Cestou ze sovětského koncentráku (Část 2)\nPrvé dny no svobodě\nNásledujícího dne časně z rána byl jsem probuzen ze spánku okolním hlukem. Rozhlédnuv se po místnosti shledal jsem, že během noci téměř všechna lůžka se zaplnila. Několik osob sedělo již za stolem a pojídalo polévku z plechových misek. Rychle jsem vstal a zjistiv, že před barákem stojí pojízdná kuchyně, přivezší pro naše osazenstvo snídani, vyšel jsem k ní a obdržel rovněž misku polévky se skývou chleba. Polévka byla vodová, odporně páchla strojním olejem a plavalo v ní několik ovesných vloček. Přivyklý již takovéto stravě z táborů, nepozastavoval jsem se nad takovým žrádlem, jež by si na Západě nedovolili předložit ani sviním. Ba naopak, obsah misky, sdělující své teplo studené ruce, přímo ve mně vzbuzoval laskominy a těšil jsem se již, jak jím zaženu hlad a oteplím své prokřehlé tělo. Dal jsem se s chuti do jídla a snědl jsem i celou skývu chleba, byť tato, podle upozornění, měla být mně potravou na celý zbytek dne. Takto posílen vypravil jsem se hned po snídani do Suchobezvodnoje, nedočkavý na slíbené mi úřední zjištění, zda mně úřady povolí repatriaci. Vkročil jsem do centrální budovy správy táborů, když již celé schodiště, vedoucí do prvého poschodí, bylo hustě obsazeno vězni, kteří tak jako já se dožadovali vydání propouštěcích dokumentů. Musil jsem čekati několik hodin, nežli jsem přišel na řadu. U okénka přehrady upozornil jsem z včerejšího dne mně známého úředníka, že jsem byl jím odkázán na dnešek ve věci rozhodnutí o mé žádosti za repatriaci. Úředník z velké hromady spisů vyňal jeden akt, prolistoval jej a poté hledě na prvý list aktů jako by z něho četl, prohlásil: „Podle úředního sdělení nemůžeme vás repatriovat do vaší vlasti, jak žádáte. Neboť to jest věcí repatriačního ministerstva v Moskvě. Musíte si zvolit v některém místě Sovětského svazu místo dalšího pobytu. Dáme-li k tomu souhlas, odebéřete se tam a budete zde pracovati. Při svém přibytí budete se hlásit u místní úřadovny MVD, jež vám opatří práci. Teprve po delší době, osvědčíte-li se jak v práci tak bezúhonným chováním, může MVD dát souhlas k vaši repatriaci. Ovšem k tomu musí dát též souhlas vaše československá vláda, a pak teprve můžete být poslán k vašemu vyslanectví v Moskvě, jež vše další zařídí."\n„Tož abych se přímo obrátil na naše vyslanectví", poznamenal jsem.\n„Vy nemáte vůbec práva sám s vyslanectvím jednati. To se může státi jen prostřednictvím MVD místa, určeného Vám k stálému pobytu. Myslím, že jsem vám již všechno vysvětlil. Nyní mně řekněte místo, jež jste si k dalšímu pobytu zvolil."\nBylo mně jasné, že by nemělo smyslu přemlouvat enkavedistu, aby mně povolil repatriaci. Mé obavy se splnily a já byl donucen k rychlému rozhodnutí se, měl-li jsem se pokusit o ilegální uniknuti ze Sovětského svazu na základě plánu, kterým jsem dlouho předtím promýšlel. Proto na dotaz enkavedistův, které místo jsem zvolil pro svůj další pobyt, bez dlouhého rozmýšlení jsem prohlásil: „Mosir."\n„Kde to leží?" dotazoval se enkavedista.\n„Na Bílé Rusi", zněla odpověd.\n„To se musíme podívat na mapu a zjistit, je-li toto místo přístupné pro osvobozené trestance", řekl enkavedista a popošel k mapě visící na protější stěně. Dlouho hledal Mosir, nežli jej našel na mapě, a pak se vrátil k svému stolu a řekl mi:\n„Mosir neleží v zakázaném pro vás rajonu. Můžete jej tedy zvolit za místo svého pobytu. Z mapy ale vidím, že cesta do Mosiru vede přes Moskvu. Ne abyste ale v Moskvě vystoupil!"\n„Proč bych měl vystoupit?" tázal jsem se nevinně na pohled, ač se mně zdálo, že enkavedista bud postřehl přímo můj záměr, anebo ve své profesionální podezřívavosti vyslovil jeho možnost. Proto ve snaze zapudit v něm takovéto podezření, hlasem, do něhož jsem vložil tón přesvědčivosti, jsem dodal:\n„Nemám důvodu, proč bych vystupoval v Moskvě."\n„Mohlo by vás to napadnouti proto, abyste se takto dostal do osobního styku s vaším vyslanectvím. Varuji vás však před takovýmto krokem. Poněvadž nemáte povolení k návštěvě Moskvy, byl byste zatčen naší policií, jakmile byste vykročil z vlaku. A pak byste byl souzen za nedovolený pobyt v Moskvě a dali by vám nových pět let za tento přestupek. A výsledek by byl, že byste byl vrácen k nám do tábora."\n„To já dobře vím, a nemusíte mít proto starost, že bych se tak nerozumného kroku odvážil. Pojedu do Mosiru a pak teprve tam podám prostřednictvím MVD žádost za svoji repatriaci do Československa."\nEnkavedista byl pravděpodobně tímto mým prohlášením zviklán ve svých pochybnostech, nebol již o nich nemluvil a vydal mi bez dalšího propouštěcí lístek z táborů nucených prací. Bylo v něm poznačeno, že pod odpykání trestu se propouštím na svobodu do Mosiru, jako místa trvalého mého pobytu. Byl jsem poté poukázán do jiné kanceláře, v níž jsem měl dostat vyplaceno jízdné na cestu a proviant. Vypočítali mi, že cesta do Mosiru bude trvat dva dny a podle toho vydali mně produkty na tyto dva dny: dvě velké uzené ryby a dva kilogramy chleba. Na penězích ke koupi jízdenky dali mně 68 rublů. Tím jsem měl vystačit až do přibytí do Mosiru, kde se mne mělo ujmouti místní MVD.\nTakto vybaven odjížděl jsem téhož dne do města Gorkij, do něhož jsem přibyl k večeru. U východu z nástupiště do vestibulu nádraží uzřel jsem známou mi tvář táborového kuchaře Šašmy, s nímž jsem v táboře č. 2 nějaký čas též pracoval. Také Šašma mne naráz poznal a radostně mne přivítal. Byl to Armén, vysoký a ramenatý chlapík, typické arménské fysiognomie s odulými rty a pronikavýma černýma očima. Ač padesátník, činil dojem poměrně mladého člověka. Jeho zaměstnání v táboře jako kuchaře poskytovalo mu výhodu práce ne příliš namahavé a při tom dobře odměňované nadbytkem dobré stravy. Jeho zevnějšek, jak se mi jevil při setkání v Gorkém, nikterak nepřipomínal člověka z tábora, hladem a prací přivedeného na pokraj tělesné ruiny. Tak tomu bylo u všech, kdož přináleželi v táboře ke kastě tak zvaných „prýdurků". K této přináleželi ti z vězňů, kteří byli zaměstnáni v administraci tábora, nebo byli dohlížiteli nad pracujícími t. zv. brigádníci nebo desátníci, a k nim náleželi též skladníci, pekaři a kuchaři z táborové kuchyně. V jich rukou nacházely se produkty, jejichž krádežemi a odprodáváním na úkor vězňů tito marodéři rozmnožovali svůj blahobyt a nahromadili během let takto celý kapitál. Když takový Šašma odcházel z tábora, odnášel si odtud na hotovosti několik tisíc rublů, měl na sobě velmi slušný oděv, který koupil od vězňů nově přibyvších do tábora, a nikdo, kdo jej neznal z tábora, nebyl by uhodl, že tento vypasený a zámožně odětý občan právě opouští pracovní tábor.\nSetkav se s ním v nádražní místnosti, musil jsem mu na jeho žádost vyprávěti vše, co se událo se mnou od našeho rozchodu, když jsem byl na jaře t. r. odeslán od jiného tábora. Na oplátku Šašma mně vyprávěl o změnách udavších se v táboře o mém odchodu z tohoto. Nakonec mně sdělil, že byl propuštěn z tábora před třemi dny a že již dva dny čeká zde na nádraží, aby obdržel jízdenku na Kavkaz.\n„Tady se o tebe nikdo nestará", stěžoval si Šašma, „nikdo tě neinformuje, co a jak máš dělat, aby ses dostal z tohoto prašivého hnízda. A tak stojíš po celý den ve frontě za jízdenkou, a když se již dobéřeš k pokladně, odepře tobě pokladník vydat jízdenku, poněvadž nemůžeš předložit potvrzení lázní, že jsi se řádně vykoupal a odvšivil a dal sobě desinfikovat šatstvo a své zavazadlo. Bez takovéhoto potvrzení nemůže totiž, jak nám bylo sděleno, žádný cestující obdržet jízdenku z Gorkého. Avšak dnes jsem tento problém již rozřešil. Podařiloť se mi nalézti zde ženu, která má vlivné konexe a bez projití lázeňskou procedurou opatří mně příslušnou potvrzenku i jízdenku, aniž bych musil stát po celý den ve frontě. Zítra vše obdržím a pak odjedu přes Moskvu na Kavkaz."\n„A jaká náhoda svedla tebe s touto ženou?" tázal jsem se Šašmy.\n„Znal jsem ji z tábora, z něhož byla propuštěna několik dní přede mnou. Ještě před odchodem sjednal jsem s ní, že na mne počká na nádraží v Gorkém, až sám budu propuštěn. Mohla tak učiniti proto, že po svém propuštění odjela do Gorkého, kde trvale žije. A tak po mém příjezdu zde mne vynašla a přislíbila svou pomoc při opatření jízdenky. Jest to velmi slušná a charakterní žena. Chodívala ke mně do kuchyně a vyspal jsem se s ní bezpočtukráte. Znám ji tedy dokonale. Ostatně přijde sem asi za hodinu a můžeš ji poznat osobně. Kdybys chtěl, přimluvil bych se u ní, aby také tobě požadované potvrzení z lázní i samotnou jízdenku opatřila, takže bys nemusil promarnit čas zbytečným čekáním. Mohli bychom pak odejet odtud společným vlakem."\nSetrval jsem v rozhovoru se Šašmou až do příchodu této jim očekávané ženy. Činila dojem pořádné, starší ženy. Byla menší postavy, prostovlasá, oděta tmavým jednoduchým šatem a činila dojem ruské matrony, jakých na sta bylo možno potkati v nádražních čekárnách. Hned po svém příchodu sdělila Šašmovi, že má pro něho obdržeti teprve zítřejšího dne potvrzení s jízdenkou. Jednala prý s nádražním pokladníkem, který žádá předem zaplacení jízdného, má-li jí nazítří vystavit jízdenky. Šašma se nato vzdálil s tím, že přivolá oba své přátele, kteří požádali též onu ženu o intervenci. Šašma se s těmito vrátil za okamžik. Všichni souhlasili s tím, že za účelem urychlení odcestování vyplatí předem jízdné. Také je ihned přede mnou složili k rukám této ženy. Celkový jimi vyplacený obnos činil okolo 500 rublů. Byv svědkem takovéhoto projevu důvěry k této ženě, požádal jsem ji, aby i pro mne zaopatřila jízdenku. Táž z počátku se zdráhala tak učinit s odůvodněním, že jízdenky zamluvila jen pro tři osoby, nakonec však po domluvě Šašmově přece jen přivolila. Nato jsem jí vydal veškeré peníze, jež jsem v Suchobezvodnoje obdržel na zaplacení jízdného do Mosiru. Obnos tento činil 65 rublů. Krátce poté žena odešla a my čtyři odešli jsme do čekárny, abychom v ní strávili noc do zítřejšího našeho odjezdu. V čekárně spalo na sto cestujících na lavicích i na podlaze. Byla již pozdní noc, kdy jsem rovněž uléhal na špinavou podlahu, podsunuv pod hlavu svůj pytel, jediný to majetek, který jsem s sebou odnášel z tábora. Usínal jsem s vědomím, že při zítřejším mém probuzení budou již splněny všechny předpoklady související s mým odcestováním a že pro mne pak započne nový, svobodný život.\nNazítří z rána čekali jsme již všichni čtyři ve vestibulu nedočkavě na ženu, jež nám měla přinésti slíbené jízdenky. Bylo deset hodin, doba to, kdy slíbila se dostaviti. Minula hodina čekání, bylo dvanáct hodin, byla již jedna hodina a žena stále nepřicházela. Počala se nás již zmocňovat nejistota i podezření, že by ona žena mohla peníze jí svěřené zpronevěřit. Šašma však nepřestával ji stále před námi omlouvati tvrzením, že ji dobře zná a že by nebyla schopna nějakého podvodu. Prý musila být nějakým nepředvídaným způsobem někde zadržena. Nakonec Šašma sám zviklán pochybnostmi se nabídl, že půjde do města a vyhledá ženu v jejím bytě, jehož adresu mu udala. A šel.\nŠašma se vrátil až k večeru. Jeho prvá slova byla:\n„Tak chlapci, byli jsme přece jen podvedeni. Marně jsem hledal ženu na udané adrese, ona zde vůbec nebydlí."\nDo nás tří jako když blesk udeří. Byl jsem neschopen slova. Příšerná jistota naplnila mne zoufalostí. Vždyť jsem zde stál beze všech peněžních prostředků, z nichž bych mohl uhraditi jízdné! A bez těchto se odtud nedostanu! Co mně jiného v tomto cizím a nepřátelském prostředí zbývá, než vrhnouti se pod vlak? Takové myšlenky mne v prvém okamžiku napadaly. Ostatní postiženi byli rovněž rozrušeni, nikoliv však do té míry jako já. Neboť všichni přece jen měli možnost nějakým způsobem nahraditi ztrátu tak, aby mohli zapravit jízdné. Byliť všichni tři bývalými zaměstnanci správy táborů a jako takoví měli z krádeží a různých manipulací našetřeny peníze, jež s sebou odnášeli z tábora. Šašma sám jako táborový kuchař byl z nich nejmajetnější, takže mohl ztrátu lehko oželit. Jeden z postižených obrátil se na Šašmu s výčitkami, obviňuje ho, že on sám nás přivedl do této kalamity tvrzením, že podvodnici dobře zná a ručí za její poctivost. Šašma se bránil tím, že byl přesvědčen o její spolehlivosti a že rovněž jest obětí této své důvěry. Při tom podotkl, že všechny rekriminace jsou nyní jen mařením času a že bychom měli jen uvažovat, jak vyjít z této prekérní situace. Podle jeho mínění měli bychom se obrátit na policii a požádat ji o zatčení podvodnice.\n„Jsi nepraktický", namítal proti tomuto návrhu jeden z postižených, „domníváš-li se, že v takovéto džungli, jakou představuje Gorkij, policie vůbec najde tuto ženu. A kdyby ji našla, bude to trvat několik neděl a do té doby nás policie zde zadrží, abychom dosvědčili její přestupek. Mohlo by se při tom také stát, že nás z důvodu zajištění všechny zavře. Já pro svoji osobu nechci mít ničeho společného s policií."\nTaké druhý postižený připojil se k tomuto názoru. Šašma poté kapituloval prohlásiv, že po zralé úvaze bude lépe mlčet a oželet ztrátu, a svůj názor odůvodnil takto:\n„Ku zvýšení našeho neštěstí mohlo by se v případě našeho udání na policii skutečně stát, že by nás policie mohla obvinit, že jsme sami peníze, dané nám na zapravení jízdného, promarnili a nyní to svádíme na neznámou ženu. Neuvěřili by nám, že my staří krimnálníci, sotvaže jsme vyšli z tábora, mohli jsme být tak lehkověrní a svěřit peníze ženě, rovněž vyšlé z tábora. A u nás v Sovětském svazu nenajdeš spravedlnosti. O právu zde rozhoduje svrchovaně policie. Kdybychom se na ni obrátili a hledali u ní právo, nejen že by nás mohla arestovat, ale vrátit přímo do tábora, z něhož jsme vyšli. Proto béřu svůj návrh zpět."\n„Co ale můžeme dělat?" tázal jsem se Šašmy, který odvětil:\n„Nic, než mlčet a co nejrychleji odtud odejet."\n„Jak ale mám odejet, nemám-li žádných peněz na cestu?" pokračoval jsem ve svém dotazu.\n„Prodám zítra na bazaru svoji novou tělogrejku", prohlásil jeden z účastníků„ a nebude-li to stačit, odprodám ještě jiné věci."\n„Já však vůbec žádných věcí prodejných nemám", řekl jsem se zoufalým tónem v hlasu, „mám jen to, co jest na mně a to jest v takovém stavu, že nikdo to nekoupí. Snad bys mně mohl - a při tom obrátil jsem se se k Šašmovi - půjčit na jízdné. Vím, že máš nadbytek peněz a mohl bys tak kamarádovi vypomoci. Dal bys mně svoji příští adresu, a já bych tobě obnos zaslal, jakmile bych přibyl na místo svého určení."\n„Tys se nenaučil ničemu v táboře", odpovídal Šašma, „jinak bys věděl, že nejen tam, ale i na svobodě jest člověk člověku vlkem. I kdybych tě měl rád jako bratra, nepůjčil bych tobě ani kopějky, stejně jako bych ji nepůjčil nikomu. To jest život, v němž se musí každý starat sám o sebe. Co urve, to má. Prodej chléb a budeš mít peníze! Nemrač se na mne, nemohu ti pomoci."\n„Tobě se řekne prodej chléb, když máš plnou kapsu peněz. A co mám žrát těch několik dní, co potrvá cesta?" tázal jsem se šlechetného rádce.\n„Potrpíš si těch několik dní hladu. Hladem nezmřeš. Kolikrát jsem v životě zakusil hlad, a vidíš, jsem zde dosud. Život jest neúprosný boj, v němž každý musí sám sobě pomoci. A tak chlapci", obrátil se Šašma k ostatním, „půjdeme se podívat na bazar. Snad se nám podaří vzdor pozdní hodině něco z našich věcí odprodat."\nS těmito slovy odcházel Šašma s oběma svými společníky k východu čekárny. Zůstal jsem sám. Usedl jsem na lavici, položiv vedle sebe svůj pytel. Opřel jsem lokty o kolena a podepřel rukama svou hlavu ve snaze, abych se soustředil, promyslil svoji zoufalou situaci a našel z ní východisko.\nMusel jsem svému okolí připadat asi hodně utrápeně. Neboť, co jsem takto seděl a dumal, přistoupila ke mně jakási žena, podle vzezření venkovanka. Byla střední postavy, vyhublá, odětá levným kartonovým šatem, potištěným drobnými květy, jaký zhusta nosívala sovětská chudina. Okolo hlavy měla obtočený červený šátek. Přistoupivši ke mně otázala se mne:\n„Co se vám stalo, tovaryšč? Vypadáte jako boží umučení."\nVyrušen jejími slovy z myšlenek, pohlédl jsem na ženu stanuvší přede mnou. V prvém okamžiku nechtělo se mi ani odpovědět. Popatřiv však do jejích chrpových očí, z nichž na mne zdála se sálati nikoliv zvědavost, nýbrž spíše soucit, změnil jsem svůj původní úmysl a jal jsem se vyprávět této ženě o svých trampotách, jak jsem přišel z tábora do Gorkého a stal se zde obětí podvodnice. (řekl jsem jí, že jsem nyní beze všech prostředků a že uvažuji o tom, neměl-li bych se obrátit na policii.\n„To byste provedl nehoráznou hloupost", odpověděla žena. „Policie ani by se nepokusila chytnout podvodnici, a vy byste měl z toho jen nepříjemnosti. Naše policie zná honit jen chudé mužiky, když si vezmou z pole někdy jim náleževšího hrst klasů, aby nezemřeli hladem. Ale staví se být slepou a hluchou ke všem jiným zlodějinám páchaným v malém i velkém. Pro vás bude nejlépe, pomlčíte-li o tom, co se událo a prodáte-li některé své věci, abyste takto si opatřil peníze pro další cestu. Snad máte něco, co byste mohl prodat?"\n„To, co mám na sobě, jak vidíte, jest tak rozedrané, že jest neprodejné, a krom několika hadrů a kotýlku v pytli nemám nic jiného", odpověděl jsem.\n„Snad máte nějaký chléb, jenž by se dal odprodat?"\n„V táboře vybavili nás na cestu dvěma kilogramy chlebu a dvěma rybami. To lze ale těžko prodat, poněvadž bych musil zůstat dva dny o hladu.”\n„Tak vidíte, přece jen něco máte. Ve vašem postavení jest lepší odvážit se hladu, než riskovat, že vás policie zavře a pošle znovu do tábora. Radila bych vám, abyste prodal své potraviny. Kdybyste mně pak natolik důvěřoval a tyto mně svěřil, pokusila bych se vám je prodat. Učinila bych tak jen ze soucitu s vámi."\nŽenina slova mne přesvědčila, že jediným východiskem z této situace přece jen bude vyměnit svůj chléb za svobodu i za cenu nevyhnutelného hladu. Proto jsem se rozhodl přistoupit na ženinu nabídku za zprostředkování mně prodeje. Její přirozený a lidský přístup, se kterým se ke mně přiblížila, vnukl mi naráz k ní důvěru, takže bez rozmýšlení jsem jí předal chléb a obě ryby, aby se pokusila je prodat. Teprve po jejím odchodu přepadly mne pochybnosti, zda bylo mé jednání správným, když jsem neznámé ženě předal celý svůj majetek, na němž v daném okamžiku závisela celá má budoucnost. Připomněl jsem si, že stejnou důvěru vzbuzovala v nás čtyřech ona podvodnice, obravší nás o tak značný obnos. Což nemohlo tomu být i v tomto případě? Ač jsem usilovně odháněl od sebe tyto pochybnosti, dostavily se ony opětně po příchodu mých tří přátel, vrátivších se z bazaru, na němž odprodali své některé věci. Když jsem jim vyprávěl, co se sběhlo v jich nepřítomnosti, poznamenal Šašma a jistou jízlivostí:\n„Jsi ale nenapravitelný hlupák. Před chvílí okradne nás jedna žena, a on si nevezme z toho poučení, aby byl opatrnější. Teď se můžeš jít pást na ulici. Tu ženu již nikdy nespatříš, leda by se stal zázrak. A zázraky se v dnešní době nedějí."\n„A já přece věřím", řekl jsem, „že lidskost přece jen v dnešní době nevyhynula. I když připustím možnost jakékoliv špatnosti, instinktivně cítím, že tato žena nemohla být špatnou. Kdyby i ona měla zklamat důvěru ve mně vzbuzenou, pak již bych musil zlomit hůl nad vírou v celé lidstvo vůbec. Pak by nestálo za to, proč žít."\n„A tak se musíš stát obětí své nesmyslné víry. Bez jakékoliv víry dá se dobře žít, ale nedá se žít bez peněz, které tobě propůjčují moc nad lidmi. V každém člověku musíš spatřovati lháře a podvodníka a jen tehdy můžeš vyjít z té lidské džungle se zdravou koží. To si zapamatuj!" Tak končil Šašma svůj amorální traktát.\nTaké druzí dva přátelé vytýkali mně nepředloženost mého jednání a jedena nich dodal:\n„Ted' se připrav na svůj návrat do tábora. Od nás se nemůžeš nadít, že bychom ti pomohli. Sami jsme musili odprodati své věci, abychom se dostali odtud."\n„Ničeho od vás nepožaduji", odvětil jsem, „nebol vím, že máte tvrdé srdce a nejen mně, ale nikomu v neštěstí nepomůžete, i kdybyste mohli. Věřím ale oné ženě, která nemá ničeho kromě svého dobrého srdce."\nZa tohoto rozhovoru přisedli moji přátelé ke mně na lavici, aby se posílili spánkem před zítřejším svým odstartováním. U mne následkem starostí nebylo pomyšlení na spánek. Můj pohled byl ustavičně upjat na protější vchod čekárny v očekávání příchodu ženy. Uplynula již více než hodina od jejího odchodu a ona stále ještě nepřicházela. Vedle mne sedící a podřimující Šašma prohodil: „Marně ještě čekáš, že se vrátí. Byla to podvodnice stejného druhu jako ta prvá. Raději mysli na to, co zítra bude s tebou. Nechtěl bych býti v tvé kůži."\n„Tak se o mně nestarej", odsekl jsem podrážděn jeho jízlivou poznámkou.\nUplynuly více než dvě hodiny a žena se stále nevracela. Již jsem se počínal vzdávat naděje, když tu se objevila u vchodu ona toužebně očekávaná žena a mířila ke mně. Jaký pocit radosti mnou tehdy proběhl, lze si těžko představit. Viděl jsem se nyní zachráněn ve své zoufalé situaci, ale měl jsem nemenší radost z toho, že přece jen na světě nejsou všichni lidé zhovadilí, jak se mne snažil přesvědčit Šašma se svými společníky. Při tom jsem pociťoval i jisté zadostiučiněni za svoji víru v člověka.\nKdyž žena ke mně došla, prohlásila: „Nesu vám smutnou zprávu." Tento úvod mne zarazil, nebol zdál se slibovati neúspěch jednání ženina. Ale hned nato se mé vzklíčivší obavy rozptýlily při pokračování její řeči: „Dostalať jsem za všechno pouhých 60 rublů. Zde je máte. V tak pozdní hodině bylo těžko nalézt koupěchtivého. A to jsem ještě musila dojít k jedné známé, která po dlouhém prošení to koupila. Nevědouc, budete-li s tak nízkou cenou souhlasit, vymínila jsem si, že pro případ vašeho nesouhlasu, budou mně peníze vráceny. Tak se rozhodněte."\n„Já bych s radostí přijal, ale jízdné obnáší 65 rublů a já nemám ani kopejky. Kde vzít těch pět rublů?"\nŽena se zamyslila a po krátké chvíli mlčení řekla:\n„Víte co? Dovedu se vžíti do vašeho postavení a je mne vás skutečné lito. Já vám oněch pět rublů dám ze svého. Jsem jen chudá žena, každá kopejka jest pro mne vzácnou, ale když vidím člověka ve větší ještě bídě než jest má, ráda pomohu, poněvadž si říkám, že i na mne může přijít doba, kdy mohu se ocitnout na dně a kdy budu prosit Boha, aby mi seslal ruku dobrého člověka. Zde máte oněch pět rublů." S těmito slovy podávala mně pětirublovou bankovku.\nŠašma, který vedle mne naslouchal rozhovoru, prohodil: „To jste hodná žena, takové se již dnes nerodí. Přidejte mu ale ještě rubl, aby mohl zaplatit za koupel, má-li obdržet nutné potvrzení o provedené desinfekci."\n„Snad byste mohl svému kamarádovi dáti tento rubl vy sám", opáčila žena, dívajíc se upřeně na něho.\n„Ani mne nenapadá. Jsem rovněž bývalý vězeň jako on a musím se starat sám o sebe. Jen mu ten rubl dejte! Snad nemyslíte, že vám věřím, že jste za produkty dostala jen 60 rublů? Na trhu mají cenu nejméně 80 rublů a těch 20 rublů jste sobě ponechala jako výdělek. Známe to."\nPozoroval jsem, jak ženě při těchto slovech vyhrkly v očích slzy a se zlomeným hlasem řekla Šašmovi:\n„Jsi ty ale kriminální svoloč! Usuzuješ podle své vlastní povahy o povaze druhého. Při sám Bůh" - při tom se obrátila ke mně - „nedostala jsem více než oněch 60 rublů. Snad mně věříte. Máte-li ale pochybnosti, pojďte se mnou, já vás zavedu k mé známé, která vám to potvrdí a můžete i případně dostat zpět své produkty."\n„Neohlížejte se na mého druha, co povídá", řekl jsem ženě, „já vám věřím a to vám musí postačit." V tváři ženině objevil se při těchto slovech výraz uspokojení a radosti, když řekla:\n„Cítila jsem již od prvního okamžiku, že jste jiný, než kolem ta beznabožská smet. Žijte blaze a buďte šťasten ve svém životě!" S těmito slovy podávala mně ruku a tisknouc moji, vsunula mi do dlaně sežmolený rubl.\nByl jsem tak hluboce dojat, že jsem nemohl ani odpovědět, a teprve když se vzdalovala, zavolal jsem za ní:\n„Děkuji vám, děkuji srdečně!" Neohlédla se a kráčela přímo k východu, kde zmizela.\nPo jejím odchodu ulevil si Šašma slovy: „Je to ale jedovatá baba!" a opřev si hlavu o stěnu za lavicí, usnul, vydávaje z hrdla chraptivé zvuky. U mne se však spánek nechtěl dostavit. Bylť jsem jednak vzrušen předchozími událostmi, jednak mou duší překypovala radost nad tím, že budu moci odejet zítřejšího dne a tak se o krok přiblížit k cíli, jenž se mi v jednom okamžiku již zdál být ohrožen. Rovněž i jednání ženy, spasivší moji situaci, hluboce se mne dotklo, davši mně látku k přemýšlení o špatnosti a ušlechtilosti lidské duše. Konečně zaháněl u mne spánek i strach z toho, že by mne spícího mohl někdo okrást o peníze vzdor tomu, že jsem tyto vsunul pod košili. Mělt jsem již z táborů neblahé zkušenosti o virtuositě sovětských dlouhoprsťáků, s jakou tito se zmocňuji kořisti, ukryté třeba na nejchoulostivějších částech těla. Již z toho důvodu jsem si umiňoval nezamhouřiti oka, a také po celou noc jsem neusnul.\nKdyž se rozednilo, přehodil jsem svůj pytel přes rameno a neohlížeje se na chrápajícího Šašmu, vytratil jsem se z nádražní čekárny. Mělt jsem před sebou úkol najít lázně a podrobit se v nich předepsané desinfekci, abych mohl obdržet nutné potvrzení. Během poledne podařilo se mi prodělat tuto proceduru a v časných hodinách odpoledních stál jsem již v dlouhé frontě čekajících u nádražní pokladny. Po obdržení jízdenky do Mosiru odjížděl jsem pozdě večer vlakem do Moskvy, kterou mně bylo projeti, měl-li jsem se dostat do místa, určeného mně k trvalému pobytu sovětskými úřady.\nBylo již k půlnoci, když jsem usedal v Gorkém do moskevského vlaku. Scenerie kolem mne byla obvyklou, s jakou se lze potkat ve všech sovětských vlacích: dole na lavicích cestující seděli stísněni, nad nimi na dvou nad sebou položených a vzpěrami podepřených deskách leželi po jednom cestující, kteří se do vlaku dostali mezi prvními a zabrali tato místa pro spaní. Umístiv se v koutě u okna a položiv svůj pytel mezi nohy, snažil jsem se usnouti. Avšak vzdor tomu, že jsem předchozí noci nezamhouřil oka, spánek se nedostavoval. V pocitu méněcennosti nechtěl jsem na sebe upozornit své bezprostřední okolí a přetvaroval jsem se, jako bych spal. Nicméně neušel jsem pozornosti okolních cestujících. Jeden z nich sedící naproti mně, podle svého zevnějšku ruský mužík, zatáhl mne za tělogrejku se zřejmým úmyslem, aby mne probudil.\n„Tovaryšč, vy jistě jedete z táborů", oslovil mne, když jsem otevřel oči.\n„Správně jste uhodl", odvětil jsem.\n„A jak jest tam nyní? Mám tam rovněž zavřeného švagra. Dopisuje si s moji ženou. Píše, že se mu dobře daří, že je zdráv a že ho práce těší. Avšak v každém svém dopisu prosí naléhavě ženu o zaslání nějakých potravin. Žena mu posílá občas zásilky s usušeným chlebem a něco prosa a hrachu. Také sůl mu pošle, neboť o tuto jest prý v táboře veliká nouze. To víte, mnoho toho poslat nemůžeme. Sami jsme chudí a jen taktak že prožijeme. Mně jest jenom divné, že švagr v každém dopisu tak úpěnlivě prosí o zásilku, a při tom pokaždé tvrdívá, že se má dobře. Řekněte mi, jak se tam vlastně žije?"\n„Občane", odpověděl jsem tazateli, „nežádejte, abych vám vyprávěl o životě v táborech. Při propouštění z nich nás varovali, abychom lidem na svobodě vyprávěli o tom, co jsme v táborech viděli a prožili. Jinak - na to nás upozornili - dopustili bychom se zločinu agitace a na to jest nových deset let v táboře."\n„Máte pravdu", prohodila starší žena, sedící na protějším sedadle, „on potřebuje vědět, jak to vypadá v táboře! Netřeba žádných vysvětlování! Jen ať se podívá na vás, a má živý obraz toho, jak se v táborech s lidem zachází. I já tam mám synovce. U nás na vsi není rodiny, v níž by alespoň jeden z jejích příslušníků nebyl prošel táborem. Můj synovec dostal se tam takovým způsobem: Pracoval v kolchoze a z hladu uzmul z kolchozního skladiště kilogram žita, aby jeho rodina nepošla hladem. Byl udán sousedem a dostal za to dvacet let nucených prací v táboře. Sedí teprve tři léta. Také on v dopisech na rodinu prosí o zasílání chleba, a o tom, jak se mu daří, nepíše ani řádky. Jest to zcela pochopitelné, když všechny dopisy v táboře censurují. Rovněž, i když se někdo po létech vrátí z pracovního tábora, nikdy ani slovem neprozradí známým, jak se mu tam dařilo. Každý se bojí, že by ho znovu arestovali a vrátili do tábora. A pak chtějte, aby takový ubožák" - při tom ukázala na mne - „jemuž na tváři visí prožité utrpení, vyprávěl vám o svém životě v táboře."\nByl jsem povděčen ženě, že takto ospravedlnila mé mlčení na dané mně otázky. Avšak rozhovor o táborech mezi mužiky kolem mne přece jen neustal. Vyprávěli o osudech svých známých, kteří si odpykávali trest v táborech. Já však nechtěje se účastniti hovorů, schoulil jsem se do kouta, zavřel oči, a po nějaké chvíli přece jen jsem tvrdě usnul, přemožen únavou předchozích dnů. Probudil jsem se, když se rozednívalo. Nebylo již naproti mně onoho zvídavého mužíka. Pravděpodobně vystoupil na některé z předchozích stanic. Pohlédnuv oknem, spatřil jsem kolem vlaku ubíhající zasněženou krajinu, čímž jsem byl překvapen, poněvadž při mém odjezdu z Gorkého nebylo ani památky po sněhu. Odhadoval jsem proto, že se již musíme nalézat hodně na severu, snad i v blízkosti Moskvy. Rád bych býval se dotázal některého ze spolucestujících, jak daleko od Moskvy se nacházíme, ale neodvažoval jsem se toho v obavě, že bych tím na sebe upozornil. Chtěl jsem zůstat nikým nepovšimnut, poněvadž jsem se obával, že někdo by mohl z výrazu mé tváře vyčíst můj úmysl zůstat v Moskvě a spáchat tak přestupek proti sovětským zákonům. Měl jsem ukrutný hlad a byl jsem tak tělesně zesláblý, že po nějaké chvíli slabostí jsem opět usnul. Ze spánku mne probudil hluk. Uzřel jsem, jak s hořeních desek sestupují cestující a lidé okolo mne připravují svá zavazadla, jakoby se všichni chystali vystoupit z vlaku. Naráz jsem pochopil, že vlak nachází se asi v bezprostřední blízkosti svého určení a že co nevidět zastaví v Moskvě. Nemýlil jsem se v tomto dohadu.\nNarychlo jsem počal soustředovat své myšlenky na svůj plán, který jsem osnoval od svého propuštění z tábora a který se stával nyní zralý k provedení, totiž: nejet do místa svého určení, Mosiru, nýbrž vystoupit v Moskvě, vyhledat zde československé vyslanectví, požádat toto o repatriaci do vlasti a zůstat v Moskvě tak dlouho, dokud má repatriace nebude provedena. O tom, že československé vyslanectví ochotně vyhoví mé žádosti, neměl jsem žádných pochybností. Vždyť jsou tam přece naši lidé, kteří s plným pochopením podají mně pomocnou ruku k mé záchraně! Naši zahraniční zástupci státu, v jehož znaku napsána jsou Masarykova hesla Pravda a humanita, zástupci státu, jenž teprve nedávno vymanil se z poroby, nemohli by přece ani jinak jednat! Takto jsem uvažoval, posuzuje svoji šanci u československého vyslanectví. Zůstávalo jen problémem, jak toto vyslanectví najít v tomto mnohamilionovém městě, aniž bych cestou k němu byl zastaven sovětskou policií, která mne mohla na základě mých dokumentů prostě zatknout a dát mne odsoudit na nových pět let nucených prací - jak mne o povaze tohoto přestupku informovali a varovali před ním v táboře.\nKdyž vlak zastavil na kazaňském nádraží, přehodil jsem svůj pytel přes rameno, vystoupil jsem z vlaku a dal se proudem cestujících unášet směrem k východu nádraží. U východu panovala tlačenice. Po jeho obou stranách stál černě uniformovaný policista-milicionář. Proto z obavy, že bych mohl vzbudit svým zjevem pozornost těchto strážců bezpečnosti, snažil jsem se využit tlačenice u vchodu, abych se dostal do jejího středu a tak byl co nejdále z dohledu policistů. Takto unášen proudem prošel jsem bez pozastavení východem z nádraží.\nBylo právě poledne. Stanul jsem před širokým schodištěm, vedoucím z nádraží do ulice, z něhož bylo možno přehlédnouti celý rozsáhlý prostor před nádražím. Prostranství před budovou nádražní bylo potaženo popraškem roztávajícího sněhu. Proti nádražní budově na druhé straně chodníku padl mi do oka kiosk, nesoucí veliký nápis: Informační kancelář. Někteří cestující mířili k němu přímo se schodiště. Maje zato, že by to mohla být kancelář, sloužící k informaci přijíždějících cestujících, zařadil jsem se po sestupu se schodiště do fronty několika cestujících, vyčkávajících u kiosku své pořadí. Konečně jsem se dostal před okénko kiosku, za nímž mladistvě vyhlížející blondýna s namalovanými tvářemi udílela žadatelům informace. Poprosil jsem ji o sdělení adresy československého vyslanectví. Na moji otázku změřila mne přísně svým pohledem, ale neodpověděla. V domnění, že mně nerozuměla, opakoval jsem jí svoji otázku.\n„Nemáme adresy žádného vyslanectví v Moskvě", odsekla zlobně báryšna a dodala: „Adresy všech vyslanectví jsou tajné."\n„Snad máte alespoň telefonní číslo vyslanectví?" dotazoval jsem se pohněvané bohyně.\n„Nemám-li adresy, tím spíše nemám telefonního čísla. Hleďte zmizet, jinak zavolám milicionáře!" výhrůžně prohlásila úřednice.\nSlovo „milicionář" mně rázem připomnělo mé ilegální postavení, v němž zde nemám práv jako jiný smrtelník. Připomnělo mně, že zde jsem stále páriou, na něhož sovětská společnost pošle svého žandarma, dožaduje-li se jen poněkud lidského zacházení. Vlci zůstávají vlky, i když přijmou na sebe masku civilisované bytosti. S těmito pocity upaloval jsem, seč jsem mohl, od kiosku na druhou stranu prostranství ve strachu, že by ta dáma v kiosku přece jen mohla splnit svoji pohrůžku a poslat na mne rámě sovětské bezpečnosti.\nDostav se takto k řadě domů lemujících prostranství, zpomalil jsem krok a uvažoval, co nyní mám podniknout, když můj prvý krok o zjištění adresy vyslanectví potkal se s takovým nezdarem. Když takto zahloubán v myšlenkách jsem kráčel podél jednoho z domů a pozdvihl mimoděk zrak na jeho prázdnou výkladní skříň, utkvěl můj pohled na zrcadlové desce, upevněné na stěně této skříně. Napadlo mne, abych se podíval do zrcadla na svoji nynější podobu. Neměl jsem v táborech příležitosti spatřit se v zrcadle a tak jsem byl zvědav, nakolik se změnila má podoba za dobu mého žalářování. Proto jsem přistoupil blíže k výkladní skříni a jal sebe v zrcadle pozorovat. Zhrozil jsem se přímo vzezření osoby v zrcadle se rýsující. Nepoznával jsem v ní sama sebe. Ač jsem znal dokonale schátralost svého oděvu, zrcadlo mně jej podávalo v tak ostrých rysech, že jsem sobě připadal jako dosud mně neznámý objev. Díry na ramenou mé špinavé tělogrejky, z nichž se proklubovala vata, rozedrané kalhoty na obou kolenou, vatovaná čepice s příklopy na uších pod bradou podvázanými, zablácené gumové boty, u nichž na předních stranách odstávaly odtržené podrážky, svázané se svršky obuvi jen motouzy, aby úplně neodletěly - to vše dávalo obraz nejzchátralejšího vandráka, jakého kdy v životě jsem spatřil a který musil v normálním prostředí vzbuzovati hrůzu a děs. K tomu třeba si představit i vzezření mé tváře, zarostlé vousem, s ostře vystupujícími lícními kostmi, jež činily mne podobným kostře potažené jen tenkou koží. Jen ty dosud živé oči připomínaly mně cosi z mé někdejší podoby. Nyní jsem se již nedivil oné ženě v kiosku, když s výrazem ošklivosti mne odehnala od svého stánku.\nCo ale za takovéhoto stavu dělat? Vždyť se sotva mohu odvážit zastavit některého chodce a zeptat se ho na adresu vyslanectví. Nejen že by se mnou ani nemluvil, nýbrž okamžitě by zavolal na mne policii. Takto se ve mně ještě zvětšoval pocit méněcennosti, který mne pronásledoval od mého odchodu z tábora a který mne činil neschopným jakéhokoliv činu. Moje bezradnost stupňovala se v zoufalství. Být téměř u cíle a být neschopen překonat poslední překážku - tento stav mně připadal podobný onomu, kdy běžec v závodu klesá vyčerpáním několik kroků před cílem. Co za tohoto stavu zbývá mně jiného, než se vydat do labyrintu ulic neznámého mně velkoměsta a se připravit na to, že na některém rohu ulice budu policii zatčen? Tuto jedině mně připadající možnost chtěl jsem již uskutečnit a učinil již několik kroků vpřed, když jsem utkvěl pohledem na rýsující se v dálce modře zbarvená neonová písmena: Metro. Věděl jsem, že Rusové tímto slovem označují svoji podzemní dráhu. A tento nápis okamžitě zapudil ode mne dosavadní beznaděj a vnukl mi nový plán. Vždyť jsem měl téměř na dosah ruky dopravní prostředek, jímž mně bylo možno dostat se do středu města, kde na některé z hlavních ulic - jak jsem doufal - naleznu i budovu našeho vyslanectví. A tak jsem zamířil k stanici moskevské podzemní dráhy. U pokladny jsem zjistil, že lístek do podzemní dráhy stojí 15 kopejek. Po ohledání všech svých kapes jsem zjistil, že mám tento obnos, ale ani o kopejku více. Svíraje peníz v rukou, přistoupil jsem k pokladně a požádal za lístek. Pokladní, změřivší mne svým pohledem, zavrtěla hlavou a pro hlásila: „Nemohu vás pustit do metra."\n„Proč?" tázal jsem se jí, ač jsem vytušil příčinu jejího odmítnutí a spatřoval tuto v mém zchátralém zevnějšku. Snad usoudila, že člověk mého druhu mohl by nejen odpuzovat svým vzezřením pasažéry podzemní dráhy, ale mohl by přímo ohrožovat jejich bezpečnost. Pokladní, patřivši na mne zkoumavě, nějaký okamžik na můj dotaz neodpovídala, patrně shledávala velmi pracně svoji odpověď, a teprve po chvíli prohodila:\n„Protože - protože vstupovat do metra s pytlem není dovoleno."\n„Tak já jej zde nechám, beztoho mám v něm jen hadry, které mohu postrádati", odpověděl -jsem pokladní bez rozmýšlení.\nBěhem této rozprávky u pokladny kupila se za mnou dlouhá fronta pasažérů a slyšel jsem za sebou hlasy, abych nezdržoval provoz u pokladny. Snad jen dík tomu pokladní po mé odpovědi máchla mrzutě rukou a procedila mezi zuby, podávavši mně lístek: Tak už odejděte!" Maje lístek, střelhbitě jsem odcházel od pokladny k protějším pohyblivým schodům, jež mne měly dopravit dolů k nástupišti podzemní dráhy.\nVstoupil jsem na široké schodiště, posunující se dolů do podzemí. Těsně s druhé strany pohybovalo se v protisměru jiné schodiště, dopravující pasažéry z podzemní dráhy na povrch. Pozoruje se zájmem tento dvojsměrný pohyb, ani jsem si z počátku neuvědomoval, že všichni lidé, nacházející se na schodišti protisměrně se pohybujícím, věnuji mé osobě zvláštní pozornost.\nPozoroval jsem, jak tito pasažéři, minuvše rovinu, v níž jsem se s nimi nacházel, obraceli se za sebe směrem ke mně. Zmocňoval se mne tísnivý pocit, že se stávám středem jejich pozornosti. Měl jsem pro to vysvětlení, uvědomuje si svůj neobyčejně zpustlý zjev, zapadnuvší do středu této dobře ošacené a vypasené novodobé sovětské buržoasie. Míjeli tu kolem mne sovětští činovnici v uniformách jako kdysi za carských dob, důstojníci s bohatými zlatými náramníky se třpytivými hvězdami, připomínajícími rovněž carské doby, a dámy v šedých bašmakách, oděté persiánovými kožichy. Spatřil jsem mezi nimi jen velmi málo osob, odětých v dělnické haleny. Připadalo mi, že tu přede mnou parádují držitelé sovětské moci nad dnešní ruskou společností. Jejich blahobytné vzezření pochopitelně ostře musilo kontrastovati s mým vlastním zevnějškem, což bylo asi příčinou, že mému zjevu věnovali takovou pozornost. Oni si snad při tom neuvědomovali, že tento jejich blahobyt podpírán jest mozoly a krví milionů takových koncentráčníků, z nichž jednoho náhodou potkávají na schodišti své přepychové podzemní dráhy. U vědomí toho ztrácel jsem rychle pocit méněcennosti, který mne dříve tak často napadal, lomcovalo mnou rozhořčení nad přetvářkou této sovětské společnosti, vydávající se za socialistickou a žijící, soudě podle jejího zevnějšku, jako buržoasie. V té chvíli cítil jsem se vysoko povznešen nad touto společností příslušníků a příživníků stalinského otrokářského systému a hluboce jimi pohrdal.\nKonečně sjel jsem dolů na nástupiště podzemní dráhy. Byl jsem překvapen jejím přepychovým zařízením. Stěny, obložené mramorem hořely v ostrém světle bezpočetných elektrických žárovek. Byl bych se rád býval oddal kouzlu tohoto prostředí, nebýti starosti, na jakou stanici mám vlastně zajet, abych z ní byl co nejblíže cíli své cesty a mohl se odtud pustit do hledání československého vyslanectví. Byl to těžký úkol, když jsem neznal ani ulice, v níž se toto vyslanectví nacházelo. V tehdejší své prostoduchosti, zaviněné dlouholetým žalářováním, představoval jsem si, že budovy většiny vyslanectví v Moskvě budou pravděpodobně soustředěny na některé z hlavních moskevských ulic. Vycházeje z tohoto předpokladu jsem se rozhodl, dostat se podzemní dráhou do středu města, odkud bych mohl započít s hledáním vyslanectví. Z označení stanic na stěně nástupiště jsem usoudil, že by tento střed mohl býti nejspíše u stanice Ploščad revolucii. Proto vstoupiv do prvního přišedšího vlaku, dal jsem se jím dopravit na tuto Ploščaď.\nVystoupiv zde ze stanice podzemní dráhy, ocitl jsem se na široké ulici s vysokými budovami. Procházeje jí pátral jsem po nápisech jednotlivých budov, doufaje ve své naivní představě nalézt na některé z nich nápis některého vyslanectví. Ale všechny budovy nacházel jsem bez jakéhokoliv nápisu. V této pochůzce minul jsem i budovu hotelů Nacional a Metropolu a dostal se k Velikému moskevskému divadlu (Bolšoj Teatr), od něhož zaměřil jsem na Gorkého bulvár, stále při tom pátraje po nápisech na budovách. Avšak po celé této cestě nespatřil jsem žádného nápisu. Nejvíce mne udivovalo, že jsem nespatřil ani žádných úředních budov. Teprve později dostalo se mi vysvětlení, že úřadovny všech sovětských ministerstev i jiných sovětských úřadů přísně se tají veřejnosti a proto bývají jejich budovy bez označení. Prošed ulicí Gorkého obrátil jsem se a vracel se k místu, z něhož jsem vyšel. Na této zpětné cestě bylo mou největší starostí, abych se nestřetl s policií. Jakmile jsem z dálky spatřil policistu, přeběhl jsem na druhou stranu ulice, abych se mu vyhnul. Bálť jsem se, že bych mohl být střetnuvším se policistou zjištěn, načež by nevyhnutelně následovalo mé arestování a konec mé svobody. Mučen takto strachem před policií a vtírajícími se pochybnostmi, podaří-li se mi za takovéhoto stavu vůbec najít budovu československého vyslanectví, vracel jsem se k budově Velikého divadla. Stanul jsem na jejím rohu. Dlouho jsem zde nepostál, neboť z dáli jsem spatřil kráčet sem černou postavu milicionáře. Odešel jsem od divadla na dost značnou vzdálenost, a teprve když jsem zjistil, že milicionář kamsi zmizel, vracel jsem se zpět k divadlu. Ač toto místo bylo pro svoji frekvenci nejméně pro mne bezpečné, byl jsem k němu přitahován nějakým vnitřním popudem, jejž jsem si nemohl vysvětlit. Stanul jsem znovu na rohu divadla, z něhož jsem byl zahnán při předchozím objevení se policisty. Co jsem takto zde stál a uvažoval o svém málo záviděníhodném postavení, spatřil jsem okolo jdoucí dva mladíky a zaslechl několik českých slov jejich rozhovoru. V prvém okamžiku stál jsem zde tak ohromen, že jsem se nezmohl ani na slovo, jímž bych tyto mladíky jako s nebe mi seslané mohl na sebe upozornit a přeptat se jich na hledanou mnou adresu vyslanectví, kterou zajisté musili znát. Což ale jsou-li to čeští komunisté? - mihlo mi hlavou. Nechť jsou - odmítal jsem u sebe tuto pochybnost - přec jsou to jen krajané, a ti mne nevydají. Zatím co oba mladí muži se ode mne vzdalovali, uvědomil jsem si, že toto jest jediná a poslední šance, jak se mohu dobrat jediného pro mne útočiště a s napětím všech sil počal jsem za nimi volati: „Pánové, pánové, pánové ..." Teprve na třetí toto zavoláni se mladíce zastavili, obrátili se a pokročili ke mně. Jeden z nich, štíhlý a vysoký mladík v brýlích, obrátil se ke mně se zřejmým výrazem údivu a překvapení s otázkou: „Vy jste Čech? Pro Boha, jak to vyhlížíte? Jak jste se sem dostal?"\nŘekl jsem jim, kdo jsem a že přicházím právě z pracovního tábora. Vylíčil jsem jim stručně, jak jsem se tam dostal a že nyní jsem přibyl do Moskvy, abych požádal československé vyslanectví o svoji repatriaci do vlasti. Když jsem skončil své vyprávění, představili se mi oba mladí muži: Onen, který mne prvý oslovil, představil se jako inženýr D. z Prahy, jméno druhého jsem si již nezapamatoval. Inženýr D., který byl hovornější svého druha, vyprávěl mně, že byli posláni z Prahy na třínedělní exkursi do Moskvy k prohlídce závodů a studiu výrobních metod v SSSR. Ku konci svého vyprávění dodal: „Chudáku, ti vás zřídili! I český jazyk jste tam zapomněl! Jistě si ani neuvědomujete, že vaše mluva jest v každém druhém slově promísena ruskými výrazy."\n„Nedivte se, pánové", poznamenal jsem k tomu. „Jste-li po dobu mnoha let v ruském prostředí a po celou dobu neslyšíte ničeho než rusky, jste-li nuceni jen rusky se vyjadřovat, pak zapomínáte na svoji mateřštinu a nevědomky do této přiměšujete rusismy. Mohli byste mně sděliti dojmy, jež sebou odnášíte ze své exkurse v Rusku?"\n„Je to tady celkem dobré", odpovídal inženýr D. s jistou reservou, patrnou v hlase, „ale daleko ne takové, jak jsme si zdejší poměry představovali. U nás v Československu jsou poměry nesrovnatelně lepší."\n„To rád slyším", řekl jsem, „jste první, kdož mne informujete o mé vlasti. O co bych vás, pánové, snažně prosil a proč jsem si dovolil vás zastaviti jest to, abyste mně sdělili adresu našeho vyslanectví."\n„Ihned vám ji sdělím", prohlásil inženýr D. „Co vám však mohu poraditi, jest, abyste se na vyslanectví obrátil na ministra Ripku, který právě dlí v Moskvě při uzavírání obchodní smlouvy. Ten by vám určitě při vaší repatriaci mohl být nápomocen." Po těchto slovech vyňal inženýr D. z náprsní kapsy zápisník a sdělil mi z něho adresu československého vyslanectví (ulice Gercena 50). „Sedněte si zde za rohem divadla do autobusu", radil inženýr D. „a ten vás doveze přímo před budovu vyslanectví."\n„Půjdu raději pěšky, ukažte mně jen směr, kterým se dostanu do ulice Gercenovy", prosil jsem inženýra D., který odpověděl:\n„To byste se našlapal. Ulice Jana Gercena jest několik kilo metrů dlouhá, a budova našeho vyslanectví se nachází téměř na jejím konci. Proto vám radím, abyste použil autobusu."\n„Ale já přece jen půjdu pěšky. Jsem zvyklý na chůzi a rád se projdu", odpovídal jsem.\nInženýr D. se podíval na mne pátravě a řekl: „Máte peníze na autobus?"\n„Nemám", řekl jsem zdráhavě.\n„Tak proč to hned neřeknete? Rádi vám vypomůžeme." Poté se inženýr D. obrátil na svého opodál stojícího druha, cosi s ním potichu promluvil, čemuž jsem nerozuměl a přistoupiv ke mně, dal mně 15 rublů se slovy:\n„Zde máte něco peněz pro vaši nejnutnější potřebu. Zajděte za roh divadla, sedněte zde na auto bus, jenž vás doveze až k vyslanectví. Přeji vám úspěchu, abyste se vbrzku dostal do vlasti", a s těmito slovy se louče se mnou podával mně ruku.\n„Děkuji vám srdečně", odpovídal jsem, „přijímám od vás peníze jen s podmínkou, že po svém příjezdu do Prahy vám je vrátím."\n„Sejdeme se v Praze, a vy mně vice povíte o svých osudech", končil inženýr D. svůj rozhovor se mnou a odcházel za vzdalujícím se již druhem. Osaměl jsem. Pociťoval jsem hlubokou vděčnost k svému informátoru a dárci a docházel jsem k přesvědčení, že přímo božská prozřetelnost přivedla mne v tato místa a poslala mně v cestu dobrého člověka, aby mně pomohl v jednom z nejtrapnějších okamžiků mého života. V tomto okamžiku cítil jsem se být nejšťastnějším člověkem na světě, neboť byl jsem již na dosah ruky svého cíle, který zaměstnával mé myšlení po celou dobu od mého propuštění z táborů. Procitnul jsem však rychle z tohoto radostného opojení, neboť bylo mi nyní třeba jednat s největším urychlením, abych prošel ještě posledním úsekem trnité cesty k svobodě. Zůstávali zde stále onen důležitý činitel, který mohl zmařit tuto moji cestu: sovětská policie, číhající za každým rohem ulic na oběti sovětských pořádků. A právě uvažuje o tomto nebezpečí, spatřil jsem přibližovat se s druhé strany divadla černou postavu miličního policisty. Rychle jsem vykročil ve směru cesty naznačeném mně předtím inženýrem D., vedoucí do ulice Jana Gercena. Na jejím začátku stál autobus připravený k odjezdu. Vstoupil jsem do autobusu, který se nato hned rozejel. Při jízdě úzkostlivě jsem se díval na míjící se kolem budovy ve snaze, objevit v některé z nich sídlo československého vyslanectví. Konečně na předposlední stanici v ulici Gercenově, když autobus zastavil, padl můj pohled na bílou tabulku, na níž červenými písmeny jsem četl: Vyslanectví Československé republiky. Zajásal jsem, bylť jsem u cíle své cesty. Rychle jsem vyběhl z autobusu a vyčkal jeho odjezdu, abych odtud dostal se na protější stranu k budově vyslanectví. Jaké však bylo mé zděšení, když po odjezdu autobusu spatřil jsem naproti před budovou vyslanectví státi černého milicionáře: Musil pravděpodobně sem právě přijít, neboť jsem ho dříve z autobusu nepozoroval. Bez rozmyšlení jsem upaloval z místa ve směru odjíždějícího autobusu. Udýchán doběhl jsem na roh ulice Gercenovy, kde tato končila. Přešel jsem na protější stranu a hleděl směrem, v němž se nacházelo vyslanectví. Před ním viděl jsem stále nehybně stát milicionáře. Rozhodl jsem se vyčkat jeho odchodu. Snad zde přece nebude stát věčně? A tak jsem na místě čekal čtvrt hodiny, pak půl hodiny s upřeným pohledem na místo, kde stále postával milicionář. Pojednou jsem zpozoroval, že milicionář dal se do pohybu a pomalým krokem v protějším směru ode mne se vzdaloval. „Konečně!" zajásal jsem a hned vykročil směrem k budově vyslanectví. Učinil jsem však jen několik kroků, když jsem k svému úděsu uzřel, jak policista učinil náhlý obrat zpět a vracel se pomalým krokem k budově. Tak jsem byl nucen i já se obrátit a vrátit se na místo, z něhož jsem vyšel. Avšak policista došel ku vchodu vyslanectví, znovu se obrátil a šel zpět. Stalo se mně jasným, že se zde pouze prochází, aniž by měl úmysl opustit definitivně své strážní místo před vyslanectvím. Nezbývalo proto nic jiného, než dále trpělivě vyčkávat odchodu policistova. Asi za hodinu tohoto čekání jsem pozoroval, že policista na své procházce sem a tam poněkud dále zachází od svého stanoviště, než jak to činil na začátku. Ztrativ trpělivost, rozhodl jsem se k činu. Vyšel jsem - ba přímo vyběhl jsem ze svého místa směrem k vyslanectví právě v okamžiku, kdy policista se od něho vzdaloval s úmyslem, dostat se k budově vyslanectví dříve, než tento na své procházce bude se k ní vracet.\nByl jsem takto vzdálen od vyslanectví asi na padesát kroků, když policista přede mnou se náhle obrátil a kráčel zpět. Co dělat? Obrátit se rovněž a utíkat zpět zdálo se mi nemožným, neboť bych tím upoutal k sobě jeho pozornost. Pustil by se bezpochyby za mnou, dohonil by mne a stejně bych neušel zatčení. Má-li se již tak stát, lépe když se tak stane před vyslanectvím, jež by tím mohlo být na mne upozorněno a mohlo by případně zakročit. Takto uvažuje, rozhodl jsem se jíti vstříc nebezpečí, blížícímu se policistovi. Normálním již krokem došel jsem ku dveřím vyslanectví, když k němu právě došel i policista, který se zastavil a změřiv si mne od hlavy k patě, oslovil mne úředním tónem: „Co tady pohledáváte?" „Jdu na československé vyslanectví", odpověděl jsem.“ „Ukažte mi váš pasport!" velel policista. Okamžik jsem byl bezradný, co na tuto výzvu odpovědět, neboť předložit můj dokument o propuštění z tábora, v němž vyznačeno, že se mám odebrat do Mosiru jako místa určeného mi k stálému pobytu, znamenalo by mé okamžité zatčení. V tomto osudovém okamžiku náhle mi napadla myšlenka, která předtím mi nikdy nepřišla na mysl, a již jsem odpovídal na pohled lhostejně policistovi: „Nemám u sebe pasportu. Jsem Čechoslovák, který má být repatriován do Československa. Vyslanectví provádí tuto repatriaci a musil jsem proto u něho zůstavit svůj pasport jako dokument o mé totožnosti. Pasport se nalézá při mém aktu na vyslanectví. Pojďte se mnou a vyslanectví vám jej předloží."\n„Nemohu se odtud vzdálit", odvětil policista, „přineste mi jen váš pasport k nahlédnutí" a s těmito slovy propustil mne do budovy.\nNepředstavitelná radost se mne zmocnila. Vždyť nyní jsem překonal poslední, snad nejvážnější překážku před cílem. Rychle jsem zmizel ve dveřích vyslanectví, přesvědčen, že i když nesplním příkazu policistova, neodváží se tento vstoupit na exteritoriální půdu vyslanectví a dožadovat se mého zjištění. V tomto předpokladu jsem se nemýlil. Byl jsem zachráněn.


Jak uspořit tisíce korun? Zkuste naši výzvu\nRozmáhá se na sociálních sítích a prý dokáže hodně uspořit. Výzva platí na celý jeden rok, ale zkuste to vydržet třeba právě do Vánoc. Možná vám slovo „neutrácet“ úplně trhá ušní bubínky, ale vězte, že překonáte sami sebe a budete z toho mít radost. Za ušetřený peníz pak můžete někoho potěšit pěkným dárečkem pod stromek, který doplňte o stírací los (pro případ, že by to vyšlo).\nV první řadě doporučujeme zařídit si blok a tam si psát, co všechno jste si odřekli. Tedy chtěli koupit, ale nakonec za to peníze neutratili. Sami budete překvapení, kolik vám třeba jedna káva denně uspoří – za 30 dní je to 1 500 korun, což už je suma, kterou pocítíte.\nVýzva má pravidla a my vás s nimi teď seznámíme.\n1. Žádné nové oblečení\nMůžete si samozřejmě koupit něco na sebe, pokud to potřebujete, ale jen výměnou. Takže děravé ponožky do koše a pro nové do obchodu. Žádné další utrácení si ale nedovoluje a už vůbec ne za něco, co by se možná někdy mohlo hodit. Stejně se to zřejmě nikdy hodit nebude.\n2. Žádné jídlo v restauracích\nTam se utrácí docela slušný obnos, a pokud si odpustíte jednou týdně restauraci za řekněme 500 korun, za 4 týdny to máme 2 000 korun. Povolte si jednu výjimku měsíčně, pokud by tohle opatření pro vás bylo traumatizující.\n3. Žádná káva z kaváren\nRaději si dejte dobrou kávu doma a pořiďte si termo hrnek. Kavárny mají marži i 500 % za šálek, což prostě neplaťte.\n4. Žádné dekorační předměty do bytu\nVánoční ozdoby si samozřejmě koupit můžete. Toho svítícího soba za tisícovku ale zřejmě opravdu nepotřebujete.\n5. Žádné nové čisticí prostředky\nKupte jen ty, co vám dojdou. Pěkně lahvička za lahvičku.\n6. Žádná drogerie, šminky, voňavky\nStejně jako s čisticími prostředky, povoluje se pouze výměna kus za kus.\n7. Žádné časopisy ani knihy\nJistě vyškrábnete doma nějaký unikát, který jste ještě nečetli. A ta nová kniha zkrátka počká. Nebo si o ní napište Ježíškovi.\n8. Žádné pití v plastových lahvích\nMyslete na svůj pitný režim a noste s sebou lahev s vodou z domova. Pokud ji totiž budete kupovat například v trafice, vyjde vás lahev na 30 korun. Koupíte-li si denně pití za 30 korun – za 4 týdny je to 840 korun českých.\n9. Tohle nakupovat smíte\nNakupovat můžete samozřejmě potraviny, musíte platit nájem a energie, případně palivo do auta a smíte i nakupovat dárky pro ostatní. Nikoliv pro sebe!\nMůže se vám ale stát, že porušení pravidel vám přijde jako ten nejlepší nápad. Na to existuje ještě jedna rada. Předtím, než peníze utratíte, zastavte se a zeptejte se sami sebe: opravdu ve mně tahle věc zažehne plamínek radosti a štěstí? Pokud budete chodit celý den venku, budete zmrzlí na kost, tak si ten svařáček zkrátka kupte. Rozhodně vás potěší, zahřeje a zažehne jiskru v oku. Pokud ale jen tak bloumáte a přemýšlíte, co by, nekupujte si ho. Uvařte si ho doma pěkně s pomerančovou kůrou a dobrým kořením a zachumlejte se s hrnkem v ruce do deky. A nezapomeňte si těch uspořených 50 korun zapsat do deníčku.\n#nobuychallenge je zkrátka výzva, která vám opravdu dokáže ušetřit spoustu peněz. A až jich pár naspoříte, vzpomeňte si na své blízké. Skvělým dárkem pod stromečkem může být třeba zbrusu nová Vánoční zlatá rybka.\nJde o stírací los, kde vyhrává skutečně skoro každý. Tou hlavní cenou je 8 milionů korun, ty, na kterých vám záleží, ale můžete potěšit také Octavií, Kodiaqem, Rapidem nebo pohádkovou dovolenou. To nejbližší místo, kde Vánoční zlatou rybku koupíte, najdete na tomto odkazu.


Byty Račice-Pístovice | Eurobydleni.cz\nNajděte si v hledání byty Račice-Pístovice ať k prodeji či pouze k pronájmu, u nás si jak nové byty Račice-Pístovice, tak i byty k rekonstrukci Račice-Pístovice vybere z nabídky až (760+) bytů každý.\nByty Račice-Pístovice (760+)\nPoohlížíte se v Račice-Pístovice po bytě? Na Eurobydleni.cz je pro Vás připravena opravdu velká nabídka bytů Račice-Pístovice. Není proto divu, že byty Račice-Pístovice ve své bohaté nabídce lákají. Na našem internetovém portálu můžete najít všechny možné byty v Račice-Pístovice jak k pronájmu, tak i ke koupi. Záleží pak čistě na vás, zde si vyberete nějakou starší zástavbu, či si budete přát nové byty Račice-Pístovice.\nByty v Račice-Pístovice\nVšechny druhy bytů v Račice-Pístovice mají své kouzlo. Je pravdou, že mnoho lidí, kteří hledají nové byty Račice-Pístovice, mají již předem jasno, zda by si přáli bydlet v nové zástavbě. Naopak u starších bytů Račice-Pístovice je prvním předpokladem právě to, že si na samém počátku ještě budete muset svůj nově koupený byt Račice-Pístovice třeba i zrekonstruovat. Na druhou stranu díky tomu, že ve velké míře jsou starší byty Račice-Pístovice levnější, můžete si do nich nějakou částku investovat. Tím více, pokud jste si byt v Račice-Pístovice přímo koupili.\nNové byty Račice-Pístovice\nJde však také o to, jakou mají nové byty v Račice-Pístovice dostupnost a občanskou vybavenost. Většinou u starších bytů Račice-Pístovice je již vše vyřešeno, bývají obklopeny nákupními centry, školkami a třeba i blízkou nemocnicí. Naopak nové byty Račice-Pístovice vznikají na perifériích měst. Jednoduše z toho důvodu, že v centru Račice-Pístovice již tolik parcel na vznik nových bytových domů není.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty Račice-Pístovice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty Račice-Pístovice, a to byty na prodej Račice-Pístovice, pronájem bytu Račice-Pístovice, dražby bytů Račice-Pístovice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii byty Račice-Pístovice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Račice-Pístovice, prodej bytů Račice-Pístovice, pronájem bytu Račice-Pístovice, dražba bytu Račice-Pístovice.\nprodej garsonier Račice-Pístovice\nprodej bytů 1+1 Račice-Pístovice\nprodej bytů 2+1 Račice-Pístovice\nprodej bytů 2+kk Račice-Pístovice\nprodej bytů 3+1 Račice-Pístovice\nprodej bytů 3+kk Račice-Pístovice\nprodej bytů 4+1 Račice-Pístovice\nprodej bytů 4+kk Račice-Pístovice\nprodej bytů 5+1 Račice-Pístovice\nprodej bytů 5+kk Račice-Pístovice\nprodej Pokoj Račice-Pístovice\npronájem Pokoj Račice-Pístovice\ndražba garsoniery Račice-Pístovice\ndražba bytu 1+1 Račice-Pístovice\ndražba bytu 1+kk Račice-Pístovice\ndražba bytu 2+1 Račice-Pístovice\ndražba bytu 2+kk Račice-Pístovice\ndražba bytu 3+1 Račice-Pístovice\ndražba bytu 3+kk Račice-Pístovice\ndražba bytu 4+1 Račice-Pístovice\ndražba bytu 4+kk Račice-Pístovice\ndražba bytu 5+1 Račice-Pístovice\ndražba bytu 5+kk Račice-Pístovice\ndražba Pokoj Račice-Pístovice\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v byty Račice-Pístovice, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro byty Račice-Pístovice, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nDalší lokality v okolí byty Račice-Pístovice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty Račice-Pístovice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty Račice-Pístovice. Určitě lépe naleznete byty Račice-Pístovice, který hledáte.


Psychopati u moci se rozčilují, když nemohou ovládat média. Tak na tom makají – Forum24\nPsychopati u moci se rozčilují, když nemohou ovládat média. Tak na tom makají\nAndrej BabišMiloš ZemanoligarchizaceSVOBODA MÉDIÍ\nPolitické síly, které se skrývají za různé spolky, nám dosadily do Rady České televize tři figurky, které už se nejspíš postarají, aby vedení televize bylo patřičně ustrašené a kritiku současné vládní moci ještě více marginalizovalo. Orbánovský a polský model postátnění (postraničtění) médií běží. A za oceánem Donald Trump vyhrožuje, že zreguluje nebo zastaví Twitter. Proč? Uvedli tam na pravou míru některé jeho dezinformace. To se neodpouští. To je přece kampaň a spiknutí.\nZvýšená aktivita psychopatů a autoritářů u moci snažících se šlápnout na krk kritickým médiím je už celosvětová záležitost. Byli jsme na to zvyklí v diktaturách, ale v současnosti se to stále více projevuje i v dosud demokratických zemích. Dělá se to postupně, takže lidé si na jednotlivé kroky zvykají. Až žába zjistí, že je uvařená, bude už pozdě a kuchař si ji zkonzumuje.\nPsychopatičtí mocnáři jako Andrej Babiš a Miloš Zeman budou teď zřejmě ještě více rozčileni. Aktuálně.cz přináší zprávu o nové aktivitě Facebooku: „Pravděpodobnost, že český uživatel Facebooku narazí na příspěvek, který bude označený jako nepravdivý nebo zavádějící, se výrazně zvýší. Americká společnost v úterý oznámila, že tým z projektu Demagog.cz, který se již léta věnuje ověřování pravdivosti výroků politiků pronesených zejména v diskuzních pořadech, doplní českou novinářkou z Agence France-Presse, která dezinformace v českém prostředí Facebooku vyvrací od letošního února.“\nPostupovat se bude takto: Pokud se prokáže, že „je konkrétní příspěvek lživý nebo zavádějící, upozorní na něj Facebook. Ten ho nesmaže, ale sníží jeho dosah, a navíc své uživatele na nesrovnalosti v něm uvedené stručně upozorní. Zároveň bude odkazovat na detailnější rozbor, kde analytický tým podpoří své tvrzení konkrétními důkazy.“\nTýkat se to bude politiků a ani ne jejich „původní tvorby“, ale toho, co sdílejí. Do politické debaty Facebook zasahovat nechce. Stejně ale můžeme očekávat, že to u známých „přátel lidu“ vyvolá pobouření.\nLhaní je u politiků už běžná praxe. Lhalo se vždycky. Rozdíl je v tom, že dnes politik pokračuje vesele ve lhaní, i když je při něm přistižen. Ze lži pak jako kolovrátek obviňuje novináře. Prosté masy, které rády nadávají na novináře (kromě těch, které si potentát koupil rovnou s celými novinami, a tak hezky vysvětlují blahodárnou činnost vlády) a spílají opozici a občanským aktivistům, na fakta nereagují. Těší je, že „flákači“ a inťoušové dostanou výprask a třeba skončí na polích a v továrnách.\nTento vývoj je nebezpečný. Timothy Snyder o tom píše ve své knížce Tyranie: „Kandidát Trump během volební kampaně uvedl pro ruský propagační kanál, že americká média neuvěřitelně podvádějí. Řadě reportérů zakázal přístup na svá volební shromáždění a svoje stoupence pravidelně podněcoval k nenávisti vůči novinářům. Ve shodě s předáky autoritativních režimů sliboval, že potlačí svobodu slova zavedením zákonů, které zabrání možné kritice. Shodně s Hitlerem používal výraz ‚lži‘ pro faktická konstatování, která se příčí jeho zájmům, a činnost novinářů vydával za kampaň namířenou proti němu. Vstřícnější vztah měl k internetu a čerpal odtud mylné informace, které pak předával milionům lidí.“\nPotom Snyder popisuje, jak si lidé na hrůzy ze zpravodajství postupně zvykají: „Co to vlastně znamená, když prezident prohlásí, že ženy patří ‚domů‘, těhotenství je ‚nepříjemnost‘, matky v práci nepodávají ‚stoprocentní‘ výkon, potraty by se měly trestat, ženské jsou ‚flákači‘, ‚prasata‘ a ‚ženy‘ a sexuální napadení je běžná věc? Co vlastně znamená, že šest prezidentových firem zbankrotovalo, a přitom jeho projekty získaly financování ze záhadných zdrojů z Ruska a Kazachstánu? Odpověď se můžeme dozvědět z nejrůznějších médií. Když se ji ale dozvíme z obrazovky, zpravidla se necháme pohltit logikou spektáklu: jakmile se dozvíme o jednom skandálu, probouzí to v nás chuť na další; jakmile jednou naše podvědomí přijme jako dané, že namísto přemýšlení o skutečných událostech jen sledujeme reality show, nemůže žádný obrazový výjev prezidentovi politicky ublížit.“\nUž jsme si zvykli na prezidenta pod vlivem, který pomlouvá tajné služby vlastní země, a premiéra, který je trestně stíhaný a nechal svého syna za podezřelých okolností odvézt na Rusy okupovaný Krym. Zvykli jsme si, že je možné ze dne na den uzavřít hranice směrem ven a nenamáhat se ani naznačit, jak dlouho to bude trvat. Sledujeme, jak si Hrad provozuje vlastní zahraniční politiku a do Číny posílá bez vědomí vlády jednat jednu osobu bez bezpečnostní prověrky, druhou s podivnými mezerami v životopise a pak jednoho lobbistu. Výčet už by byl na knihu. Co by ještě muselo přijít, aby se voliči probrali? Radši nedomýšlet.\nPokud se tyhle metastázy nezarazí včas (už včera bylo pozdě), neznamená to nutně, že někdo postaví tábory nucených prací a natáhne železnou oponu. Úplně bude stačit nastolení šikanistánu, kde si klika mocných a vzájemně propojených kámošů rozdělí kšefty, korupce se stane běžnou strategií i v maličkostech, postupy v kariéře budou vázány na loajalitu k šéfům, kteří znají jiné šéfy, a obří pokuty a vězení budou hrozit těm, kdo nevyhoví stupňujícím se požadavkům byrokratického arcimolochu. Všechno bude v souladu se zákonem, protože zákony si napíší a schválí oni. Oni budou u moci, protože zkrocená média budou prosťáčky zahrnovat zprávami o posledních úspěších v budování a sabotážích nepřátel. Na to pochopitelně nenaletí všichni, ale těch rozhodujících deset, dvacet procent lidí ano a to pak převáží. Takový stav se dá zabetonovat na dlouho.\nTak to je jen pár poznámek k tomu, co se děje. Aby si pak někdo nestěžoval, že mu nikdo nic neřekl.


Kymco Agility City+ 125 - samostatný test | SKUTRPORTAL.cz\nJedním z nejrozšířenějších modelů od tchajwanského Kymca byla na našem trhu stará dobrá Agilitka. Skútr o objemu 125 ccm se však pro rok 2015 dočkal výrazného faceliftu.\nNový design, nový motor a vlastně zcela přepracovaný skútr! Přesně taková je novinka s označením Kymco Agility City+ 125. Stejně jako starší sourozenec je i "plusko" postaveno na velkých kolech. Poněkud rozporuplně ale působí fakt, že zadní kolo má palců 14, kdežto přední 16. Rozdíl je patrný na pohled a nastává tak otázka, proč tomu tak je. Pokud čekáte nějakou "fundovanou" odpověď ve stylu protože skútr tak lépe drží stopu, méně žere atd., musíme vás zklamat. Zkrátka a dobře je to tak.\nPřední masce dominuje velký světlomet poskytující dostatek světla i při jízdě v noci nebo brzkých ranních hodinách. Na první pohled tedy žádná změna, ale stačí pohled číslo dvě a hned je jasno. Skútr využívá nově LED technologii a to je zatraceně dobrá zpráva! Dalším kladem je sedlo, které dostalo nový a mezi námi výrazně pohodlnější tvar. Po usednutí do něj však zápory převažují nad klady. Zrcátka jsou sice bez větších či menších vibrací, ale ať jsem je nastavoval jakkoliv, viděl jsme si vždy jen a jen ramena. Ovládání na řídítkách je klasické, ale přece jen u modernizovaného modelu bych očekával minimálně automatická světla. Kdeže.\nKladně lze naopak hodnotit novou přístrojovku, která dostala palubní počítač ukazující nejen digitální hodiny a datum, ale i odjeté kilometry, dobu do další servisní prohlídky atd. Pro každou informaci je však nutné stisknout tlačítko, a tak jsme se spokojili s nastavenými hodinami. Až by se chtělo napsat, když něco dělám, tak pořádně! Naprostou změnou u Agilitky je umístění víčka nádrže, které nově nenajdete pod sedlem, ale před levým kolenem. Větší podsedadlový prostor je zajisté plus, ale.... Víčko není na pružině, jako je tomu u konkurenčních srojů, ale vyndávací, přičemž chybí jakýkoliv odkládací prostor. Díky umístění hrdla nádrže došlo ke zmenšení uzamykatelného kastlíku pod řídítky. Ten je sice vybaven 12V zásuvkou, ale díky miniaturním rozměrům ho při nabíjení GPS navigace prostě a jednoduše nezavřete. Zamrzí i absence multifunkční skříňky zapalování. Agilitka má zapalování klasické a i pro otevření podsedadlového prostoru je nutné použít "klasický" zámek.\nPodsedadlový prostor je pak díky absenci nádrže o něco větší, ale integrálku do něj stejně nedostanete. Popravdě i u jetky to bylo jen tak tak, ale nakonec se povedlo. Krom helmy pojme prostor pod sedlem i povinnou výbavu v podobě nářadí, motolékárničky, výstražné vesty a ještě zbyde místo pro pár dalších maličkostí.\nPo designové stránce nás tedy "plusko" nijak zvlášť neuchvátilo, ale jak na tom budou jízdní vlastnosti? START probíhá klasickým způsobem, stiskem brzdy a tlačítka startéru. Motor se probouzí k životu takřka okamžitě a spokojeně si "přede". Maximální rychlost je dle výrobce 85 km/h, což je ve srovnání se starším modelem opět horší údaj o celých 5 km/h.\nSkútr nám byl zapůjčen ještě v tzv. syrovém stavu, ale horší výkon a menší maximálka byla patrná i teď. Motor nabízí menší výkon i papírově, o 0,4 kW, přičemž váha stoupla ze 123 kg na 131 kg. Kotoučové brzdy umístěné na obou kolech tak nemají sebemenší problém s bezpečným zastavením nové Agilitky.\nSamotné jízdní vlastnosti pak lze hodnotit jedině kladně. Poměrně nízká váha, velká kola a dobré odpružení dělají z "pluska" ideální stroj pro každodenní dojíždění do práce a z ní. Neubráníme se však srovnání s původním modelem, který hodnotíme minimálně o jeden level výš! Je to snad poprvé v historii, kdy faceliftovanému modelu udělujeme horší hodnocení než modelu původnímu, ale je to tak. Konečný verdikt tak nezachrání ani spotřeba, která se v případě "pluska" ustálila stějně jako u staršího sourozence na 3 l/100 km. Ve prospěch klasické "Citiny" hovoří i cena, která je o 3000,- Kč levnější.\nRozhodně netvrdíme, že "plusko" je špatným skútrem, ale pakliže se jedná o novější a modernější model, čekali jsme o fous, dva a možná i tři více. Naše hodnocení je pak nekompromisní!\nTyp motoru: Vzduchem chlazený 1-válcový 4-taktní motor\nVýkon: 7/7500 (kW/ot. min.)\nKroutící moment: 6,6/7500 (Nm/ot. min.)\nMax. rychlost: (homologace) 85 (km/h)\nBrzda parkovací: Ne\nHmotnost pohotovostní/celková: 131/273 (kg)\nCelková šířka: 705 (mm)\nCelková výška: 1250 (mm)\nObjem palivové nádrže: 7 (l)\nVelikost předního kola: 100/80 - 16\nVelikost zadního kola: 120/80 - 14\nBrzdové páčky stavitelné: Ne\nCelková délka: 2050 (cm)\nROBOTOX, 17.3.2015 v 06:50\nPořád stejnej čínskej motor GY6 (kterej používaj jak nejlevnější padesátky tak 125), nic moderního. Nevím proč je Kymco proti jiným asijským skútrům tak vyzdvihováno fo nebes... Není to o nic vybavenější nebo kvalitnější jenom dvojnásobně tak drahý...\nMarléna, 6.3.2015 v 11:28\nTeď vidím, když jsem se znovu podívala, že krouťák je jen 6,6 Nm - to je docela tragédie.\nMarléna, 6.3.2015 v 11:26\nSkútr docela slušný. V údajích je chyba - v textu vzadu kolo 14 palců, v tabulce 16. Menší kolo vzadu je podle názoru blondýny proto, aby se zvětšil protor pod sedlem a vešla se tam helma. Nenadchl mě taky výkon a točivý moment - 7 kW a 8 NM je málo, zřejmě kvůli emisím šli dolů. Škoda!


Kolo Focus Whistler Core 27 // Plus Magicblack matt M/44 cm (2016) 623019682 | BScom.cz\nBScom.czKolo Focus Whistler Core 27 // Plus Magicblack matt M/44 cm (2016)\nKolo Focus Whistler Core 27 // Plus Magicblack matt M/44 cm (2016)\nhorské, hliníkový rám, 21 převodů, odpružená vidlice, brzdy kotoučové, velikost rámu M- 44 cm, včetně blatníků světel a stojánku (623019682). Více informací\nKód produktu 0564306\nKód výrobce (PN) 623019682\nHorské kolo Focus Whistler Core 27 Plus ocení muži i ženy při zdolávání horských masivů či příjemných lesních cest a cyklostezek. Základ kola tvoří hliníkový rám o velikosti M.\nHorské kolo Focus Whistler Core 27 Plus ocení muži i ženy při zdolávání horských masivů či příjemných lesních cest a cyklostezek. Základ kola tvoří hliníkový rám o velikosti M. Předností kola jsou originální komponenty Shimano, díky kterým je chod kola přesnější a lehčí, a které vám zaručí přesné řazení správného převodu. Pohodlnou a komfortní jízdu vám zajistí odpružená vidlice Suspension Fork a sedlo Concept Sport. Na kole se budete cítit bezpečně díky kotoučovým brzdám Shimano BR-TX805, které kolo vždy spolehlivě zabrzdí, když si budete užívat rychlou jízdu dolů z kopců. 21 převodů vám umožní přizpůsobit jízdu v každém terénu. Kolo je vybaveno, blatníky, světly a stojánkem.\nIdeální pro výšku postavy 160 - 170 cm\nM - 17"- 18"\nhorské, hliníkový rám, 21 převodů, odpružená vidlice, brzdy kotoučové, velikost rámu M- 44 cm, včetně blatníků světel a stojánku (623019682)


Kompaktní mobilní terminál Zebra SB1 | Datascan\nDatascan.cz / Hardware / Mobilní terminály / Zebra SB1\nMobilní terminályZebra SB1\nZebra SB1 je cenově dostupný nositelný mobilní terminál určený do každé prodejny. V dnešní době jsou zákazníci velmi nároční, mají vyšší požadavky i větší znalosti než kdykoliv předtím. Očekávají police zásobené produkty, které potřebují koupit. Chtějí, aby prodejci odpovídali na otázky během několika sekund stejně jako jejich chytré telefony. Přinášet špičkové služby náročným zákazníkům je skutečná výzva, avšak s tímto mobilním zařízením od společnosti Zebra to bude hračka!\nZaměstnanci maloobchodů mají přístup k osobnímu seznamu úkolů. Přijímají úkoly a potvrzují jejich dokončení, mohou skenovat čárové kódy pro kontrolu cen a zásob nebo se připojit přes PTT (push to talk) pro komunikaci s ostatními pracovníky používajícími nejrůznější mobilní zařízení. Výsledkem je výkonná pracovní síla s přístupem k ostatním lidem i informacím, které jsou potřeba k maximalizaci produktivity a překonání očekávání náročných zákazníků při jejich návštěvě.\nTento kompaktní, přenosný a lehký mobilní terminál je možné nosit na krku, za opaskem či na ruce a je tedy neustále k dispozici. Zvládá každodenní užívání a odolává působení prachu, vlhkosti, tepla i chladu. Díky třípalcovému displeji E Ink® Pearl je navíc obsah snadno čitelný prakticky každých světelných podmínkách.\nMobilní terminál Zebra SB1 má rozměry 92 mm x 81 mm x 14 m a váhu 110 g. Má paměť 128 MB RAM/128 MB Flash, provozní teplotu 0 °C až 40 °C, odolnost vůči pádu 1,22 m na beton a třídu krytí IP54. Díky tomuto zařízení jsou pracovníci maximálně produktivní, a to každou minutu, každý den.\nKde využít Zebra SB1\nMobilní terminál SB1 od společnosti Zebra byl speciálně navržen pro používání v maloobchodních aplikacích (objednávání a řízení zásob, plánování schůzek, automatizace, komunikace se zaměstnanci apod.).\nProduktový listmobilni terminal zebra sb1 series aplikace


www.anti-levice.com - Islám - Teorie - Unikátní mořskou galerii na Maledivách zničili, urážela prý víru\nÚvodIslámTeorieUnikátní mořskou galerii na Maledivách zničili, urážela prý víru\nUnikátní mořskou galerii na Maledivách zničili, urážela prý víru\nIslám zakazuje obrazy či sochy lidí a živých tvorů.\nčlánek zveřejněný 26. září 2018 na serveru novinky.cz (ZDE)\nMaledivy přišly o jednu z nejzajímavějších atrakcí. Polozatopenou galerii u luxusního resortu zničili policisté, vláda totiž prohlásila, že uráží islám, jelikož vyobrazuje lidské postavy. Umělecké expozice Jasona deCairese Taylora se přitom otevřela teprve v červenci, uvedly servery Daily Mail a The Independent.\nPolicisté na Maledivách likvidují sochy. Islám zakazuje obrazy a sochy lidí a živých tvorů.\nPrincip galerie nazvané Coralarium spočíval v tom, že se sochy v ní objevovaly či mizely s přílivem a odlivem. Jelikož je ale vyobrazení lidských postav islámskými zákony zakázáno, policisté minulý týden atrakci, respektive sochy, zničili.\n"Byl jsem skutečně v šoku, když jsem se dozvěděl, že maledivské úřady nechaly Coralarium zničit. Jeho účelem bylo spojit lidi s životním prostředím a vytvořit prostor, v němž by se mohl rozvíjet podmořský život. Nic víc," uvedl deCaires Taylor v prohlášení. "Maledivy jsou nadále krásným místem s přátelskými lidmi, ale zničení Coralaria bylo smutným dnem pro umění i životní prostředí," dodal.\nSochy, které policisté odstranili, byly na střeše galerie, ale i uvnitř.\nGalerie umístěná u luxusního resortu Fairmont Maldives Sirru Fen Fushi primárně sloužila jeho hostům. Vedení hotelu uvedlo, že bylo jednáním úřadů překvapeno, ale respektuje tradice a zvyky obyvatel Malediv. "Struktura stojí dál, ta slouží pro obnovu korálů a ve svojí činnosti bude pokračovat," upřesnilo vedení hotelu, že byly odstraněny pouze sochy. Uvnitř galerie by prý měla vzniknout jiná expozice.


26. leden 2021, 15:25\nDomůEvropská UnieEU vyzve státy světa k odklonu od uhlí\nEvropská unie učiní změnu klimatu ústřední součástí své zahraniční politiky. Dle návrhu dokumentu, o kterém informovala agentura Reuters, Unie v nadcházejících dnech vyzve státy světa k postupnému ukončování výroby energie z uhlí a zastavení dotací pro fosilní paliva.\nDle prohlášení je cestou ke klimatické neutralitě přímočará energetická diplomacie. EU dokumentem vyzve k zastavení investic do fosilních zdrojů a jako prioritu stanoví navazování spojenectví s ekonomikami s podobně vysokými ambicemi v oblasti energetiky a klimatu.\n„Energetická diplomacie EU odrazuje od veškerých dalších investic do projektů energetické infrastruktury založených na fosilních palivech ve třetích zemích, pokud nebudou plně v souladu s ambiciózní a jasně definovanou cestou ke klimatické neutralitě,“ uvádí dokument s odkazem na státy mimo Evropskou unii.\nAčkoli cíl klimatické, respektive uhlíkové neutrality si dali i jiné státy světa, v čele s Čínou či Japonskem, Evropská unie je zatím jedna z mála, která ambiciózní cíle začala svébytně promítat do své legislativy. Po dalších zemích světa teď požaduje to samé. Především tedy, v prvním kroku, ukončení veškerého financování nové infrastruktury založené na uhlí.\nJak ale upozorňuje například organizace Climate Action Network i samotná EU a její státy musí zajistit úplné ukončení dotací na fosilní paliva. Ze 159 miliard eur, které země EU v roce 2018 vynaložily na dotace v oblasti energetiky, šla téměř třetina na podporu zdrojů využívajících fosilní paliva.\nZemě EU se na konci minulého roku dohodly, že do roku 2030 sníží emise alespoň o 55 % oproti úrovni z roku 1990. Za účelem splnění tohoto cíle pak blok plánuje zmobilizovat investice o výši několik bilionů eur. Svou ekonomickou a diplomatickou sílu pak Unie hodlá využít tak, aby zajistila, že její příklad budou následovat i další země.\nZdroj úvodní fotografie: Richardprins, Wikimedia Commons\nŠtítky: uhlíemise CO2životní prostředíEUseznamKlimatická neutralita\n5 komentářů ke článku "EU vyzve státy světa k odklonu od uhlí"\nPetrV26. leden 2021, 22:06\nCo kdyby se soudruzi vsociální progresivisti z eu zbavili uhlíku ve svém těle? Třeba by bylo světu lépe...\nRostislav Žídek27. leden 2021, 00:03\nTož tak jsem si to vzal za své a rozhodl se opustit fosilní paliva.\nPřešel jsem na vytápění EE, plánuju pořídit aku sekačku na trávu a elektro-auto.\nVšechno je tři a vícekrát dražší...\nkua... Ale má to jeden háček.\nPodle statistik zas tak co2 neutrální nejsem, když do gridu přichází hrouda energie z hnědého uhlí...\nJestli ono by nebylo lepší raději topit plynem, a mít benzínovou sekačku + auto, které mají podstatně lepší emise?\nBizon27. leden 2021, 02:14\nBanda feťáků vyzývá ostatní feťáky, aby časem přestali s drogou, na které jsou zatím skoro všichni totálně závislí. Současná civilizace by bez uhlí dostala těžce zabrat, pro některé země by to byl skoro návrat do středověku. A dekarbonizaci plynem neberu jako výmluvu, sice je lepší že zabije daleko méně lidí, ale z pohledu změny klimatu, o kterou zde údajně jde, to je minimální rozdíl. Navíc když máme v týmu např. Polsko, tak bychom měli podle mně radši držet hubu.\nVím že to prej hrajeme na soft-power, ale minulý rok jsem sledoval hlavně americká média, a tam z nás mají většinou spíš srandu. Když jejich politici moc dlouho jen schůzují a vydávají nezávazná prohlášení, tak to občas komentují jako "EuroUnionizaci politiky"...\nMichmir27. leden 2021, 08:23\nHloupa evropa si pod sebou podrezava energetickou vetev a cina se smeje, jak jeden nepritel odpadava strelbou do vlastni nohy. Za cenu astronomickych nakladu se kaci lesy aby misto nich rostly "eko" vetrniky, zabira a kontaminuje se puda toxickym odpadem ktery se uvolnuje ze solaru. Evropsti politici predstiraji ze ridi klima pomoci CO2, coz nelze, pokud zaroven nedokazete omezit emise H2O, jako hlavniho sklenikoveho plynu, coz na tehle vodni planete neni realne. Coz potrvrzuje i fakt, ze vetsinu doby meziledove bylo tepleji nez dnes a to vyrazne, co2 v tom nehralo roli, menila se vlhkost vzduchu.\nJaroslav Fiala29. leden 2021, 12:05\nBanda zelených magorů vyzývá svět : koukejte, střelili jsme se do nohy, udělejte to také, vůbec to nebolí!


Dodržujte pravidlo 3R, vyzval Čechy Vojtěch – Zprávy online\nÚvod/České zprávy/Dodržujte pravidlo 3R, vyzval Čechy Vojtěch\nspravce 9. 9. 2020 České zprávy, Novinky.cz Zanechat komentář 6 Zobrazení\nVláda dlouhodobě upozorňuje na to, že k úspěšnému zvládnutí epidemie a zamezení šíření viru ve společnosti je potřeba, aby lidé byli zodpovědní a nařízení důsledně dodržovali. Ve středu tak prostřednictvím Twitteru znovu učinil ministr zdravotnictví.\nLidé by podle Vojtěcha měli dodržovat dostatečnou hygienu a dezinfekci rukou. Kvůli zamezení šíření viru prostřednictvím kapének by pak měli mít zakrytá ústa a nos rouškou či jinými ochrannými prostředky dýchacích cest. A v neposlední řadě by na veřejnosti měli dodržovat rozestupy od ostatních osob přibližně dva metry.\nVojtěch tak učinil po mimořádném jednání Centrálního řídícího týmu Chytré karantény, který ve středu rozhodl, že od čtvrtka bude v celém Česku povinné nosit roušky ve všech vnitřních prostorech budov.\nNa Čechy kvůli dodržování opatření následně apeloval také premiér Andrej Babiš (ANO). „Někteří naši občané mají pocit, že tu covid není, někdo si ho vymyslel a neexistuje. Je potřeba brát ten vir vážně,” uvedl Babiš.\nEpidemiologická situace v České republice se zhoršuje, za úterý v tuzemsku přibylo 1164 nových případů nákazy, což je nejvíce od vypuknutí epidemie na začátku března.\nDoposud vláda a hygienici razili strategii zamezovat šíření koronaviru lokálními opatřeními zacílenými na konkrétní klastry. Jediná plošná opatření, která platila, se týkala nošení roušek v hromadné dopravě, na úřadech, vnitřních akcích s účastí nad 100 osob a v sociálních a zdravotnických zařízeních.\nPředchozí Matka se domohla nižšího trestu za ubití kojence v autě na benzince\nDalší MasterChef Česko: Pavlíně to opět prošlo! vztekají se diváci\nAleksander Aamodt Kilde v cíli superobřího slalomu v Bormiu. | foto: AP Osmadvacetiletý Nor se zranil …


Budoucí záchranáři trénují ponory. Nejdřív v bazénu, potom v lomu - Pardubický deník\nBudoucí záchranáři trénují ponory. Nejdřív v bazénu, potom v lomu\nPardubice – Kurz potápění doplněný výukou záchrany na vodě absolvují od včerejška po celý týden budoucí záchranáři z Fakulty zdravotnických studií Univerzity Pardubice.\nVýuka základů potápění a záchrany tonoucích. | Foto: DENÍK/Jiří Sejkora\nV pátek třicítka studentů zakončí kurz zkouškou. „Na úvod vezmeme studenty do pardubického aquacentra, kde budou trénovat ponory. Kromě toho se zde naučí i technikám obrany plavčíka-záchranáře i výcvik techniky ovládání plavidel na naší loděnici," řekl k programu kurzu vedoucí Katedry tělovýchovy a sportu Univerzity Pardubice Jan Němec.\nVe středu se pak dvě skupiny studentů přesunou do terénu, do asi 30 kilometrů vzdálené oblasti na lom Leštinka na Chrudimsku, kde budou trénovat zkušební ponory na volné vodě. Seznámí se také s technikami uzlování a vyzkouší si navigaci a chování v krizové situaci pod vodou. Třetí skupina odjede do nedalekých Tuněchod, odkud budou sjíždět řeku Chrudimku až do Pardubic. Ve čtvrtek se skupiny vymění.\n„Trénink přímo v terénu je pro výcvik studentů zásadní. Na konkrétních modelových situacích se učí, jak reagovat a postupovat zejména při řešení krizových a vypjatých situacích. Orientace v terénu či dostatečný teoretický základ jsou přitom nezbytné. Studenty tak proto učíme nejen diagnostiku potápěčských nehod, ale i fyzikální a fyziologické aspekty potápění a samozřejmě praxi. Během výcviku si vše zkouší na vlastní kůži, takže by je následně při skutečném zásahu ve vodě nemělo nic překvapit ani vyvést z míry," uvedl Němec.\nNa konci týdenního intenzitního kurzu pak studenti nově nabyté znalosti a dovednosti prokážou absolvováním testů i při praktické zkoušce. Kromě kurzu potápění absolvují studenti Fakulty zdravotnických studií, kteří studují na zdravotnického záchranáře, ještě další výcvikové tréninky.\nMusí projít úvodním kurzem první pomoci, kurzem záchrany na horách v letním a zimním období. Dále procházejí kurzem řidičských a navigačních dovedností s cílem ověřit schopnosti orientace v městské zástavbě a vyzkoušet si řízení dodávky. Poslední kurz zařazený do praxe studentů je nazvaný Operační řízení a vrcholí nácvikem zvládnutí hromadného neštěstí.\n„Najít uplatnění pro takto vzdělané a připravené záchranáře není obtížné. Místo mívají jisté již na konci studia a své uplatnění najdou mimo výjezdových stanic zdravotnické záchranné služby také v nemocnici na oddělení urgentního příjmu a anesteziologicko-resuscitačních odděleních. Každý rok končí státní závěrečnou zkouškou a obhajobou bakalářské práce kolem 30 studentů," řekl Jan Pospíchal z Katedry klinických oborů Fakulty zdravotnických studií Univerzity Pardubice.


Kormoran 215/55 R 16 97 H SNOW zimní pneu, na NejNakup.cz. Porovnání cen, internetové obchody a eshopy, hledej nejlepší ceny, srovnání cen, nejlevnější zboží. Kormoran 215/55 R 16 97 H SNOW zimní pneu,\nNejNákup.cz > Trashcan > Kormoran 215/55 R 16 97 H SNOW zimní pneu\nKormoran 215/55 R 16 97 H SNOW zimní pneu\nKormoran 215/55 R 16 97 H SNOW zimní pneu Pneumatiky Kormoran SNOW 215/55 R16 97H Nové:\n1415 Kč do 1886 Kč Doporučit zboží\nKormoran Snow 215/55 R 16 97 H\nZimní pneumatiku Kormoran Snow ocení hlavně řidiči osobních vozů střední třídy. Skvělé jízdní vlastnosti, vysoký kilometrový nájezd a inovativní struktura lamel dělají z dezénu šampiona ... 1415 Kč Bestpneu.cz\nPneumatiky Kormoran Snow v rozměru 215/55 R16 XL 97 H spadající do kategorie osobní zimní. 1531 Kč AZ Pneu PRO CZ s.r.o.\nPneumatiky Kormoran Snow v rozměru 215/55 R16 XL 97 H spadající do kategorie osobní zimní. 1886 Kč Pneumatiky Skladem


www.mikdashmeat.estranky.cz - § 11.1.1 Modloslužba - modly\nÚvod » § 11.1.1 Modloslužba - modly\nJe přísně zakázáno uctívat cokoli nebo kohokoli jiného než Boha, neboť je psáno: Neměj žádné bohy kromě mne. (2M 20:3)\nJedním ze základních principů naší víry je víra v jednotu a jedinost Boha, je tedy logické, že každý, kdo v jednotu a jedinost Boha věří, jedná v souladu s výše uvedeným přikázáním.\nZáchrana lidského života má přednost před splněním téměř všech přikázání, jednou z mála výjimek je zákaz uctívání model.\nZákaz modloslužby je tak striktní, že modly nelze uctívat ani v případě, že by modloslužba vedla k záchraně lidského života.\nTóra konkrétně varuje před uctíváním jakýchkoli Božích stvoření, neboť je psáno: Když pozvedneš oči k nebi a pohlédneš na slunce, měsíc a hvězdy, na celý nebeský zástup, nenech se strhnout, aby ses jim klaněl a sloužil jim. (5M 4:19)\nKromě toho je zakázáno uctívat cokoli co vytvořil člověk nebo cokoli co připomíná nějaké Boží stvoření, neboť je psáno: Nevytvářej si modly v podobě čehokoli nahoře na nebi, dole na zemi nebo ve vodách pod zemí. Neklaň se jim a nesluž jim, neboť já יהוה, tvůj Bůh, jsem Bůh žárlivě milující. (2M 20:4-5)\nVýraz v podobě תְּמוּנָה obsažený ve verši: Nevytvářej si modlu ani nic v podobě čehokoli nahoře na nebi, dole na zemi nebo ve vodách pod zemí. (2M 20:3) je odkazem na lidskou rukou vytvořená zobrazení.\nTo vyplívá z toho, že velmi podobně formulovaný zákaz najdeme i ve verši: Zlořečený, kdo vytesá či odlije modlu, ohavnost před יהוה, výtvor šikovných rukou, i kdyby ji schoval do skrýše. (5M 27:15)\nModla a lidskou rukou vytvořené (vyřezané, vytesané, odlité, namalované, vyryté, tištěné, …) zobrazení jsou jedno a totéž.\nJe zakázáno vytvářet nebo vlastnit jakékoli zobrazení, které je objektem uctívání, respektive které zobrazuje či symbolizuje objekt uctívání.\nNaproti tomu není problém vlastnit zobrazení, která nejsou objektem uctívání, respektive které nezobrazují či nesymbolizují objekt uctívání.\nPokud obrazy nebo sochy lidí, zvířat nebo třeba vesmírných těles slouží jako dekorace zakázány nejsou, pokud jsou ale stejné obrazy nebo sochy předmětem uctívání, zobrazují či symbolizují objekt uctívání jedná se o porušení výše uvedeného zákazu.\nKomentář k § 11.1.1\nZobrazení ve Stanu setkávání a v Chrámu\nVe Stanu setkávání a v Chrámu se nacházely předměty, které by mohly spadat pod zákaz vytvářet zobrazení.\nNapříklad víko Schrány smlouvy bylo osazeno dvěma postavami cherubů, jak je psáno: Vytvoříš také dva cheruby. Zhotovíš je z tepaného zlata na obou koncích slitovnice: jednoho cheruba na jednom konci a druhého na druhém konci. Uděláte cheruby tak, aby vystupovali ze slitovnice na obou jejích koncích. Cherubové ať mají rozpjatá křídla, jimiž budou zastiňovat slitovnici. Ať jsou obráceni čelem k sobě a tvářemi se sklánějí nad slitovnici. Slitovnici pak položíš jako příkrov na truhlu, do níž vložíš Svědectví, které ti dám. (2M 25:18-21)\nJejich přítomnost ve Stanu setkávání či v Chrámu by mohla být vysvětlena jako výjimka z obecného zákazu, podobně jako chrámové oběti prováděné v čase Šabatu, které jsou svou podstatou činnostmi typu מְלָאכָה.\nAlternativním vysvětlením by mohlo být tvrzení, že cherubové nejsou předmětem uctívání, ale pouze dekorací, proto je jejich přítomnost ve Stanu setkávání či v Chrámu přípustná.\nMnohem problematičtější bylo vyobrazení dvanácti býků, na nichž spočívala kulatá nádrž zvaná Moře nacházející se v Šalamounově Chrámu: Moře spočívalo na dvanácti býcích: tři byli obráceni k severu, tři k západu, tři k jihu a tři k východu. Leželo na nich tak, že je všechny zezadu přikrývalo. (1. Královská 7:25)\nVyobrazení býků nebylo na rozdíl od cherubů přikázáno Tórou, nemůže se tedy jednat o výjimku ze zákazu.\nJe možné, že v době výstavby Chrámu nebyli býci běžně uctíváni.\nV době existence Šalamounova Chrámu ale již byla v Severním království telata uctívána, jak je psáno: Král se tedy poradil a pak nechal zhotovit dvě zlatá telata. Dost jste se nachodili do Jeruzaléma, prohlásil. Toto je tvůj bůh, Izraeli, ten tě vyvedl z Egypta! Jedno tele postavil v Bet-elu a druhé v Danu. Způsobil tak veliký hřích. Lidé totiž chodili obětovat jednomu z nich do Bet-elu a druhému až do Danu. (1. Královská 12:28-30)\nZa pozornost stojí i skutečnost, že bronzového hada zhotoveného Mojžíšem * roztloukl judský král Ezechiáš poté co se stal předmětem uctívání. **\n* Aby se vyhnuli edomské zemi, táhli od hory Hór směrem k Rudému moři. Lid ale na cestě ztratil trpělivost a začal Bohu a Mojžíšovi vyčítat: Proč jste nás odvedli z Egypta? Abychom zemřeli na poušti? Není tu chléb, není tu voda a ten mizerný pokrm se nám už hnusí! יהוה tedy na lid poslal jedovaté hady. Na jejich uštknutí mnoho lidí v Izraeli zemřelo. Lid pak přišel k Mojžíši se slovy: Zhřešili jsme, když jsme mluvili proti יהוה a proti tobě. Modli se k יהוה, ať nás zbaví těch hadů! A tak se Mojžíš za lid modlil. יהוה řekl Mojžíšovi: Udělej si jedovatého hada a připevni ho na kůl. Každý, kdo se na něj podívá, bude žít. Cesta Zajordáním Mojžíš tedy udělal bronzového hada a připevnil ho na kůl. Když někoho uštkl had a on se podíval na toho bronzového hada, zůstal naživu. (4M 21:4-9)\n** To on odstranil obětní výšiny, rozbil posvátné sloupy a rozřezal Ašeřiny kůly. Roztloukl i bronzového hada, kterého kdysi zhotovil Mojžíš; až do té doby mu totiž synové Izraele pálili kadidlo. Říkalo se mu Nechuštan, Bronzovec. (2. Královská 18:4)


Vedoucí dětských oddílů mohou získat od letoška pět dnů dovolené navíc — ČT24 — Česká televize\nPět dnů dovolené navíc mohou od letoška využít dobrovolníci, kteří působí jako vedoucí dětských oddílů. Podmínkou je, aby s dětmi soustavně pracovali minimálně rok. Jejich zaměstnavatelé mohou o refundaci mzdy požádat správu sociálního zabezpečení.\nEva Cíglerová učí malé skauty třeba najít léčivé rostliny a uvařit z nich čaj. Ještě loni táboru věnovala týden dovolené, musela si ale vzít i týden neplaceného volna. Od letoška, po změně zákoníku práce, si dovolenou ušetří – zaměstnavatele požádala o pět dnů placeného volna.\n„Mám zaměstnavatele, který mi vyšel vstříc. Jediné, co bylo v uvozovkách problém, i když tak bych to možná nenazvala, bylo to, že to viděli asi poprvé, protože to je novinka – a nevěděli co s tím,“ přiblížila vedoucí skautského oddílu Cíglerová.\nPodobnou zkušenost má i Tomáš Kurc. I jemu se placený týden navíc hodí – akcím a táborům se skauty věnoval leckdy víc než polovinu své dovolené. „Jenom dovolené bylo v průběhu roku asi třináct dní, takže času na to padne poměrně hodně. Ale nás to všechny baví, takže to člověk nepočítá,“ konstatuje vedoucí skautského oddílu Benešov Kurc.\nKvůli nákaze se zatím zrušilo jenom minimum táborů, říká místopředseda Asociace dětské rekreace\nVyjet na několik týdnů trvající tábor si ale většina vedoucích dovolit nemohla. Podle předsedy České rady dětí a mládeže Aleše Sedláčka představuje právě bariéra času, kdy se vedoucí může dětem věnovat, jeden z největších problémů.\nKonečné rozhodnutí, jestli vedoucí dostane nebo nedostane dovolenou, záleží ale na zaměstnavateli. A ten ji může zamítnout například z provozních důvodů.\nTi od Evy a Tomáše pak požádali o náhradu správu sociálního zabezpečení, ta ji vyplácí až do výše loňské průměrné mzdy za první tři čtvrtletí. Oba se tak v klidu mohou věnovat malým skautům a třeba je učit poznávat léčivé rostliny nebo s nimi vařit oběd.\nVydáno pod DomácíČeská rada dětí a mládežeDovolenáTáborySkautiSpráva sociálního zabezpečeníMzdy


Patrik Kittel potvrdil na CDI-W v Brně svou třídu | EquiTV.cz\nPatrik Kittel potvrdil na CDI-W v Brně svou třídu\n23.06.2017 | AUTOR | | PREMIUM PROGRAM | |\nDo Brna na Světový pohár v drezuře zavítal letos špičkový švédský jezdec Patrik Kittel, který je dlouhodobě v TOP15 žebříčku. V Grand Prix Kür potvrdil svou třídu. Dařilo se i českým jezdcům. Podívejte se na to ve videoreportáži EquiTV.\nJezdecký areál v Brně Panské líše je tradičním hostitelem jediných mezinárodních závodů v drezuře konaných na našem území, které jsou navíc zařazeny do bodování série Světového poháru Mezinárodní jezdecké federace. Termín mítinku letos připadl na 16. až 18. června. Nedělní program nabídl dopoledne vyvrcholení túry pro jezdce na pony a pro děti na velkých koních. Volnou úlohu pro pony zajela nejlépe rakouská dvojice Lilly Messner a Helios B, která tak nenašla v kategorii nejmenších účastníků přemožitele. Nejlépe z českých zástupců si vedla Julie Sekaninová, která v sedle Dona Johnsona dokončila se známkou 67,333 procenta na desáté příčce. Velkou radost přinesla českým fanouškům finálová úloha túry pro děti závodící na velkých koních. V ní dokázala zvítězit Eliška Skřivanová v sedle koně Velvet.\nNejvyšší možnou obtížnost měla poslední úloha Velké túry, kterou byla Grand Prix Freestyle – tedy volná sestava na hudbu. Ta slibuje vždy skvělý divácký zážitek, který byl letos umocněn výborným jezdeckým obsazením. V silné konkurenci se neztratil jediný český reprezentant Fabrizio Sigismondi s hřebcem Trevisem Jospo. Předvedl výkon oceněný známkou 66,875 procenta, což stačilo na sedmé místo. Těsně pod hranicí 70 procent dokončil svou volnou jízdu pravidelný účastník brněnského mítinku Maďar Robert Ács, který sedlal Rasputina. Jejich výkon stačil na neoblíbenou bramborovou pozici. Estonská dvojice Grete Püvi a Axel obdržela hodnocení ve výši 70,200 procenta a ve Světovém poháru si připsala body za třetí příčku.\nJen o dvě desetiny vyšší skóre zaznamenala maďarská jezdkyně Nikolett Szalai s hannoverským valachem jménem Willy The Hit. To jí stačilo na pomyslné stříbro. Celých osm procent dělilo od nejbližších soupeřů konečného vítěze Patrika Kittela. Švédský reprezentant, který se ve světovém žebříčku pohybuje dlouhodobě v nejlepší patnáctce, byl hvězdou závodů. S klisnou Well Done De La Roche prokázal svou třídu a v letošním ročníku brněnského Světového poháru suverénně zvítězil.\nTěsné rozdíly přinesly výsledky ve finále Malé túry, ve kterém čekala účastníky volná úloha Intermediate-1. Třetí místo vybojovala s hodnocením 71,125 procenta Litevka Sandra Sysojeva, která sedlala valacha Fursta. Vynikající druhou příčku získala česká zástupkyně Hana Vášáryová. Umístění je o to cennější, že jej dosáhla s jedním ze svých méně zkušených svěřenců, s klisnou Filipou. Za svůj výkon dostala 71,575 procenta. Pouze o tři desetiny výší známku obdržela konečná vítězka Viktória Nébel z Maďarska, jež se v soutěži představila s oldenburským valachem Quite Right.\nLetošní mítink uzavřelo finále pro juniory, které čekal také takzvaný kür neboli volná jízda. Velmi pěkně se v ní prezentovala Češka Alexandra Hanáčková na Well Done. Se známkou bezmála 70,5 procenta dojela čtvrtá. Ukrajinská dvojice Julia Kryvoruchko a Crumel dokončila o jednu desetinu lépe a bylo z toho třetí místo. Druhou příčku vybojovala ruská jezdkyně Elizaveta Lyban s koněm Erantos.\nObrovskou radost však měli všichni příznivci české drezury z výkonu Evy Vavříkové. Její sestava s Belle Ennie byla oceněna známkou 73,475 procenta, což stačilo na vítězství.\nNezkrácené video záznamy všech nedělních soutěží najdete na našich internetových stránkách s adresou www.equitv.cz.\n19. ročník CDI v Brně se nezadržitelně blíží


Netflix and chill - In The Sky With Diamonds\nTelevizi nemám už asi 15 let - ale za to máme Netflix. Pokud k vám tahle vymoženost ještě nedoputovala - Netflix je americká služba na streamování filmů, seriálů a televizních pořadů. Za nějaké 2 stovky měsíčně máte all you can eat watch přístup ke všemu, co na Netflixu je.\nVětšina obsahu je samozřejmě v angličtině, ale část filmů má i české titulky. Osobně je nepoužívám, protože mi angličtina stačí (právě koukáním na filmy jsem se ze školní angličtiny dostala na úroveň, kdy rozumím bez problémů). Snad u všeho se dají zapnout anglické titulky, což občas dost pomůže, pokud angličtinu nechytáte "ze vzduchu". Za první měsíc na Netflixu neplatíte, takže to klidně zkuste :-)\n(příspěvek není sponzorovaný, takže klidně klikejte o sto šest...)\nNa co na Netflixu koukám a co mě baví?\nKlasická kuchařská show - naruby. Parta celebrit, jejichž kuchařské umění končí u vajec na tvrdo (a občas ani to ne) - soutěžících o to, kdo v show o vaření vydrží nejdýl.\nPoté, co jsme doma odkoukali snad všechny řady amerického a kanadského MasterChefa je to celkem osvěžující změna. Všichni soutěžící jasně vědí, že vařit neumí a nemají problém dělat si ze sebe srandu. Takže je to celkem pohodová a hodně zábavná show.\nTenhle seriál mi v doporučených blikal hodně dlouho - a já ho vesele ignorovala, s pocitem, že další prvoplánovou puberťáckou komedii vidět nepotřebuju. Pak mi někde blikla i s popiskem - a přesvědčila mě dát tomu šanci.\nJo - není to puberťácká komedie.\nJane je dávno přes 20 a panna je proto, že kdysi slíbila silně věřící babičce, že počká do svatby. Pak ji ovšem při rutinní gynekologické prohlídce omylem uměle oplodní zastupující doktorka, která si splete pacientky. Tím se rozvíjí hlavní dějová stopa na téma "co bude dál".\nSamo o sobě by to asi vystačilo na jakžtakž slušný seriál, ale to není všechno. Rodina biologického otce dítěte totiž jede v drogovém zločinu - asi. Všechny stopy ukazují k nim, ale nikdo neví, kdo je v tom doopravdy namočený.\nSeriál má hodně dobrý spád, děj se dost často vyvine směrem, kterým to vůbec nečekáte - a k tomu navíc celou dobu čekáte, jestli Jane nakonec někomu dá :-)\nAby to nebylo málo vtipné, seriál je natočený jako "telenovela", která si zcela cíleně dělá srandu z telenovel. Jo, je to dobrý :-)\nBez titulků se asi neobejdete, protože část postav mluví španělsky. Na Netflixu jsou zatím 3 řady (z pěti), takže pořád čekám, jak to nakonec dopadne...\nMimochodem, jedna z postav je jakože Češka. Tak na tu si ty titulky zapněte taky, většinou jí není rozumět ani slovo :-)\nNa tenhle seriál jsem narazila úplně náhodou na blogu Juju Sprinkles a čekala jsem klasickou kuchařskou show na téma japonské dezerty. Tak ne.\nKantaro je japonský seriál o obchodníkovi s knihami, který je totálně posedlý japonskými sladkostmi - a v pracovní době se snaží urvat trochu času na to, aby je mohl ochutnávat v těch nejlepších shopech.\nJe to po japonsku ujetý, ale když tomu přijdete na chuť, je to sranda. A navíc - všechno, co jí, vypadá fakt dobře...\nBez titulků to asi nedáte, protože seriál je kompletně v japonštině. Tenhle seriál budete buďto milovat, nebo nenávidět :-)\nCo vy - máte Netflix? A navnadíte mě na něco dalšího?\nv neděle, června 17, 2018\nŠtítky: Lifestyle, Netflix, Netflix and chill