.\nTo znamená, že pokud máte několik verzí Chrome 12.X.X.X a Chrome se aktualizuje na verzi 13.X.X.X, všechny verze 12.X.X.X smaže. Nechává si pouze minoritní verze v záloze. Takže dokud nevyjde verze 14.X.X.X, bude si ukládat všechny verze 13.X.X.X a tak pořád dokola. Snad jsem to vysvětlil srozumitelně\nod petrxmartinek 11. 8. 2011 13:50\nVelmi vřelé díky.\nod ttommikk 14. 8. 2011 10:01\nZdravím, mám v prohlížeči Chrome takový problém, písmo na stránkách se mi zobrazuje v kurzívě, přitom v nastavení pro změnu písma ani možnost kurzívy není. Počítač jsem několikrát otestoval pomocí různých programů na viry a spyware, žádný škodlivý program nebyl nalezen. Předem díky za rady\nod paulo78 2. 10. 2011 18:48\nzmizla mi z Chrome velmi dobra funkcia a to automaticke otvorenie nejakej stranky. To znamená,že ked do riadku píšem adresu napr. www.mobilma...,tak ani nemosím dopísať,a hned sa tato stránka otvorí,teda nemosím ju dopísat,a ani kliknút na jej otvorenie. Už mi to nejde!\nNeviem,či po nejakej aktualizacii,ale zmizla táto možnost otvárania stránok.\nod Jan Gottwald 2. 10. 2011 19:06\nod paulo78 2. 10. 2011 19:11\nod karel-d 23. 12. 2011 20:26\nZdravím, od té doby co se mi aktualizoval chrome tak mi nejdou posouvat nejnavstěvovanější stránky na nové kartě. Je na to nějaká finta?\nod gman 7. 1. 2012 20:19\nLze v chrome 16 synchronizovat několik účtů? Údajně to umí právě 16tka. Mě se ale nepodařilo synchronizovat odlišné záložky v jiném PC. Na NTB se mi synchronizovali ty původní. Musím proto vytvořit jinej účet u google a nebo to jde nějak přes ten původní?\nod rhinos 23. 1. 2012 10:51\nod EuroMarkos 8. 2. 2012 15:43\nAcer Aspire 6930G,Intel Centrino T6400 2x2GHz,4096Mb RAM,500GB HDD,Ati 4650,Windows 7 Ultimate x64\nod Jan Gottwald 8. 2. 2012 16:02\nPříspěvků: 866\t| Stránka 41 z 58 • 1 ... 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 ... 58


Soud odškodnil Brita, kterého v Praze zranil strom - iDNES.cz\n11. května 2006 9:48, aktualizováno 9:48\nNeštěstí se stalo 6. prosince 2003 na Staroměstském náměstí. Zřítil se tam pětadvacetimetrový strom a zranil pět lidí. Malcolma Tuffina kmen přimáčkl k zemi a způsobil mu zlomeniny stehenních kostí a bederní a hrudní páteře. - více zde\nJeště v Česku podstoupil Tuffin několik náročných operací v motolské nemocnici a po návratu do Velké Británie zůstal další čtyři měsíce na invalidním vozíku a půl roku se pohyboval o francouzských holích.\n"V současné době chodí o berlích, ale trpí hlavně po psychické stránce. Událost se mu totiž stále vrací," uvedla advokátka Marie Cilínková, která Tuffina u soudu zastupovala.\nMagistrát i společnost FAP Milana Šmerdy od počátku odpovědnost za zranění Tuffina odmítaly. Poukazovaly na závěr vyšetřování, které bylo několikrát odloženo, protože podle policie mohlo za pád smrku špatné dřevo a vichřice.\nPoté, co turista žaloval Prahu a žádal odškodnění, mu hlavní město nabídlo vyrovnání 420 tisíc korun, které odmítl a podnikal další právní kroky. - více zde\nTuffinova advokátka byla s rozsudkem maximálně spokojená a uvedla, že takovýto výsledek v podstatě očekávala. "To, že vítr a špatná kvalita dřeva něco zaviní, byl nesmysl od samého začátku. Každý v tomto státě si totiž musí uvědomit, že když něco neudělá pořádně, tak za to zkrátka odpovědnost ponese. A tento rozsudek to jen potvrdil," řekla Cilínková.\n"Magistrát je po doručení rozsudku připraven okamžitě se odvolat," reagovala na rozhodnutí soudu radnice. Brání se tím, že případnou odpovědnost nese pořadatel vánočních trhů, společnost Folk Art Production.\n"Praha byla pouze pronajímatelem veřejného prostranství," odmítá vinu magistrát. Podle něj mělo být vyjádřením lítosti nad neštěstím britského turisty 14 tisíc eur, které Tuffin prostřednictvím své právní kanceláře přijal.\n"Zavinění neshledalo ani policejní vyšetřování ani opakované šetření státního zastupitelství," hájí se úřad.\nAutoři: iDNES.cz, MF DNES , jba, ak\nTémata: magistrát, Praha, radnice, Velká Británie, Euro, Staroměstská (Praha), Staroměstské náměstí\nBrit Malcolm Tuffin se nespokojí s odškodněním za to, že na něj předloni v Praze spadl vánoční strom. Pražská radnice...\nNejvyšší soud s konečnou platností potvrdil odpovědnost Prahy za pád vánočního stromu na Staroměstském náměstí před...\nHlavní město Praha a společnost Folk Art Production mají dát dohromady další zhruba milion pro Brita Malcolma Tuffina....


Zaslouží si pizzu, nebo jen salát? Halle Berry (51) ukázala zadek v bikinách - Super.cz\n1. prosince 2017 18:53\nLetos představila tři filmy (Kingsman: Zlatý kruh, Kidnap a Kings) a aktuálně si dopřává volno na ostrovech Francouzské Polynésie. Ani zde ale někdejší Bond girl Halle Berry (55) nezapomíná na fanoušky. I ona už objevila sílu sociálních sítí, a tak z dovolené aktivně komunikuje.\nPříznivci herečky tak mají poměrně dobrý přehled o tom, čím se baví. Nejčerstvěji jim udělala radost snímkem v bikinách a vtipně řeší svůj zadek. „Když vaše srdce říká ‚klídek a dej si pizzu a chipsy‘, ale vaše pr*el říká ‚pro lásku boží, ženská, dej si salát“, připsala k němu. Zážitkem, na který asi jen tak nezapomene, byl ten, když se o ni při šnorchlování otřel rejnok. I to zvládl její doprovod zaznamenat.\nPodle Daily Mailu jím má být její 35letý přítel, hudební producent Alex Da Kid, s nímž Berry randí od září. ■\nHalle Berry si vychutnává dovolevnou na ostrovech Francouzské Polynésie ■\nS fanoušky sdílela i zážitek ze šnorchlování... ■\nZe svého zadku si herečka dělá legraci, ale je na něj pyšná. ■


Kancelářský nábytek do domácí kanceláře — Zastreseno.cz\nNacházíte se: Úvodní stránka > PR články > Kancelářský nábytek do domácí kanceláře\nZařizujete si bydlení a součástí má být také domácí kancelář? Zcela jistě ji musíte zařídit kancelářským nábytkem, který nebude ostatní zařízení bytu nebo domu opticky rušit a zároveň bude splňovat potřeby pro práci v domácí kanceláři. Kancelářský nábytek je dnes vyráběn různými výrobci, v různých dekorech a také z různých materiálů. Nabídka je opravdu velice široká od levnějších výrobců kancelářského nábytku až po cenově náročnější značkové výrobce nábytku.Některý nábytek je také možné využít v domácnosti.\nVybavení domácí kanceláře by mělo obsahovat kvalitní kancelářský stůl, který bude svou velikostí vhodný do určeného prostoru. Kancelářské stoly jsou vyráběny většinou s kovovou konstrukcí a dřevotřískovou stolovou deskou, která je potažena velmi odolným laminem v různých dekorech a odstínech imitujících dřevo.\nDalší nepostradatelný pomocník v kanceláři je kvalitní kancelářský kontejner, který slouží k uložení běžných pracovních potřeb a je určen pro umístění pod kancelářský stůl, případně vedle pracovního stolu, pokud je ve stejné výšce. Kancelářské kontejnery jsou vyráběny s kolečky pro snadnou manipulaci, nebo ve variantě bez koleček.\nKaždá kancelář se neobejde bez kvalitních kancelářských skříní. Kancelářské skříně jsou vyráběny buď jako regálové (policové), nebo jako šatní či v kombinaci obou variant.\nNesmíme také zapomenout na kvalitní kancelářskou židli. Při výběru kancelářské židle bychom měli brát v potaz čas, který sezením na židli strávíme. Značková kancelářská židle zajistí pohodlné sezení, možnost měnit polohy a nastavení židle a tím také omezovat nároky na záda. V případě výběru nekvalitní kancelářské židle se mohou dostavit po nějaké době bolesti zad a židli budete muset vyměnit.\nJak nakoupit kancelářský nábytek?\nMožností nákupu kancelářského nábytku je v dnešní době velice mnoho. Kancelářský nábytek dnes naleznete jak v některých obchodních centrech, ta také můžete nákup uskutečnit u některého z výrobců či přes online obchod, nebo také můžete pro nákup využít bazar kancelářského nábytku, kterých je v České republice několik. Při nákupu kancelářského nábytku v bazaru nábytku můžete získat kvalitní nábytek od značkových výrobců za zlomek původní ceny ve stavu skoro nového nábytku. Je jen na vás jakou variantu zvolíte.\nČlánek Kancelářský nábytek do domácí kanceláře byl publikován 9. prosince 2017 v 21.30 v rubrice PR články. Autorem článku je Inzerce. Pro diskusi slouží komentáře (0).


Co je to factoring? - Euro.cz\nCo je to factoring?\n27. března 2010, 01:00 - Petra Sýkorová\n27. března 2010, 01:00\nV uplynulém roce jsme se čímdál častěji setkávali u odběratelů s prodlužujícími se platebními lhůtami za dodané zboží. Tím se i my zpožďujeme s platbami našim dodavatelům, nehledě na to, že nám schází provozní kapitál jako takový. Pro doplnění provozního kapitálu jsem uvažovala nad factoringem, ale nevím přesně, co tento finanční produkt obnáší.\nZuzana Beranová, Nymburk\nFactoring, tedy odkup pohledávek, je podnikateli stále častěji vyhledávaným finančním produktem. V době hospodářské recese, která s sebou nese obecně zhoršující se platební morálku a s tím související menší objem finančních prostředků v ekonomice, je factoring užitečným nástrojem pro získání peněžních prostředků. Spolupráce s factorem často ideálně doplňuje klasické bankovní produkty, ale je vhodné jej využívat i jako samostatný zdroj financování a správy pohledávek.\nPro většinu firem platí, že získat (respektive udržet) potřebný objem finančních prostředků od bank je stále obtížné, a proto je spolupráce s factoringovou společností logickou alternativou, jak získat prostředky pro další rozvoj podnikání. Factor totiž rozkládá úvěrové riziko mezi svého klienta (tedy dodavatele) a jeho odběratele. Proto v mnoha případech dokáže poskytnout finanční prostředky i firmám, které u bank neuspěly. Jedinou podmínkou pro posouzení žádosti o factoring je minimální roční obrat 20 milionů korun rozložený mezi minimálně pět odběratelů vhodných pro factoring.\nFactor prověřuje platební schopnosti všech odběratelů klienta. Zejména velké factoringové společnosti mají aktuální platební zkušenost s desítkami tisíc firem, což je pro jejich klienty velmi cenná informace. Na základě vlastního vyhodnocení nastaví factoringová společnost na každého odběratele limit financování, který představuje maximální doporučený otevřený úvěr vůči danému odběrateli.\nNejčastějším důvodem, proč se firmy obracejí na factoringové společnosti, je pomoc při řešení likvidity prostřednictvím profinancování pohledávek. V praxi totiž nemusí dodavatel díky factoringu čekat až na úhradu odběratele. Pohledávky postoupí factoringové společnosti a ta mu poskytne financování až do výše devadesáti procent jejich nominální hodnoty již v momentě postoupení. Další velkou výhodou factoringu je, že na rozdíl od bankovního úvěru lze financování čerpat na pohledávky až do devadesáti dnů po splatnosti. Jak již bylo zmíněno, uživatelé factoringu to oceňují zejména v dobách ekonomického zpomalení, kdy se většina prodlení v úhradách protahuje a banky takové pohledávky již většinou nefinancují.\nFactor má také roli správce pohledávek, permanentně dohlíží na otevřené pohledávky a zajišťuje včasné zahájení potřebných kroků k jejich úplnému vyinkasování. V praxi to představuje soubor činností od upomínání dlužníka až po intenzivní inkasní kroky právní povahy.\nU nejkomplexnější formy factoringu přebírá factoringová společnost riziko neplacení u vybraných odběratelů. Tento takzvaný bezregresní factoring přináší uživatelům jistotu obdržení osmdesáti procent z nominální hodnoty pohledávky i v případě, že odběratel je platebně neschopný a skončí v úpadku. V podstatě se jedná o velmi podobnou službu jako nabízejí úvěrové pojišťovny. Rozdíl spočívá v tom, že factoringová společnost jednak pojištěné pohledávky profinancuje, zároveň však za svého klienta hlídá a plní všechny smluvní povinnosti nezbytné pro odškodnění pojistné události, a to vše na základě jedné smlouvy.\nCo se týče ceny, tak u velkých factoringových společností platí, že factoring je dnes pro většinu českých firem cenově přijatelný. To je výsledek jednak konkurenčního boje na poli factoringu, ale také toho, že většina firem dokáže obchodně využít a zhodnotit reálné přínosy z factoringu pro své podnikání.\nJindřich Horák, obchodní ředitel ČSOB Factoring**


13. března 2018 v 08:04\nJak vznikly záhadné kamenné koule?\nKamenné koule na KostariceFoto: Rodtico21, Wikimedia Commons CC BY-SA 3.0\nObjevily se ve střední Americe i v Evropě, jedno z nalezišť se nachází na Slovensku, kousíček od českých hranic. Velké kamenné koule vzbuzují otázky, na které hledají odpovědi archeologové, geologové, ale i nejrůznější hledači záhad.\nPříspěvky Meteoru 10. 3. 2018\n01:25 Záhadné kamenné koule\n14:09 Jak Bell vymyslel telefon\n19:40 Pěstujme novou kůži\n23:01 Osud auta ve vesmíru\n35:10 Mravenčí nemocnice na jedničku\n43:26 Dokáží probiotika léčit nemoci?\nPoprvé se fenomén kamenných koulí ve vědecké literatuře objevil ve 40. letech 20. století. V důsledku masivního kácení lesů na pobřeží středoamerické Kostariky za účelem rozšíření plantáží se tehdy v ústí jedné z řek podařilo odhalit velké kamenné koule neznámého původu. Jejich složení vůbec neodpovídalo okolnímu podloží, jednalo se o dokonale opracované, zhruba 2,5 metru velké koule.\nZáhadné kamenné koule. Jak Bell vymyslel telefon. Pěstujme novou kůži. Osud auta ve vesmíru. Mravenčí nemocnice na jedničku. Dokáží probiotika léčit nemoci?\n„Záhy se ukázalo, že jde o produkty lidské činnosti. Na nalezištích byly koule uspořádané do pravidelných útvarů, většinou trojúhelníků nebo kruhů. Už to naznačovalo, že původ koulí měl co do činění s člověkem. Archeologickým výzkumem se přišlo na to, že objekty zřejmě v době 500 až 1500 před n. l. vytvořili předkolumbovští Indiáni,“ uvádí v Meteoru prof. Antonín Přichystal z Přírodovědecké fakulty Masarykovy univerzity v Brně.\nTěchto koulí se našlo zhruba 500. Dnes jsou některé z nich uloženy v Národním archeologickém muzeu v hlavním městě Kostariky, v San José, kde si je také prof. Přichystal prohlédl: „Fenomén kostarických koulí vyvolal horečku, mnoho lidí začalo bádat, jestli něco podobného není i jinde.“\nA našly se. V mexických horách Sierra de Ameca. V tomto případě nicméně podrobný průzkum vyvrátil, že by koule vytvořili lidé. Pravým autorem byla s největší pravděpodobností příroda.\nKoule dílem sopky\n„Ukázalo se, že jde o horniny charakteristické pro sopky ze střední Ameriky, říkáme jim tufolávy nebo také ignimbrity, v tomto konkrétním případě jde o horniny vzniklé z tzv. popelových proudů. Popel nebyl vymrštěn do výšky, ale postupně padal v podobě mraku, který se převalil přes okraj kráteru, tekl po svahu sopky dolů a utuhnul,“ vysvětluje prof. Přichystal.\nKamenné koule vyčnívající ze skalní stěny v MegoňceFoto: Michal Jakubský, Wikimedia Commons CC-BY-3.0\nZpočátku někteří nadšenci věřili, že koule mohou být třeba dílem mimozemšťanů, vyrojily se i nejrůznější další spekulace. Týkaly se také evropských kamenných koulí…i když to ve většině případů nejsou ideální koule, ale spíše takové „polštáře“. Nacházejí se v Bosně a Hercegovině v nalezišti v Zavidovici.\nBosenské kamenné polštáře vznikly pod vodou a jsou výsledkem výlevu čedičového magmatu. „Známe i případy, kdy lávový proud vznikne na pevnině, ale nateče do jezera nebo do moře, tenká vrstva páry pak způsobuje, že původně homogenní těleso lávy se začne rozpadat do polštářů,“ popisuje prof. Přichystal.\nDalším příkladem jsou téměř dokonalé kamenné koule nedaleko íránského Teheránu, které vznikly v důsledku ochlazování homogenního vulkanického materiálu. Kulovité materiály známe i ze sedimentů, nejznámější se nachází na Novém Zélandu. Jde o koule o velikosti zhruba 2,7 až 3 metry. Jejich původ je jiný než u předchozích případů. Jedná se o tzv. konkrece v sedimentech, kdy určitá část horniny cementuje. „V tomto případě cementace proběhla kalcitem, hornina se tak stala odolnější vůči okolnímu jílovci,“ dodává prof. Přichystal.\nNovozélandské koule vznikly v třetihorách, moře postupně rozrušovalo okolí, cementované části horniny zůstávaly pevné, zatímco okolní jíl se uvolňoval. Výsledkem jsou z moře vystupující nápadné kulovité útvary.\nZjednodušeně řečeno je to podobné, jako kdyby dítě umístilo do bábovičky na písku třešňovou pecku. Písek by časem vyschl, bábovičku rozfoukal vítr, jen tvrdá pecka by zůstala.\nHry na slovenském písečku\nKamenné kulovité tvary zdaleka nejsou záležitostí pouze nám vzdálených krajů. Některé z nich si můžeme snadno prohlédnout. Stačí zajet k našim slovenským sousedům. Konkrétně do obce Megoňka, která se nachází v jablunkovském průsmyku, jen kousíček od českých hranic.\nČtěte také: Kamenné koule v pískovcovém lomu Megoňky evokují nadpřirozené vlastnosti\nV opuštěném lomu ze stěny vystupují poloviny nádherných skoro dvoumetrových koulí. Místo je oblíbeným turistickým cílem a je atrakcí i pro celé širé okolí. Další podobné naleziště se nachází jen asi 25 km k jihozápadu, v obci Klokočov, kde si dokonce jednu kouli vystavili u rozcestí jako lákadlo pro návštěvníky. Turistická značka je pak odvede přímo ke skalám, z nichž vyčnívají obrovské koule.\nPřesný způsob vzniku slovenských koulí je stále ne úplně známý. Hornina je v tomto případě stejná jako její okolí. Nápovědou by mohlo být, že v blízkosti těchto lokalit došlo kdysi dávno k nasunutí západních Karpat na český masiv. Je tedy možné, že kulovitou odlučnost mohlo způsobit právě nasunutí nového příkrovu na podloží staršího příkrovu. Na detailnější vysvětlení se zatím čeká, proto není divu, že paralelně s vědeckými snahami o rozluštění se rojí i nejrůznější teorie o mimozemském původu, zvláštních energiích a tak podobně.\nLom Prachovice je oknem do pradávných moří pro zvídavé návštěvníky\nKamenný kruh z Cehnic - opravdu první datovaný český megalit?\nNavštivte magické Sloní kameny u Jítravy a vyzkoušejte si skalní „megafon“


Velikonoční dekorace ke vstupním dveřím – fotonávod | iReceptář.cz\nVelikonoční dekorace ke vstupním dveřím – fotonávod\n06. 04. 2019 | Doba čtení 5 minut\nVelikonoční dekorace můžeme pojmout různým způsobem. Abychom přivítali koledníky již u dveří, můžeme připravit větší verzi dekorace, která bude pevná a stabilní a neodfoukne ji ani silnější vítr.\nVelikonoční dekorace ke vstupním dveřím musí mít hlavně pevný základ. Ten získáme v podobě bedýnky ze dřeva nebo většího proutěného koše. Obojí pak vyplníme materiálem, do něhož usadíme dvojici dřevěných vyřezávaných zajíců a zbylý prostor kolem nich osadíme jarními cibulovinami. Na závěr dekoraci dozdobíme větvičkou, vajíčky a stuhou a máme hotovo.\nPříprava bedýnky či košíku\nŠikovní domácí kutilové si připraví dřevěnou bedýnku sami. Pokud dáváte přednost kulatým tvarům před pravidelnými pravoúhlými, použijte pro tutéž dekoraci proutěný vrbový košík. I ten poslouží jako základ dekorace skvěle. Ze dřeva, nebo překližky si vyřežeme na pásové pilce podle šablony dva zajíce, jednoho většího, druhého menšího. Zakoupíme si předpěstované jarní cibuloviny, nebo použijeme ty květiny, které jsme si vypěstovali sami, Mnohým z nás již na zahradách kvetou narcisy, modřence a hyacinty nebo ladoňky. Použít můžeme jakékoli druhy dle obliby. Vždy je však vhodnější do dekorace zapracovat alespoň dva druhy květin lišící se v barvách i ve velikosti.\nK lepení mechu na bedýnku a k aplikaci stuhy s velikonočním motivem využijeme tavnou lepicí pistoli a několik náplní. Pro připevnění mechu na pokrytí horní vrstvy zeminy mezi vysazenými květinami uplatníme spíše drátěné háčky. Pro vysazování cibulovin do zeminy se bude hodit užší lopatka.\nCo budeme potřebovat pro přípravu velikonočního aranžmá. Zdroj: Zuzana Bohdalová\nMech, větvičky a cibuloviny\nKromě již zmíněných květin (cibulovin) budeme potřebovat dostatek mechu, který si nasbíráme v lese. Pokud by mech vyschnul, než se pustíme do tvorby dekorace, můžeme ho na chvíli namočit do vody a pak z něj přebytečnou vodu opatrně vymáčknout. Mech tak opět získá svěže zelenou barvu. Mech, který budeme lepit na bedýnku, pochopitelně předem nemáčíme ve vodě, ten naopak necháme hezky vyschnout, aby při lepení tavnou lepicí pistolí dobře držel.\nVelikonoční vajíčka z betonu - dekorace, která vydrží\nMezi dva zajíce vložíme zajímavou větvičku, ideálně odlišné barvy, nejlepší bude březová v bílé barvě. Kromě zeminy, do níž vysadíme květiny, budeme potřebovat na dno bedýnky (košíku) alespoň 10 cm silnou vrstvu keramzitu, který poslouží jako drenáž. Na dně nádoby bude zachytávat přebytečnou vodu ze zálivky. K dozdobení velikonoční venkovní dekorace můžeme využít skořápky od vajec, vajíčka nebo zvířátka jako miniaturní zápichy, dále stuhu, závěsnou dekoraci atd.\nTvorba dekorace krok za krokem\nV dřevěné bedýnce (proutěném koši) zesílíme dno, například dřevotřískou nebo několika vrstvami lepenky.\nNa dno vsypeme drenáž z keramzitu, na drenáž pak zeminu, nebo univerzální pěstební substrát.\nK jedné straně vsadíme do zeminy zajíce. Velkého spíše dozadu a malého před něj. Pokud by nechtěli v půdě držet, uděláme jim zespod háčky a přes ně je upevníme dlouhým sekaným drátkem do půdy.\nKolem zajíců vyhloubíme do zeminy jamky pro výsadbu cibulovin. Vyšší rostliny jako například narcisy nebo tulipány vysazujeme za dřevěné zajíce, nižší květiny jako například modřence nebo ladoňky či primule vysazujeme do popředí celé dekorace.\nJakmile máme vysazené květiny, zbylý povrch zeminy obložíme mechem. Mech chrání zeminu před vysycháním.\nNyní si navážeme březovou větvičku na háček ze sekaného drátu, a ten pak vpíchneme do půdy přes mech. Větvičku necháme přesahovat přes okraj bedýnky.\nVolná místa nahoře na mechu můžeme zaplnit polovinami vaječných skořápek, které přilepíme k mechu tavnou lepicí pistolí anebo na mech naskládáme betonová vajíčka. Použít lze i vajíčka – zápichy, které zapíchnutím přes mech do půdy zajistíme proti působení větru.\nKolem bedýnky obmotáme stuhu s velikonočním motivem a přidáme dřevěné vajíčko zavěšené na provázku jako závěrečnou výzdobu celé dekorace.\nNakonec nesmíme zapomenout rostliny v bedýnce (košíku) zalít, aby měly dostatek vláhy a pěkně rozkvetly.\nDekorace je určená k vstupním domovním dveřím jako uvítání pro koledníky. Aby byla stabilní, je dostatečně velká a také těžká. Věříme, že udělá radost nejen vám, kteří jste si ji podle našeho návodu vlastnoručně vytvořili, ale potěší i všechny, kteří k vám o velikonočních svátcích zavítají.


Vítejte v třetím pokračování aktivace 12 pětidimenzionálních čaker. Máte již aktivované čakry zemské hvězdy a hvězdy duše. Dnes přidáme další mimotělní čakru, které se říká kauzální.\nAktivace - Kauzální čakra (3/12) - Zdenka Kaby, Ph.D.\nKauzální čakra je strážcem naší čistoty a ví o nás všechno. Chová se na základě našeho skutečného stavu a naše sliby a ujišťování, že už je všechno dobré ji opravdu nezajímají.\nTato čakra se nachází asi 8 cm nad naší hlavou a její energetické centrum je nad zadní částí lebky. V atlanských dobách jsme měli protáhlejší lebky a tato čakra byla umístěna na nejzašším místě lebky. Nyní již leží mimo tělo.\nJde o další z čaker, která nemá s našimi čakrami v 3D absolutně nic společného. Umožňuje nám otevřít se vyšší moudrosti. Představuje osvícení, jasnost, dokonalost a odpoutává nás od naučených přesvědčení.\nAby tato čakra mohla být otevřena, je nutné absolutně zvládnout svojí mysl. Absolutní klid mysli a mentální ticho je podmínkou pro rozvoj této čakry, tak aby mohla plnit svůj skutečný účel.\nKauzální čakra je branou ke komunikaci s vyššími dimenzemi, anděli a jednorožci. Každý v sobě máme schopnost komunikovat s anděly a máme v sobě hluboko zakotvené přesvědčení, že anděl nebo archanděl nám v případě nouze pomůže. Ať už to je váš anděl strážný nebo kterýkoliv z archandělů, úpěnlivě je voláme a prosíme o pomoc v nouzi nejvyšší.\nSamozřejmostí je komunikace s draky, kteří jsou přiraveni nám velmi pomoci při čištění od negativních energí a to jak u lidí, tak při čištění a ochraně našich domovů a vůbec našeho životního prostředí.\nKauzální čakra i její energetické centrum svítí jasně bílou barvou. Je to barva Kristova světla a je známá ve světě pod názvem svatozář.\nKauzální čakra se v začátku svého probuzení nachází kousek za naší hlavou, ale postupně se přibližuje ose těla, posouvá se dopředu a ve vyšších úrovních páté dimenze se sjednotí do jedné linie s ostatními čakrami. Teprve od této doby může celý čakrový systém pracovat na plný výkon.\nKauzální čakra je strážcem naší čistoty a ví o nás všechno. Chová se na základě našeho skutečného stavu a naše sliby a ujišťování, že už je všechno dobré ji opravdu nezajímají. Naše absolutně přirozené spojení s anděli, vzájemná komunikace a to, že anděla vedle sebe vidíte ůplně stejně jako jakéhokoliv člověka, nastane až po srovnání všech energetických center pětidimenzionálních čaker do jednoho světelného mostu.\nJste připraveni na aktivaci této transcendentní pětidimenzionální čakry ?


Fudge z čokolády - Milujičokoládu.cz\nFudge - jedinečná lahůdka\nFudge je vynikající chutná sladká, měkká a vláčná hmota. Domácí výroba fudge z čokolády je snadná a i v zimě si skutečně báječně pochutnáte!\nNazvat fudge - čte se fadž - česky nebo ho nějak ve zkratce popsat je velmi složité, protože existuje velmi velké množství variant podle použitých surovin. Čokoládový fudge by se dal přirovnat k čokoládovému karamelu, i když se vyrábí jinak než opravdový karamel. Má velmi podobnou strukturu, ta je vlastně ale to jediné, co mají všechny fudge společné.\nPoprvé se o fudge zmiňuje Emelyn Battersby Hartridge, americká studentka dívčí školy Vassar College z Poughkeepsie ve státě New York v roce 1889. V jednou svém dopise píše, že její spolužačka vyrobila fudge a prodávala ho za cenu 40 centů za libru – tedy za cca 450 g. Tato pochoutka se patrně zrodila nešťastnou náhodou při výrobě karamelu, dívka prý neohřála směs na dostatečnou teplotu, takže místo karamelu vznikla jen hmota, kterou označila za fudge. Slovo fudge se dá přeložit jako něco nepovedeného nebo zmařená práce. Jak se ale brzy ukázalo, díky jejímu omylu vznikla jedna z nejlepších amerických sladkostí vůbec. Fudge se brzy rozšířil a kromě původní se začaly vymýšlet i další verze, jako například velmi populární a typicky americká alternativa fudge s javorovým sirupem nebo burákovým máslem. Vynikající jsou i méně obvyklé receptury, např. s mátou, třešněmi, kávou, s likérem Bailey´s i s čokoládou.\nČokoládový fudge se zdobením\nČokoládový fudge se připravuje z hořké čokolády, přesto je ale příjemně sladký. Měla by se používat skutečně kvalitní čokoláda, v zimní verzi se do směsi na fudge přidává mletá skořice a povrch se posype cukrářským zdobením. Kostičky fudge se mohou vkládat do malých papírových košíčků se zimními motivy.\n285 gramů kvalitní hořké čokolády\n200 gramů kondenzovaného mléka\ncukrářské zdobení - vločky, hvězdičky, perličky…\nMalý hlubší plech vyložíme papírem na pečení. Čokoládu a máslo rozpustíme ve vodní lázni a v misce důkladně promícháme s kondenzovaným mlékem, vanilkovým extraktem a mletou skořicí. Směs nalijeme na papír na plechu, posypeme vánočním cukrářským zdobením a dáme alespoň na dvě hodiny do lednice ztuhnout. Potom ze ztuhlé fudge směsi nakrájíme kostičky o velikosti 2,5 x 2,5 cm. Kostičky se nechávají ledničce, kde vydrží až měsíc, mohou se i zamrazit.\nSněhobílý fudge s mandlemi\nMěkký fudge z bílé čokolády je lahodný, a když se do něj ještě zamíchají mandle, vznikne opravdu výjimečná lahůdka. Pokud se kostičky tohoto fudge naservírují společně s klasickou čokoládovou variantou, vytvoří se báječný chuťový i vzhledový kontrast.\n340 gramů bílé čokolády\n230 gramů krémového sýra\n85 gramů nahrubo nasekaných mandlí\nHlubší plech nebo pekáček o velikosti přibližně 20 x 20 cm vyložíme pečicím papírem. Ve vodní lázni se nechá rozpustit bílá čokoláda, mezitím se v misce cukr a vanilkový extrakt zašlehá do krémového sýra. Rozpuštěnou čokoládu přilijeme do misky, přisypeme nasekané mandle a důkladně promícháme. Směs vylijeme do pekáčku a necháme ztuhnout, potom ostrým nožem krájíme na přibližně tři centimetry velké kostičky.


Kancelarska kresla - Cochces.cz\nOprava kancelářských židlí\nOpravujeme kancelářská křesla\nČalouněné kancelářské židle s pohodlným ergonomicky tvarovaným opěrákem s integrovanou oporou bederní páteře. Zádová mechanika kancelářského křesla zajišťuje stálý kontakt zad s opěrákem. Výhodou otočného křesla je možnost nastavení sklonu, výšky opěradla a hloubky sezení. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena dvojitými bezpečnostními ...\nKancelářská židle Support, šedá\nKancelářská židle Merens, žlutá\nKancelářská židle Ben, modrá\nČalouněná kancelářská židle s širokým ergonomicky tvarovaným sedákem a opěrákem. Možnost nastavení výšky opěradla. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena černým pětiramenným nylonovým křížem s kolečky určenými pro měkké podlahy. Možnost výběru ze čtyř barevných provedení. Nosnost této otočné židle je 120 kg.barva sedáku: černá, ...\nKancelářská židle Laura, modrá\nČalouněná kancelářská židle s třípákovým asynchronním mechanismem, který umožňuje plynulé nastavení úhlu opěráku a sedáku a jejich aretaci v libovolné poloze. Židle je opatřena zvýšenou bederní opěrkou a výškově nastavitelným ergonomicky tvarovaným opěrákem. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena dvojitými kolečky pro měkké krytiny. Mož...\nKancelářská židle Bravo, modrá\nČalouněná kancelářská židle s širokým ergonomicky tvarovaným sedákem a výškově nastavitelným opěrákem. Zádová mechanika židle k PC zajišťuje permanentní kontakt s možností aretace opěradla ve zvolené poloze. Možná nastavitelnost tuhosti přítlaku opěradla kancelářských křesel. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena kolečky určenými pro m...\nKancelářská židle Ben, šedá\nKancelářská židle Laura, šedá\nKancelářská židle Partner, šedá\nModerní kancelářská židle s asynchronní třípákovou mechanikou umožňující nezávislé nastavení úhlu sedáku i opěráku. Výšku opěradla lze upravovat západkovým systémem up-down. Výšku sedu je možné nastavit plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena kolečky vhodnými pro měkké krytiny. Výběr ze tří barevných provedení. Nosnost této otočné židle je 120 kg.barva s...\nKancelářská židle Ben, černá\nKancelářská židle Laura, černá\nKancelářská židle Partner, černá\nKancelářská židle Bravo, antracit\nKancelářská židle Ben, vínová\nKancelářská židle Laura, vínová\nKancelářská židle Partner, modrá\nČalouněné kancelářské židle s pohodlným ergonomicky tvarovaným opěrákem a s možností nastavení sklonu opěradla včetně aretace ve zvolené poloze. Díky funkci up-down je možné plynule regulovat výšku opěradla. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena černým nylonovým křížem s kolečky určenými pro měkké podlahové krytiny. Možnost výběru ze t...\nČalouněné kancelářské židle s pohodlným ergonomicky tvarovaným opěrákem a s možností nastavení sklonu opěradla. Zádová mechanika zajišťuje permanentní kontakt opěráku se zády uživatele. Výšku sedu lze upravovat plynovým pístem. Kancelářská křesla jsou opatřena černým pětiramenným křížem s kolečky určenými pro měkké podlahové krytiny. Nosnost židlí je 100 kg.barva ...\nVelmi pohodlné kancelářské židle v černé, červené, modré a zelené barvě. Kancelářská křesla jsou vybavena vysokým, ergonomicky tvarovaným opěradlem, které poskytuje oporu zádům v bederní oblasti. Otočné židle jsou vhodné nejen do kanceláří, ale také do domácích pracoven k počítači. Nosnost židle je 110 kg.barva sedáku: černá, červená, modrá, zelená barva ...\nKancelářská židle Hero, modrá\nČalouněná kancelářská křesla se synchronním mechanismem a možností plynulého nastavení úhlu sedáku a opěráku. Výhodu představuje nastavení tuhosti mechanismu podle tělesné hmotnosti uživatele a snadné nastavení výšky opěráku systémem up-down. Kolečka jsou určena pro měkké i tvrdé povrchy. Možnost výběru ze tří barevných provedení. Nosnost této otočné židle je 120 kg.\nKancelářská židle Flex, modrá\nModerní kancelářská křesla s tvarovaným sedákem a prodyšným síťovým opěradlem pro pohodlné sezení. Výborná ergonomie těchto židlí do kanceláří zaručuje pohodlné sezení po dobu až osmi hodin. Předností židlí k počítači jsou výškově nastavitelné područky a výškově stavitelné opěradlo.barva sedáku: černá, modrá barva opěradla: černá barva konstrukce...\nKancelářská židle Mary, modrá\nModerní čalouněná kancelářská křesla se synchronním mechanismem s možností nastavení síly protiváhy a aretace v pěti pozicích. Kancelářské židle mají velký pětiramenný nylonový kříž s koly pro měkké podlahy. Předností kancelářské židle je prodyšné ergonomické opěradlo s výškově nastavitelnou bederní opěrkou. Nosnost těchto otočných židlí je 130 kg.barva sedáku: mo...\nKancelářská židle First, modrá\nModerní kancelářské židle s bohatým horizontálním prošitím. Sedací a opěrná část je vyrobena z vysoce kvalitní látky odolné proti opotřebení. Sedák je pro větší komfort sezení vyroben z vyššího molitanu. Kancelářská křesla jsou vybavena vysokým, ergonomicky tvarovaným opěradlem, které poskytuje oporu zádům v bederní oblasti. Nosnost židle je 120 kg.barva sedáku: m...\nKancelářská židle Lightstar, modrá\nVelmi pohodlné kancelářské židle v černém a modrém barevném provedení. Kancelářská křesla jsou vybavena vysokým, ergonomicky tvarovaným opěradlem. Pohodlné sezení zaručí sedák se zaoblením v podkolenní oblasti. Otočné židle jsou vhodné nejen do kanceláří a domácností.barva sedáku: černá, modrá barva opěradla: černá, modrá barva konstrukce: stříbr...\nKancelářská židle Hero, šedá\nKancelářská židle Mary, šedá\nKancelářská židle Hero, černá\nKancelářská židle Flex, černá\nKancelářská židle Mary, černá\nKancelářská židle First, černá\nGarthen 2217 Kancelářská židle ATLANTA\nGarthen 2217 Kancelářská židle ATLANTA z kategorie Elektronika | Počítače a kancelář | Kancelářský nábytek | Kancelářská křesla koupíte na Kokiskashop.cz za 3528 Kč. Kancelářská židle ATLANTA Kancelářská výškově nastavitelná kolečková židle s loketními opěrkami a opěrkou hlavy. Tato pohodlná otočná kancelářská židle s měkkými kolečky je ideální pro tvrdé podlahy, jak...\nRACEMASTER® 1275 Kancelářská židle otočná\nRACEMASTER® 1275 Kancelářská židle otočná z kategorie Elektronika | Počítače a kancelář | Kancelářský nábytek | Kancelářská křesla koupíte na Kokiskashop.cz za 2522 Kč. Kancelářská židle Prvotřídní design! Vysoce ergonomické opěradlo z textilie s polstrováním hlavy je prodyšné . Zejména v horkých dnech budete spokojeni. Noha a područky z chromového kovu.Tato kancel...\nADK Trade 40944 Kancelářská židle FLORIDA z kategorie Elektronika | Počítače a kancelář | Kancelářský nábytek | Kancelářská křesla koupíte na Kokiskashop.cz za 3055 Kč. Kancelářská židle FLORIDA přináší moderní a elegantní vzhled, luxusní materiály a skvělou techniku. To vše navíc za velmi příjemnou cenu. asynchronní mechanismus možnost vysunutí opěrky nohou Technické ...\nKancelářská židle Gala Top, modrá\nModerní kancelářské židle pro široké použití. Provedení v černé, modré a šedé barvě. Otočné židle lze nastavit v mnoha parametrech, výhodou je zejména sedák a opěradlo ze studené pěny. Kancelářská křesla jsou vhodná do kanceláří, domácích pracoven i zasedacích místností.barva sedáku: černá, modrá, šedá barva opěradla: černá, modrá, šedá barva kon...\nPodobné fráze: kancelarska kresla s operkou hlavy\nPro vyhledávací frázi Kancelarska kresla jsme na našem vyhledávači našli 301 výsledků. Nenašli jste přesně to, co jste hledali? Zkuste frázi Kancelarska kresla trochu pozměnit a opět zadat do vyhledávacího pole. Pevně věříme, že produkt, který hledáte v naší nabídce na srovnávači CoChceš.cz naleznete!


POLETÍME? – VOLAJÍ CHCE TO HIT! – SUPRAPHON.cz\nVOLAJÍ CHCE TO HIT!\nKatalogové číslo: SU 6533-2\nS předchozím albem Turbošanson měli Poletíme? slušně našlápnuto. Teď po téměř čtyřech letech je zřejmé, že na sobě nepřestávají makat a po právu stoupají koncertně i hudebně. Změny v sestavě, společné turné s Divokým Billem i nespočet klubových koncertů, z nichž je většina vyprodaná – to vše dělá z početného ansámblu okolo frontmana a vytvárníka Rudolfa Brančovského jednu z nejrychleji rostoucích tuzemských kapel. Teď nastal čas to stvrdit i dalším řadovým albem. Novinka s úderným názvem Chce to hit! a o nic méně úderným obsahem vychází 25. května u Supraphonu. První ochutnávkou je lyric video k titulní písni, podívejte se níže.\nNovinku kapela představí na exkluzivním in-store koncertu a autogramiádě v pražské prodejně Supraphon Musicpoint na Jungmannově náměstí 17 den před oficálním vydáním, tedy ve čtvrtek 24. května od 17ti hodin. Křest je v plánu 4. října v pražském Lucerna Music Baru.\n„Lidi, kterým věřím, a kteří už naše nové album slyšeli, říkají, že je to velký posun směrem dopředu. Jakožto tvůrci, co zatím nemá od svého díla odstup, se mi to hodnotí těžko. Nicméně vím, že to bude velmi dobré album a pocitově tuším, že pro nás bude na dlouhou dobu určující,“ komentuje Rudolf Brančovský páté řadové album.\nŠestnácti novým písním nechybí nic z toho, čím si osmičlenná parta získává řadu\nfanoušků napříč republikou. Vtipné a přímočaré texty ze života, přesvědčivá interpretace, svižná rytmika a barevná nálada i nakažlivá energie nesvázaná žánrovými škatulkami se na Chce to hit! mohou navíc pyšnit originálním, do detailů vymazleným zvukem. Velký podíl na něm má Jiří Topol Novotný, který kapelu přivedl do studia Davida Kollera v Mikulově a na albu se společně s Brančovským podílel i coby producent. Vše pak dotáhl do finální podoby při masteringu Ecson Waldes.\nDalší zásadní změnou, která měla vliv na současný zvuk Poletíme?, je ta ve složení kapely. „Obměna sestavy album ovlivnila hluboce a nádherně. Jsme jako rodina. Bratři, co se mají rádi a je to slyšet i na desce stejně jako na koncertech. Kluci muzikantsky rostou a získávají zkušenosti. Včetně mě získáváme v nové sestavě především sebedůvěru. Jsme smečka vlků, co ví, kde je maso. Běžíme společně lesem, a v tom pohybu je nám nádherně. Takže největší změna je pohyb,“ říká k tomu Brančovský.\nZe všeho výše zmíněného je patrné, že mají Poletíme? nakročeno k tomu, posunout se na své cestě na další úroveň. Jak ostatně dokazuje titulní song, nechybí jim ani hitové ambice, přitom ale zůstavájí věrni sami sobě a svému léta cizelovaném rukopisu.\n„Záleží co je hit? Píseň, po které se budete v rádiu lépe soustředit na reklamu? Takovou, doufám, na naší desce neuslyšíte. Náš Hit je lehká parodie muzikantského smýšlení s autobiografickymi prvky. Takže ano, chceme, aby nás hrála rádia, ale podřizovat se nehodláme,“ vysvětluje lídr kapely a charismatický výtvarník, jehož díla najdete zde: www.brancovsky.cz\nI přes nemalé cíle si Poletíme? zachovávají pokoru a vědomí, že hlavní je na sobě nepřestávat pracovat, což dokazují i slova frontmana: „Myslím, že to kdysi řekla Hana Hegerová. S úspěchem přichází zodpovědnost. A to se mne, když jsem to před mnoha lety slyšel, velice dotklo. Tato věta jde s námi od prvního vyprodaného koncertu pro 80 lidí před šesti lety v maličkém klubu Desert v Brně.“\nJak skvěle to aktuálně Poletíme? šlape, si můžete ověřit na mnoha letních festivalech stejně jako na podzimním turné k novému albu. Kompletní rozpis všech dosud potvrzených koncertů najdete zde: www.poletime.info/koncerty


Tork Heavy-Duty čisticí utěrka, W1,W2, W3, modrá — Papíry.eu\nVelice silná a pevná víceúčelová utěrka. Doporučujeme ji k pracovním úkolům vyžadujícím odolnost a savost utěrky a k úkolům, které mají vysoké nároky na čištění. Má schopnost izolovat proti chladu i horku a má antistatické vlastnosti. Výborně spolupracuje s detergenty a rozpouštědly, které při práci postupně uvolňuje, čímž snižuje jejich spotřebu. Nachází uplatnění ve všech oblastech průmyslu. Výrobek je testovaný institutem ISEGA. Díky exelCLEAN™ efektu dosáhnete výsledku rychleji, efektivněji a profesionálněji..\nDélka role 106.4 m\nPočet útržků 280\nČistá hmotnost 2724 g\nHrubá hmotnost 3042 g\nČistá hmotnost 2.72 kg\nHrubá hmotnost 3.04 kg\nČistá hmotnost 196.11 kg\nHrubá hmotnost 219.02 kg\nPolypropylenová vlákna se vyrábí z polypropylenové pryskyřice. Pryskyřice je roztavena v extrudéru a je spřádána do vláken přes zvlákňovací trysky a chlazena vzduchem. Vlákna jsou řezána na určené délky vláken. Použité vlákno obsahuje modrá vlákna.


Jakou zvolit trávníkovou směs? - ČESKÉSTAVBY.cz\nDomůČlánkyExteriérZahradaTrávníky, skalkyTravní směsiJakou zvolit trávníkovou směs?\n20. 5. 2013 autor: Petr Pojar\nPřed zakládáním trávníku si musíme uvědomit, jakou travní plochu vlastně chceme. Co od trávníku očekáváme? Jakou bude plnit funkci? Jak často jsme schopni o trávník pečovat? Teprve podle těchto informací můžeme začít vybírat travní směs. Znát bychom měli i půdní a klimatické podmínky svého pozemku. Travní osivo konkrétní šarže vždy odpovídá osivu používanému pro travní koberce. I travní koberce proto můžeme po zimě dosévat odpovídajícím osivem, pokud je travní plocha místy vyholena, poničena sněžnou plísní a podobně. Ovšem nabízeno je i univerzální osivo pro obnovu.\nJak vybrat travní směs?\nS výběrem vhodné travní směsi vám poradí váš zahradník či vyškolený personál v zahradním centru. Na balení travní směsi by mělo být uvedeno % složení jednotlivých druhů rostlin a záruční doba osiva, která garantuje schopnost semen vyklíčit. A pozor, nepleťme si pojmy klíčivost a dormance, dormance semen představuje inhibici klíčení, i když jsou pro ně vhodné podmínky (zahrnuje vnitřní (genetickou) inhibici klíčení a vnější inhibici neprodyšnou kůrou). Směs nesmí být nikdy složena z jednoho druhu traviny, vždy musí jít o směs různých odrůd. Směs z jednoho druhu traviny je pro travní plochy naprosto nevhodná.\nReceptury travních směsí jsou sestavovány pro požadované vlastnosti travních ploch. Dílčí druhy trav a jejich odrůdy se od sebe liší biologickými vlastnostmi: rychlostí vzcházení, mohutností, výškou rostlin, šířkou listové čepele, odolností vůči suchu, vlhku, chladu a chorobám, vztahem k zastínění, schopností regenerace.\nOkrasné travní směsi nabídnou esteticky vyhlížející travní plochy. Nabízené jsou směsi parkové, golfové, nebo zahradní. Trávníky založené z těchto travních směsí vyžadují lepší přírodní podmínky (půdu, živiny, klima, závlahu) a intenzivní ošetřování. Jedině za dodržování pravidelné údržby travních okrasných ploch (výživa, vertikutace, aerifikace, závlaha, sečení) dosáhneme dokonalého trávníku.\nTrávníky pro aktivní odpočinek vyžadují zátěžové směsi (hry dětí, sportování relaxačního charakteru, domácí zvířata). Zátěžový trávník bude rychle regenerovat po případném poškození.\nProblematické pozemky, které jsou silně osluněné, chudších a písčitých půd, je třeba osít travní směsí, která bude takovým podmínkám odolávat – DO SUCHA. Především pak horším závlahovým podmínkám. Trávníky založené z této směsi se vyvíjejí pomaleji, ovšem dobře přečkávají krátkodobé přísušky.\nZastíněné pozemky vyžadují směs travin snášejících stín – DO STÍNU. Rostliny snesou částečné zastínění západních a severních svahů. Hodí se i pod solitérní dřeviny a ke stěnám. Tyto směsi snesou i mírnou zátěž.\nNabízené jsou i travní směsi speciálně určené k obnově poškozených trávníků. Rychle jimi oživíme okrasné i zátěžové trávníky.\nZaložit však můžeme i květnatou louku. Nabízené jsou směsi, které zahrnují i více jak 2 desítky druhů květin a bylin. Založením květinové louky na části zahrady získáme krásu, vůni, ale i vydatnou píci pro domácí zvířata.\nTrávníky můžeme vysévat od jara do podzimu, ovšem letní výsev se příliš nedoporučuje. Statisticky nejvhodnější jsou k výsevu termíny od 15.3. do 15.5 a od 15.8 do 30.9.\nMnožství osiva je vždy závislé na druhu směsi. Výsevné množství na plochu 100 m2 činí u okrasných trávníků 2 až 2,5kg, u sportovních trávníků 2,5 až 3kg a u krajinných trávníků 1 až 1,5kg.\nPříprava travní plochy před výsevem\nTrávníky nemají vyhraněné nároky na půdu. Nejvhodnější jsou pro ně půdy střední až středně těžké, na lehkých půdách vyžaduje trávník více závlahy. Do lehkých půd přidáváme jílovité minerály, do extrémně těžkých půd zase písek. Trávníkům nejlépe chutná pH 5,5 až 6,5. Při nižším pH zapravujeme do půdy před rytím nebo orbou odpovídající množství vápníku.\nZ budoucí travní plochy též musíme odstranit plevele: především pýr plazivý, kopřivu dvoudomou, bršlici kozí nohu a další). Použijeme neselektivní herbicid v době intenzivního růstu plevele. Herbicid necháme účinkovat alespoň 14 dnů.\nHrubá příprava travní plochy probíhá na podzim. Půdu zryjeme či zoráme, zapravíme organické hnojivo. Ideální je příprava na podzim rok před výsevem. Trávník pak zasejeme časně zjara do rovné plochy. Nerovnosti půdy znemožňují rovnoměrné sekání trávníku na požadovanou výšku. Navíc to prostě není hezké. Před setím stačí pozemek uhrabat do roviny. Aplikovat též můžeme průmyslová hnojiva. Povrch následně utužíme. Kypření stačí opravdu jen mělké, jelikož osivo vyžaduje tvrdé lůžko, ovšem s měkkou peřinou.


Střelecký tatínek Lipták: Účast u porodu doporučuju - Brněnský deník\nStřelecký tatínek Lipták: Účast u porodu doporučuju\nBrno /ROZHOVOR/ – Vyrůstali ve dvou vesnicích pár kilometrů od sebe. Ve sportovní střelbě se propracovali mezi světovou elitu. Teď ve stejnou dobu slaví narození synů. Olympijský vítěz David Kostelecký i střelec roku 2010 Jiří Lipták jen týden po sobě společně se svými ženami přivítali přírůstek do rodiny.\nStřelec Jiří Lipták.Foto: DENÍK/Lubomír Stehlík\n„Je to sranda,“ líčí osmadvacetiletý Lipták, který v disciplíně trap loni díky bronzu z mistrovství světa zajistil Česku účastnické místo na olympiádě v Londýně.\nJirko, vy jste se s Davidem Kosteleckým domluvili, že si zařídíte střelecké potomky?\nVůbec ne. (úsměv) Když jsem oznámil, že budeme mít miminko, ani jsem nevěděl, že David se ženou také očekávají potomka. Překvapilo mě to.\nOdkdy jste otec?\nV pondělí 14. března ve 23.45 se nám narodil syn Daniel. Teď jsme na první procházce. Doktorka ji doporučila po týdnu, tak jsme se vydali ven. Porod proběhl úplně hladce. Jsme zdraví a moc šťastní. A taky zaměstnaní na plný úvazek. (smích)\nByl jste i u porodu?\nJo. Každý mě zrazoval: Nechoď tam. Příště půjdu určitě znovu. Každému to doporučuju.\nJak si užíváte novou roli?\nJe to super. Zažívám nový pocit, který jsem doteď neznal. Malej je zatím hodnej, možná se to změní, až mu polezou zoubky, ale teď se napije a dvě hodiny o něm vůbec nevíme.\nS Davidem Kosteleckým tedy máte jasné téma rozhovorů?\nNa závodech jsme napřed pořád řešili těhotenství. David teď střílí na svěťáku v Austrálii, já jsem tam kvůli porodu nejel, navíc už jsem Česku zajistil jedno místo na olympiádu a další už získat nemůžu. Na dalších závodech s Davidem určitě budeme mít co rozebírat.\nTakže mezi jednotlivými položkami budete diskutovat o otcovských starostech?\nV závodě už se musíme plně koncentrovat. V dubnu letíme na svěťák do Pekingu. Při dvanácti hodinách v letadle bude času určitě dost.\nDo Světového poháru jste vstoupil velmi solidně. Se 120 body jste v Chile o jediný terč nepronikl do šestičlenného finále, přesto jste skončil v desítce. Příprava na sezonu se tedy vydařila?\nStřelecké objemy jsme nabrali už na Kypru, kde jsme chytli skvělé počasí a devět dní výborně potrénovali. Základ máme za sebou. Dneska (včera – pozn. red.) jsem byl na tréninku. Střelil jsem si jednu dvě položky na udržení formy. V této fázi do pušky nemusíte tolik bušit. Nemá cenu absolvovat třeba čtyři položky. Je potřeba zabrat, až forma zase klesne.\nV Chile jste byli společně s Kosteleckým hodně blízko finále…\nOběma nám chyběl jediný terč. Občas se stane, že člověk, který postoupí ze šestého místa, nakonec vyhraje. Útočíte zezadu a střelci na medailových pozicích se třepou o výsledek. Máte psychickou výhodu. Turek (Tuzun) a Rus (Gurkin) zajistili svým zemím jedno místo do Londýna.\nKvůli porodu jste nestartoval v Austrálii. Je to nevýhoda?\nNe. O víkendu jedu střílet na Slovensko a o týden později do Slovinska, takže místo jednoho závodu absolvuju dva. Potřebuju hlavně závodit.\nVíte, že v anketě Rovnosti o jihomoravského sympaťáka patříte mezi kandidáty na vítězství?\nNaši odebírají Rovnost a mamka s anketou hned dolítla. Počítám, že budu mít pět bodů a čtyři od naší rodiny. (smích)