Nitria: září 2014\nVystavil Nitria v 2:45 Žádné komentáře:\nVystavil Nitria v 1:27 Žádné komentáře:\nSv. Synklétiké se narodila v Alexandrii do bohaté rodiny makedonského původu. Pro značný majetek a tělesnou krásu si ji předcházelo množství ctitelů. Dívka se však rozhodla uchovat panenství a zasvětit život Kristu. O duchovním sňatku později řekla: „Místo drahokamů trojitou korunu z víry, naděje a lásky; místo náhrdelníku pokoru; místo opasku – cudnost; a ať je chudoba naším světlým rouchem.“ Po smrti rodičů rozdala všechen majetek chudým a uchýlila se spolu se svou slepou sestrou do samoty, aby se věnovala pouze modlitbě. Sama sebe přitom považovala za největšího nepřítele a překážku ve sjednocení s Bohem. Oddala se proto náročné askezi, která přinesla plody v podobě darů duchovního rozlišování a léčení. Pověst o ní se rychle rozšířila a Synklétiké začaly vyhledávat další ženy, které chtěly následovat jejího příkladu. Proti své vůli a z lásky nakonec souhlasila s vyučováním a vedením méně zkušených mnišek. Její výroky byly později zařazeny do sbírky apofthegmat svatých otců (abba) a matek (amma) rané Církve. Synklétiké zesnula po těžké nemoci, kterou nesla s obdivuhodnou trpělivostí, ve věku 84 let. Její svátek je v pravoslavné tradici 4. ledna.\n„Mnoho lidí, kteří žili v pustinách, ale jednali světsky, zahynulo, a mnoho lidí, kteří žijí sice ve městech, ale konají askezi jako na poušti, spěje ke spáse. Je totiž možné, aby člověk mezi mnoha lidmi žil v duchu osamocen i aby člověk v samotě žil svou myslí s davy.“ (II, 27)\n„Ti, kteří přicházejí k Bohu, prodělávají zpočátku zápas a velkou námahu, ale potom mají nevýslovnou radost. Jako totiž ti, kteří chtějí zapálit oheň, jsou zpočátku obtěžováni kouřem a slzí a jen tak dosáhnou toho, oč se snaží – a náš Bůh prý je přece oheň sžírající –, musíme zrovna tak i my ten božský oheň v sobě zažíhat se slzami a námahou.“ (III, 34)\n„My, když jsme složili tento slib, musíme dodržovat vrcholnou umírněnost. Zdá se totiž, že i mezi světskými lidmi panuje umírněnost, ale s ní je tam zároveň i nerozumnost, protože oni hřeší ostatními smysly. Dívají se přece beze studu a smějí se bez míry.“ (IV, 49)\n„Jako ty nejprudší jedy vyhánějí jedovatá zvířata, tak modlitba a půst zaplaší nečistou myšlenku.“ (IV, 50)\n„Ať tě nádhera světského bohatství nesvede k myšlence, že je k něčemu užitečné. Lidé si váží kuchařského umění kvůli rozkoši, ale ty překonej vábnost jejich nadbytečné stravy postem, pomocí jednoduché výživy. Písmo totiž říká: Člověk s plným břichem pohrdá pláství medu (Př 27,7). Nezprotiv si chléb a nežádej si vína.“ (IV, 51)\n„Dobrovolná chudoba je velmi dobrá pro ty, kdo jsou jí schopni. Ti, kdo to snesou, mají sice tělesné soužení, ale v duši mají pokoj. A stejně jako se šaty z pevné látky perou a bílí šlapáním a ždímají násilím – kroucením –, tak se silná duše upevňuje dobrovolnou chudobou.“ (VI, 17)\n„Bydlíš-li v koinobiu, neměň své místo. To totiž člověku může velmi uškodit. Jako pták, který odletí z vajec, způsobí, že na ně nafouká vítr a nic se z nich nevylíhne, tak i mnich nebo panna, když se stějhuje z místa na místo: duchovně se nachladí a odumře víře.“ (VII, 22)\n„Je mnoho ďáblových ostnů. Neodradil-li duši chudobou, lichotí jí bohatstvím. Nezmohl nic nadávkami a urážkami? Začne s chválami a poctami. Podlehl, protože je člověk zdravý? Přivede na tělo nemoci. Když nedokázal svést duši rozkošemi, pokusí se odvrátit ji pomocí nedobrovolně snášených námah. Vyžádá si totiž dovolení a přivede na lidi nějaké velmi těžké nemoci, aby je tím oslabil a zakalil jejich lásku k Bohu. Ale i když bude tvé tělo zmrzačeno a bude hořet velmi prudkými horečkami, i když se bude trápit neuhasitelnou žízní, vzpomeň si, když to všechno podstupuješ a jsi přitom hříšník, na budoucí trest, věčný oheň a utrpení před soudem a jistě pak nebudeš podceňovat, co se děje v přítomnosti. Raduj se, že tě Bůh ochránil, a měj na jazyku onen pravdivý výrok: Hospodin mě ztrestal, nevydal mě však smrti (Ž 117,18). Jsi ze železa a ohěm se zbavuješ rzi. A jestliže jsi chorý, třebaže jsi spravedlivý, postupuješ od menších věcí k větším. Jsi ze zlata a ohněm ses stal hodnotnějším. Byl ti dán do těla osten, posel to satanův? (2 Kor 12,7) Jásej radostí! Podívej, komu jsi teď podobný! Vždyť jsi byl poctěn osudem Pavlovým. Jsi zkoušen horečkou a vychováván zimnicí? Nuže, Písmo říká: Prošli jsme ohněm a vodou a teď je připraveno osvěžení (Ž 65,12). Dosáhls toho prvního, tak očekávej to druhé. Při uplatňování ctností volej slovy svatého Davida. Říká totiž: Já jsem chudý, ubohý a plný bolesti (Ž 68,30). Touhle trojicí soužení se staneš dokonalým. Říká přece: Tys mě v soužení osvobodil (Ž 4,2). Zdokonalme své duše především těmito cvičeními. Vždyť protivníka vidíme před sebou.“ (VII, 23)\n„Jestliže nás zatěžuje nemoc, nermuťme se, že se kvůli slabosti či tělesnému zranění nemůžeme postavit k modlitbě nebo nahlas zpívat. To všechno jsme konali kvůli odstaňování žádostí. Vždyť půst i spánek na tvrdé podložce je nám předepsán kvůli těm nejostudnějším rozkoším. Jestliže je tedy utlumila nemoc, odstranila důvod těchto činností. Jsou najednou zbytečné. Proč říkám zbytečné? Zhoubné příznaky totiž díky nemoci zmizely jako působením dobrého, silného léku. Velkou askezi vyžaduje ovládat se v nemocech a vysílat děkovné zpěvy vzhůru k Přemocnému. Ztrácíme zrak? Nenesme to těžce. Přišli jsme totiž o nástroj nenasytných přání, ale vnitřmíma očima vidíme jako v zrcadle Kristovu slávu. Ohluchli jsme? Poděkujme, že jsme úplně přišli o ten nanicovatý sluch. Utrpěly naše ruce? Ale ty vnitřní máme připraveny k boji proti nepříteli. Choroba zachvátila celé tělo? Ale zdraví toho vnitřního člověka spíše vzrůstá.“ (VII, 24)\n„Ve světě zavírají provinilce proti jejich vůli do vězení. Uvězněme se kvůli svým hříchům také my sami, aby náš dobrovolný rozsudek zahnal přicházející trest. Postíš se? Nevymlouvej se na nemoci. Vždyť i ty, kdo se nepostí, potkávají taková onemocnění. Začal jsi konat dobro? Nenech se odradit, když tě srazí nepřítel. Vždyť právě on bude poražen tvou vytrvalostí. Také ti, kdo se vydávají na moře, rozvinou plachty a naberou nejprve příznivý vítr. Když je pak zastihne protivítr, námořníci kvůli tomu nezničí loď, ale na chvilku se zastaví na místě nebo třeba i bojují s bouří, a pak opět pokračují v plavbě. Tak i my, když nás přepadne protivítr, bez bázně roztáhněme kříž místo plachty a dokončeme plavbu.“ (VII, 25)\n„Jako se vypotřebuje poklad, když je na očích, tak se ztratí ctnost, když je rozhlašována a vytrubována. Jako se totiž vosk působením ohne rozpustí, tak se rozteče i duše a ztratí svou sílu, když na ni působí vychvalování.“ (VIII, 24)\n„Jako je nemožné, aby byla rostlina zároveň svým semenem, tak je nemožné, abychom přinesli nebeské ovoce, pokud nás obklopuje světská sláva.“ (VIII, 25)\n„Když lidé, kteří shromažďují za mnohých námah a nebezpečí hmotný majetek, získají mnoho věcí, touží mít ještě více a to, co už mají, pokládají za nic a sápou se po tom, co ještě nemají. Ale my, i když nemáme nic z toho, po čem se obvykle touží, to ani nechceme získat, protože se bojíme Boha.“ (X, 101)\n„Některý zármutek je prospěšný, některý je zhoubný. Užitečný je zármutek, když se naříká nad vlastními hříchy a nad tím, že bližnímu schází poznání, a když se neopouští úmysl, aby se dosáhlo dokonalé dobroty. To jsou druhy božského zármutku. Existuje ale vedle toho i jakési spiknutí nepřítele. I ten totiž vnuká zármutek – plný nerozumu, což se většinou nazývá duchovní omrzelost. Tohohle ducha je tedy nutné zvlášť zapudit modlitbou a zpěvem žalmů.“ (X, 102)\n„Je dobré vůbec se nehněvat, ale když už k tomu dojde, nedal ti pro tuhle vášeň apoštol ani jeden den. Řekl totiž, ať nezapadá slunce... (Ef 4,27) A tebe zatím jímá hněv na tak dlouho, až se naplní celý tvůj čas. Neumíš říct: Každý den má dost vlastní špatnosti? (Mt 6,34) Proč nenávidíš člověka, který tě zarmoutil? To tě nezarmoutil on, ale ďábel. Měj nenávist k nemoci, nikoli k nemocnému.“ (X, 103)\n„Je nebezpečné, aby se pokoušel vyučovat někdo, kdo nebyl vychován uskutečňováním ctností v životě. Protože jako když někdo přijímá hosty v chatrném domě, všem uvnitř uškodí, tak i ti, kdo nebyli nejdřív spolehlivě upevněni, zahubí spolu se sebou i ty, kdo k nim přijdou. Neboť slovy zvali ke spáse, ale špatností své povahy asketům spíš ublížili.“ (X, 104)\n„Existuje tvrdá askeze, která pochází od nepřítele. Vždyť to dělají i jeho učedníci. Jak tedy rozeznáme božskou a královskou askezi od té tyranské a démonské? Není zřejmé, že podle přiměřenosti? Jedinou jednotkou tvého postu ať se stane celý tvůj čas. Neposti se čtyři nebo pět dní, abys půst dalšího dne ze slabosti porušil množstvím jídla. To je totiž nepříteli příjemné. Nemíra bývá zhoubná na každý pád. Zkrátka neztrať svou zbroj, abys nezůstal nahý a v boji snadno porazitelný. Naše zbroj je tělo, duše je voják. Podle potřeby se proto starej o obojí. Posti se, dokud jsi mladý a zdravý, neboť přijde stáří a nemoc. Dokud můžeš, shromažďuj si poklady, abys je našel, až budeš moci.“ (X, 105)\n„Oč pokročilejší jsou zápasníci, o to větší mají protivníky.“ (X, 106)\n„Děti, všichni můžeme být spaseni, a z vlastní nedbalosti spásu ztrácíme.“ (XI, 72)\n„Buďme bdělí, neboť skrz naše smysly vstupují dovnitř zloději, i když si to nepřejeme. Vždyť jak by se mohl dům uchránit před začernáním, jestliže jsou otevřená okna a nažene se tam zvenku kouř?“ (XI, 73)\n„Musíme se vyzbrojit proti démonům. Oni přicházejí dovnitř a podněcují zvnějšku, a tak se duše jako loď jednou potápí vnějším působením obrovských vln, podruhé se dostává pod vodu proto, že dovnitř zatéká. Tak i my jednou hyneme pro hříchy při vnějším jednání, podruhé nás poskvrňují vnitřní špatné myšlenky. Musíme tedy dávat pozor na vnější útoky zlých duchů a vyčerpávat zevnitř nečistotu špatných myšlenek.“ (XI, 74)\n„Nemůžeme zde být bezstarostní. Písmo totiž říká: Kdo stojí, ať dá pozor, aby nepadl (1 Kor 10,12). Plavíme se v temných vodách – svatý žalmista David přece říkal našemu životu moře. Ale místa na moři jsou někde plná oblud, někde zase úplně klidná. My tedy zdá se plujeme v klidné oblasti moře a světští lidé v částech nebezpečných; a my plujeme ve dne a provází nás slunce spravedlnosti a oni v noci a vede je nevědomost. Je však možné, že světský člověk se v bouři a nebezpečí často probere a začne volat o pomoc a tak svou loď zachrání, zatímco my se z nedbalosti potopíme na klidné hladině, protože jsme pustili kormidlo spravedlnosti.“ (XI, 75)\n„Jsme-li v koinobiu, važme si poslušnosti víc než askeze. Jedna totiž učí povýšenosti, druhá slibuje pokoru.“ (XIV, 17)\n„Musíme řídit svou duši s rozlišováním, a žijeme-li v koinobiu, nehledat své vlastní cíle a neotročit své vlastní vůli, ale poslouchat svého otce ve víře. Vydali jsme se do vyhnanství, a to znamená, že jsme se zbavili světských starostí. Nehledejme tedy to, čeho jsme se zprostili. Tam jsme měli slávu, zde potupu, tam jsme měli nadbytek potravin, zde máme nedostatek i chleba.“ (XIV, 18)\n„Jako nelze vystrojit loď bez hřebů, tak je nemožné dosáhnout spásy bez pokory.“ (XV, 66)\n„Buďme obezřetní jako hadi a čistí jako holubice (Mt 10,16). Podněcujme tak proti ďáblovým léčkám úskočné smýšlení. Abychom byli jako hadi, je totiž řečeno proto, aby nám nezůstávaly utajeny ďáblovy útoky a nástrahy. Vždyť podobné se nejrychleji poznává pomocí podobného. Naproti tomu čistota holubice značí čistotu jednání.“ (XVIII, 28)\nVybráno z knihy Apofthegmata – výroky a příběhy pouštních otců I. – III. (Praha 2000 – 2008, překlad Jiří Pavlík)\nVystavil Nitria v 0:46 1 komentář:\nStarec Porfyrios, původním jménem Evangelos Bairaktaris, se narodil 7. února 1906 do chudé rolnické rodiny, žijící na řeckém ostrově Evia. Jeho otec záhy odešel vydělávat peníze do Ameriky, kde pracoval na stavbě panamského průplavu. Extrémní chudoba nedovolila, aby Evangelos dokončil byť jen základní školu. Po prvním ročníku byl poslán pracovat do blízkého města Chalkida a následně do přístavu Pireus.\nJeště předtím však v sobě pocítil silnou touhu po Bohu. Během toho, co pásl ovce, si slabiku po slabice, protože lépe číst neuměl, pročítal životopis svatého Jana Chýšníka, který ho zaujal natolik, že se okamžitě rozhodl pro mnišství – i když o něm nic nevěděl a dokonce do té doby neviděl ani jednoho mnicha.\nV Pireu se pak setkal s mužem, který v mládí žil krátký čas na Svaté hoře Athos. Na svůj tamější pobyt stále vzpomínal a litoval, že se kdy vrátil zpět do ruchu světského života. Kdyby si dnes mohl vybrat, nikdy by Athos neopustil. Zasažen jeho slovy, poprosil ho Evangelos, aby mu poradil, jak se na Svatou Horu dostat.\nNevěděl však, jak se vyvázat z práce, říct o svém rozhodnutí rodičům a podstoupit dalekou – a nákladnou – cestu lodí. Mezitím se začal intenzivně modlit, dělat poklony, postit se. Na Athos se dostal až na třetí pokus. Před odplutím ze Soluně k němu přišel postarší mnich: „Pojď se mnou do Kavsokalyvie,“ vyzval ho. „Žiju tam se svým bratrem v poustevně na poušti. Dáme ti práci, zaplatíme ti a možná z tebe nakonec uděláme i mnicha,“ zasmál se. „Poslyš ale, mladí nemají na Svatou Horu povolený vstup. Proto trošku zalžeme a Bůh nám odpustí. V Božích očích to nebude lež, ale pravda, protože ty miluješ Krista a chceš jít na Svatou Horu, abys mu sloužil. Takže když se tě někdo zeptá, kdo jsi, řekni, že jsi můj synovec.“\nV athoském přístavu Dafne Evangela okamžitě spatřila stráž a chtěla ho vyhostit. Starec, který byl na Svaté hoře ctěným zpovědníkem, však zakročil: „Nechte ho, je to můj synovec. Zemřela mi sestra a on je teď sirotek, vzal jsem ho proto s sebou. Nemá chudák, kam jít.“ Když strážník namítal, že bude mít kvůli tomu problémy, mnich ho uklidňoval: „Neměj obavy, cokoli by se přihodilo, odvolej se na mě. Promluvím se starci a tobě se nic nestane.“\nTakto tedy vstoupil mladý Evangelos do míst, která navždy určila jeho další život. Bylo mu teprve dvanáct let. „Od této chvíle jsem vedl jiný život: život v Kristu, plný služby Bohu, osvobozený od starostí, život vzkříšení,“ ohlížel se později nazpět starec Porfyrios.\nSkit Kavsokalyvia se nachází v nejodlehlejší, nehostinné, jižní části poloostrova, kde se úpatí athoského masívu prudce sváží k Egejskému moři. Ve vyprahlé krajině, vystavené po většinu dne spalujícímu slunci, mají své poustevny mniši, kteří zvolili radikální formu askeze a oddáni neustálé modlitbě udržují podnes živé světlo hesychasmu.\nEvangelos zde strávil sedm let v poustevně svatého Jiří pod duchovním vedením dvou zkušených mnichů: otce Panteleimona, který ho sem přivedl a byl jeho zpovědníkem, a otce Ioannikia, který byl knězem. Postupně se zde naučil číst. O volných chvílích pročítal liturgické knihy, Nový zákon a žaltář, který se nakonec naučil i nazpaměť.\nPo prvotní radosti, která Evangela naplňovala v jeho vysněném místě, přišlo období pokušení. Chlapec začal pociťovat výčitky vůči svým rodičům, kteří nevěděli, kde je. Zároveň chtěl k sobě na Athos vzít svého stejně starého bratrance, aby nebyl ochuzen o tento způsob života. Své trápení před otci tajil, ale zároveň ztrácel chuť k jídlu, blednul a propadal stále častěji zádumčivosti. Starec Panteleimon si toho všimnul a zeptal se Evangela, co ho tíží. Chlapec mu všechno řekl. Od té chvíle pokušení zmizela. Evangelos už na rodiče nemyslel, ale dál se za ně modlil. Postupně se více postil a vůbec zvětšoval své asketické úsilí. „Byl jsem naplněn stále větší mánií a nadšením. Toužil jsem být pořád v chrámu a dělat to, co chtějí otcové, jen abych je potěšil. V tom spočívala má proměna, uskutečněná Boží milostí.“\nPro Evagela tak existoval pouze Bůh a po něm jeho dva starci. Od začátku si vůči nim vytvořil přirozenou poslušnost. Poslušnost pro něho neznamenala nějaký abstraktní koncept nebo morální nutnost, kterou musí splnit, pokud chce být mnichem. Naprosto ne – mladý Evangelos ani nevěděl, že něco takového jako poslušnost je základní podmínkou k tomu, aby mohl člověk na Svaté hoře plně uskutečnit své mnišství. Poslušnost u něho vyvěrala z přirozené úcty a opravdové lásky k oběma bratrům, kteří svým životem svědčili o Kristu. Bůh si tak Evanegela přitahoval skrze tyto duchovní osobnosti k sobě. „Byl jsem naprosto poslušný vůči svým starcům – ne z nějakého přinucení, ale z radosti a lásky. Doopravdy jsem je miloval. Na nikoho jiného z lidí jsme nemyslel – ani na rodiče, ani na přátele, ani na svět venku. Můj život byl modlitba, radost a poslušnost vůči mým starcům.“\nPraktický život ve skitu byl přitom přísný. Ve své láskyplnosti ho však Evangelos jako takový vůbec nevnímal. Teprve později si – už jako otec Porfyrios – uvědomil, jakou askezí na Svaté hoře prošel. Jednoho dne dal například otec Ioannikios chlapci za úkol, aby přemístil hromadu kamení z jednoho místa na druhé. Evangelos to poslušně vykonal. Když to však uviděl otec Panteleimon, velmi se rozhněval: „Proč jsi to udělal? Copak tady ty kameny potřebujeme? Vrať je tam, kde jsi je našel.“ A chlapec poslechnul. Druhý den šel kolem otec Ioannikios a velmi se divil: „Copak jsem ti neřekl, abys odsud ty kameny odnesl?“ Chlapec se starci poklonil a přiznal: „Odpusťte mi, otče, skoro všechny kameny jsem přemístil, ale druhý starec mi řekl, ať je vrátím tam, kde byly. A to jsem udělal.“ Otec Ioannikios na to nic neřekl a odešel.\nStarec Porfyrios později vzpomínal, že nevěděl, zda ho otcové tímto zkoušejí z poslušnosti, či nikoli. Avšak pro nezkušeného poslušníka či mnicha je, dodával, důležité, aby nevěděl, že je zkoušen – jinak by na sebe záměrně bral i ty nejtěžší úkoly, jen aby ukázal, že je poslušný. Kdežto pravá zkouška, v níž se projeví skutečná poslušnost, nastává tehdy, když o ní člověk neví.\nAť už ve zkouškách či nikoli, otcové Evangela nikdy nechválili, ale spíše kárali – i když svou práci udělal dobře. Chránili ho tak od pokušení být na sebe pyšný. Mladík je však miloval natolik, že od nich nechtěl být odloučen. „Člověk, který je zvyklý na pokoření, přitahuje Boží milost,“ říkával později.\nOtcové chlapce rovněž naučili Ježíšově modlitbě – opět velmi prostě, bez konkrétních rad a upozornění: „Po několika dnech si mě starec zavolal k sobě, dal mi komboskini a řekl mi, ať každou noc opakuji modlitbu ´Pane Ježíši Kriste, smiluj se nade mnou´. Nic víc. Žádná instrukce, žádné vysvětlení. Předtím, než mi dal komboskini, jenom řekl: ´Pokloň se, polib mi ruku a potom kříž na komboskini, abych ti mohl požehnat, aby ti Bůh pomohl.´“ To bylo vše. S Boží pomocí se mladík naučil Ježíšově modlitbě. Modlil se ji i během běžných prací, které vykonával ve skitu a mimo něj, aby jeho myšlenky volně nebloudily. Za tímto účelem si také opakoval v mysli slova z Písma a z liturgických zpěvů, které se naučil nazpaměť. Jediným smyslem bylo zůstávat stále s Bohem. Evangelos netušil, že pasáže, které znal zpaměti, jednou použije ve svých kázáních. Nikdy nechtěl Svatou Horu opustit.\nKdyž jednou kráčel sám po cestě vedoucí ze skitu, potkal tři poutníky a pozdravil je, jak je na Athose běžné: „Požehnejte.“ Protože měl v té době velice „divoké vzezření“, jeden z mužů si soucitně povzdechnul: „Chudák chlapec, nemá to asi v hlavě úplně v pořádku.“ Evangelos šel mlčky dál, ale – šťastný za toto ponížení – říkal si pro sebe: „Má naprostou pravdu. Ale co by asi tak řekl, kdyby věděl o mém skutečném bláznovství!“\nToto bláznovství byla čirá radost v Bohu: když byl Evangelos sám a nestyděl se před starci, běhal po úzkých athoských stezkách, křičel z útesů nad nekonečným mořem, chodil bosý ve sněhu. Když se nachladil – „vypil jsem šálek čaje, udělal pět nebo šest set poklon, pořádně se vypotil a nakonec si vyměnil šaty. Potom jsem si lehl na madraci a znovu se uzdravil.“\nAni Evangelos, i když měl tak vroucí lásku k Bohu, nebyl ušetřen dalších pokušení. Stalo se, že udělal něco bez požehnání: vyřezal ze dřeva krásný obraz nebo se tajně naučil část evangelia nazpaměť. Otcové ho však za to vždy napomenuli, neboť přílišná horlivost v něm mohla vzbudit pýchu. Jednou Evangelos vědomě porušil starcův zákaz, aby nebral z poličky vzácnou knihu – rukopis děl sv. Simeona Nového Teologa, neotvíral ji a nečetl si z ní, protože nebyl na její obsah ještě dostatečně zralý. Kniha však stále poutala chlapcovu pozornost. Když starci odešli za prací, Evangelos rukopis z poličky sundal, ale byl překvapen a zklamán zároveň: staré písmo plné zkratek a specifických znaků nemohl přečíst, a tak knihu vrátil zpátky na své místo. Poté však upadl do těžkého smutku, který paralyzoval celou jeho bytost: nedokázal pracovat, modlit se, jít do chrámu, jak býval zvyklý. I když neztratil víru, nemohl obnovit svůj vztah s Bohem. Jeho myšlenky se neustále stáčely k tomu, že neuposlechl starcovu radu a začal všechno před starcem skrývat. Takto ztrápený prožil několik dní, dokud se starcovi nevyzpovídal. Teprve potom nabyl znovu pokoje.\nPo dvou letech se stal Evangelos mnichem. Později na to takto vzpomínal: „Když jsem dovršil čtrnácti let, můj starec si mě zavolal a řekl mi: ´Co budeš dál dělat? Jaké máš plány? Zůstaneš tady?´ ´Zůstanu!´vyhrkl jsem radostí. ´Pokloň se.´ Poklonil jsem se. Starec přinesl svou starou a obnošenou rjasu, kterou měl na práci. Měla od potu zamaštěný límec a byla tak záplatovaná a pospravovaná, že pod ní bylo sotva vidět oblečení. Na Svaté hoře jsem viděl hezky oblečené mladé mnichy a snil jsem o tom, že jednou budu taky nosit rjasu jako oni. Co můžu říct? Čekal jsem toužebně na tento okamžik. A jak jsem byl mladý, tak jsem si představoval, že budu jednou nosit čistou a pěknou rjasu. A když ten okamžik konečně nastal, co jsem uviděl? Starý záplatovaný hadr. Byl jsem trochu zklamaný – asi pět minut. Ale starci jsem nic neřekl a nestěžoval si. Najednou jsem začal myslet pozitivně. Myslel jsem na poustevníky, kteří nosí žíněné košile a nikdy si je nesundají a neperou. Bůh mi dal útěchu. ´Požehnejte, otče,´ řekl jsem a rjasu si oblékl.“ Za další dva roky Evangelos přijal velkou schimu během celonočního bdění v chrámu Svaté Trojice.\nVysoko nad skitem Kavsokalyvia žil ve své malé kamenné kelii v totální izolaci od světa ruský poustevník Dimas. Nikomu se neukazoval, nikdo o něm nevěděl – až na pár spolubratrů z Kavsokalyvie, kam chodil na společné modlitby. Žil a zemřel „neznámý lidem, avšak známý Bohu“ (sv. Theognostos), který ho obdaroval mnohými charismaty. Jediný starec Porfyrios svědčil po svém odchodu ze Svaté Hory o síle milosti, která z tohoto svatého muže vyzařovala. Bůh nechal sotva plnoletého mladíka vstoupit prostřednictvím zbožného Dimase do světla své slávy:\n„Jednou brzo ráno, ještě před první bohoslužbou jsem vešel do prázdného chrámu, usadil se bokem u vchodu a modlil se. Najednou se otevřely dveře a dovnitř vstoupil vysoký mnich. Byl to Starý Dimas. Rozhlédl se a nikoho neviděl. S dlouhými komboskini v ruce začal dělat rychlé rytmické poklony a zároveň neustále opakoval: ´Pane Ježíši Kriste, smiluj se nade mnou... Přesvatá Bohodice, spasiž nás.´ Po krátkém čase upadl do extáze. Nedokážu najít slova, která by popsala jeho chování před Bohem – jeho pohyby lásky a uctívání, pohyby božské touhy a oddanosti. Jeho postava se koupala v milosti. Zářila ve světle. Jeho modlitba se okamžitě přenesla na mě. Ihned jsem vstoupil do atmosféry, která ho obklopovala. Neviděl mě. Byl jsem hluboce dojatý a začal prolévat slzy. Boží milost sestoupila na mě bídného a nehodného. Jak bych vám to mohl popsat? Světec přenesl Boží milost i na mě. Milost, které se mu dostalo, zářila i na mou duši. Přenesl na mě své duchovní dary milosti.“\nTento stav „božské katalepse“, jak ho Porfyrios nazývá, pomalu odezníval s prvními ranními údery zvonu. Do chrámu začali vstupovat další mniši na jitřní a svatou liturgii. Po návratu do poustevny se mladík odebral rovnou do kaple, kde až do večera v slzách tiše pronášel Ježíšovu modlitbu. Spolu s ustavičnou modlitbou se mu zároveň dostalo duchovního daru prozorlivosti. Obojí bylo nečekané – Porfyrios tyto dary neznal, protože starci o nich záměrně nehovořili. Ani po nich netoužil – chtěl být jen s Bohem. A Bůh mu ukázal, jak se oba otcové, kteří ten den odešli ze skitu, pomalu vracejí zpátky. Šel jim proto naproti a když se ho s překvapením zeptali, jak to, že nich věděl, mlčel. Večer pak o svém vidění řekl starci Pantelemonovi. „Dobrá, dobrá,“ odpověděl zpovědník. „Ale nepřikládej těmto věcem žádný význam a nikomu o nich neříkej, protože zlý se dívá.“\nPo této zkušenosti patření na nestvořené Boží energie se v Porfyriovi prohloubily duchovní schopnosti i smyslové vnímání, aniž by o to usiloval – byl si vědom, že se jedná o projev neskonalé Boží vůle a dobroty vůči jeho stále ještě mladé, nezkušené osobě. Přesto se od té chvíle naučil velmi lehce nazpaměť bohoslužebné kánony, zpívané v chrámu, a dokonce celý žaltář. Jeho smysly se zjemnily a vytříbily: dokázal rozeznat rozmanité vůně a zvuky, které ho uprostřed athoské přírody obklopovaly, aniž by se jimi nechal opojit a svázat. Spíše v nich rozpoznal velkolepost Božího stvoření a skrze ně v pokojném úžasu velebil Stvořitele. „Všechno, co jsem viděl, jsem obrátil v modlitbu.“\nPříroda ho zároveň učila pokoře. Barvy květů, vůně moře a zpěv ptáků tvořily dokonalou harmonii, která se neukazovala na odiv, ale svým přirozeným projevem oslavovala Boha. Slavík, kterého Porfyrios se zatajeným dechem poslouchal na mořském útesu, zpíval dlouhé minuty jen tak, do prázdna, které se před ním otevíralo. Zdánlivě beze smyslu utkával svoji melodii, aniž by se staral, jestli ho někdo slyší. Svou pouhou existencí manifestoval krásu Božího díla. Porfyrios zatoužil se mu připodobnit a být prostý jako on a jako stovky dalších neznámých mnichů, kteří na Athose zapřeli sami sebe, aby vydali to nejlepší, co v nich je; neboť už nekonají oni, ale tvoří v nich Duch svatý.\nAvšak Boží plány s Porfyriem byly jiné. Těžce onemocněl a musel Svatou Horu opustit, aby dostal léky, které zde nebyly k dispozici. Po uzdravení byl vysvěcen na kněze a sloužil v několika monastýrech a chrámech v Řecku. Stal se vyhledávaným starcem, velkou duchovní autoritou a oporou mnoha lidem. Na Athos se vrátil až těsně před smrtí. Opustil tento svět uprostřed svých nejbližších v milovaném skitu Kavsokalyvia 2. prosince 1991. Jeho poslední slova patřila Kristově modlitbě: „aby všichni jedno byli.“\nZpracováno volně podle knihy Raněn láskou – život a moudrost starce Porfyriose (Limni, Evia 2005).\nJediným zevrubnějším materiálem k starcově dílu v češtině je kniha vladyky Kryštofa Otec Porfyrios (Moskva 2012).\nVystavil Nitria v 0:39 1 komentář:


O bulharskou licenci už se ČEZ bát nemusí — ČT24 — Česká televize\nSofia/Praha – ČEZ v Bulharsku nepochybil – tak zní závěr tamního regulačního úřadu, který zastavil řízení o odebrání licence místní divizi českého energetického gigantu. Nenašel totiž žádné důvody, které by ho k odebrání licence opravňovaly. Oznámila to mluvčí ČEZu Barbora Půlpánová.\nBulharské servery informovaly, že proti rozhodnutí regulačního úřadu se lze do čtrnácti dnů odvolat k nejvyššímu správnímu soudu. Zatím nenaznačily, že by to někdo měl v úmyslu, ani nezaznamenaly nějaké reakce.\n„Jsme rádi, že regulátor potvrdil, že k odebrání licence neexistuje důvod. Vždy jsme jednali v souladu se všemi nařízeními a zákony Bulharska i Evropské unie,“ reagoval na rozhodnutí bulharského regulátora ředitel divize distribuce a zahraničí ČEZu Tomáš Pleskač. Úřad o možném odebrání licence jednal od dubna.\nBulharsko se pustilo do odebrání licence ČEZu\nNa počátku všeho byly však masové protesty bulharské veřejnosti proti vysokým cenám elektřiny. Ceny za proud se tehdy zvýšily kvůli delšímu zúčtovacímu období, které se navíc překrývalo s chladnější zimou, a tedy i vyšší spotřebou. Demonstranti proto požadovali odebrání licencí zahraničním distributorům.\nNespokojenost lidí namířená nejprve proti českým firmám ČEZ a Energo-Pro a také rakouské EVN, které zajišťují v Bulharsku distribuci elektřiny, se záhy obrátila proti bulharské politické elitě. Protesty tak skončily demisí vlády a předčasnými volbami.


JenProŽeny » Sex a pak už nic. Opravdu?\nSex a pak už nic. Opravdu?\nZavoněl vám hned, když vám objednal první víno. Necháte se strhnout hormonovou chemií namíchanou v koktejlu zvaném sex na jednu noc?\n„Tak nějak sympaticky mlčel a já byla oblblá volností,“ začíná vzpomínat Vendula. Už deset let je na mateřské – a jak to tak vypadá, dlouho ještě doma bude. Manžel slušně vydělává, a tak může ona se třemi syny zůstat doma. Když si proto mohla dopřát povyražení v podobě srazu maturantek z jejich odborného učiliště, neváhala. Chtěla zavzpomínat na doby, kdy s „holkama-švadlenkama“ vymetaly zábavy. „Kolem třetí jsme zůstaly jen já, Jiřina a Karolína. Holky do nepohody, se kterými jsem nakukovala do učitelského bytu našeho profesora odborné technologie, s nimiž jsem zkusila první pivo, z telefonní budky volala klukům z elektroprůmyslovky, v zimě jezdila na běžky do Jizerek… Ztratily jsme se, tak nějak časem. A tak jsme si měly co povídat i v non-stop baru Barabizna.\nNajednou se rozjela improvizovaná diskotéka a já si všimla sympaťáka, který popíjel u baru pivo se svými kumpány a smál se opileckým tanečním kreacím takové jedné dlouhovlásky. Říkala jsem si, že se mu možná líbí, jak pohazuje dlouhými vlasy. A holky si hned vzpomněly, jak jsme kdesi na rockovém koncertě ,ladily kytary‘. A chtěly si to zopakovat. Přece jen jsem měla o pár ginů méně než ony, a tak jsem je na miniparket poslala sama.\nSympaťák si mě všiml, když si šel koupit cigarety do automatu. Nervózně jsem si hrála s dlouhou náušnicí, na kterou vůbec nejsem zvyklá, až mi samozřejmě odletěla. A uletělo i zapínání. Hrabala jsem se vrškem těla pod stůl a pak se mi někde za zády jen ozvalo: ,Zvracíte?‘. Strašně jsem se lekla, bouchla hlavou do stolu a vyjekla. Nadzvednul ubrus a viděl, jak si držím hlavu. Koukala jsem na něj jako zajíček z jamky, co tam sedí sám. A tak jsem se vymotala mezi lidi a místo sladkého a okouzlujícího úsměvu, který by vrhla Jiřina, jsem tak nějak přizvedla koutek. Znovu se mě zeptal, jestli mi není blbě. Trochu jsem se urazila. Přisedl si. Pěkně drze, ani se nezeptal a už byl u mě.


Vinaři soutěžili v řezu vína — ČT24 — Česká televize\nBzenec - To, že vinaři mohou soutěžit i v něčem jiném, než je kvalita jimi vyprodukovaného vína, předvedla dnes dvacítka odborníků v Bzenci, kde se konal už sedmý ročník neoficiálního mistrovství republiky v řezu vinné révy. O nejlepšího „řezače“ bojovali vinaři z celé Moravy ve dvou věkových kategoriích na viničních tratích s keři odrůd Rulandské bílé a Ryzlink rýnský.\nZadání odborné poroty, jak má řez a úprava keřů révy vypadat, se každý rok liší v závislosti na sezóné a počasí. Protože ani jedno v minulém roce vinařům nepřálo, museli soutěžící révu ve vinohradech prořezat razantněji. „Vinice je šest let stará a kondice je spíše horší vlivem zacházení z předchozích let,“ vysvětlil hlavní komisař soutěže Vlastimil Peřina.\nVinaři mají pouhých patnáct minut na to, aby prořezali co největší počet keřů vinné révy a za každý kus jsou bodováni. Odborná porota ale uděluje i body trestné. Po časovém limitu jsou tak všichni soutěžící různě daleko ve vinohradu, i v závislosti na zvolené strategii.\nTu nejlepší podle všeho zvolil v juniorské kategorii Stanislav Škrobák z Čejkovic. V seniorské kategorii Elite vyhrál už potřetí za sebou Marek Pšovský z Prušánek, kterému už ostatní vinaři zakázali příští rok soutěžit a musí usednout mezi porotce.\n„My máme dva a půl hektaru vinic a všechno to stříhá manželka přes zimu. Ona mě k tomu nechce pustit, tak abych si zastříhal, musím chodit na soutěže,“ smál se vítěz Pšovský. Kromě symbolické výhry - zlatých nůžek -budou vítězové obou kategorií reprezentovat Českou republiku na mistrovství světa, které se koná za čtrnáct dní ve Francii.


Číchov - Kultura.cz\nÚvod Místa Společnost Města a obce Číchov\n675 21, Číchov, Tel.: +420 568 870 934, obec@cichov.cz\nČíchov/Společnost - Číchov\nObec leží asi 11 km severozápadně od města Třebíč, mezi obcemi Přibyslavice a Bransouze s možností přímého silničního spojení i na obec Chlum. Obcí prochází železniční trať č.240 Brno-Jihlava-Havlíčkův Brod. Místní železniční zastávka je mezi stanicemi Okříšky a Bransouze ve směru na Jihlavu.\nPodle údajů z roku 1906 je výměra obce 930ha a 68a, z čehož 251ha tvoří lesy, 131 ha pastviny, louky a zahrady, 276ha orná půda. Zbytek je neúrodná půda, vodní a zastavěné plochy. Dnes je situace jiná. Přibylo lesů a zastavěných ploch, ubylo orné půdy.\nK obci náleží rovněž osada Hynkov, ležící asi 1500m jižně od Číchova, založená r.1580 Hynkem Brtnickým z Valdštejna. Dle sčítání lidu dne 31. 12. 1900 zde žilo 42 lidí.\nŘeka Jihlava dělí obec na 2 části ( dvě samostatné obce) , které se nazývají :\nLevý břeh- Číchov třebíčský\nPravý břeh-Číchov brtnický\nTím vznikly dva samostatné celky , které měly dvě samostatné pečetě.\nPrvní písemná zmínka o obci je již v r.1101, v době založení benediktinského kláštera v Třebíči. Třebíčský písař Eliáš Střelka v kronice sepsané r. 1574 klade založení kláštera do roku 1101 a praví, že klášter statky pozemskými dobře opatřen byl a patřil mezi nejbohatší kláštery. Zakládající listina jmenuje 78 osad a míst – mezi nimi je uvedeno Czichovo, Chlumané, Kojatíno atd., jejichž výnos celý nebo částečný novému klášteru darován byl.\nNěkteré jiné prameny uvádějí rok 1104 nebo dokonce r. 1109 – to však není rozhodující. Někdo uvádí rok založení, jiný rok dostavby nebo vysvěcení.\nSamotný velkostatek byl rozparcelován v roce 1926. Majiteli statku byli hrabata Collalto, kteří panství získali od Ferdinanda II, na jehož straně bojovali – v bitvě na Bílé hoře r. 1620 proti českému králi Bedřichu Falckému. Na straně Českého krále bojoval proti Ferdinandovi II poslední Valdštejn – Zdeněk brtnický z Valdštejna. Zemřel roku 1624 ve vězení v Brně na Špilberku, když původní trest smrti za účast v bitvě na Bílé hoře mu byl změněn na doživotní žalář.


VYHLÁŠENÍ ANKETY SPORTOVEC STŘEDOČESKÉHO KRAJE 2019 - ŘÍČANY (oficiální stránky města)\nVYHLÁŠENÍ ANKETY SPORTOVEC STŘEDOČESKÉHO KRAJE 2019\nStředočeský kraj vyhlašuje dnem 20. ledna 2020 anketu o nejúspěšnějšího sportovce Středočeského kraje za rok 2019, SPORTOVEC STŘEDOČESKÉHO KRAJE 2019. Cílem projektu je ocenění nejlepších současných i bývalých sportovců Středočeského kraje jak v dospělých, tak v mládežnických kategoriích. Dále pak trenérů a funkcionářů za jejich celoživotní přínos pro sport.\nCílem projektu je ocenění nejlepších současných i bývalých sportovců Středočeského kraje jak v dospělých, tak v mládežnických kategoriích. Dále pak trenérů a funkcionářů za jejich celoživotní přínos pro sport.\nObracíme se na všechny sportovní subjekty v našem kraji s žádostí o zaslání nominací do níže uvedených kategorií.\nPro nominaci sportovce do ankety pečlivě vyplňte přiložený anketní lístek, který zašlete dle pokynů na adresy uvedené v jeho spodní části a to nejpozději do 9. února 2020, kdy bude příjem nominací uzavřen.\nAnketní lístek se vyplňuje a odesílá pouze elektronicky na jednom listě pro jednotlivce a na druhém listě pro kolektivy.\nAnketní lístky a pokyny pro jejich vyplnění a odeslání jsou rovněž ke stažení na webových stránkách Středočeského kraje ZDE (https://www.kr-stredocesky.cz/web/regionalni-rozvoj/ostatni-akce)\nKonečné pořadí ankety Sportovec Středočeského kraje 2019 vzejde z hodnocení komise složené z tělovýchovných funkcionářů a pracovníků, představitelů Středočeského kraje, zástupců tisku a sponzorů.\nVšem nominovaným bude včas zaslána pozvánka na slavnostní vyhlášení výsledků ankety.\nVyhlašované kategorie ankety Sportovec Středočeského kraje 2019\nMuž nebo žena. Měřítkem bude umístění na mistrovství světa, Evropy, republiky a kraje. Sportovec musí být registrovaným členem a závodit za sportovní subjekt ze Středočeského kraje.\nNejvětší sportovní talent\nChlapec nebo dívka. Měřítkem bude umístění na mistrovství světa, Evropy, republiky a kraje. Sportovec musí být registrovaným členem a závodit za sportovní subjekt ze Středočeského kraje\n10 vyhlášených v pořadí (datum narození po 1. 1. 2000)\nNejlepší sportovní kolektiv dospělých\nMěřítkem bude umístění na mistrovstvích a přeborech světa, Evropy, republiky a kraje. Družstvo musí být registrováno a závodit za sportovní subjekt ze Středočeského kraje.\n3 vyhlášení v pořadí (nad 18 let, kolektiv = dva a více sportovců)\nNejlepší sportovní kolektiv mládeže\n3 vyhlášení v pořadí (narozeni po 1. 1. 2000, kolektiv = dva a více sportovců)\nMusí být trenérem jednotlivců, nebo kolektivu dospělých a mládeže registrovaných a závodících za sportovní subjekt ze Středočeského kraje.\nNejlepší krajánek a cizinec\nSportovec, který působil ve sportovním subjektu ve Středočeském kraji nebo zde má trvalé bydliště a dalších úspěchů dosáhl ve sportovním subjektu mimo tento region a dále sportovec s cizí státní příslušností, který působí ve sportovním subjektu ve Středočeském kraji.\nBývalý nebo současný sportovec nebo funkcionář, který nejvíce proslavil Středočeský kraj.\nSportovec, který sportuje nebo sportoval ve sportovním subjektu ze Středočeského kraje, případně dalších úspěchů dosáhl ve sportovním subjektu mimo tento region.\nJiří Havran, referent oddělení mládeže a sportu KÚ Středočeského kraje,\ntelefon: 257 280 757 e-mail: havran@kr-s.cz\nMgr. Jan Bohata, referent oddělení mládeže a sportu KÚ Středočeského kraje,\ntelefon: 257 280 234 e-mail: bohata@kr-s.cz\nAnketní lístek 2019 _Sportovec SK.xlsx (113 kB)\nInformační dopis o vyhlášení ankety 2019 1.doc (55 kB)


Optický klastr vznikl v Olomouckém kraji, což není náhoda, protože v olomouckém regionu je největší koncentrace špičkových firem a výzkumných týmů z oblasti optiky. Navíc Univerzita Palackého v Olomouci nabízí jako jediná u nás specializované vzdělání v tomto oboru a dosahuje v něm excelentních výzkumných výsledků.\n„Hlavním cílem Českého optického klastru je vytvořit silné seskupení high-tech organizací v oboru optiky, které bude napomáhat rozvoji každému z jeho členů a posilovat jeho konkurenceschopnost. Zároveň chceme podpořit vznik a růst vysoce inovačních společností využívajících výsledky vědy a výzkumu v optice a příbuzných oborech,“ řekl Jiří Nuc, předseda výkonné rady Českého optického klastru.\nJednou z priorit klastru je snadnější zapojování firem a výzkumných organizací z oblasti optiky, jemné mechaniky a optoelektroniky do společných projektů. Takovým prvním společným projektem by mohla být zakázka pro Armádu ČR na pořízení optických systémů do nových bojových vozidel pěchoty v hodnotě ca 5 mld. korun. Pořízení nových bojových vozidel pěchoty představuje totiž jeden z největších projektů v historii české armády a optika je důležitou součástí tohoto projektu.\nFirmy z oblasti optiky a jemné mechaniky zaměstnávají v Olomouckém kraji zhruba 6000 pracovníků. Objem jejich exportu přesahuje 17 mld. korun. Přitom ve střední a východní Evropě chyběl klastr, který by sdružoval jejich zájmy, umožňoval koordinovat a využívat inovační potenciál a formoval budoucí výzkumné a obchodní směry optiky.\n„Nejbližší optické klastry jsou v Německu a Holandsku, kde výborně funguje propojení univerzit, firem a vědecko-výzkumných institucí. Toho chceme také dosáhnout,“ říká Petr Přikryl, místopředseda výkonné rady klastru. Podle něj má Český optický klastr ambici stát se do čtyř let špičkovým centrem pro inovace v optice ve střední Evropě. Navíc spolupráce v rámci klastru by mohla přilákat zájem mladé generace o obor optika a ukázat jeho atraktivitu a multidisciplinaritu.\nZakládajícími členy optického klastru jsou Meopta-optika, Pramacom-HT, Hella Autotechnik Nova, Zebr a Ústav přístrojové techniky Akademie věd ČR. V letošním roce se do klastru zapojí Univerzita obrany a Univerzita Palackého v Olomouci, která má dlouholetou tradici v oblasti špičkového výzkumu na poli optiky a nových materiálů. „Český optický klastr znamená pro naši univerzitu především možnost hlubšího propojení s průmyslovými firmami, armádou a výzkumnými centry. Provádíme špičkový výzkum na poli optiky a chceme svůj potenciál dále rozvíjet. Proto podporujeme rozvoj optického klastru a chceme jako jeho člen hrát jednu z hlavních rolí,“ říká rektor Jaroslav Miller.\nOlomoucká univerzita plánuje do budoucna vybudovat další vědecko-technické centrum - Středomoravské centrum inovací a transferu technologií - jehož zázemí a infrastrukturu by mohly využívat i firmy zapojené v klastru. Ty by zde rády spolupracovaly také při výuce a odborných praxích studentů a následně jim nabídly pracovní uplatnění. „Máme zájem i na vzniku akreditované optické laboratoře, která v České republice chybí. České firmy a státní instituce si zatím musejí odborná měření zadávat v zahraničí,“ upřesňuje Vladimír Chlup, člen výkonné rady klastru.\nČeský optický klastr chce poskytovat své služby firmám a výzkumným organizacím z celé České republiky, vzájemně je propojovat, ale i hledat a zpřístupňovat pro ně příležitosti, jako je právě chystaná armádní zakázka. Myšlenka založení a rozběhu klastru navazuje na činnost Centra digitální optiky Technologické agentury ČR.\nPublikováno: 31. 5. 2018 | Počet zobrazení: 1086 215


Náhradní díly Fiat Punto | AUTOPES® hledá za Vás\nSháníte náhradní díl na Fiat Punto ? Autopes zašle přesně mířenou poptávku nejlepším prodejcům nových náhradních dílů a v případě zájmu i o použitý díl i vrakovištím za Vás. Prodejci, kteří konkrétním dílem na Fiat Punto disponují Vás budou kontaktovat. Vy si tak můžete pohodlně porovnat nabídky a rozhodnout se pro tu nejlepší ještě dnes. Díky službě náhradní díly Autopes hledá za vás koupíte náhradní díl na Fiat Punto v co nejkratším čase a za co nejlepší cenu.


XI. trinacionální literární a dramatická dílna německého jazyka v polské Morawě – Gymnázium Dr. Antona Randy\nÚvodní stránka›Aktuality›XI. trinacionální literární a dramatická dílna německého jazyka v polské Morawě\n„Hvězdné okamžiky v dějinách a kultuře naší země“\nSjednocená Evropa se neustále rozrůstá … Navzdory (a snad i díky) tomu se však pořád častěji setkáváme s problémem skutečně „se setkat“. Sejít se tváří v tvář, nejen pouze „e-mailově“, v naslouchátku mobilního telefonu či na monitoru při Skype-interview …\nVidíme se, slyšíme se, ale málo se skutečně „cítíme“. Získáváme stále obsáhlejší vědomosti, ale to, v čem bohužel neustále zaostáváme, je znalost sebe sama navzájem. Znalost nejen přátel a blízkých z jednoho města a země, ale také znalost našich sousedů, těch s nimiž sdílíme onu společnou Evropu a společnou budoucnost.\nCo naše sousedy zajímá? Čeho si váží? Co je pro ně důležité a co banální? Čeho se bojí?\nÚsměvným se pak stává poznání, že mnohá z těchto přání, obav a otázek jsou nám všem společné. Problémy v nich skryté jsou ovšem řešitelné pouze za předpokladu, že se skutečně známe. Pouze tehdy, víme-li, jakýma očima se dívají oni na nás i sami na sebe. Proto je nutné se setkávat!\nJazyk souseda se zajisté nedá naučit během pár dní. Avšak za tuto dobu je možné se navzájem obdarovat tím, že představíme druhým naši identitu a jedinečnost naší země. A můžeme si navzájem také ukázat důležité historické milníky, které ovlivnily směr vývoje naší země. Můžeme tak projít „od Karla IV. až ke Kavkovi“…\nHistoria magistra vita est. Historie je učitelkou života. Dějiny a kultura hovoří živým jazykem. Mluvme jím a naslouchejme …\nErika Doležalová, vedoucí české skupiny\nPostřehy několika účastníků semináře:\nTýden v Polsku byl velmi zajímavý a mnohému nás naučil. Nejen proto, že jsme si prověřili cizí jazyk – a to hlavně němčinu – ale také jsme se dozvěděli mnoho nového o Němcích a Polácích. Byli jsme seznámeni s jejich zvyky a stylem života a několikrát jsme také měli možnost seznámit je s tím, jak to u nás – v „českých zemích“ – chodí. Návštěvy Wroclavi a Kreisau byly jen třešničkou na dortu.\nVšichni, kdo jsme se tohoto týdne zúčastnili, doufáme, že tato tradice nezanikne a že budeme mít v dalších letech opět možnost takovýto zajímavý týden prožít.\nPetr Kabelka, V5A\nMyslím si, že největším přínosem pro mě bylo to, že jsme aktivně používali německý jazyk. Ve volných chvílích jsme se nebavili pouze se studenty z Čech, ale i ze zahraničí. Dozvěděli jsme se, co dělají ve volném čase a co je zajímá. Zábavnou formou jsme se toho hodně naučili.\nVáclav Tolar, 2A\nPři ohlédnutí se za krásným týdnem v polské Morawě se mi vybavují zážitky spojené s hrami vzájemného poznávání typu „Kurz, kurz, lang, lang“, „Ein kleiner Matrose“. Ten pobyt nebyl samozřejmě zdaleka jen o tomto hraní (v téže budově byla umístěna též mateřská škola), ale hlavně o překonání jazykových bariér a poznávání druhého národa. Zámek, kde jsme byli ubytováni, byl místem klidu, tvorby (vznikl zde velmi zdařilý film Nely Jungmannové o Vladimíru Mišíkovi) a radosti.\nVladimír Hurych, V5A\nNení nad to pocítit na svých ramenech první letošní vločky bělostného sněhu v cizí zemi – už vůbec, když se ta zem nazývá Polsko, já bydlím na zámku a čas trávím ve společnosti skvělých lidí pod vedením bezvadné a neuvěřitelně ochotné paní profesorky Eriky Doležalové.\nDny se povětšinou strávily na přednáškách v německém jazyce. Doufám, že se mnou budou všichni zúčastnění souhlasit, když řeknu, že k nejzajímavějším rozhodně patřil výklad o historii učebnic.\nVečery pak byly zasvěcené národním tradicím a zvykům, díky čemuž jsme se o českém večeru vrátili do dětských let při tanečku „Kolo, kolo mlýnský“ a hře „Chodí Pešek okolo“.\nO polském večeru jsme se zase ocitli na polské svatbě ve společnosti „sedmdesátiprocentní vodky“ (nápadně vypadající a chutnající „na sto procent“ jako místní balená voda) a neustále se pusinkujícího se svatebního páru.\nDle mého názoru se setkání opravdu povedlo, i přes nízkou účast našich německých sousedů, a ukázalo se, že i my Slované se domluvíme jako Germáni.


Jak zbohatnout při obchodování s akciemi - Trefitech - finance\nPřinášíme zde sedm pohledů jak zbohatnout na burze, mezi kterými možná najdete rozřešení, proč zrovna vám se to nedaří tak rychle a efektivně. Pokud jde o obchod s akciemi, je Česká republika v porovnání se Spojenými státy považována za stále rozvojovou zemi. Lidé často odmítají nést odpovědnost za rizika spojená s investicemi do akcií a raději se spokojí s bezpečnější formou uložení a zhodnocení volných peněz. K nejistotě při nákupu akcií na kapitálovém trhu mohou často u zaryté předsudky. Co za tím skutečně je?\nNezkušený investor se tedy nemusí starat o nákup a prodej jednotlivých akcií v závislosti na kolísání trhu. Nejjednodušší způsob jak proniknout do burzovního světa je, založit si vlastní investiční účet na Portu.cz a nechat své volné peněžní prostředky spravovat jednoho z největších obchodníků pražské burzy s přístupem na více než 25 světových trhů. Investice, které běží po dobu 5, 10 nebo 20 let poskytují v průměru výrazně vyšší výnosy, než rychlé zisky. Jako účinný nástroj před totální ztrátou investovaných peněz pomáhá eliminovat aktivace burzovního pokynu stoploss, který zajistí automatický prodej akcií na předem stanovené hodnotě.


Švýcarská pocta pro Sikoru. Jako asistent bude působit u reprezentace do 23 let | Florbal.cz\nRadek Sikora starší při taktické poradě na střídačce Wileru. Foto: Martin Flousek\n8. 7. 2021 Švýcarsko (1) KOMENTÁŘŮ\nŠvýcarská pocta pro Sikoru. Jako asistent bude působit u reprezentace do 23 let\nČeský trenér a bývalý reprezentant Radek Sikora se ve Švýcarsku, kde dlouhodobě žije a působí, dočkal velké pocty. Stal se totiž novým asistentem hlavního trenéra Simona Lindera ve výběru do 23 let. Sikora, který od roku 2012 působí jako trenér Wileru-Ersigen tak naváže na své působí v realizačním štábu české mužské reprezentace.\nNení pochyb o tom, že Radek Sikora starší je jednou z nejvýraznějších postav historie českého florbalu. Jako hráč se účastnil pěti světových šampionátů, doma má senzační stříbro z roku 2004.\nVe Švýcarsku se rovněž etabloval jako trenér, od roku 2012 působí na lavičce slavného Wileru-Ersigen. Z jeho zkušeností těžila také česká mužská reprezentace, Sikora byl součástí realizačních týmů jak Radima Cepka, tak jeho nástupce Petriho Kettunena.\nSvůj debut za českou reprezentaci mužů si odbyl při posledních přátelských utkáních proti Slovensku také jeho syn Radek Sikora mladší.\nNyní čeká na pyšného otce nová výzva, stal se asistentem hlavního trenéra Stefana Lindera ve švýcarské mužské reprezentaci do 23 let.\nTak pro naše ředitele (Urbář, Mlčoušek, Jirovský) je to určitě důvod k velké mediální kampani, která nezanechá jedno oko suché…..proč máme ředitele ligových soutěží a nemáme ředitele rozhodčích nebo brankářůů?\n3. 12. 2021 - (3)


ŽENA-IN - Trampoty krásné Julije\nTrampoty krásné Julije\nMimo bystrého mozku disponuje půvabnou tváří s laníma očima. A také notnou dávkou charismatu. Od ledna stojí v čele ukrajinské vlády – Julija Timošenková.\nKdyž se objevila s plavým copem otočeným kolem hlavy (klasickým účesem ukrajinských žen a dívek) získala si sympatie lidí i v té nejzapadlejší ukrajinské vesničce. Nad efektem tohoto kroku žasli i ostřílení mediální experti.\nJulija Timošenková přitom ještě na počátku devadesátých let neuměla ani ukrajinsky. V jejím rodném Dněpropetrovsku (ukrajinsky Dnipropetrovsk) to je ostatně normální. Narodila se v roce 1960, její maminka Ludmila Těleginová pracovala jako dispečerka v autoparku. V kolonce otec stálo neznámý a současná ukrajinská premiérka na veškeré dotazy ohledně toho zarytě mlčí. O svém soukromí mluví vůbec jen velmi nerada a poskrovnu.\nNovináři s oblibou spekulují, že by mohla být snad poloviční Arménka. Tato otázka začíná být aktuální, v nadcházejících volbách totiž krásná Julija počítá s podporou národně orientovaných kruhů. A pro ně je její čistý ukrajinský původ podstatný.\nJulija tedy vyrůstala jen s matkou a už v osmnácti se vdává. Se svým manželem Alexanderem Timošenkem se přitom údajně seznámila čistě románovým způsobem. On si spletl telefonní číslo, zaujal ho její hlas a jsou spolu dodnes. Timošenko byl přitom luxusní partií, jeho otec patřil k vysokým (a movitým)komunistickým funkcionářům. Mladému páru pomohl k bytu a také k založení sítě videopůjčoven, v devadesátých letech rozjeli výnosné podnikání s dovozem plynu z Ruska.\nJuliji pověřuje ukrajinský prezident Leonid Kučma v roce 1994 dohledem nad státní energetikou. Ačkoli patřila k okruhu blízkých spolupracovníků premiéra Pavla Lazarenka, posléze uvězněného a obviněného z korupce, tehdy ustála i tento problém. Když se stal premiérem Viktor Juščenko, jmenoval ji dokonce vicepremiérkou pro paliva a energetiku.\nV roce 2000 se ale Julija ocitá ve vězení a proti ní a členům její rodiny je zahájeno trestní stíhání. Po dvaačtyřiceti dnech ji propouštějí, ale ona na tohle příkoří nezapomene. Vyhlašuje svou soukromou válku proti Leonidu Kučmovi a je důsledná. Kruh se uzavírá triumfální prosincovou oranžovou revolucí, kterou jistě podrobně znáte z televizního zpravodajství.\nOsobní problémy Julije Timošenkové to ale nevyřešilo, už deset let žije odděleně od svého muže, který čeká na zproštění z obvinění z daňových úniků aj. Těžkou hlavu jí asi udělala i jejich jediná dcera Evženie. Ta vyrůstala od svých čtrnácti let ve Velké Británii, kde se mimo úspěšného absolvování\nLondon School of Economics zamilovala do Seana Carra.\nNastávající zeť pochází z Leedsu, živí se farmařením a amatérským hraním s rockovou kapelou. Na Ukrajině už kromě projížděk na motocyklu Harley Davidson stihl založit skupinu Death Valley Screamers (v překladu něco jako Křiklouni z Údolí smrti). Nicméně Julija se s volbou své dcery nakonec smířila a svatba prý bude co nevidět.\nJuliji v jejím politickém tažení pomáhá i to, že je strhujícím řečníkem s velkou dávkou charismatu a rovněž jí nejsou cizí ani organizační schopnosti. Navíc jí nechybí ani kuráž, klidně šla třeba osobně diskutovat s rozzlobenými horníky.\nLetos se podle hodnocení amerického časopisu Forbes umístila v žebříčku nejvlivnějších žen světa na třetím místě. Jaké budou další politické osudy téhle drobné dámy, která nosí velikost 34 a je schopna držet tvrdou hladovku, aby se vešla do svého oblíbeného kostýmku, ukáží na podzim ukrajinské volby.\nNemůžu si pomoct, ale kdykoli jsem dneskka přejela očima na pravé liště po názvech článků, tak jsem četla "tampony krásné Julie" Asi už jsem zblbá z těch komerčních článků\nja myslela, ze to zas bude fejeton od Herty, tak taky figurovala nejaka Julie ne?\nale potesili jste mne , cetla jsem toho o ni trosku vic, hlavne o jeji profesni casti zivota\nasi tak jako Mečiar na Slovensku\nbejby: ta má úplně jiné zájmy než dát Ukrajinu dopořádku\nbejby: té určitě...\nDoufám že se ji podaří to dát na Ukrajíně do pořádku\nJo, Julča ta jde přes mrtvoly, ono to na Ukrajině ani jinak nejde\nNyotaimori: MiLady: Konečně brblá taky někdo jinej než já ohledně původnosti článků Jsou sice pěkný, čtivý...leč nepůvodní. A ty neuvedené zdroje mne dráždí nejvíc!


Autismus je jako život ve světě, jenž s realitou příliš nesouzní - Pardubický deník\nAutismus je jako život ve světě, jenž s realitou příliš nesouzní\nPardubice - Cizí slečna mě tahá za ruku. Nechápu, co po mně chce. Proč na mě vůbec sahá? Je mi to nepříjemné. Klopím oči, nemohu se na ni dívat. Nevím, kam mě chce vést. Bráním se. Nemohu mluvit, jediné, co zvládnu, je výmluvné gesto: zkřížené ruce na prsou. Slečna to zkouší větší silou. Zapřu se. Prostě ne. Ničemu nerozumím. Jsem zmatená.\nAutistou na vlastní kůži.Foto: DENÍK/Luboš Jeníček\nI tak může vypadat život autisty. Život, který nezapadá do běžných měřítek moderní společnosti, vyznává jiné hodnoty a vybočuje z obvyklých hranic lidského soužití. Jak se žije autistům, si mohli zájemci vyzkoušet v Rodinném integračním centru v Pardubicích.\nK prvnímu úkolu jsem dostala jasné instrukce. Nemluvit a odmítat spolupracovat. Předstírat, že nevím, co po mně slečna chce.\nPo dokončení úkolu si sedáme na zem a vyprávíme si, co jsme v danou chvíli prožívaly. Máme si říct, co bylo nepříjemné. To není těžké – nepříjemné to totiž bylo celé. Nejhorší však je, že druhému člověku nemohu vysvětlit, co se děje. Slečna říká, že pro ni bylo nejtěžší to, že se cítila naprosto beznadějně. Já jako autista jsem ale nic takového poznat nedokázala.\nDruhý úkol je úplně jiný. Na obrazovce počítače se mi ukazují čísla, která mám nalézt v zobrazené tabulce. Není na tom nic těžkého – alespoň do chvíle, než mi do sluchátek pustí ruchy. Právě na ně totiž autisté mnohdy reagují přehnaně – jsou totiž vůči zvukům více citliví. Soustředit se na hledání čísel je najednou mnohem náročnější.\nJsem zvyklá pracovat v hlučnějším prostředí, takže úkol plním bez větších problémů. Ale představa, že bych něco takového musela stejně jako opravdoví autisté poslouchat pořád, je děsivá. Zatímco já si sluchátka můžu snadno sundat, oni ty zvuky prostě vypnout nemohou.\nPoslední část workshopu je ještě zajímavější. Jde o promítání pohádky O Červené Karkulce, a to očima autisty. Soustředí se na detaily, jako je třeba obsah Karkulčina košíku, ale také počet sedadel v autobusu, jenž projíždí kdesi v dáli. Samotný děj pohádky je tak naprosto upozaděn. Přesně takové vnímání ostatně mohou autisté mít. Místo na to hlavní se soustředí na detaily. Není pro ně těžké naučit se nazpaměť jízdní řády, ale připravit si aktovku do školy je pro ně nepřekonatelný problém.\nPohádka je dovedená do takových krajností, že se neubráním smíchu. Okamžitě mi ale dochází, že na tom nic vtipného není. Takhle totiž vypadá život autistů. Život ve vlastním světě, který má k tomu opravdovému někdy pořádně daleko. Jedno je však jasné – autisté nejsou zlí, jsou jen jiní.


Sandru Pogodovou v rádiu nahradila tato kyprá Bulharka, která randí s Princem - Super.cz\nAneta se svými kolegyněmi z Dámského klubu. Foto: Archiv Frekvence 1\n21. února 2012 11:27\nAneta Christovová je původní profesí novinářka, která dříve psala články o novinkách ze světa módy a krásy. Protože ale svými historkami neustále rozesmívala kolegyně v kanceláři, padla zmínka o tom, že by svou živost měla zúročit v rádiu. A tak se vydala na konkurz, kde se ucházela o post moderátorky počasí, což ale nevyšlo. „Kvůli mému chrapláku to nevyšlo. No a druhé setkání se pak stalo osudovým,“ směje se Aneta.\nV rádiu se prý ocitla proto, že se na ni usmálo štěstí. „Kdybych nebyla právě tady, vlastnila bych dřevěný bar na exotické bílé písečné pláži, kde celoročně svítí sluníčko a lidi jsou spokojení sami se sebou.“ K exotice má ostatně blízko, po tatínkovi je napůl Bulharka, což vysvětluje její temperament a také náklonnost k cizokrajným typům mužů. Ostatně Anetin přítel je toho důkazem. Jmenuje se Prince a pochází z ostrova Mauricius. Dokonce prozradila, jak vypadá jejich společné soužití. „Komicky. Jelikož je to první muž, který překročil práh mého bytu a nebyl z něj vyhoštěn ještě před setměním. Krom toho je to množství různorodých kultur důvodem úžasných sopečných výbuchů. No a já si i po roce a půl stále zvykám na to, že vůbec žiji s chlapem.“ ■\nAneta se svými kolegyněmi z Dámského klubu. ■\nAneta je novou posilou Dámského klubu. ■


Tetování je hodně starým zvykem. První tetování lide dělali si už v starobylosti. Tetování mělo různou významnost. Máme zajímavý navrh pro lidi, kteří mají strach nebo nejsou pevný pokud chtějí mít stalé tetování.\nRead more about Módní tetování pro každého.\nÚžásný a snadný způsob na výzdobu zdí\nExistuje moc způsobů na získání úžásného vzhledu v mnohých interiérech. Domácí, pro restaurace nebo pro kancelář – každý z těch druhů má samozřejmě úplně odlišný styl, ale současně každý může pro ně najít dokonalé dekorativní zboží. O široké nabídce rozmanitých vzorů nejlépe si přesvědčit osobně během prohlídky na webu, kde se nejednou nachází i kompletní návrhy na design nejrozmanitějších interiérů – i těch pro odborníky.\nRead more about Úžásný a snadný způsob na výzdobu zdí\nTajemství aranžmá interiéru – jak originálně vyzdobit koupelnu\nKdyž někdo v současné době doporučuje fototapety pro koupelnu, vůbec to neznamená že je to nesmysl. Je dokonce protivně – díky používaní velmi odolných, nepromokavých látek fototapety se neničí a dobře vzdorují času a vodě. Fototapety můžou například proměnit syrové, úplně obyčejné místa proměnit v půvabný obývak anebo útulnou koupelnu s kouzelným aranžmá. Díky zajímavým nabídkám vybavení do dekorování interiéru máte možnost obnovit koupelnu nebo záchod krásně, honem a kreativně, tak aby vhodně odrážovala vkus a koníčky bydlících. To se týče zároveň tradičních koupelen které se nacházejí doma, a věřejných záchodů pro obchodní prostory.\nRead more about Tajemství aranžmá interiéru – jak originálně vyzdobit koupelnu\nPozoruhodné způsoby na aranžmá pokoje pro starší dítě a puberťáka\nVkus a koníčky rostoucích děti a teenagerů často se střídají, a to se týče rovněž věci, které si přejou vlastnit ve svém pokoji. Velmi nejednou osoba, která ještě pred několika lety byla absolutně spokojená s vybavením a vzhledem svého pokoje, okamžitě se cití na to příliš dospělá. Protože minulé vkusy asi se nikdy nevrátí, nejlepším nápadem často bude alespoň malá obnova pokoje pro dítěte anebo teenagera. Někdy už dokonce malá změna dekorací nástěnných je schopná dělat v tomto ohledu autentické zázraky.\nRead more about Pozoruhodné způsoby na aranžmá pokoje pro starší dítě a puberťáka\nPozoruhodné nápady na výzdobu pokoje – nádherné plakáty\nÚžásné dekorace na zeď nemusí obsahovat příliš mnoho hustých vzorků anebo být v trochu sentimentálním stylu, jak někdy je možné vnímat během prohlížení mnohých nabídek. Dnes když chcete obdržet ve svém pokoji docela zajímavý a moderní vzhled, dobrou volbou jsou hezké plakáty. Díky ním byt je živší a jeho styl může být blízký zájmům bydlícího – třeba Muchovy plakáty jsou hezkým nápadem pro milovníka dějin umění, zkušenému cestovateli se rozhodně líbí fotografie dalekých vyhlídek, a sportovec rád má raději plakáty ve sportovém stylu.\nRead more about Pozoruhodné nápady na výzdobu pokoje – nádherné plakáty\nAsi každý je vědom, že hezký vzhled ve věřejných místech je schopný konat autentické zázraky, pokud jde o dojem kvality toho místa, a to se týče i věřejných záchodů. Perfektní věřejní záchod, zároveň v obchodní galerii a na univerzitě, se charakterizuje několika klíčovými vlastnostmi. Nezávisle na roční období a čas je velmi funkční a komfortní, se prezentuje krásně, čistě a elegantně.\nRead more about Způsoby na nejlepší aranžmá věřejného záchodu


DIY vánoční perník. Recept na vánoční perník s polevou doma | Užitečné informace pro každého.\nVloženo na 15.09.2019 11.11.2019\nNovoroční perník vlastníma rukama. Recept na vánoční perník s polevou doma\nNovoroční perník je krásná a chutná domácí dekorace na oblíbenou dovolenou každého. Toto pečivo je všestranné, protože výrobky lze nejen položit na stůl. Domácí novoroční perníkové koláčky lze použít jako ozdoby na vánoční stromeček vázáním papíru s přáními. Toto tradiční pečivo se často dává jako dárek rodině a přátelům. Zde je několik vynikajících možností.\nRecept na čokoládové perníkové těsto\nZkombinujte půl balení měkkého másla se sto gramy cukru. Doporučujeme přidat balíček vanilinu. Hlavní věcí v této fázi je velmi důkladné promíchání ingrediencí mixérem po dobu pěti minut. Pokud se cukr úplně nerozpustí, pak novoroční perník nebude hladký a jeho povrch nebude jednotný. Potom pokračujeme v šlehání a postupně přidáváme tři velké lžíce kakaa, trochu skořice, pomerančovou kůru, dvacet gramů jemně nastrúhaného zázvoru a jedno velké vejce. Všechny přísady by se měly úplně rozpustit a hmota by měla být zcela homogenní.\nV oddělené misce smíchejte 260 gramů mouky s půlkou lžičky sody. Nyní začneme postupně přidávat směs do těsta. Když je hustá, doporučuje se hnětení rukama. Rovnoměrné rozložení mouky závisí na tom, jak upravené jsou domácí vánoční dorty.\nTěsto, které by mělo vypadat jako plastelína, vložte do chladničky na půl hodiny, nejlépe celou noc. Je nutné jej dobře vychladnout, aby se olej zmrazil. V tomto případě bude velmi výhodné pracovat s polotovarem. Nyní můžete přejít do další fáze.\nPravidla čokoládového perníkového těsta\nPřed zahájením pečení se doporučuje vyrobit zkušební produkt. To vám umožní vidět jednak to, jak moc se zvýší objem, a za druhé, zda pečení drží svůj tvar. Je-li budoucí perník novoroční okamžitě se roztaví, stává se mastným a při přenosu na plech na pečení budou problémy, pak je třeba přidat mouku. Ujistěte se, že je dobře distribuován, znovu důkladně zamíchejte a nechte vychladnout.\nPokud je vše v pořádku, doporučuje se těsto během provozu rozdělit na čtyři části. Jeden z nich necháme a zbytek položíme do ledničky. Těsto musí být vyváleno na pergamenu. Neotírejte váleček moukou ani ho nepropíchujte polotovarem.\nDále začneme formovat vaše oblíbené produkty. Co lze z takového testu připravit? Nabízíme dvě originální možnosti.\nPerník „Veselá rodina“ a „Sněhuláci“\nS tímto originálním pečením můžete ozdobit vánoční stromeček. Nabízíme následující recept na vánoční perník doma.\nVýrobky by měly být tenké a křupavé. Těsto musí být proto vyválcováno s tloušťkou nepřesahující 3 mm, protože v procesu přípravy se bude zvyšovat. Pomocí plísní udělejte figurky a vložte je do trouby na 6-10 minut. Teplota by neměla být vyšší než 175 stupňů. Doporučuje se však vyrobit zkušební perník, aby se celé těsto nezkazilo.\nVařené výrobky jsou velmi dobře chlazené. Pouze v tomto případě je vyjměte ze zásobníku. Jinak se rozpadnou. Nyní zdobíme novoroční perníkové sušenky polevou.\nMůžete zavěsit produkty na vánoční stromeček.\nRecept na těsto z medového perníku\nDo kastrolu dejte třetinu sklenice tekutého medu, malou lžičku skořice, škrobu, octa, mletého zázvoru a trochu soli. Vložte hmotu do vodní lázně a za stálého míchání vytvořte homogenní směs. Tento recept na vánoční perník lze doplnit špetkou hřebíčku. Ukáže se velmi voňavé pečivo.\nDo směsi nyní vložíme dvě třetiny balení měkkého másla a necháme úplně vychladnout. V tuto chvíli porazte dvě vejce sklenicí cukru. Smíchejte vše dohromady a začněte postupně přidávat mouku. Bude to trvat jen tři skleničky. Vše samozřejmě závisí na kvalitě mouky. Umístěte dobře hnětené těsto do chladničky na jeden den. Nyní můžete začít tvořit.\nNovoroční perník "Rybí kost" z medového těsta\nTakové výrobky budou vynikající ozdobou hlavního stolu, nebo mohou korunovat sváteční koláč. Nejedná se však pouze o originální, ale také velmi chutné novoroční perníčky. Udělej si sám Můžete si připravit hračky na vánoční stromky a glazurované korálky.\nTěsto dostatečně rozvařte. Dále jsme pomocí nože vyřízli hvězdy různých velikostí, z větších na menší. Rozdělíme postavy na plech a nevaříme déle než sedm minut. Teplota by měla být asi 190 stupňů.\nPřipravené vánoční perníky musí být velmi dobře chlazeny. V tuto chvíli vařte zelenou polevu. Vytváříme vánoční stromky, každou vrstvu namažeme a lepíme z větší na menší. Produkt ponecháme tři až čtyři hodiny. Nyní je můžete dát na sváteční stůl nebo ozdobit dort.\nRecept na těsto na medové dorty bez vajec\nNavrhovaná možnost je vynikajícím polotovarem pro ty, kteří nekonzumují živočišné produkty. Navzdory skutečnosti, že v tomto receptu nejsou žádná vejce, konečný produkt se neztratí ani v nejmenších chuťových vlastnostech.\nNastrouhejte 150 g kysané smetany s nízkým obsahem tuku velmi opatrně s 300 g cukru. Do směsi přidejte měkké máslo. Bude to trvat třetinu balení. Přidejte 190 gramů tekutého medu, trochu soli a hřebíčku, lžičku sody a mletého zázvoru. Vše promíchejte a postupně nalijte libru prosérané mouky.\nHněteme těsto velmi dobře a z něj vyválíme kouli. Poté zabalte koláčovou směs do přilnavé fólie a nechte vychladnout přes noc. Je-li to možné, je to možné na delší dobu. Protože bez ohledu na to, jak dobrý je recept na novoroční perníkové sušenky doma, bude pouze dobře chlazené těsto pružné a poddajné. Prefabrikované připravené k vaření. Musí být vyválcován do tloušťky nejméně 10 mm.\nRecept na vánoční perník s glazurou "Gift"\nTakové předměty jsou skvělou volbou pro dárky. Navrhovaný recept na vánoční perník s polevou lze změnit a doplnit. K jejich přípravě budete potřebovat čokoládové nebo medové těsto (s vejci nebo bez vajec), nůž, různé formy, trochu trpělivosti, trochu více fantazie a dobrou troubu.\nMůžete vařit tyto produkty: vánoční stromky, boty a holínky. Děti velmi potěší.\nA další verze prezentace je vhodnější pro dospělé hosty.\nOriginální dárek může být perník sortiment čokolády a medových produktů, elegantně zdobené. Jejich vytváření není vůbec obtížné.\nNa závěr se zaměříme na to, jak správně připravit námrazy. To lze provést velmi jednoduše. Je však třeba dodržovat některá pravidla a milníky.\nProosejte 200 gramů práškového cukru. Pro získání vysoce kvalitní glazury se doporučuje tento postup opakovat dvakrát až třikrát. Poté přidejte protein do bílkoviny a začněte bičovat směs, dokud nezískáte studenou pěnu. Postupně nalijte malou lžičku škrobu a nalijte trochu citronové šťávy. Pokud je potřeba barevná glazura, přidejte potravinářské barvivo.\nAplikujeme ji pomocí speciální kulinářské stříkačky. K tomuto účelu můžete také použít těsné balení. Naplňte ji glazurou, odřízněte roh a jemně stiskněte, aplikujte vzory.\nPo zdobení se doporučuje perník umístit na chladné místo a nechat jej několik dní ve skleněné nebo plastové nádobě.\nJak skladovat hotové výrobky\nAť už je recept na novoroční perníčky jakýkoli, rozhodující výhodou tohoto pečení je, že produkty lze po určitou dobu skladovat. Hlavní věcí je správně uspořádat tento proces.\nPokud je teplota kolem 18 stupňů a relativní vlhkost kolem 75 procent, můžete perníky uchovávat ve speciální nádobě až čtrnáct dní. V takovém případě budou produkty každý den měkčí.\nRecept na drobivý, voňavý, vánoční cukroví.\nCo se dá udělat ze sušených dortů?\nJak vařit perníkové těsto na perníčky?\nTištěný perník: recept na vaření. Perník Tula\nJak si vyrobit "Fantu" s rukama doma?\n55 dotazy v databázi generované za 0,399 sekund.


Pokračování opakovaně filmovaného bestselleru Roalda Dahla Karlík a továrna na čokoládu (1964) vyšlo roku 1972, ale česky poprvé až letos. Na původní knihu navazuje úzce. V jejím finále Karlík zdědil továrnu a smí do ní přestěhovat rodinné příslušníky létajícím proskleným „výtahem“ geniálního i potřeštěného továrníka Willy Wonky. Jak se ale ve druhém dílu ukazuje, nedoletěli.\nOcitli se vinou jedné z Karlíkových babiček na oběžné dráze a začali obíhat Zemi.\nKnihu Karlík a velký skleněný výtah očividně Dahl psal pod vlivem dobytí Měsíce a místy navíc připomíná starou pulpovou fikci s ohavnými mimozemšťany. Ti zde se v překladu jmenují červodraví hnísti a legrace s nimi není. Běhá z nich mráz po zádech. Žerou lidi a například spořádají část personálu amerického hotelu otvíraného právě... Kde jinde, než na orbitě.\nHned jedna z úvodních scén dětské knihy až podivuhodně připomíná moment z Pana Tau, ve kterém američtí astronauté spatří Tauovu mosaznou raketku, ale je to samozřejmě náhoda.\nKdyž čteme dále, zjistíme, že je to, jako by se Roald Dahl na chvilku rád vrátil i k samému počátku „dahlománie“, protože upomene na Jakuba a obří broskev (1961): to když se překvapeným pozorovatelům naskytne vhled do skleněného výtahu.\nZprvu považují jeho osazenstvo za jakási „jadérka“, až potom za Marťany. Roald Dahl není nicméně stoprocentně věrohodný, předpokládá-li, že by Američané dopustili přímý televizní přenos svého podnikání v kosmu pro celý svět a že by jeho obyvatelstvo kvůli televizi v poklidu přestalo chodit do práce.\n„Celý svět na půl minuty zatajil dech,“ vypráví spisovatel doslova, ale již brzy si nevýhodnou a nepravděpodobnou situaci uvědomuje a do nitra amerického orbitálního hotelu (a tedy ani na masakr způsobený červodravými hnísty) už nevidíme.\nZato lze zřetelně sledovat silně akčního prezidenta USA Lancelota R. Gilligrasse a jeho poradce i včetně generálů, jeden z nichž by nejraději vše odpálil „do povětří“. Jde patrně pro změnu o vliv známého Kubrickova filmu Doktor Divnoláska.\nAle děj se poté víceméně vrací k bžundám ze základní knihy o továrně, ve které byly postupně a všelijak mrzačeny zlobivé děti, a navazuje se na to především v kapitolách Zpátky v továrně na čokoládu, Jak byl vynalezen Wonkavit, Recept na Wonkavit a Sbohem, Jiřinko.\nPodstatný rozdíl zde přesto je. Nyní se více jedná o staré lidi než o děti.\nA do ještě znatelnějšího pohybu se nato příběh dá kapitolami Vitawonk a cesta do Minusie, Záchrana v Minusii, Nejstarší člověk na světě a Miminka rostou. Finále nadchne, je opravdu hodno Roalda Dahla, je porcí až neuvěřitelné fantazie a domýšlí vtipně a chytře právě ty motivy první knihy, které by asi toužily domyslet děti.\nStřed knížky jako by sice byl stvořen z nepoužitých motivů původního Karlíka a továrny na čokoládu a začátek je poněkud natahovaný, ale ani to nevadí.\nUž pro ne, že vše je proloženo věru neuvěřitelnými verši. Ale taky momenty, které takřka připomenou Clarkovo Setkání s Rámou a posléze i matematický svět Lewise Carrolla. Touto knihou se Roald Dahl nejvíc přiblížil science fiction a ji souběžně paroduje ve stylu Terry Pratchetta či Douglase Adamse. A chvíli si vážně připadáme jako někde v Plochozemi.\nNebo jste snad už někdy byli 87 let před vlastním narozením, kde vás každým okamžikem mohou zlikvidovat neviditelné „gnůlky“?\nNad knihou Roalda Dahla si kromě toho musíme vybavit i - daleko pozdější - Burtonovu filmovou komedii Mars útočí a není to asi náhoda, vždyť právě Tim Burton přivedl Karlíka podruhé do kinosálů.\nOba čeští překladatelé si s textem vyhráli a někdy to muselo být těžké.\nA charakteristicky „čmárané“ obrázky dvorního Dahlova ilustrátora Quentina Blakea? Prokládají i český překlad. V knize mě zarazila jen značná „amerikanizace“ a glorifikující propagace Bílého domu, tamního prezidenta, ale třeba i mezinárodních hotelů Savoy, Ritz a Hilton. Tak či onak Dahl bezděky skoro předpověděl budoucnost, protože čteme:\n„Tady prezident Spojených států,“ odpověděl hlas.\n„Jo, a tady kačer Donald,“ opáčil astronaut Shmitetz.\nRoald Dahl: Karlík a velký skleněný výtah. Ilustrace Quentin Blake. Překlad prozaické části David Petrů. Překlad veršů Robin Král. V edici Pikola vydala Euromedia Group. Praha 2019. 208 stran