“Tšehhi põrgus”- Juhan Lindström – Kriitikakontor\nAutor – Juhan Lindström\nMälestusi sõjateelt ja vangipõlvest.\nTegelaste nimede avaldamisel on arvestatud raudeesriide tagant luuravat NKVD silma, sel põhjusel esineb õigeid, varju- ja lihtsalt eesnimesid, sest lugejale on teoses orienteerumiseks tegelaste nimed vajalikud.\nKui keegi relvavend lugejatest leiab oma osa puudulikult valgustatud olevat, palun vabandust, sest paberile pandud märkmed hävisid Tšehhoslovakkias ja üksikasjade unustus on paratamatu.\nKa naislugejatele – kas moraali karmist käepidemest kinnihoidjatele või liiderlikul ja libedal saatuseteel kõndijatele – pole ma sihilikult tahtnud teose naistegelaste kaudu liigset kiitust jagada ega süüdistavaid etteheiteid teha. Paratamatult peab puudutama naiselikke nõrkusi mõlemas suunas, tema õrna ja ülitundelist sisemaailma, ka ohvrimeelsust ja abistavat kätt ei tohi unustada. Lihtsalt kirjeldan naistegelasi inimestena – nagu neid kohtasin.\nTšehhoslovakkias toodud ohvritest teame väga vähe, lähemalt peagu mitte midagi, ja kas me eesti rahva kaotuste kohta Tšehhoslovakkias täpsete andmetega üldkokkuvõtet iialgi saame – on küsitav…\nJuba enne meie auto kadalippu jõudmist kobisid sakslased sellelt maha, võttes endale jõukohaselt käsipakke kaasa. Kui meie järjekord jõudis püssimeeste kohale, selgus, et lootus ameeriklastest osutus silmapetteks, vormikandjad olid tšehhid, ja mis veel kõige hullem – venelastega pooleks! …\nPakid kästi autosse tagasi visata, taskud tuli pahupidi pöörata ja sisu tee äärde laotatud tekkidele puistata. Päevapildid ja dokumendid võis kaasa võtta, mis tulevastel ülekuulamistel isikule kas õnnetuseks või päästjaks võisid olla. Sõrmused kisti sõrmest, ja kui nad palavusest tursunud käest ära ei tulnud – pigistati tangidega lihtsalt katki. Eriti suur nõudmine oli “uurade” järele, ja kui sul seda ei olnud, said nõudjalt ropult sõimata või löögi näkku.\nSeal saingi esimese löögi ribide vahele, sest kella ega mingit väärtuslikku varandust ei leitud. Eestis laskeauhinnaks saadud Omega kella kinnitasin varem aluspükste külge ja laulatussõrmuse pistsin põske – sellega oli kallim vara päästetud. Niisama jäi lohakate läbiotsijate silmapaari vahele pükste tagataskus mõni tuhat Saksa marka, millel küll väärtus puudus, nagu pärast selgus, sest käibele läks ainult Tšehhi ja Vene raha.\nKäed püsti, pahupidi taskud lipendamas, juhiti vangistatud põgenikud, naised-lapsed, era- ja sõdurmehed majatagusele platsile. Kõik rivistati nelja sirgesse ritta ja räpase välimusega, püstolit viibutav naine pidas kolmes keeles krõbeda kõne. Rivist kästi välja astuda: SS, Vlassovi armee ja Baltikumi sõduritel, kõigil sakslastel sõjavangis olnud liitlaste sõduritel ja KZ-lastel. Neile tõotati äravõetud varandus tagasi anda, kohe vabaks lasta, lisaks toidu ja kehakatte eest tasuta hoolitseda. Sellele liiga labasele meelitusele järgnes kohe ähvardus: Kes praegu rivist välja ei astu ja pärast avastatakse – lastakse otsekohe kohapeal maha! … Keegi välja ei astunud. Vist see ähvardus, mis meelitusele lisati, sundis mõnegi naiivse meelituse uskuja rivvi jääma, kellel ehk oligi algus mõte välja astuda.\nVenelased sõelusid rivi ridade vahel ja uurisid inimeste nägusid, sealjuures vene keeles süütuid küsimusi esitades, peamiselt keeleoskajaid otsides. Sel moel leitigi üks venelane, kes vist lihtsameelsuses oma keeleoskusega uhkeldas. Mees viidi rivi ette, vaadati dokumendid läbi, millised muidugi venelasele head ei tähendanud, sest mees viidi seina äärde ja lasti samas rivi silme ees maha …\nPaukudele järgnesid naiste kiljatused ja laste nutt, mis timukaid näis ainult lõbustavat.\nUus vangide salk oli vist kogutud, uus draama võis alata, meid viidi läheduses asuvasse koolimajja, kus kästi öö magada.\nRuumid tuubiti inimesi otseses mõttes täis, uksi ega aknaid ei tohtinud avada, ja kui seda tehakse, lubati hoiatamata kogu majale tuli avada. Koridoris seisis püssimees, kes lubas õhtul ruumide kaupa korra väljakäigus käia.\nJärgmisel hommikul algas jalamarss Praha südalinna poole. Meid võis umbes neli-viissada inimest kolonnis olla ja seda piiras tihe relvastatud valvurite ring.\nSüdalinna tänavad olid juubeldava rahvamassiga äärestatud, kes vist venelaste toodud vabadust pühitsesid. Meile karjuti kõigis keeltes sõimusõnu, sülitati näkku ja loobiti kõige kättepuutuvaga. Isegi mõni hästi hoolitsetud seltskonnadaam väljus majast ööpoti või solgiämbriga ja kallas selle sisu vangidele kaela. Ka hallipäised tudikesed püüdsid kepi või vihmavarjuga äärmisele sammujale pähe koputada. Karjuti pilkavalt “Heil Hitler!” ja valvuritele soovitati vangid rahva kätte anda omakohtu teostamiseks… Valvurite pealik oli mees omal kohal, vähemalt saksa keel oli soravalt suus. Kas publiku lõbustuseks või oma oskuste näitamiseks kamandas meid käpuli. Kolm sammu liikusime nii ja pidime keelega tänava kive lakkuma, siis jälle kolm sammu harilikku käiku. Rahvas lihtsalt möirgas heastmeelest seda kahekümnenda sajandi peent nalja vaadates! ….\nEriolukorras kulgevad inimese mõtted tihti koha pealt kaugele. Sel korral kerkis mul mälestuses esile üks kevadine õhtu kodumaal. See oli alles kuus aastat tagasi, kui raadio valjuhääldajast kostsid Praha lainel “Heil Hitler´id” ja võimsad rõõmuhõisekd, et ometi on kord Tšehhoslovakkia võetud võimsa kotka tiiva alla varjule. Kus on need hõiskajad nüüd? Nüüd hõiskab ta vene karule ja kisub hirmsas vihas kotka kõrbenud sabasulgi. Millal ja kes teda muutis verejanuliseks massiks, kes tuulelipuna tänava ääres iga sissemarssija võitja järgi keerab? … Ei tea, mida karjuksid nad praegu nende ridade kirjutamise ajal, kui venelasi tänaval vangidena veetaks ja need vedajad oleksid sakslased? … Küllap langeksid varemalt täissülitatud sakslasele kaela …\nMeie Kolgata-teekond lõppes Praha südalinnas Moldau silla lähedase maja hoovis. Kuulu järgi oli tšehhide ajal asunud selles hoones riigi politsei peavalitsus, samaks otstarbeks olid kasutanud maja ka viimased okupandid – sakslased, ja nüüd oli järjekord kommunistide käes.\nAsutise moodustas suur hobuserauakujuline seitsmekordne ehitus. Vaba külge piiras teise majakorrani küündiv müür, millel laskevalmis relvadega valvurid jalutasid. Avarasse hoovi mahtusid hobusetallid, nende peale kasarmud, ühte külge tohutu ratsutamismaneež ja vabale platsile mahtus veel seitse-kaheksa tuhat põgenikvangi – sorteerimiseks ja sõelumiseks.\nVangide valdav enamik olid eraisikud, naised ja lapsed, kuid ka mitut liiki vormirõivast paistis teiste hulgas üsna rohkesti silma. Rahvused olid esindatud vist kogu Euroopa ja Aasia ulatuses, isegi paar neegrit kõndis valgete seas. Eestlasi selles massis ei juhtunud kohtama. Mees, kellega koos sõitsin, kadus juba koolimajja paigutamisel silmist. Kaugelt nägin paari vormikandjat Eesti vapiga käisel, aga need võisid ka Eesti diviisi koosseisu kuuluvad sakslased olla, kes samuti sini-must-valgeid vappe kandsid.\nTuulevaikset hoovi kõrvetas päike halastamatult, viibisime nagu kuuma katla põhjas. Janu piinas, ühtki veekraani ei olnud. Isegi väljakäigukoht puudus ja selleks lasti vangidel müüri äärde kraav kaevata, mõlemale soole ühine. Sööki ei tasunud oodata, ja kellel seda oligi varem kaasas, see oli ära võetud. Kõhus näpistas juba teist päeva tühjusetunne. Venelased hulkusid vangide seas ja otsisid, mida veel oleks röövida. Naistel kisti kleidisabad üles, et nende alla peidetud väärasju leida.\nEsialgne vangide sorteerimine toimus nii, et maaalaliselt eraldati umbes kolm-nelisada inimest üldmassist, naised ja lapsed saadeti maneeži ja mehed rivistati õueteele paigale. Särgid käsutati seljast ja käed üles. Uuriti hoolikalt käsivarrealuseid ja vasakut külge, kus pidi veregrupimärk asuma, mis tähendas nende arvates SS-i ja parteisse kuulumist. Oli ka juhtumeid, kus massi hulgast kisti paremini riietatud daamil jalad paljaks ja uuriti tallaaluseid. Otsijad ei teadnud vist isegi, kus see märk peab õieti asuma, või oli sakslastel tõesti mitmesuguseid asukohti märkide tätoveerimisel?\nIgast teele paigalevõetud ja ülevaadatud grupist eraldati püssipäralöökide saatel mõni mees ja anti ootavale erikomandole üle, kes nad maja keldrikorra uksest sisse viis.\nKeldri akende klaasid olid purunenud ja sealtkaudu kostis püstolkuulipilduja tulistamise valanguid, inimeste viimseid surmaeelseid kiljuvaid röögatusi ja kisa. Inimesed hoovil jäid sugestiivselt vaikseks, mitmed palvetasid käsi kokku pannes … Siin tapeti inimesi ilma kohtuotsuseta, täiesti NKVD mustri järgi – võisin nähtu ja kuuldu järgi otsustada …\nNihutasin end vähehaaval hoovi kaugemasse nurka, sest näis kindel olevat, et minulgi tuleb mõne tunni jooksul elu anda selle tühise B-tähe pärast, mis käsivarrele tätoveeritud.\nMõte kaalus iga pääsemisvõimalust, silm kontrollis iga ust ja auku, kust tee viiks tõenäoliseltki vabadusse. Ei midagi, hoov oli kõikjal relvadega suletud. Päästev maneež seisis küll hüppe ulatuses, aga sellestki lahutas tihe relvastatud tšehhide rida.\nPäästvat lahendust leidmata istusin lõpuks väsinult päikesevarju müüri äärde kivile. Erilist hirmu või surmamineja tunnet veel ei olnud. Võib-olla tuleb see hiljem, kui juba kuulid ihhu puurivad, sest öeldakse, et inimese läbielatud minevik jooksvat enne surma kinolindina mõttest läbi. Ajus ringles mingi paratamatuse ja uskumatuse segu, – ega nii lihtsalt ikka veel lõpp ei või olla … Inimene ei usu surma, olgugi et ta teab teda millalgi kindlasti tulevat …\nPilku jalge ette suunates ei uskunud äkki oma silmi! Mis see siis on, oma naise pilt lebas jalge ees maas! … Nägin ma vaimu või kummitust, mida seni veel pole uskunud? Sirutasin käe ja pilt oli reaalsena näppude vahel. Vaatasin ringi ja leidsin samast teisegi, ainult võtta pool allapidi. Selles juhtumis ei olnud mingit viirastust, ainult kokkusattuvus.\nEelmise päeval enne läbiotsimist lasksin rahatasku kogu sisuga maha libiseda, sest venelaste kätte vangisattumisel oli teada, mis ees ootab. Keegi kaasvangidest oli selle üles tõstnud ja siin müüri ääres tarbeta sisu maha visanud, nii võis see tõenäoliselt olla. Aga nüüd oli mul sellest äraviskamisest isegi kahju, vahest oleks E. V. isikutunnistus kuuli asemel Siberi pileti võimaldanud?\nPäästa ei olnud enam midagi, peale fotode maast teisi dokumente ei leidnud. Suurema pildi Tartu ülesvõtja nimetempliga kiskusin tükkideks, sest tempel võis tõendada päritolu, teise, väiksema pistsin tasku ja see on tänaseni alles.\nSellest naise piltide leidmisest sain mingit sisemist tõuget või julgust ja otsustasin ettepoole minna, kus oli võimalus paigale mineku kohta valida. Arvestasin külmavereliselt, et kui vasaku tiiva märkidega mehed jäävad keldrisse viies viimasteks, siis tagant lastes on neil lõpp kiirem ja kindlam. Palju selles naiivses arvestuses tõde oli, kes seda teab, aga inimene tahab isegi surmas enesemääramise õigust leida …\nMeeste paigalevõtmine toimus aeglaselt, sageli klammerdusid naised meeste külge, nii et neid pidid valvurid tooreste löökidega lahutama. Parajasti saadi mehed paigale ja mul õnnestus saada soovitud vasaku tiiva koht, naised-lapsed saadeti maneeži, särkide mahavõtmine võis alata. Samal ajal toodi kisa, kära ja löökide saatel uus vangide kolonn väravast sisse. Et meie rivi ees vaba ruumi oli, siis jäeti ta sinna seisma. Meie valvurite ja uusi vange saatvate vahel tekkis vaidlus, nähtavasti ei tahtnud meie omad, et kolonn niigi kitsale hoovile tüliks toodi, ja teistele oli vist see paik ohvrite üleandmiseks määratud. Kes seda tüli põhjust täpselt teab, aga meie ja uustulnukad seisime sel ajal oma saatust oodates kuumas päikeses, näljas ja janus, higised ja tolmunud …\nMeie rivi vastas, sammu kaugusel seisis teises rivis saksa naine, väike laps käsivarrel ja teine pakkidega lapsevankris. Ma ei märganud teda enne, kui ta minestanult kokku varises. Kõrvalseisja võttis lapse oma hoolde ja keegi sõdur kallutas puusal rippuvat pudelist vett minestanu näole. Jälgin seda toimingut tuimalt, aga samas tekib hirm, naine võib ju lämbuda, kui avatud suhu vett kallatakse. Mõtlematult astun sammu edasi, tõstan naise pea püsti, tõmban pluusi eest lahti ja palun sõdurit vett rinnale tilgutada.\nSelle tegevuse ajal märkan, et minu seljatagused kaaslased on särkideta. Jään uustulnukate hulka, tekkis esimene mõte … Naine avas silmad ja püüdis istukile tõusta. Kaua ma sellega elu pikendan, eks uued vangid käi samuti kontrollist läbi – hoiatas järgmine mõte. Kaaslased ajasid juba särke selga, aga ma seisin veel ikka ilma otsuseta naise juures. Valvurit ei olnud lähedal. Kiire samm tagasi ja surusin end särki kohendades jälle endisele kohale.\nMeile käsutati parem pool ja suunaga maneeži avatud uksest sisse – edasi, marss! … Astudes maneeži poole nägin, kuidas mõned särkideta kogud peksti toorelt keldri ukse poole. …\nEsiti ei mõistnud sellest Suure Tundmatu käest pääsemisest eriti suurt rõõmu tunda, sest oli teadmata, mis ootab alles maneeži ees… Kas maksab selle pääsemise üle veel tagantjärele rõõmu tunda – on niisama küsitav.\nManeeži pääsenud inimesed olid vähemalt põletavate päikesekiirte eest varjatud. Eks veekraan andis vett, mille juures janunejad pikas sabas järjekorda ootasid. Avar ruum oli rahvast tulvil täis, kõik vaiksed ja rõhutud. Rõõmsakõlalist hüüatust võisid kuulda, kui naine oma meest või lapsed isa nägid tagasi tulevat. Väikeste laste nutt kostis lakkamatult, sest nende tühjad kõhud ja väikesed ajud ei mõistnud ajaraskusi ega ähvardavate ohtude suurust.\nSiingi liikusid venelased inimeste hulgas ja otsisid, mis oleks veel kõlvuline röövimiseks. Sageli hüüti nimesid, isegi eestipäraseid oli kuulda, eriti on meelde jäänud Rebase nimi, mida mitmel korral korrati. Relvastatud ja mõned ainult käesidemega varustatud tšehhid silmitsesid ringi liikudes tähelepanelikult vangide nägusid, ilmselt otsides tuttavaid vihavaenlasi. Inimesi viidi maneežist välja, harva küll inimlikult – enamasti ikka löökide saatel. Tšehhi keeles, mida ma ei mõistnud, tehti korraldusi ja siis lahkus vange juba grupiviisi. Juhuslikult sain sel moel uue sooja palitu omanikuks. Minu kõrval põrandal istuv sakslane viidi välja, ta viskas palitu mulle hoida kuni tagasitulekuni – aga mees jäi tulemata ja palituga tulin Saksamaale.\nPäevale järgneb alati öö. Väsinud vangid langesid unerammestuses tolmusele maale, sinna kus keegi parajasti juhtus istuma. Öö oli jahe, kõrge maneež pakkus ainult tuulevarju. Küljealune niiske, saepurusegane muld ei pakkunud mugavat magamist. Sakslase palitust oli palju abi, kiskusin selle üle pea ja uinusin hommikuni.\nKahe öö ja ühe päeva möödumisel jagati esimene toidupala – viiskümmend grammi leiba. Ega kõik sedagi saanud, leib lõppes enne ostsa. See leivaportsjoni kaal jäigi päevanormiks järgnevaks paariks kuuks.\nManeeži ringi vaadates märkasin ühes nurgas kobaras vormis ungari sõdureid, keegi erariides ülem või vanem jagas neile sigarette ja leivakõrvast. Nihutan ennast ülemuse lähedale ja küsin, millised väljavaated neil on siit põrgust pääsemiseks? Madjar küsib kahtlevalt, mis mul sellega tegemist või asja on, ja siis pean selgitama, kes ja kust ja mis rahvusest mees ise olen. Kapten, nagu mehed teda nimetasid, osutus abivalmis meheks, andis sigarette ja avas konservikarbi. Meestele selgitas vist omas keeles, kes olen, ja ka need pakkusid endi hulgas isteplatsi.\nKapten arvas, et tema pääseb oma meeskonnaga varsti vangistusest. Ta käinud tšehhi ülemuse juures ja see lubanud asja nii korraldada, et võib veel täna kogu meeskonnaga Ungari konsuli juurde minna. Kahjuks olen hiljaks jäänud, nimekiri on esitatud ja üht meest lisaks esitada oleks kahtlane, tšehhid vahest kontrollivad, ungari keelt ma ei mõista, ja siis tuleks pettus välja, mis nendegi väljapääsu takistaks.\nLõpuks arvas kapten, et loodame tšehhide hooletusele ja heale õnnele. Kui vabaks lastakse, asun ma meeskonna hulka. Läheb kontrollist läbi – olen vabaduses; ei lähe, astun kui eksikombel rivisse tulnud sellest välja. Konsuli ees ei olnud muretki, seal lubas kapten Ungarisse sõidu korda ajada, sest Eestisse sõit on silmusesse jooks. Ja kui juba kord Ungaris oleme, siis ei peaks mul eluga mingit muret olema. Kahjuks ei teadnud kumbki, et ka seal jäi valitsema venelaste terror nagu mu oma kodumaal.\nOotasime hilise õhtuni, siis alles sai kapten käsu meeskond konsulaati minekuks paigale võtta.\nMadjarid olid lühikesekasvulised mehed, tegin end rivi keskmises reas võimalikult väikeskes. Tšehh luges mehed arvuliselt üle ja see klappis nimekirjaga, sest rivist väljas olevat kaptenit ta ei arvestanud. Nii pääsesin ungarlastega seltsis väravast välja vabadusse… Tšehhi püssimees saatis meid teejuhiina kuni konsulaadini ja jättis sinna omapead asju ajama. Maja oli juba öörahus, kõlistamisele avas teenija ukse ta teatas, et konsul juba puhkab pärast pingutavate päevatööd. Äratada pole lubatud, oodake hommikuni, kui vastuvõtt algab. Majas pole ööbimiseruumi, teha pole midagi, minna pole kuhugi.\nÕnneks asus konsulaat kõrvalises tänavas, öö ei olnud ka väga külm, tõmbasime siruli samasse maja seina äärde kõnniteele, ja nii möödus üks öö Praha linna tänaval.\nHommikul võttis konsul kapteni jutule ja lõpuks kutsuti mindki sisse. Vanapoolne madjari härra oli rahutu, soravas saksa keeles selgitas omapoolset olukorda. Ungaris trambivad asiaadid, mingit korda ei tunnusta, sest nemad on võitjad. Praegu pole venelaste poolt isegi luba antud oma rahvast koju saata, enne tahetakse koha peal sõjasüüdlasi ja kaasajooksikuid otsida. Meeleldi aitaks suguvenda – aga kahjuks pole tükki leibagi anda. Soovitas lääne poole rännata, kus omamaalasi ees ja kuuldavasti kohtlevad ameeriklased põgenikke hästi. Raudteedel olevat juba mingi sõiduplaanita liiklus, sõjavangid, KZ-lased ja saksa sunnitöölised sõidavad ilma piletita koju, katsugu ma rongile saada. Peajaamast pole soovitav peale minna, seal tehakse kontrolli ja ka piirijaamas, aga enne võiks maha tulla, sest jala üle piiri pääsemine on praegusel ajal võrdlemisi lihtne.\nSelle tarkusega väljusin konsulaadist ja suunasin sammud läände. Mõnevõrra tundsin juba varem linna; et tee õige oli, kinnitas jõe jooks, kui silda ületasin.\nLinn oli ikka veel lipuehtes, õigemini punastesse kangastesse mässitud, mis rippusid mitmendalt majakorralt alla. Ameerika ja Inglise lippu silmasid kui haruldust ja seegi oli vihikulehe suurusele paberile värvitud. Rahvas kandis punaseid viisnurki, sirbi ja vasara märki riietusel või mütsi ees. Vana Jossi habemikkude pildipood ta enesega eesotsas oli kohale jõudnud ja neid riputati rahvale kummardamiseks välja. Tšehhi rahvusvärvid oli päris tagaplaanile jäetud.\nEnesele miilitsate tähelepanu juhtimata rühkisin kiiresti linna ääre poole, lõuna paiku jõudsin sellest välja ja peatusin väikeses raudteejaamas. Oli teisigi rongiootajaid, kes murul päikesepaistel pikutasid. Ronge liikus mõlemas suunas – kuid ükski ei peatunud. Lõpuks õhtu eel peatus Pilsenisse suunduv segarong, lahtised platvormid inimesi täis kuhjatud. Sain kuidagi vaguni servale ja pikaldane sõit veeres peatusi tehes kogu öö lääne poole. Hommikul enne Pilsenit lahkusin väikses jaamas rongilt ja varemini mällujäänud kaardi järgi teadsin, et idast tulles on vasakul pool Pilsenit Saksa piir umbkaudu päevateekonna kaugusel.\nAstusin külavaheteel lääne poole. Ümbrus tihedasti asustatud, küla paistab külani, lagedad põllud ainult vahel. Soe kevadine päike sunnib higistama. Janu kustutuuseks saab vett tee äärest ojadest, ainult tükk leiba oleks vaja, mis rinna alla kindlama tunde tooks, sest nõrkus kisub juba sammu lühikeseks. Võõrkeelega ei taha taludest küsida, ehk suudab veel kannatada. Saaks kusagil magada! Pole aga varjavat metsa ega võsa, aina lagedad põllud ja külad. Õnneks ei küsi keegi, kust tuled või kuhu lähed…\nÜhe küla lõpus seisab eraldi üksik majatorbik. Vaene ehk mõistab paremini vaest, sellepärast astun sisse. Ust avades oleks tahtnud selle kohe sulgeda – laua ääres lõunastab hallipäine eit noormehega, kelle punetav side RG tähtedega käisel! …\nPalun vene keeles süüa või tükk leiba. RG silmitseb mind kurjalt, emake tõuseb lauast, toob kruusiga piima ja lõikab tüki leiba, pakkudes oma platsi mulle istumiseks. Saan söögiga lõpule, tänan, tõusen istmelt ja tahan lahkuda. RG näitab, et tal sigaret pooleli, ma istugu edasi. Püüan haledat nägu tehes vene ja saksa keeles edasimineku tarvet selgitada, aga selles ei tehta väljagi.\nRG viskab priske sigaretiotsa põrandale, võtab nurgast püssi ja kutsub peaviipega kaasa. Ülevõimu vastu ei saa, sammume seltsis küla poole. Teel märkan, et püssil on padrun rauda lükkamata või see täiesti tühi, sest vinn seisab allalastuna. Oleks mets tee ääres, viskaks palitu saatjale pähe, lööks tee äärde uppi ja hüppaks võssa. Sel ajal kui ta relva laadib, olen kadunud. Paremal juhul ehk õnnestuks relva kätte saada, kkui kõik lähivõitluse võtted meelde tuletada, ja siis on osad vahetatud. Lagedal väljal, küla külje all on see mõttetus, tee ääres ainult raagus metsroosipõõsad, mis varblastki ei varja.\nKüla keskel mingi staap või ametiasutis, RG-d ruttavad uksest sisse ja välja. Minult küsitakse dokumente ja kus poolel olen sõdinud? Paberid kaduma läinud ja sõjas pole üldse olnud. Kes oled ja kuhu lähed? Rootslane olen ja Saksamaale lähen. Rootsi keelt keegi ei mõista, aga et sa saksa keelest aru saad – sellest aitab, oled areteeritud. Lükatakse õuepealsesse kuuri, kus mõnikümmend samasugust õnnetut seesolijat juba ees.\nSaan vaevalt seina ääres istet võtta, kui kõik välja aetakse. Õuel seisab suur autobus ja see tuubitakse inimesi täis. Relvastatud RG istub juhi kõrvale ja sõiduk veereb maanteele.\n“Kuhu?” küsin kõrvalistuvalt sakslannalt.\n“Pole aimugi, aga see tee suundub Prahasse. Võib-olla sõidame ülekuulamisele või mõnesse vangilaagrisse.”\nAinult ööpäeva kestis vabadus ja juba jälle vang. Kirun end, et läksin kergemeelselt leiba otsima, aga mis see enam aitab – see oli minu saatus …\nÜlekuulamised… hakkas bussis istudes mõte vaevama. Kui nad toimetatakse vene mustri järgi, siis muidugi põhjalikult, korduvalt, peksu ja piinamiste saatel. Selleks peab süütu ja lühikese eluloo valmis mõtlema, kõik muidugi otsast otsani puhas vale. Tõe rääkimisest pole mingit tulu, sellega jõuab nimetu haua kaldale või Siberi orjalaagrisse, ja sellest oleks ainult venelasel tulu.\nNiisiis: nimi rootsipärane, vanus kuus aastat juurde, sünnikont sadamalinnas, millist nime ligikaudu ka üks Taani saar kannab. Vanemad ammugi surnud, ise elatanud end meresõidust – juba varasest meheeast alates. Sõja puhkemisel olin tööta ja ootasin Kielis leavale otsa. Seal hävisid õhurünnakul kõik meremehe paberid ja tunnistasid, sakslaste poolt antud ajutised tõendid jäid tööjuhataja kätte, kes neid ülejooksu kartusel oma käes hoidis. Töötasin sunniviisil mitmel pool sisemaal transporttöölisena, ametlikult määrati alaliseks asukohaks Ulmi linn Baieris, kuhu tahan ka oma riiete ja kraami järele minna, et sealt edasi Rootsi sõita. Arvasin, et neist andmetest esialgu aitab. Mida lühemalt – seda parem, täpselt alati üht ja sama rääkida, on kasulik end isegi võimalikult rumalaks teha. Rootsi keele mitteoskus oli raskuseks, aga ka selle vea jaoks oli vale valmis. Madrus ei vaja suurt tarkust, nime kirjutada oskan ja tähti ajan kah vaevaliselt kokku – sellest on seni jätkunud.\nKeskööl jõudsime Prahasse. Samast väravast, kust madjaritega välja tulin, sõitsime sisse. Siit ei ole mingit head loota, ohkasin endamisi. Kas võtavad esmalt särgi seljast või lasevad niisama maneeži magama? Ei juhtunud üht ega teist, olukord oli vahepeal teiseks kujunenud. Hoovist oli autode ja relvade risud kõrvaldatud, valgus postide otsa pandud, maneež inimestest tühjendatud ja nad hobusetalli pealsesse kasarmusse paigutatud. Meid jaotati kolme-neljakaupa lisaks ruumidesse, kus juba varem neli-viiskümmend inimest põrandal üksteise külje ääres lamas…\nAknaklaasid olid purunenud, aga külma ei tarvitsenud nii tihedas inimmassis tunda. Meie, uustulnukad, pugesime samasse ukse alla teiste vahele ja uni võttis tühja kõhu kõigi päevaste muredega oma hoolele …\nJärgneva päikesetõusuga algas eriilmeline elu tšehhi “põrgu eeskojas”. Inimene muudeti tähtsuseta olendiks, olid nagu sõmer liiva selles suures õnnetusehunnikus. Arvestamist ja hoolitsust tundus ainult niipalju, et vangide hulgast määratud ruumivanem märkis nime paberilehele, mis osutus viiekümne grammi leiva saamisel tarvilikuks.\nSelles laagris, vanglas või kasarmus – ei oska talle õiget nime anda – valitses äärmiselt masendav olukord. Seinast seinani täiskiilutud ruumides asusid naised, lapsed ja mehed koos, vaevalt jätkus ruumi öösel põrandal lamamiseks. Meie majatiivale kasutamiseks määratud kaheistmeline väljakäik ei suutnud tarvitajaid rahuldada. Kõhuriketest tingituna seisis hädaliste saba kogu aeg ukse taga. Et enne järjekorra kättejõudmist ebameeldivat ootamatust ei tekiks, olid sabas seisjatel topsikud või karbid kaasas, mis vajaliku otstarbe täitsid enne järjekorra kättejõudmist. Lihtsam toiming ei tekitanud mingit muret, seda võis õiendada seinaäärsesse renni – mehed, naised ja lapsed ühises reas… Puhtuse ja korra nõue oli äärmiselt range, kuid selles osas sihilikult inimesi alandav. Tšehhid toonitasid irooniliselt, et sakslased on neilt korda nõudnud, eks katsugu nüüd ise seda eeskujulikult käia. Üksmeelselt täideti kõik korraldused nurinata – kokkusurutud hammastega.\nMeie ruumi oli tuubitud nelikümmend viis hinge, tagumisse, vaheuksega tuppa niisama palju. Neid ruume võis olla umbes paar tosinat, lisaks söekeldrid ja teises kasarmutiivas asuv hobuste tall. Kui palju asus vange suure maja kongides, on teadmata, kuid ega needki tühjad seisnud…\nSel ajal, kui mina seal viibisin, sündis meie kahte ruumi kolm uut vangi lisaks. Naised kombineerisid teistelt laenatud tekkidest nurka ruumi, et sünnitajat vähemalt üldmassist eraldada. Tšehhid olid nii julmad, et isegi sooja vett ei lubanud köögist tuua imiku pesemiseks. Värsked emad olid olukorra raskustest hoolimata õnnelikud ja meile teistelegi mõjus looduse seaduse lähedalolu kuidagi pühalikult. Sündides avab inimene suu söömiseks ja häälitsemiseks, – surm suleb selle millalgi ja lõpeb vajadus mõlemaks…\nHilisõhtutel korraldati vahel ruumide kaupa koridoris ülevaatust või loendust. Mehed-naised rivistati vastamisi seinte äärde, mehed käsutati pikali ja nende kehadel rautatud saabastega tallates jagati õpetust naistele puhtusepidamises. Inimesi koheldi halvemini kui loomi. Kõik RG-d olid varustatud püstoli ja mingi löögiriistaga, oli see kumminui, saksa tekkidekloppimise mitmeharuline nahkpiits või auto ventilaatori veorihm, mis kõigist kõige valusamaks osutus. Selle teravad kandid jätsid veriseid vorpe ihule – isegi särgi või pluusi peale antud löögist. Tavaline, alaliselt valmis löögiriist oli valvuri rautatud saabas, sellega virutati igal võimalikul juhul sinna, kuhu juhtus ja ulatas, kas oli löögisaaja mees või naine.\nOhtlik koht oli koridor, seda võis kasutada ainult pesuruumis ja väljakäigus käimiseks, aga vaevalt sealt ilma hoopideta läbi pääses. Kord tuli valvuritel tuju vange koridoris jalutada. Jalutamiseks ei saa seda õieti nimetada, sest liikuma pidid jooksusammul ja naistel pealegi sülelapsed kaasas. Vangid olid näljast nõrgad, lisaks suvisest kuumusest õhkuv koridor, mille tõttu inimesed minestanult kiirel jooksul maha langesid. Karastamiseks viid meid alumisele korral, valvurite duširuumi. Eesruumi toimus lahtiriietumine, mehed, naised ja lapsed, paljad kui porgandid, kõndisime käsukohaselt ülestõstetud kätega duššide all ringi. Külm vesi oli meeldivalt karastav, umbes sada inimest mahutav ruum avar ja puhas. Oleks soovinud iga päev seda karastust, aga rohkem ei lubatud ja sellepoolest oli ta vastik, et valvurid tegid möödakõndivate naisvangide kohta rõvedaid märkusi, torkisid kumminuiadega nende rindu ja teisi kehaosi. Mul oli eriline hirm käealuse B-tähe pärast, – äkki valvurid märkavad. Õnneks siiski ei märganud.\nPaaril ööl käisid meid ka venelased tülitamas. Purjus lällutuse ja venekeelse sõimu saatel ust lahti lükates lasti paar pauku püstolist lakke. Taskulampide valgel otsiti üksikult magavaid noori naisi, sellejuures hoolimatult tallates magajate kehadel. Leides sobiva ohvri, toimus samas selle vägistamine. Loomulikult endakaitseks tekkis rabelemine ja vastuhakk, kuid toored löögid ja ähvardused püstoliga sundisid selle peatselt vaikima. Kõik toas magajad olid ärkvel, kuid vaikisid nagu haud, keegi ei tahtnud oma elu kaalule panna. Alles pärast venelaste lahkumist ruumist saadi julgust ja algas kirumine kättemaksu ähvardusel.\nJärgnevatel öödel pugesid tütarlapsed meest külje ääred maga ja venelased pidid saagita lahkuma, sest mehe kaisust naise ärakiskumine oli vist isegi asiaadile liiga julm…\nPaljudelt sakslastelt kuulsin hiljem, et mujal käituti vangidega veel hullemini. Eriti kuulsad olid Brno vangilaagrid. Seal rivistatud mehed ja naised vastamisi viirgudesse, ja milline naine sulle juhtus rivis vastu seisma, selle pidid vägistama, vastasel korral said samas kuuli pähe. Varem olid venelased seda julmust kasutanud Sudeedimaal, peamiselt maantee ääres, möödasõitvate sõjaväekolonnide lõbustamiseks. Taboris olid tšehhid mässinud SS meestele bensiinis immutatud nöörid ümber keha ja pistnud põlema. Okastraat keeratud ümber kumminuia, et valusama löögi annaks, ja kiirjooksul valatud kõrvetavat vedelikku tagumikku, et paremaid jooksutagajärgi saada. Eriti maiad olnud nais-sadistid meeste suguosi kinni siduma või ära lõikama. Kõik inimeste piinamisviisid võeti tarvitusele nagu vanal pimedal keskajal või nagu praegusel NKVD Venemaal…\nNeid kirjeldusi kuulsin teistelt nägijatelt, meid siiski Prahas nii julmalt ei koheldud, vähemalt ei juhtunud seda nägema.\nPraegu Tšehhis veedetud vangipõlve meenutades ja mälestuste veriseid kilde reastades ei suuda veelgi aru saada nende nooruk-valvurite toorusest. Mida võisid nad oma sisemuses tunda kaitsetuid inimesi pekstes ja piinates? Mida tunnevad nad nüüd oma mälestusi sirvides, on nad oma julmust kahetsenud või ootavad endise kordamist? … Niisama raske on ka mõista põgenik-vange, kes kannatasid nurisemata mõnekümne valvuri toorust ja häbistamist. Miks muutus inimmass, kelle hulgas isegi suur osa sõjasangareid, nende võitluskogemusteta poisikeste ees lambakarjas? Need valvurid oleks võidud jalge alla trampida ja oma teed minna. Tšehhi oli tol korral oma sõjaväelise jõu poolest täiesti paljaste kätega. Võib-olla oleks mõni agaram enda ja õnnetute kaaslaste päästmiseks midagi ette võtnud, kuid venelaste halastamatud täägid, mis löögivalmis piinajate seljataga seisid – need hävitasid selle mõtte juba idus. Need täägid hoiavad veel praegugi miljoneid inimesi vangistuses ja palja rinnaga nende otsa jooksmine on asjatu verekaotus…\nÜhel päeval käsutati mehed koridori paigale. Küsiti, kes oskab hobust hooldada, puhastada ja saduldada? Et sellest õudsest ruumist välja pääseda, tõstsin käe püsti, seda tegid peagu kõik. Valiti välja kuusteist vangi, peamiselt lennuväe abiteenistuse poisid, vanemaks määrati tšehhi keelt valdav vanem sakslane. Ka minul oli õnn selle meeskonna hulka kuuluda.\nMeie igapäevaseks elupaigaks sai kasarmu all asuv hobustetall. Iga mehe hooldada anti kaks hobust. Kästi piinlikult puhtad hoida, tallimehe poolt väljajagatav toit enne anda, nõudmise korral sadulasse panna ja pabula kukkumisel see kohe koristada.\nMeie tööpäev algas hommikul kell kuus ja lõppes õhtul kell üheksa. Lisakohustuseks määrati hommikul kohvi ja lõuna ajal supi toomine köögist. Kohv oli ainult soe vesi, millele tumedama värvuse andmiseks kõrvetatud jahu sisse kallatud. Supp oli heledamat värvi, selles ujusid mõned nuudlid või koorega kartuli-, mõnikord naerilõigud.\nSageli vajati mõnd meest lisatööks ja kasutasin neid juhuseid ümbrusega tutvumiseks. Tihti käsutati laipu autosse kandma, kes puldankatte all viidi ei tea kuhu. Vähe oli loomuliku välimusega surnuid. Enamasti tundmatuseni puruks pekstud näod, mõnikord suurde kotti topitud, et ei näinud – oli ta mees või naine. Maja alt söekeldritest toodutel paistsid kuuliaugud peas – ilmselt vene kombel kohased kuklalasu ohvrid.\nPaaril korral lõikasime maha keldri veetoru külge riideribadega ülesriputatud enesetapja.\nRuumis viibivate kaasvangidega oli vähe kokkupuutumist. Päeva ajal valvas tunnimees trepil ja ei lubanud üles minna, õhtul, kui ruumi pääsesime, olid teised vangid juba magama käsutatud. Niipalju kuulsime, et ka nemad käivad osaliselt linnas tööl, on tehtud ülekuulamisi, mõned on viidud teadmatusse ja vähesel arvul uusi juurde toodud.\nTallitöö osutus suurte võimalustega vabaduseks ruumis istumisega võrreldes. Saime vett piiramatult enda pesemiseks ja hobusekünast kaeru salaja närimiseks. Hobused aitasid tihiti toidulisa muretseda. Ratsanikud tõid neile meelituseks leivakoorukesi, kartulikoori ja aedviljajäätmeid. Kes söötis toodu peo pealt viimse raasuni ja siis ratsu kaela patsutades ära läks, see loomaarmastaja oli meie poolt vihatud. Suurem osa toojaid tühjendas jäätmekoti sisu künasse ja kadus tallist. Kohe olime meie kui kaarnad jaol, halastust looma vastu ei tuntud, kahejalgsel olid taskud ja neljajalgse küna sisu rändas neisse…\nTeine suurte võimalustega abistamispaik oli hoovi nurgas asuv ametkonnamaja prahihunnik. Selle ristisime “varaaidaks” ja käisimi pidevalt kordamööda tuhnimas, sest ülal müüril kõndiv tunnimees ei lubanud suuremal arvul “äri” puistata. Mida seal kõik leidus! Peamiselt läbiotsimistel vangidelt äravõetud asju, mis otsijatele ei kõlvanud ja meile hädatarvilikud olid. Taskupeeglid, habemeajamistarbed, pesu ja riietusesemeid, suures valikus peakatteid kuni kuulsa saksa kõvakübarani, sigariotsi ja sigaretikonisid mitmesuguses pikkuses. Kord leidsin endakõrguse villasest riidest haakristi. Sellest sai sooje kaelasalle ja jalarätikuid. Nähtavasti oli haakrist lipust välja lõigatud ja sirp vasaraga virutati asemele. Las lehvida edasi, lipu veripunast tagapõhja kummardas seegi türannia.\nTeine kord silmasin prahi hulgas sületäie tühje sametvoodriga väärtasjadekarpe ja väikesi siidist kotikesi, kõigil kuldkirjas maailmakuulsad firmanimetused. Panin paar kotikest esemete hoidmiseks tasku. Imet võib ka vahel sündida. Teine kord soola kotti pannes leidsin selle soppidest kaks kullast, vääriskividega ehitud naisterahvasõrmust! Oli koti tühjendajal eriti kiire, oli ta purjus või lihtsalt hooletu? Muidugi aitas kaasa asjaolu, et sõrmused olid koti hargnenud niitidesse takerdunud. Ega mulle sellest mingit tulu tulnud, sõrmused varastati veel enne, kui isegi nende väärtust teada sain.\nMaitsva toidulisa poolest oli meie “varaait” vaene. Leidsime siiski küllaldaselt leivakoorukesi ja isegi hallitanud poolikuid, riknenud puuvilja ja aedvilja koori, sageli ka lihakonte, mille ümbert sai veel midagi kõhutäiteks närida. Kes teab, kas oleks ilma selle lisatoiduta suutnud tervis neile raskustele vastu panna ja elunatukest sees hoida? …\nTallitööle pääsedes hakkasin kohe võimalust otsima käealuse B-tähe hävitamiseks. Habemeajamisteraga tükk liha välja lõigata näis esialgu kerge ettevõttena. Proovisin hobuste varjus seda päästvat lõiget teha, aga võta näpust! Käsi tegi teisele ainult kerge veristamise, sügavamale ihu sisse ei lähe isegi sundides.\nMeenus lapsepõlves isalt kuuldud jutustus, kuidas vanasti mõisas jääradest oinaid tehti… Kisun selleks katseks hobusesabast jõhvi, ühe käega tõstan küüntega B-tähe lihast eemale ja püüan jõhviga kinni siduda. Mitmekordsel katsel ei lähe see ühe käe ja hammaste abil korda. Olen täiesti nõutu, küll vajaks ustavat inimest või kaasmaalast, kes aitaks kindlat sõlme siduda…\nTalli ette hoovi on toodud rikkes autosid. Sakslastest vangid on pandud neid parandama. Silman nende tööriistade hulgas naelatange. Kui tangidega on võimalik nael pooleks pigistada, siis lõikavad nad inimliha ammugi, mõtlen endamisi. Kurdan sakslasele, et saapanael hõõrub jalga, kas ta lubaks selle kõrvaldamiseks tange kasutada? Muidugi lubatakse ja ma ruttan tangidega talli, hobuselatri varjulisse nurka, et ometi kord sellest vastikust tähest vabaneda…\nVõtan paraja “suutäie” liha tangide nürivõitu terade vahele ja kavatsen pärad järsku kokku suruda. Sõrmed teevad pigistusnõksu, torkav valu tundub käsivarres, aga tagajärgi pole rohkem kui punased laigud nahal. Proovin teisiti. Asetan tangid kohale ja alustan survet pikkamööda. Tahtejõud on valust tugevam, see moodus annab tagajärgi, lõpuks plõksatavad tangiterad kokku. Verine liharaasuke B-tähega oli käes, viskasin selle vihatud tähe sõnnikusse… Haavale panin prahihunnikust leitud kleeplaastri peale ja suurim murekoorem oli südamelt veeretatud…\nPikemalt järele mõeldes leidsin, et see haav on veel küllalt äraandlik, parem on, kui ta halvaks läheb – siis võib paise või mõne teise vigastuse süüks ajada. Juba poisikisena hoiatas isa hobuse higi eest, seda hoia haavast eemale nagu mürki, – pidi mädanikku tekitama. Nüüd kraapisin puhastusharja küljest halli higisegust kõõmapuru ja toppisin lõikekoha täis. Las mädaneb… Kolmandal päeval oli tagajärgedest huvitatud, sest haav kiheles ja plaastri serva kergitades ei paistnud oodatud mädaniku tunnuseid. Tõmban plaastri täielikult lahti, ja selle alt vahib vastu õrna nahakorraga kaetud haavake… Mädanikust polnud juttugi, sel korral oli kõõmapuru arstirohuks. Nüüd aastate möödumisel arsti poolt tehtud samasuguseid operatsioone võrreldes on minu oma isegi “asjatundlikum” töö…\nMinu parempoolne naaber oli tööhobuste hooldaja, vang nagu meiegi ja rahvuselt rumeenlane. Vahekord oli heanaaberlik, ta oskas mõned sõnad vene keelt ja hobustele toodud jäätmeid jagasime omavahel või vahetasime mõne teise tarvilisema eseme vastu. Kord tuleb rumeenlane soola laenama ja kutsub mind välja talli nurga taha. Seal podiseb kivide vahel tulelõkkel sõdurikatlake – isuäratavat tailiha ääreni täis! Rumeenlane lisab soola ja ulatab mulle orgi, et selle otsa liha õngitseksin. Sülg valgub varem suhu, kui liha jõuan hammustada. Me sööme teda peaaegu paljalt, sest kuivanud koorukesed pole kuigi sobiv kõrvane. Oleks ometi kuumi kartuleid!…\nSöögi järel lesime tallis põhkudel ja süütame sigaretikonid, mida varjatult peo sees tõmbame. Äkki paljastab rumeenlane hambad, uriseb kurjalt ja klähvib tigeda penina mu peale haukuda, ise sõrmega tühja lihatopsi poole sihtides. Kas tähendas see korealiha söömist? Nii see oli, nagu täiendavalt seletas. Ühe vangiga kaasajooksnud koera oli tšehh maha lasknud ja temal käskinud sõnnikuhunnikusse matta. Ta oli aga enne seda koera tagumised kintsud matuseroaks võtnud… Näljasele kõhule passis päris hästi, aga teistkordsel söömisel poleks ta enam nii libedasti suust alla läinud.\nTallipoisi amet kestis umbes paar nädalat, siis lõppes see ratsameeste ja ratsude mujale kolimisega. Tšehhid olid juba õppinud vange orjatööle rakendama ja vaevalt päeval töövõimelist meest ruumis leidus.\nHommikul käsutati kõik koridori paigale. Töövõimelised mehed jaotati tarviduse järgi gruppidesse, tunnimees kaasa ja linna mitmesugustele töödele. Nooremad lasteta naised, paar tosinat, valis laagrist venelane ja viis asiaatidele lõbustuseks… Õhtul tagasi tulles olid neil juuksed masinaga lühikeseks lõigatud ja kleidi esi- ning tagaküljele suured haakristid värvitud, selleks et järgmise valiku ajal tunda oleksid – kui kõlbmatud. Sageli toodi õhtul naisi hommikusest arvust vähem tagasi. Kes seda teadis, kuhu nad jäid, või kes julgeski küsida. Terariistade omamine oli surmanuhtluse ähvardusel keelatud, siiski tõime tallist habemeajamisteri kaasa ja mõnigi naine sai nende abil oma juuksed lühikeseks.\nSelle vägistamisvärbamise lõpetas imikute seas puhkenud surmataud. Muidugi ulatusid jutud sellest venelaste kõrvu ja nad kartsid naistelt endale nakkust. Millest see taud tuli või mis ta nimi oli, kes seda teab, arvatavasti oli see näljast tingitud, sest emadelgi ei olnud süüa – kust pidid seda imikud saama? Meie kahest ruumist viidi paari päeva jooksul viis laipa välja. Imelikul kombel jäid vangina sündinud seekord ellu. Matmine toimus jõhkralt. Valvur kiskus nutva ema käte vahelt laiba, kinnastatud käega jalust hoides viis koridori kasti, kus teisi ennegi ees, ja mehed kandsid surnud veoautole, mis väravast välja vuras. Leinavate emade nuttu võis tagantjärele veel ööselgi kuulda.\nLinnatöödel täitsime enamasti vastikuid ülesandeid. Eriti ropp oli saksa ja vene sõjaväe poolt reostatud kasarmute koristamine. Nad olid seekord tühjalt maha jäetud, kuid uute väeosade tulekut oodati. Riknenud toit haises köögi kateldes, ussid ujusid sees, loomulikke tarbeid oli toa nurkadesse õiendatud ja väljakäigukohtades leidus puruksrebitud, verega koos naisteravha aluspesu. Meie pidime kõik nurgad ja katlad puhtaks küürima – ega see just lõbus ülesanne olnud… Lisatoitu õnnestus harva saada, ja kui – siis oli see juba riknenud. Paaril korral käisime söögimajades kartuleid koorimas, seal kallati lõunastajatest lauale jäänud toidujätted solgitünni, ja selle sisu lubati armulikult meil kasutada. Tühjendasime koolimaju, kus varem saksa haiglad sees asusid. Seal laoti kord Hitleri pildid koridori põrandale, et neil jalgadega üle käies trambiksime. Arvasid vist, et see meile raske on. Ega me venelaste taolised pildikummardajad olnud. Mitu päeva korjasime linna mööda laiali asuvaist sakslaste erakorteritest sisustust kokku. Selleks oli varutud kolm tohutut ladu, kuhu paigutati mööbel, riietusesemed ja toiduained eraldi. Toiduaineid leidus vähe, aga küllaldaselt selleks, et taskud täis saime varuda. Eriti rohkesti leidus sahhariini, mida mitmeks ajaks jätkus kohvi magusaks tegemiseks. Väärtuslikku mööblit, kasukaid, pesu ja serviise andis autodele tassida, pealegi ülemistelt majakordadelt, mis nälginud vangid õhtuks surmani väsinuks tegi. Õmblusmasinaid võis isegi mõni hea sada olla.\nKorterite uksed olid varem pitseeritud, osa sisemuselt korras, teistes voodid korratuses – nagu magamast tõustud. Mõned ruumid kandsid raskeid võitlusjälgi, kuivanud vereloigud põrandal, kuuliaugud ustes ja seintel, mööbel uste taha barrikaadiks laotud. Üks tuba on eriti meelde jäänud, kus vedeles padrunikesti hulgana põrandal, mööbel kõik läbi lastud ja nurka visatud ohvitserimundrist oli järel täägiauke täis verine kalts. Kohvrit välja kandes lugesin selle nimesildilt – Oberst Eberhard…\nPaljudes alumise korra korterites olid magamistoa aknad eesriiete tagant tihedasti okastraadiga põimitud. Nähtavasti kartsid sakslased juba varem öist kallaletungi või granaadi sisseviset.\nJuba vedamise ajal tülitses lao hoovis karjakaupa räpaseid alevinaisi, kes vedasid käsivankritel laost jagatavaid viletsamaid esemeid ja mööblitükke endale koju. Kus saaki – seal kaarnaid…\nÜhel hommikul tulid paar püssidega varustatud venelast laagrisse, käisid ruumid läbi ja saatsid tugevama kondiga mehed hoovile. Meid kogunes nelikümmend meest, paar vanemat naist ja kolm-neli tüdrukut. Häda oli, et ükski ei mõistnud vanka keelt. Arvestasin, et sellest erilist ohtu töö juures pole, vaid isegi kasu, ja teatasin, et oskan veidi temast aru saada. Kutsus rivist välja ja käskis meeskonnale ütelda, et see jääb alaliselt marssal Konjevi töökomandoks ja iga päev peavad samad vangid olema. Naised keedavad meiel lõunat ja tüdrukud on venelaste toakoristajad. Toitu lubas anda tugevasti, ja mis üle jääb – isegi laagrisse tuua, aga selle eest peab kõvasti tööd tegema ja laisklemisest pole juttugi. Eks näe, kuidas läheb. Peamine töölesundija oli nälg…\nMarssisime lähema trammipeatuseni, kus tühjendati üks vagun sõitjaist. Asusime sisse ja sõit viis linna äärde kasarmute ja ladude rajooni.\nKohale jõudes näis, et marssali sulased, mingi transporti korraldav üksus, olid osanud end mugavasti sisse seada. Õuel aedades sea-, lamba-, lehma-, ja kanakarjad, kust meilegi kohe rasvane lammas toiduvalmistamiseks anti. Lisaks kott riisi, herneid, tangu ja makarone, millest naised õuele ülesseatud pajas hakkasid meile lõunat valmistama. Samas jagati igale vangile päts leiba ja laos vedelevad purunenud leivad lubati üldtarvituseks. Vanka pidas toidu suhtes sõna – nii kordus see igal hommikul, ja mis tal võõra varaga viga laiutada?\nEsimene rikkalik lõuna värske lambalihaga lõi meie nälginud sisikonnad nii segi, et õhtu eel püksinööbid lausa tulised olid avamisest ja sulgemisest! Ega venelased sellepärast pahandanud, et töö juurest tihti nurga taha jooksime, ütlesid, et neil olnud see sõja ajal harilik nähtus, kui viletsalt toidult paremale sattunud. Küllap teiegi pidama hakkate!…\nTöö seisnes mitmesuguse varustuse autodele ja sealt rongidele laadimises. Isegi tühjad limonaadipudelid, auklikud bensiinivaadid, vanad katkised saksa sõdurite riidekapid ja taburetid tassisime vagunitesse – rikkale Venemaale saatmiseks.\nVenelaste käitumisega võis rahule jääda. Tavalist kolmejärgulist sõimu oli alati, ilma milleta venelane ei oskagi rääkida, aga käsi külge ei aetud ega tööga erilist kiirustatud. Põhiliselt on venelane ise laisk ja laseb ka teisel laiselda. Vanasõna: tasa sõidad, kaugemale jõuad – on praegugi maksev.\nÕhtul toodi sama teed kaudu laagrisse tagasi, igal vangil paras komps leiba ja üht-teist söödavat kaasas. Väravas kinnitas saatja, et vangid on läbi otsitud ja nende poolt antud toiduaineid ära ei tohi võtta. Ruumi jõudes jagasin kaasatoodu oma ruumi rahvale, mida ka sakslased tegid, kes samast tööl käisid. Olime neljakesi igal õhtul kojuoodatud onud…\nJuba esimesel päeval hakkas venelasest tööjuhataja minu keeleoskuse vastu huvi tundma. Ta on vana, lihtsameelne ja rumal “staršina” ehk meie keeles veebel, kusagilt Kaukaasia ääremailt. Tööle mind ei sundinud, kõndisin kaasas, et korraldusi sakslastele edasi anda ja ajaviiteks temaga juttu puhuda, õigemini kuulata, sest ta ise oli peamine jutustaja. Laia suuga praalis oma sõjaaegsetest vägitegudest, ja kui medaleid näha küsisin, siis kirus ülemusi, kes tema vahvust pole osanud hinnata. Teisel päeval tõi oma kokkuröövitud “uurade” tagavara töö juurde kaasa ja küsis minu arvamist igaühe väärtuse kohta. Et kellade väärtust enam-vähem tunnen, panin nad paremuse järjekorras lauale ritta. Sellest ei tahtnud ta aru saada, miks saksa must, aga täpse käiguga teenistusuur läikivast “toobikellast” parem on. “Kes seda täpset käiku näeb ja seda pole vajagi, aga vot, hiilgus paistab kohe teisele silma, kui taskust välja võtad!” oli ta põhjendus. Seletasin siis, et välismaal hinnatakse esmalt sisu ja selle järel välishiilgust, isegi seda tuntakse ära, kas on ehtne hiilgus või särab kassikuld. Lõpuks jäi rahule, ainult imestas, et “kultura” on maailmas mitut moodi.\nTeisel hommikul oli kari vankasid oma “uuradega” asjatundja juures. Küll mõni imestas, kui tema kallihinnalise hiilgava “toobiuuri” esmaklassilisest, kuid lihtsa välimusega “Omega´st” odavamaks määrasin. Õpetasin neile kellakäigu kuulamist niimoodi, et kui kell hammaste vahele võtta ja kõrvad sõrmedega kinni hoida, siis tundub, nagu tiksuks see elukas sul pealuu sees. Seda õpetust võeti tõsiselt ja see näis neid huvitavat. Mõni mees istus tundide kaupa seina ääres, näpud kõrvu topitud ja kell hammaste vahel…\nÜhel päeval kõnnib mulle mingi asiaat hulk aega luurates järele. Arvan juba, et mulle on valve sappa pandud ja kahtlustatakse mingis süüteos. Ei seda ega teist, vankal on endal mure südamel. Kutsub lõpuks mind nurga taha, koogib põuest nartsupuntra välja, harutab lahti, torkab mulle nina alla ja küsib: mis need on? Esiti ei mõistnud arvata, oli mingit punast ja kollast läikivat puru paras lusikatäis nartsu sees. Need puha “uura” kalliskivid, seletab ise. Tema väärtuseta prahti ja kellarattaid koju ei vea, pealegi on need tülikad varaste eest varjata. Targem on “uurad” puruks taguda, kalliskivid välja võtta, sellega jääb väärtuseta praht maha. Nüüd aga häda, ei tea, mis nad maksvad, ei oska hinda küsida. Kuulnud, et ma asjatundja, kas ma ei võiks ütelda, aga kellelegi ei tohi sellest sõnagi lausuda… No mida, kurat, sa oskad lollile vastata? Panin siis imestades käed kokku, ohkasin ja ütlesin, et seda ei oska täpselt hinnata, selleks peavad apteegikaalud olema. Arvan, et sa, mees, selle varandusega vist pool Moskvat võid ära osta. Kartis, et selleks on liiga vähe ja väikesed, oli küll laua- ja seinakelli lõhkunud, aga neis polnud kive leidnud. Kinnitasin omal poolt, et neile kive sisse ei panda, tuleks liiga kallis, aga linna tornikelladel on isegi rusikasuurusi sees! Küll on kahju, varem ei teadnud, ja nüüd on sõda lõppenud, ohkas ivan. Andis suupidamise ja hindamise tasuks peotäie sigareid ja lonkis õnneliku näoga minema. Olin minagi õnnelik sigarite üle, las lõhub “uurasid” edasi, saab “paradiis” niigi palju oma lollidest alamatest kahju…\nTöövanemaga juttu puhudes sai ta teada minu meremehe-elukutse. Kohe hakkas Venemaale kutsuma. Neil merd kõik kohad täis, laevastikku lugematu arv, aga meremehi vähe. Merel saab head palka, välismaa sadamatest kõiksugu häid asju, võin Katjuša naiseks võtta ja elu nagu Eedeni aias. Lubas politrukile seda asja rääkida. Keelasin küll, aga mis see aitas. Ühel päeval oligi politruk kohal, päris mu elulugu ja arvas, et Venemaale minekut saab korraldada, vaja ainult suuremale ülemusele rääkida ja tema toetab minu asja. Lihtsalt ühel päeval laagrisse tagasi ei lähe, valvur ütleb, et surma said, ja sõidad Venemaale. Punnisin vastu, et ma nii suuri ja vägevaid laevu, nagu neil on, pole varemalt tüürinud, keeleoskus kah kesine ja teadmised kommunismist tumedad. (Sihilikult rääkisin jutuajamisel keelt valesti.) Küll Moskvas õpid kõike juurde, kui kohale jõuad, lohutas politruk.\nSel õhtul pääsesin tulema, juba teel kaebasin saatvale venelasele sisemisi valusid. Õhtul kauplesin järgmiseks päevaks Poolast päritoleva sakslase enda asemele tööle. Ta mõistis veidi vene keelt ja oli õnnelik, et hea tööotsa sai. Käskisin ütelda, et mind viidi haiglasse. Lubas mind leivaga meeles pidada ja venelastele teatada, et minu ellujäämiseks on lootusi vähe…\nJärgmisel hommikul oigasin töölemineku ajal põrandal. Mis oli vange viival vankal asja, kes meeskonda kuulus – peaasi, et arv oli täis.\nOlgu tähendatud, et rööbiti töölkäimisega algasid õhtul ja isegi öösel esimesed ülekuulamised.\nRuumist kutsuti paarkümmend inimest välja, viidi suure maja koridori, asetati käeulatuse vahedega ja nimetähestiku järjekorras ritta – saapaninadega vastu seina. Käsk oli kogu aeg vaikselt valvel seista ja vähemagi liigutuse puhul valas selja taga liikuv valvur sulle nuudiga kuklasse. Nõrkemise korral toodi ämber külma vett, kallati krae vahele ja toibumisel peksti ruumi tagasi.\nÜlekuulamistel küsiti peamiselt elulugu ja mida sõja ajal Saksamaal tegid? Vanemate tegevus ja elukohad kuni kolm põlve tagasi. Kus asuvad praegu teised lähemad omakseid? Eriti taheti ristküsimuste varal välja pressida saksa sõjaväes teenimist ja kas see toimus vabatahtlikult, kas kehal tätoveeringuid ei leidu? Õnneks mul riideid maha ei võetud, usuti eitamist niisama. Võib-olla aitas vanus ja habeme kasv kaasa, et mind vabatahtliku ega SS vääriliseks ei arvatud. Ülekuulajal oli “rootslasega” alati raskusi. Saksa ja vene keele oskuse tegin meelega konarlikuks, kuna rootsi keele mõistjaid õnneks küsitlejate hulgas ei leidunud. Kui oleks leidunud, kavatsesin lapi keele emakeeles tunnistada, selle mõistjaid oleks veel raskem olnud leida. Ülekuulajad vahetusid, kuid endised kirjapanekud olid kaasas, millelt võrdlesid su varemalt antud andmeid. Mõni küsitleja oli laiemate huvidega, küsis, palju Rootsis rahvast elab, pealinna nime ja elanike arvu; mida toodetakse maapõue varadest ja millist vilja põllul kasvatatakse? Käskis hümni laulda, ja kui vabandasin, et laulda ei oska, siis põrutas, et vilistada ikka oskad. Panin vilele “Eestimaa mu isamaa” noodid peale, tulgu, mis tuleb. Kuulas ja tähendas, et väga kena…\n“Räägi midagi rootsi keeles”\nKasutasin varem valmis mõeldud lauset: “Üle kuldkollakate viljaväljade lendab lumivalgeid luigepaare lõuna poole.” Laskis veel kord aegamööda korrata ja käskis tõlkida. “Sakslase rautatud saabas ei rõhu enam võõraid rahvaid.” oli mu lause valmis.\n“See on tõsi, enam ei rõhu,” oli tšehh nõus, “aga kuidas te üksteisega ometi rääkida saate, kui keeles pole ühtki susinat ega põrinat sees, nagu meil,” oli ta imestunud.\n“Eks ta ole nagu linnanimedegagi, teil on: Praha, Brno, Bratislava ja Porsitzani, aga meil: Lulea, Oulu, Umea ja Tömelilla, ” lisasin keelenäiteid juurde.\nKaldusin juba arvama, et ta mind lihtsalt narrib ja pettusest aru saab, aga ei midagi, andis veel sigarette ja avaldas lootust, et peatselt oma konsuli jutule pääsen, kes kodumaale sõitu korraldab.\nÜlekuulamistel arvestati vist ka erapooletut rahvust. Kõigil ei läinud nii valuta ja libedasti. Sakslased tulid tihti veriste nägudega tagasi, koridori kostis ruumist karjeid ja kisa, sageli ei väljunud uksest sissemineja – nähtavasti oli ruumil teine väljapääs, kustkaudu viidi inimesed teadmatusse…\nVist ülekuulamiste põhjal kutsuti ühel ööl inimesi nimeliselt ruumidest hoovile. Kõigil kästi oma asjad kaasa võtta, sest olla teise laagrisse kolimine.\nHoovile kogunes paar-kolmsada inimest, olin ka lahkujate nimekirjas. Kaugele minekut ei olnud, mõni tänav edasi sisenesime neljakordsesse koolimajja. Meid anti uutele valvuritele üle, naised-lapsed kolmandale majakorrale. Kaks alumist korda olid enne vange täis. Määrati ruumivanemad ja võisime põrandale magama heita.\nSelle laagri poisikeseeas valvurid olid eriti toored. Juba järgmisel hommikul ruumi karates karjusid: Kes lubas akna avada? Tšehhi keelt valdav ruumivanem, hallipäine vanahärra, seletas midagi vastu. See vist valvuritele ei meeldinud, nad haarasid mehel kraest kinni ja viskasid ta neljandalt majakorralt avatud aknast alla! … Pärast arvasid teised vangid, kes ruumivanemat tundsid, et see allaviskamine toimus sihilikult, sest vanahärral olevat Prahas suur kullasepaäri ja seda võis nüüd omaniku surma järel segamatult rüüstata.\nAknast väljavaatamine keelati isegi läbi klaaside ja iga ukse taga seisis valvur, kes seda sageli kontrollis. Valvuri ruumi tulles pidime püsti kargama ja tema ruumisoleku ajaks valveseisangusse jääma. Pikaldane püstitõus ja väiksemgi liigutus seismisel oli küllaldane põhjus peksmiseks.\nToitu jagati hoovil. Käisime majakordade kaupa seda sealt toomas. Iga kord peksid valvurid nuutidega koridoris ja treppidel toidutoojaid, kui liikumine nende arvates küllalt kiirel jooksul ei toimunud. Lisaks kõigele toimetati päevas paar korda läbiotsimist ja kõik esemed peale lusika võeti ära. Väärtuslikku enam midagi ei olnud, aga ka taskupeeglid, kammid, pliiatsi- ja nöörijupid ei leidnud valvurite silmis armu. Oma taskukella hävitasin juba eelmises laagris ja laulatussõrmuse vajutasin kokku, seda hoidsin läbiotsimise ajal keele all. Saksa raha peitsin palituvoodri vahele ja see jäi ka valvuri näppudest puutumata, mis mulle pärast kasuks tuli.\nOrto, Toronto, 1960\nRubriigid:Artiklid raamatutest, Eesti kirjandus, Juhan Lindström, Välis-Eesti kirjandus


OceanX Sharkmaster Bronze 500 Meters Automatic Diver SMB514 - RIP\nSoodushind 458,00 € Tavahind 588,00 €\nSoodushind 121,00 € Tavahind 260,00 €\nSoodushind 165,00 € Tavahind 356,00 €\nBeco Boxy Castle - Matt must watchwinder 2-le käekellale, adapteriga +\nSoodushind 241,00 € Tavahind 520,00 €\nSelle muljetavaldava kella on valmistanud bränd OceanX, mis valmistab kvaliteetseid sukeldumiskellasid heas hinnaklassis. Kellad on valmistatud parimatest materjalidest ja selliste detailidega, mida teate suurtelt brändidelt.\nKellad.ee on brändi OceanX kellade ametlik edasimüüja. See tähendab, et saate omale uue OceanX kella kinnitatud garantiikirjaga ametlikus karbis, kui soetate oma kella meie veebipoest.\nSelle kella paneb tööle erakordselt kindel automaatne kellamehhanism NH35A. Kellal on 24 juveeli ja 41-tunnine energiavaru (tundide arv, mil kell töötab ka siis, kui te ei liigu).\nSuper Luminova valgustus\nKellaosutid on kaetud Super Luminova pigmendiga, mis tagab ligi 10 korda parema informatsiooni loetavuse kui tavapärane pigmentatsioon. Materjal ei ole radioaktiivne.\nKellal on pöörlev ehisvõru, mida saab kasutada ajaintervalli alguse või lõpu tähistamiseks.\nTakistab vee sattumist kellasüsteemi. Kella häälestamiseks tuleb kroonnupp lahti keerata – alles peale seda saab hakata kella reguleerima.\nKellal on heeliumiklapp, mida kasutatakse kahjustuste ennetamiseks seoses heeliumi kasutamisega sukeldumisel.


Andres Anvelt: mul tekkis iiveldus, kui selle raha üles leidsin - Kirev elu - Elu24 - Eesti kõige menukam veebitabloid\nAndres Anvelt: mul tekkis iiveldus, kui selle raha üles leidsin\nAndres Anvelt saates Radar\nJustiitsminister Andres Anvelt meenutas Kanal 2 saates «Radar», kuidas ta asus endiste politseikolleegide abil sõprade seast kadunud raha välja peilima.\nVähesed teavad, et poliitdraamas «Rotilõks» nähtud pidu juhtus ka tegelikult, Andres Anvelti kodus pärast Anvelti ja Puustusmaa eelmise filmi «Punane elavhõbe» võtete lõppu. Peole olid kutsutud paljud filmi- ja kinoinimesed.\nPeol avastas Anvelt, et tema kodus olnud suur hulk sularaha on kaotsi läinud.\n«Ülemisel korrusel oli üks summa raha, mida ma teadsin, et see on sinna ära pandud. Hommikul ma ei leidnud seda.»\nOlles põhjalikult oma kodu läbi otsinud ja veendunud, et raha kusagil ei ole, langes Anvelti kahtlus mõistagi viimasele neljale külalisele, kes vastu hommikut kodudesse läksid.\nSiis hakkas Anvelt viimast nelja külalist telefonikõnedega pommitama.\n«Meie pere jaoks oli see korralik summa,» ei avaldanud Anvelt täpset numbrit. «Aga suures mastaabis mitte midagi kolossaalset.»\nAnvelt nimetas kõlakatest kuuldud summasid 200 000 kuni 500 000 linnalegendiks: «Selliseid summasid pole mina kunagi käes hoidnud. Tegemist oli pere rahaga, mis oli tuntav meile, selleks et teha kodus mingi investeering. Tegemist polnud erakonna rahaga, minul polnud toona poliitikaga mingit tegemist.»\nAnvelt ei avaldanud ka seda, kes olid need «musketärid», kes peolt viimasena lahkusid.\nAnvelt otsis raha taga endiste politseikolleegide abil. Kaasati ka politseikoer ja Anvelt tahtis peol olnud semud isegi valedetektorikontrolli saata.\nPärast päevi kestnud otsimist ja sõprade kahtlustamist helistas Anvelt kahtlusaluste ringile teab mitmendat korda veel. Seekord olid tal head uudised.\n«Siis ma leidsin selle üles. See hetk, kui ma selle õnnetu raha üles leidsin – ütlen ausalt, et mul tekkis iiveldus,» tunnistas Anvelt. «See oli nii õudne tunne, sest sa teadsid, mis ise oled üle elanud ja mida teised on üle elanud.»\n«See oli nii totter koht. Triikraua karbi sees oli teine triikraua karp, mille sees oli triikrauakarp. Vanad karbid,» naeris ta.\nMis ajas härra Anveltit öösel peo käigus sularaha peitma?\n«Kuna ma olen relvaomanik, tean, et kodus peavad olema mitu asja nii peidetud, et mitte keegi ei tea, kus see on. Kui sul isegi sõbrad külas... No milleks hoida selliseid asju kättesaadavas kohas? Järsku keegi läheb otsima midagi, suitsupakki või mida iganes. Selleks, et ära hoida piinlikke olukordi, on parem sellised asjad ära panna. Mitte, et ma kedagi ei usalda, vaid selleks, et ennetada teineteise mittemõistmist,» ütles ta.


Jalgrattakiiver Nutcase VIO MIPS + LED, 59-62 cm – Velomarket\nEsileht / Pood / Lisavarustus / Jalgrattakiiver / Linnakiivrid / Jalgrattakiiver Nutcase VIO MIPS + LED, 59-62 cm\nJalgrattakiiver Nutcase VIO MIPS + LED, 59-62 cm\nKuumakse alates 8.71€ / 18 kuud\n3 makset 46.33€ kuus, ilma lisatasudeta.\nJalgrattakiiver Nutcase VIO MIPS + LED, 59-62 cm kogus\nTootekood: 10001002 Kategooriad: Jalgrattakiiver, Linnakiivrid, Lisavarustus\nSuurus: L/XL (59-62 cm)\n360 kraadi ulatuses paiknevad LED tuled parandavad ratturi nähtavust liikluses kuni 150 meetri kauguselt. USB laetavad, põlemisaeg kuni 3 tundi. Taga ja külgedel on oranžid ja punased tuled (65 luumenit), ees valged tuled (200 luumenit).\n3 ventilatsiooniava – rohkem õhutust võrreldes tavapäraste kiivritega, vältimaks pea higistamist ja ülekuumenemist.\nJalgrattakiiver Nutcase Blue Steel MIPS 60-64 cm\nJalgrattakiiver Nutcase Dino Mite Gloss MIPS 48-52 cm


Vladimir Makovsky maali “Vanglas ootamine” kirjeldus - Maalingud - 2021\nÜletamatu realismi ja temaatiliste süžeemaalide geniaalsus, Vladimir Egorovitš Makovski 1875. aastal lõpetas lõuendil töö "Oodates vanglas". Pildi idee sai inspiratsiooni riigis domineerivatest revolutsioonilistest meeleoludest.\nPaljud inimesed mõtlesid praeguse valitsuse poliitika kohta kõvasti tööd teha. Nende taga olid nende pered: naised, lapsed, vanurid. Vladimir Makovsky, kes tundis teravalt kogu Venemaa tavainimese valu ja kurbust, ei jätnud neid kurbaid sündmusi kõrvale.\n“Vanglas ootamine” kujutab paljusid inimesi. Nad on kõik erinevas vanuses, kuid neil on ühine eesmärk. Kõik kohalolevad loodavad põgenike Siberi maadele saadetud põliselanike vabastamist. Nende näod on täis kurbust ja kurbust. Poosid näitavad rasket moraalset seisundit. Õlad langetatud, käed risti. Kõik see juhtub tuima talvemaastiku taustal. Taustal on maja, kus vaeseid peetakse. Värvipalett valiti väga vaoshoitud, eredaid lisandeid pole.\nBriljantne maalikunstnik, kes veetis aastaid vene rahva leinale mõeldes, oli äärmiselt sümpaatne inimene. Kõik tema teosed põhinevad neil emotsioonidel.\nVaata videot: Date by Vladimir Makovsky (Oktoober 2021).\nPavel Filonovi maali “Kevade valem” kirjeldus\nCopyright 2021 \_ Vladimir Makovsky maali “Vanglas ootamine” kirjeldus...


Reisijate hinnangul on Valjala bussipeatus räpane - Saarte Hääl\nReisijad on tõstatanud probleemi, et Valjala bussipeatus on räpane ja hooldamata ning seepärast ei taha nad seal ka bussi oodata.\nValjala vallavanem Aare Martinson ütles, et bussipeatuse korrashoidmiseks ja koristamiseks on vald inimese palganud. “Peaks korras olema,” sõnas ta. “Tõsi, kunagi on selle üle kaevatud, aga siis olid metsa all mingid paberid kaugemal maas ja võimalik, et keegi oli käinud ka hädal.”\nEt bussipeatuse korrasolekus veenduda, käis vallavanem asja kohapeal ise uurimas. “Paar suitsukoni oli küll, aga see oli ka kõik,” kinnitas Martinson. “Metsaalune oli puhas, ei olnud seal paberit ega kilekotte, tühjadest pudelitest rääkimata. Kui kunagi on olnud, siis ei tea, aga hetkel oli küll korras. Igal juhul teen ma hooldajale märkuse, sest kui on räägitud, siis on võib-olla kunagi midagi ka korrast ära olnud.”\nLisatud: 06.10.2017 / 05:51\nSee mis linnapool tuleb on küll ok.Valjala poolt tahad peale minna on paras porimülgas.Bussid peatuvad keset teed .et poriste jalgadega mitte bussi lasta.Peatus on veel võsa sees.\nLisatud: 06.10.2017 / 08:22\nValjalast linna poole sõites ei ole mingit kohta kus bussi oodata on ainult metsaalune, linna sõitja oodaku bussi tuule ja vihma käes ja ega see peatuse ümbrus ka korras ei ole. Praegu sügisel on maa porine. Mingi putka on linnast tuleku suunal, kus kohalikel nolkidel hea istuda.\nLisatud: 06.10.2017 / 09:28\nKes teie bussipeatust reostab. Ikka oma rahvas. Ärge hädaldage ajalehes, ajage asi kohapeal korda ja teinekord koristage iseenda järelt ka.\nLisatud: 06.10.2017 / 11:22\nValjalast Kuressaare suunal puudub pussiootepaviljon. Ehk suudab vald sinna ka midagi organiseerida, et ei pea hommikul tööle minnes tuule ja vihma käes bussi ootama. Juttu on olnud sellest palju, aga millegipärast bussi oota ikka vihma ja tuule käes. Eriti “mõnus” oli täna hommikul. Ehk leidub vallal see rahanatuke, et sinna mingid seinad ja katus panna enne kui vald hingusele läheb.\nLisatud: 06.10.2017 / 12:35\nAnnele: see “mingi putka” on paar aastat tagasi paigaldatud kaasaegne klaasseintega bussiootepaviljon, kuhu mahuksid tuule- ja vihmavarju ka need ootajad, kel soov Kuressaarde sõita, sest teine bussipeatus asub ootepaviljonist 15 – 20 m kaugusel. Tee on saabuva bussi suunas sadakond meetrit jälgitav ja jõuab rahulikult astudes bussile minna.\nTeisel pool teed asuva bussipeatuse eest viidi hiljuti läbi kaabel ja seetõttu on sealne maapind peale kraavi kinniajamist pehme, eriti peale vihmasid. Selle asja parandab aeg. Seni tuleb sellega arvestada – pole midagi parata.\nPäeval, mil tuli signaal, et bussiooteala on räpane, oli see heas korras, kui mahalangenud männiokkaid mitte arvestada. Ei ühtegi paberit ega kilekotti kusagil. Aga tõsi see, et sellised avalikud kohad peavad olema korras ja kodanike signaalid korratuste asjus asjakohased.\nLisatud: 06.10.2017 / 13:18\nKumb bussipeatus siis räpane on? Mitte ei saa aru…\nLisatud: 06.10.2017 / 13:27\nVallavanem vastab kaugliini bussipeatuse kohta, seal on olemas bussipaviljon, aga probleem on kohalike liinide bussipeatusega.\nSeal ei ole võimalik teisel pool teed bussi oodata, siis trepist üles tulla ja teed ületada ning bussi peale minna. Seal on ka metsaalune vihmaga porine.\nArtiklist küll ei selgu millisest bussipeatusest jutt.\nLisatud: 06.10.2017 / 14:21\nLisatud: 06.10.2017 / 16:15\nNo, Anne ja teised. Tore, et Valjala jälle sildile panite. Aastaid tagasi kisati Võrsna kergendusmajakese pärast, et vallavanem ei korista seda…paar päeva tagasi olin nn. ekspressipeatuses Soraida lähistel- ainult vihmajärgne märg ja puudelt langenud männiokkad. Ja tõepoolest saab olla seal ka teise suuna busse oodates, piisavalt lühike vahe.\nAlevi maakonnaliini peatuses on ühes suunas katusealune ja teed kenasti pühitud, ( aga nooruse ülemeelikusest seinad alati soditud).Üle tee on ju kena kividest jalgealune laotud, ei peaks kuidagi olema põhjust “metsa alla pori sisse” ootama astuda. Tule kohale parajaks ajaks?\nViive ja praegu ka Heli on toimetanud alevi teedega suure hoolega, et need esised ja tagused korras oleks. Koolgi peaks õpilastele selgitust tegema, kuidas käituda avalikus kohas ja ühise paigaga.\nHooli ka teistest!\nSeda ma tahtsigit teitele teadust anda, Valjala rahvas!\nLisatud: 06.10.2017 / 17:24\nMiks on seal üldse kaks erinevat bussipeatust? Et noh, üks linna minejale ja teine siis maakatele? mina,kes sealt vahel läbisõidul ja bussi ootan, no mitte ei saa aru, kus millal pean olema, muudkui jookse! Kas valjalga ei saaks teha,et oleks normaalselt üks peatuse asukoht, mingu siis buss linna või maale…


Hotellid orientiiri South Cape Beachi looduspark lähedal | Hotels.com\nSouth Cape Beachi looduspark hotellid – Mashpee\nHotellid orientiiri South Cape Beachi looduspark lähedal\nOtsi hotelle orientiiri järgi South Cape Beachi looduspark, Mashpee, Massachusetts, Ameerika Ühendriigid\nVaata kaardilt hotelle, mille orientiir on South Cape Beachi looduspark\nSouth Cape Beachi looduspark. Lühitutvustus\nSouth Cape Beachi looduspark on koht, mille visiitkaardiks on sadam, rannad ning veinide degusteerimine. Külastajaid ootavad vabaajategevused nagu paadimatkad. Külastajad leiavad siit mõndagi, mida vaadata. Populaarsete vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Cape Codi lastemuuseum ja Falmouth Country Club. Ära unusta külastamast paiku nagu Menauhanti rand ja Ashumet Holly looduskaitseala.\nMajutusvõimalused, mida South Cape Beachi looduspark pakub\nÜkskõik kas reisite töö asjus või puhkama, South Cape Beachi looduspark pakub mugavaid majutuskohti kõigile. South Cape Beachi looduspark on Hotels.com saidil esindatud 361 majutusasutusega.\nSouth Cape Beachi looduspark – kuidas sinna kohale jõuda?\nLähim lennujaam on Vineyard Haven, Massachusetts (MVY-Martha's Vineyard), mis asub 20,9 km linnast eemal. Hyannis, Massachusetts (HYA-Barnstable Municipal), piirkonna teine suurem lennujaam, jääb 21,6 km kaugusele.\nSouth Cape Beachi looduspark – kohalikud huviväärsused\n• Cape Codi lastemuuseum (4,1 km südalinnast)\n• Falmouth Country Club (6,3 km südalinnast)\n• Menauhanti rand (7,1 km südalinnast)\n• Ashumet Holly looduskaitseala (7,5 km südalinnast)\n• Falmouth Heightsi rand (7,9 km südalinnast)\nKõik hotellide eripakkumised Mashpee\nViimase hetke pakkumised Mashpee


Polsterdatud rinnahoidja Powder Rose - Pesupood\nÕhkkerged ja pehmed pitsist polsterdatud korviga kolmnurklõikega rinnahodija. Õlapaelad reguleeritavad.\nDetailid on luksuslikust kullaimitatsioonist.\nÕhkkerged ja pehmed pitsist polsterdatud korviga kolmnurklõikega rinnahodija. Õlapaelad reguleeritavad. Detailid on luksuslikust kullaimitatsioonist.\nTe hindate: Polsterdatud rinnahoidja Powder Rose\nPehme rinnahoidja Powder Rose


01:44 28. November 2020\nRaske puudega laste vanemate õppelaenu eelnõu läbis esimese lugemise\n19:26 18.04.2017 (Uuendatud 19:59 18.04.2017) lühendatud link\nTALLINN, 18. aprill — Sputnik. Täna läbis Riigikogus esimese lugemise seaduseelnõu, mis näeb ette riigipoolse õppelaenu kustutamise raske puudega laste vanematel. Lisaks peaks 2018. aasta algusest jõustuv eelnõu muutma õppelaenu kustutamise menetluse kiiremaks ja efektiivsemaks, teatas Riigikogu pressiteenistus.\nRiigikogu Keskerakonna fraktsiooni liikme Dmitri Dmitrijevi sõnul on muudatuste peamiseks eesmärgiks leevendada raske puudega laste vanemate majanduslikku olukorda. „Kui senimaani oli õigus riigipoolsele õppelaenu kustutamisele ainult lapsevanemal, kelle lapsel on tuvastatud sügav puue, siis uue seadusega saavad õiguse ka raske puudega lapse vanemad," märkis Dmitrijev, kelle sõnul on uue eelnõu näol tegemist väga olulise täiendusega meie sotsiaalvaldkonnas.\n„Lisaks muutub uuest aastast õppelaenu kustutamise menetlusprotsess tunduvalt kiiremaks ja efektiivsemaks," lisas riigikogulane. Seni kehtiva regulatsioonide järgi esindavad riiki õppelaenude kustutamise juures Rahandusministeerium ning Haridus- ja teadusministeerium.\nSotsiaalkomisjoni liikme Dmitrijevi sõnul hakkab 2018. aasta algusest õppelaenu kustutamise taotlusi menetlema Sotsiaalkindlustusamet, mis vähendab andmete edastamise vajadust. Sotsiaalkindlustusametil on olemas kõik õppelaenu kustutamiseks vajalikud andmed või seaduse alusel kättesaadavad Töötukassast, mis kiirendab veelgi kogu menetlusprotsessi.\nkustutamine, õppelaen, Raske ja sügava puudega lapsed, eelnõu, riik, Riigikogu, Dmitri Dmitrijev, Eesti


Täna algab abiturientidel eksamiperiood - Lääne Elu\nAvakülg Artikkel Täna algab abiturientidel eksamiperiood\n22. aprill 2019 08:41\nRiigieksam. Foto: Arvo Tarmula\nEesti keele riigieksam on kaheosaline ning sellega mõõdetakse lugemis- ja kirjutamisoskust. Eksamitöös on neli varianti, millest õpilane valib ühe. Lugemisosa ülesanded tuginevad tekstidele, mis esindavad ilukirjandust, publitsistikat ja populaarteadust. Kirjutamisosas tuleb eksaminandil luua 400-sõnaline arutlev kirjand ning see pealkirjastada. Eesti keele riigieksam algab kell 10 ja lõppeb 16. Täpsem info eksami sisu kohta avaldatakse Innove kodulehel hiljemalt kl 16.\nHomme on eesti keele teise keelena riigieksami kirjalik osa, eksami suuline osa viiakse läbi 24. ja 25. aprillil. Eksam mõõdab keeleoskust B2-tasemel ja koosneb viiest osaoskusest – kirjutamine, kuulamine, lugemine, keele struktuur ja rääkimine. Eksami kirjalik osa algab kell 10 ja lõpeb ligikaudu 14.30.\nEelmine artikkelEuroparlamendi valimistel on populaarseim kandidaat Marina Kaljurand\nJärgmine artikkelHaapsalus on valminud 300 heliraamatut


3-2-1-74-16 Riigikohus 20.12.2016\nTMS § 190\nTMS § 5 lg 1\nTMS § 14 lg 2\nTMS § 195 lg 1\nTsMS § 125\nVÕS § 175 lg 1\nVÕS § 175 lg 2\nPKS § 33 lg 3\nPKS § 37\nAbikaasa, kelle vastu pankrotihaldur on ühisvara jagamise hagi esitanud, saab esitada pankrotihalduri vastu vastuhagi ühisvara jagamiseks, kui ta soovib jagada ühisvara teistsugusel viisil, kui on taotlenud pankrotihaldur (RKTKo nr 3-2-1-38-14, p 12). Samasugune õigus on abikaasal, kelle vastu on ühisvara jagamise hagi esitanud sissenõudja TMS § 14 lg 2 alusel. Kostjad saaks esitada vastuhagi sissenõudja vastu ühisvara tervikuna jagamiseks või jagamiseks teisel viisil. Vastuhagi saaks TsMS § 373 lg 1 üldreegli kohaselt esitada vaid hageja vastu, mitte ka ühe kaaskostja vastu (vt ka RKTKo nr 3-2-1-94-12, p 20). Siiski tuleb ühisvara jagamise korral arvestada asjaoluga, et ühisvara ei ole võimalik jagada nii, et jagamine kehtiks vaid ühe abikaasa suhtes. Seetõttu peab olema erandina võimalik lubada vastuhagi esitamist lisaks sissenõudja vastu ka teise abikaasa vastu. (p 22.5)\nKohtul on ühisvara jagamise menetluses TsMS § 392 lg 1 p-de 1 ja 3 järgi kohustus juba eelmenetluses juhtida poole tähelepanu asjaolule, et hagiavalduse vastuses esitatud kostja nõudeid kohus ei menetle ning nende lahendamiseks tuleb esitada vastuhagi (RKTKo nr 3-2-1-119-09, p 12). Kui kostjad tuginevad ainult sellele, et ühisvara koosseisus on ka kohustused ega soovi nt kogu ühisvara jagamist, siis ei pruugi olenevalt asjaoludest olla vajalik vastuhagi esitada, vaid kohustuste olemasolu mõju tehingu tagasivõidetavusele võib olla võimalik hinnata ka vastuväidete alusel. (p 22.3)\nÜhisvara jagamise lepingu tagasivõitmise korras kehtetuks tunnistamise nõude hinda ei ole seaduses eraldi reguleeritud. Tegemist on tuvastusnõudega, mille korral TsMS § 125 esimese lause kohaselt määratakse hagihind hüve väärtuse järgi, mida hageja on eeldatavasti õigustatud saama hagi rahuldamise korral. Kui hüve väärtust ei ole võimalik kindlaks teha, loetakse haginõue TsMS § 125 teise lause alusel mittevaraliseks. Juhul, kui ühisvara jagamise lepingu tagasivõitmise korras kehtetuks tunnistamise nõude väärtuse kindlakstegemine on seotud oluliste raskustega (kuigi võimalik), mis võiks takistada ka TsMS § 2 järgsete eesmärkide täitmist, tuleb TsMS § 125 teise lause laiendava tõlgenduse kaudu leida, et tegemist on mittevaralise nõudega, mille hind on samuti 3500 eurot. (p 24.2)\nKui ühisvara jagamise käigus jagatakse kinnisasja selliselt, et see jääb ühe abikaasa ainuomandisse, muutub kinnistusraamatu kanne ühe abikaasa ainuomanikuks olemise kohta asjaõiguslepingu kehtetuse korral materiaalselt ebaõigeks ning õigustatud isikul tekib asjaõigusseaduse (AÕS) § 65 lg 1 alusel nõue kande parandamiseks (ning sissenõudjal samal ajal TMS § 195 lg 1 järgne nõudeõigus). (p 18.1)\nKui ühisvara jagamise viisina on taotletud kinnisasja abikaasade kaasomandisse jätmist, tuleb pärast tehingu tagasivõitmist ja taotletud viisil ühisvara jagamist rahuldava otsuse tegemist senist ainuomaniku kannet muuta. See saab toimuda kohtuotsuse alusel, millega määratakse asja jagamine selliselt, et see antakse abikaasade kaasomandisse. Sel juhul ei ole aga vajalik teha nn vahekannet, millega kantakse abikaasad kinnistusraamatusse sisse ühisomanikena. (p 18.2)\nPKS § 33 lg 3 teine lause ei anna TMS § 14 lg 2 kõrval iseseisvat alust nõuda ühisvara jagamist. Ka PKS § 33 lg 3 teises lauses peetakse võlausaldaja all silmas vaid sellist võlausaldajat, kes on sissenõudja TMS § 5 lg 1 tähenduses, st kellel on võlgniku vastu täitedokumendist tulenev nõue ja kes on selle esitanud kohtutäiturile täitemenetluse alustamiseks võlgniku vastu. Seega saab ka asjaolu, et võlgniku lahusvarast kohustuste täitmiseks ei piisa, tõendada vaid täitemenetluses ning väljaspool seda ei saa võlausaldaja PKS § 33 lg 3 teise lause alusel ühisvara jagamist nõuda. Tõendamiseks on sissenõudjal nt võimalik pöörduda kohtutäituri poole, et viimane väljastaks õiendi senise täitemenetluse ebaõnnestumise kohta. (p 15.2)\nPKS § 38 on kohaldatav ka sellisel juhul, kui ühisvara jagamise hagi on esitanud sissenõudja. Seega võib kohustusi jagada või täita nii sissenõudja hagi alusel kui ka abikaasade vastava nõude (vastuhagi) või vastuväite alusel. Eelduslikult jagatakse kohustusi vaid abikaasade sisesuhtes. Lisaks kohustustele on võimalik arvestada ka PKS § 27 lg 3 kohaste ühisvara hulka arvatavate kulutustega ja PKS § 34 järgse hüvitisega. (p 22.1)\nPKS § 38 võimaldab ühisvaral lasuvad kohustused vara jagamise käigus täita või jagada abikaasade vahel sarnaselt muu varaga. Kohustusi saab jagada nii suhtes abikaasa- võlausaldaja kui ka abikaasade sisesuhtes. Esimesel juhul kohaldatakse PKS § 38 teise lause kohaselt võlaõigusseaduses kohustuste ülemineku kohta sätestatut (sh on VÕS § 175 lg-te 1 ja 2 kohaselt eelkõige vajalik kas leping võlausaldajaga või võlausaldaja nõusolek, mis peaks olema kohtule esitatud või seda võlausaldajalt hagis nõutud). Teisel juhul kohaldatakse PKS § 38 kolmanda lause kohaselt PKS-is vara jagamise kohta sätestatut, st eelkõige PKS §-s 37 sätestatut. (p 22)\nÜhisvara jagamise lepingu tagasivõitmiseks tuleb tuvastada asjaolu, et ühisvara jagamise lepinguga on kahjustatud sissenõudja võimalust oma nõue rahuldada selle vara arvel, mida võlgnikust abikaasal oleks õigus saada kogu ühisvara jagamise korral. Piisav ei ole sissenõudja huvide kahjustamine vaid lepinguga jagatud ühe varaeseme piires. Vastasel korral võidaks tagasi võita ka selliseid tehinguid, mis kogu ühisvara võimalikku tulevast jagamist arvestades ei ole sissenõudjat kahjustavad ning hilisema vara jagamise käigus selgub, et jagamise tulemus oleks lähedane algse jagamise käigus sõlmitud kokkuleppele. Nt võib ühisvara hulgas olla lisaks ühe abikaasa omandisse jäetud kinnistule veel mitu kinnistut, mille jagamisest saadava osa arvel saaks sissenõudja nõude rahuldada ka ilma tagasivõitmiseta. Sel juhul oleks vajalik esitada vaid ühisvara jagamise hagi TMS § 14 lg 2 alusel. (p 19.1)\nSissenõudjal on õigus esitada selline ühisvara jagamise hagi, milles nõutakse vaid osa ühisvarasse kuuluvate esemete või ka vaid ühe eseme, nt kinnistu jagamist; seadusest ei tulene sellise nõude esitamise keeldu. Seega on sissenõudja õigustatud huve arvestades eesmärgipärane ka vaid sellise ühisvarasse kuuluva eseme jagamise nõude esitamine, mis on vajalik sissenõudja nõude rahuldamiseks. Eelmainitust järeldub ka see, et sissenõudja võib nõuda ka kogu ühisvara jagamist, kui see on vajalik tema nõude rahuldamiseks. Sissenõudja peab arvestama, et ühisvara jagamisel võib kõne alla tulla ka ühisvaral lasuvate kohustuste jagamine või täitmine. Samas on ka kostjatel vastuhagi esitades võimalik nõuda kogu ühisvara jagamist. (p 21)\nVõlgniku vara tagasivõitmine\nTMS § 190 alusel esitatavad tagasivõitmise hagid on suunatud eelkõige asjaõiguslepingu vaidlustamisele, kuna ühisvara jagamise korral on õigusmuudatus tihti suunatud vaid vara omandi üleandmisele ühe abikaasa lahusvara hulka, st toimub vaid vara käsutamine. See võib siiski oleneda ka ühisvara jagamise lepingu tingimustest. (p 18)\nHagejal (sissenõudjal) võib puududa TMS § 187 jj järgse tagasivõitmise hagi esitamiseks õigustatud huvi, kui tagasivõitmise nõudega koos ei esitata ühisvara jagamise nõuet, mis võimaldaks sissenõudja rahalise nõude rahuldamise huvides kohtutäituri käsutusse (tagasi) saada vähemalt osa tehinguga üleantud varast. Varasemalt on seoses pankrotimenetluses esitatava tagasivõitmise hagiga leitud, et selle esitamiseks võib puududa õigustatud huvi, kui selle alusel ei ole võimalik pankrotivarasse midagi tagasi saada või kui tagasisaadav vara on väärtusetu ja selle eest ei saa ka nõuda hüvitist (vt RKTKo nr 3-2-1-149-13, p 59). (p 15)\nTMS § 190 korral eeldatakse tagasivõidetava tehinguga võlausaldajate huvide kahjustamist, mis tuleneb sellest, et võlausaldajal on ebaõnnestunud täitemenetlus võlgniku lahusvara arvel. Seega ei ole vaja tuvastada mh teise abikaasa teadmist või teadma pidamist võlausaldaja huvide kahjustamisest. Kostjatel on võimalus TMS §-s 190 sätestatud eeldus ümber lükata. (p 15.1.2)\nTMS § 190 võimaldab ühisvara jagamise kokkuleppe tagasi võita ka siis, kui isikud ei olnud ühisvara jagamise kokkuleppe sõlmimise hetkel enam abielus. (p 15.1.3)\nKui kohtumenetluses on tuvastatud alus ühisvara tagasivõitmiseks ning ka asjakohane käsutustehing (asjaõigusleping) on kehtetuks tunnistatud, tuleb selle üheks õiguslikuks tagajärjeks mh TsÜS § 84 lg 1 esimese lause, § 90 lg 1 kolmanda lause ning TMS § 195 lg 1 alusel lugeda ka see, et ühisvara jagamist kui taotletud õigusmuudatust ei ole tegelikult toimunud ning lepinguga jagatud vara on endiselt abikaasade või lahutatud abikaasade ühisvara hulgas. (p 18)\nTMS § 190 eesmärgist tuleneb see, et eeldada tuleb sissenõudja huvide kahjustamist üksnes selle ühisvara jagamise lepingu raames, mille tagasivõitmise hagi esitatakse, st eeldatakse, et kostjatel ei ole rohkem ühisvara või ei ole vähemalt sellist ühisvara, mille jagamise järel oleks võimalik nõue rahuldada. Seega ei ole sissenõudjal hagejana tagasivõitmise nõuet esitades tõendamiskoormist selles osas, et ühisvaras ei ole muud vara, mida saaks jagada. Sellise asjaolu tõendamiskoormis, et ühisvaras on muud jagatavat vara, lasub kostjatel. (p 19.2)\n3-2-1-168-15 Riigikohus 01.02.2016\nVÕS § 149 lg 1\nVÕS § 145 lg 5\nArvestades käendaja vastutuse otsest seotust täitemenetlusega on käendaja TMS § 5 lg 1 mõttes käsitatav täitemenetluse osalisena, kui täitemenetluses pööratakse sissenõuet kinnisasjale, millele on käendatava kohustuse tagamiseks seatud hüpoteek. (p 13)\nÜldjuhul ei pruugi täituril olla teavet selle kohta, kas konkreetsel juhul on nõue lisaks pandiõigusele tagatud ka käendusega. Sellist teavet valdab igal juhul võlausaldaja, st pandipidaja (nt laenuandja). Seetõttu on hea usu põhimõttest tulenevalt pandipidaja kohustatud teavitama kohtutäiturit käendusest juhul, kui ta esitab hüpoteegi realiseerimiseks täitemenetluse algatamise määruse. (p 15)\nÜldjuhul ei ole sissenõudjal täitemenetluses enampakkumise korraldamises aktiivse osalemise kohustust. Kuigi sissenõudjal on õigus arestitud asja hinda vaidlustada (TMS § 74 lg 7) või taotleda enampakkumise kuulutuse avaldamist rohkemates väljaannetes (TMS § 84 lg 2 kolmas lause), ei tulene TMS-ist vastavat sissenõudja kohustust. Erandlikel juhtudel võib sissenõudja vastu kahju hüvitamise nõue tekkida, kui tõendatud on tema pahatahtlik efektiivse täitemenetluse takistamine. (p 18)\nVÕS § 149 lg-st 1 ei tulene käendaja õigust kasutada kõiki TMS-is sätestatud võlgniku õigusi, nagu täitemenetluse hinna vaidlustamine (TMS § 74 lg 7 ja § 217) või enampakkumise kuulutuse teistes väljaannetes avaldamise taotlemine (TMS § 84 lg 2 kolmas lause). Eelnimetatud võlgniku õigused ei ole käsitatavad võlgniku vastuväidetena võlausaldajale VÕS § 149 lg 1 mõttes. (p 14)\nSelleks, et käendaja saaks enda õigusi efektiivselt kaitsta, peab pandipidaja hea usu põhimõttest tulenevalt teatama ka pantijaks mitteolevale käendajale oma kavatsusest asuda panti realiseerima, st kavatsusest algatada pandi realiseerimiseks täitemenetlus. (p 15)\nHea usu põhimõttest tuleneva võlausaldaja teatamiskohustuse rikkumine ei anna käendajale iseenesest õigust keelduda käenduskohustuse täitmisest. Kui aga käendajale tekkis teatamiskohustuse rikkumise tõttu kahju, siis on tal õigus esitada võlausaldaja vastu kahju hüvitamise nõue. Seda kahju hüvitamise nõuet saab ta kasutada võlausaldaja nõude tasaarvestamiseks VÕS § 197 järgi. Kahju hüvitamise nõude esitamisel tuleb käendajal tõendada, et ta oleks täitemenetlusest teadasaamisel enda tegevusega hoidnud ära oma vara vähenemise. (p 16)\nMüügihinna ja turuhinna erinevus võiks olla üks asjaoludest, mida saaks kasutada käendajale tekkinud kahju suuruse hindamiseks. (p 17)\nErandlikel juhtudel võib sissenõudja vastu tulenevalt tema passiivsusest kahju hüvitamise nõue tekkida, kui tõendatud on tema pahatahtlik efektiivse täitemenetluse takistamine. Muuhulgas võib sissenõudja pahatahtlik tegevus või tegevusetus anda alust kohaldada VÕS § 145 lg-t 5. VÕS § 145 lg-le 5 saab käendaja tugineda ka siis, kui nõuet tagav pant (hüpoteek) on seatud kolmanda isiku varale, mitte põhivõlgniku varale (RKTKo nr 3-2-1-69-14, p 13). (p 18)


1992. aasta Eesti rahareform – Vikipeedia\n1992. aasta Eesti rahareform oli rahareform 1992. aastal, millega Eesti Vabariik võttis rahaühikuna taaskasutusele Eesti krooni. Seni kasutusel olnud rublad vahetati kolme päeva (20. juuni kuni 22. juuni) jooksul kroonideks ning sellest peale oli Eestis ainus seaduslik maksevahend Eesti kroon.\nRahareformi sümboolseks alguseks võib lugeda 26. septembrit 1987, mil ajalehes Edasi avaldati Siim Kallase, Tiit Made, Edgar Savisaare ja Mikk Titma artikkel "Eesti NSV isemajandamise alused", mis muuhulgas soovitas Eesti oma raha kasutuselevõttu.\nVene rubla mälestusmärk Märjamaa vallas\n12. aprillil 1990 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu otsuse üleminekuks oma rahale 24. detsembriks 1991, kuid tulenevalt vastuoludest tollase Eesti Panga presidendi Rein Otsasoni ja peaministri Edgar Savisaare vahel ei saanud see teoks. Pealmiseks tüliküsimuseks oli, kas minna oma rahale üle kohe või kasutada vaheetappi, nagu tegid naabrid (Läti rublis). Eesti Panga oma rahale ülemineku kontseptsioon nägi ette kohest oma raha kasutuselevõttu, valitsuse oma (mis loodi Bo Kraghi juhtimisel) aga vaheetapi kasutamist.\nReformi ettevalmistamine sai uue hoo Siim Kallase saamisega Eesti Panga presidendiks 23. septembril 1991.\n2 Rahareformi Komitee\n3 Tähtsamate sündmuste kronoloogia\nRahavahetus toimus 20. juunist kuni 22. juunini 1992;\nRahavahetajate nimekirja oli kantud 1 410 951 residenti, kellest 1 096 706 ka raha vahetamas käis. Keskmiselt vahetati raha 136,41 krooni eest.\nEesti residendid võisid vahetada sularaha kuni 1500 rubla kursiga 10 rubla = 1 kroon, summad üle selle sai vahetada kursiga 50 rubla = 1 kroon;\nKroonideks vahetati ka kõik Eesti pankades olnud rublaarved (kursiga 10 rubla = 1 kroon)\n21. juunil teatas Siim Kallas, et ringlusse lasti 593 164 250 krooni.\nRahareform sidus Eesti krooni Saksa margaga suhtes: 1 DEM = 8 EEK (ametlik kurss), Euro (EUR) kasutuselevõtuga 1999. aastal fikseeriti Eesti kroon ekvivalentse kursi alusel) euro suhtes: 1 EUR = 15,64664 EEK. Kui Eesti astus 2004. aastal vahetuskursimehhanismi ERM2 liikmeks, siis kaotati viimane, 7. koht (0,00004) ära põhjendusega, et kõigi eurole üle läinud valuutade ümberarvestamise tegur oli kuuekohaline, st nüüd on kurss 1 € = 15,6466 EEK.\nKrooni saabudes juunis 1992 maksis leivapäts 80 senti kuni 1,50 krooni. Suhkrukilo maksis 6,60, 200-grammine võipakk 3,50.\nKeskmine brutopalk oli 1992. aastal ehk krooni tuleku ajal 549 krooni, põllumajanduses isegi vaid 388 krooni.\nRahareformi Komitee moodustati 27. märtsil 1991 Eesti Vabariigi seadusega ning selle ülesandeks oli formuleerida reformi põhimõtted. Vastavalt seadusele oli komitees kolm liiget: peaminister, kes oli ühtlasi komitee esimees, Eesti Panga president ja seadusandja poolt määratud ekspert. Komiteele anti suured volitused reformiks vajalike seaduste kehtestamiseks. Rahareformi Komitee volitused lõppesid 29. juunil 1995.\nKomitee esimesse koosseisu kuulusid Edgar Savisaar (peaminister), Rein Otsason (EP president) ja Siim Kallas (ekspert). 30. jaanuaril 1992 nimetati peaministriks Tiit Vähi ning temast sai automaatselt Edgar Savisaare asemel komitee esimees. 12. veebruaril 1992 sai Rudolf Jalakast komitee sõltumatust teadlasest liige Siim Kallase asemel (kes oli vahepeal saanud Eesti Panga presidendiks ja kuulus seega endiselt komiteesse). Kuna aga Jalaka halvenenud tervis ei võimaldanud tal enam komitee töös osaleda, siis nimetati 11. juunil 1992 tema asendusliikmeks Ardo Hansson. 27. aprillil 1995 sai Vahur Kraftist Siim Kallase asemel Eesti Panga president ja RR komitee liige.\nRahareformi komitee kronoloogia\n27. märts 1991 – Eesti Vabariigi seadusega moodustati Rahareformi Komitee;\n5. juuni 1991 – Siim Kallas nimetati Rahareformi Komitee liikmeks;\n23. september 1991 – Siim Kallas nimetati Eesti Panga presidendiks;\n9. detsember 1991 – kirjutati alla Rahareformi Komitee esimene otsus nr 011 (rahareformi ettevalmistamisest ja läbiviimisest);\n30. jaanuar 1992 – Tiit Vähi nimetati peaministriks ja Rahareformi Komitee uueks esimeheks;\n12. veebruar 1992 – Rudolf Jalakas nimetati Rahareformi Komitee sõltumatust teadlasest liikmeks;\n20. märts 1992 – moodustati Rahareformi Komitee büroo, mille juhatajaks nimetati Eesti Panga asepresident Enn Teimann;\n11. juuni 1992 – Ardo Hansson nimetati Rahareformi Komitee asendusliikmeks (R. Jalaka asemel);\n17. juuni 1992 – Rahareformi Komitee võttis vastu dekreedi nr 030, millega määrati rahareformi läbiviimise kuupäevaks 20. juuni 1992;\n1. juuli 1992 – Rahareformi Komitee büroo lõpetas tegevuse;\n4. detsember 1992 – Rahareformi Komitee tegi otsuse rahareformi käigus kroonide vastu vahetatud rublade müümise kohta;\n27. aprill 1995 – Vahur Kraft nimetati Eesti Panga presidendiks.\n29. juuni 1995 – lõppesid Rahareformi Komitee volitused.\nTähtsamate sündmuste kronoloogiaRedigeeri\n26. september 1987 – ajalehes Edasi avaldati artikkel "Eesti NSV isemajandamise alused"\n7. detsember 1989 – kuulutati välja avalik konkurss Eesti paberraha kujunduse leidmiseks\n15. detsember 1989 – võeti vastu otsus Eesti Panga loomise kohta 1. jaanuarist 1990\n28. detsember 1989 – võeti vastu Eesti Vabariigi pangaseadus, mis nägi ette Eesti Panga tegutsemise iseseisva emissioonipangana. Eesti Panga presidendiks nimetati Rein Otsason.\n27. märts 1991 – Eesti Vabariigi seadusega moodustati Rahareformi Komitee eesotsas valitsuse esimehe Edgar Savisaarega\n17. juuni 1992 – Rahareformi Komitee võttis vastu dekreedi nr 030, millega määrati rahareformi läbiviimise kuupäevaks 20. juuni 1992\n19. juuni 1992 – peaminister Tiit Vähi kuulutas kell 21:00 välja rahareformi\n20. juuni 1992 – alustati rahavahetust\n1. juuli 1992 – Rahareformi Komitee büroo lõpetas tegevuse\n1. detsember 1992 – Soome Pank hakkas noteerima Eesti krooni\nEesti Vabariigi rahareform aastal 1928\nEesti panga ning rahandusega seotud faktide ning sündmuste loetelu Eesti Panga kodulehel\nEesti rahatähed ja mündid Eesti Panga kodulehel\nEesti krooni 15. aastapäeva logod Eesti Panga kodulehel\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=1992._aasta_Eesti_rahareform&oldid=5281446"\nLehekülje viimane muutmine: 16. aprill 2019, 22:06


Laste joonistamise etapid - Väärtused - 2021\nLapsed kasutavad joonistusi väljendusvahendina, joonte ja värvide abil selgitavad nad oma maailma ja nägemust asjadest. Laste joonistused arenevad nagu laps.\nKui ta omandab psühhomotoorseid ja kognitiivseid oskusi, muutub tema joonistamine lihtsatest kritseldustest üksikasjalikumate ja keerulisemate joonteks.\nSisse Guiainfantill.com Me ütleme teile, mida laste joonistused meile räägivad ja kuidas need laste vananedes muutuvad.\nLaste joonistuste värvid. Laste joonistused ja värvid, mida nad kasutavad, paljastavad nende isiksuse paljusid külgi. Avastage laste joonistuste värvide tähendus. Iga toon toob esile lapse positiivse kvaliteedi ja veel ühe mitte nii hea, millele peate erilist tähelepanu pöörama.\nKuidas tõlgendada laste joonistusi. Me ütleme teile, kuidas tõlgendada teie lapse tehtud jooniseid. Joonistamine on tunnete väljendus, mis võib paljastada, kuidas laps suhtub oma perekonda, oma kooli, sõpradesse jne. Õppige tõlgendama ja „lugema” kõike, mida laste joonistused ütlevad.\nLaste joonistused vastavalt vanusele. Joonistamise õppimine on lastele suur väljakutse. Seetõttu tuleb seda austada kui midagi loomulikku, spontaanset ja reegliteta. Iga laps on erinev ja arendab oma oskusi, kui aeg saabub. Õppige tundma, milliseid pilte lapsed vastavalt oma vanusele teevad.\nLaste joonistamise etapid. Laste joonistamine toob lapsele palju kasu. Nende hulgas parandab see kirjutamist ja ergutab loovust. Samuti aitab see neil väljendada oma tundeid ja emotsioone. Me ütleme teile, kuidas laste joonistused arenevad vastavalt nende vanusele.\nMida ütlevad laste joonistused. Laste tehtud joonistused on selles mõttes hea suhtlemisvahend, nad töötavad aknana oma kõige uuematele saladustele. Kui lapsed on väga väikesed, siis kui keeruline on teada saada, mis toimub nende väikeste peade kaudu ... Paljudel meist tahaks mitu korda olla sipelgas oma mõtete sisestamiseks, kuna nad ei oska alati sõnadega väljendada, mida nad mõtle või tunneta.\nLaste joonistused ja intelligentsus. Värske uuring tagab, et laste joonistused räägivad meile palju rohkem, kui me arvame. Nende hulgas, kui targad nad suureks saades on.\nVõite lugeda rohkem artikleid, mis on sarnased Laste joonistamise etapid, kategoorias Kohapeal õppimine.\nVideo: Kuidas kaktust joonistada - samm-sammult joonistamine lastele (Detsember 2021).


Ossinovski kannatus katkes - Kinnisvarauudised\nOssinovski kannatus katkes\nUus-Hollandi ehitustööd 17. augustil.\nReidi tee kohtuvaidluse lõppemist ootama jäämata hakkas Oleg Ossinovski ja tema äripartneri Helen Lauri firma Skinnest Arendus OÜ Tuukri tänaval Uus-Hollandi elupiirkonna esimest kortermaja ehitama.\n„Loe veebist, seal kõik on kirjas,“ kommenteeris suurärimees Oleg Ossinovski Uus Hollandi elupiirkonna ehituse algust Delovõje Vedomosti ajakirjanikule Jaroslav Tavgenile.\nProjekti kuulub neli kortermaja. Esimene peaks praegustel andmetel valmima tuleval aastal ja viimane aastal 2020, kui suurte veokite ja tiheda liikluse all ägisevast Tuukri tänavast on saanud juba vaikne kõrvaltänav.\nTasub meenutada, et arenduskinnistu Tuukri 1b eelmine omanik oli Swedbanki tütarettevõte Ektornet, mis majandas hapuks läinud laenude tagatisvaraga. Seejuures oli Tuukri 1b mitmeid aastaid müügis, kuid piirkonna amortiseerunud trasse ning Reidi tee segast tulevikku silmas pidades ei leidnud pikalt ostjat.\nKinnistu läks registris Skinest Arenduse nimele 2016. aasta detsembris. Uus-Hollandi arenduse projektileht oli selleks ajaks veebis üleval olnud võibolla juba terve aasta. Igatahes oli Ektornet tehingu toimumise ajaks juba ammu nime vahetanud ja äriregistrist kustutatud.\nKa uute korterite müükitulekul oli selgusetu, kes on tegelikult arendaja – kinnisturaamatu andmetel kuulus maa tegevuse lõpetanud ettevõttele. Samas pakkus Swedbank toona veel ehitusloata arendust: ole vaid mees või uut kodu ihalev naine ja anna märku, et sind huvitab, ja saad kohe veebi vahendusel eluasemelaenu taotlema minna.\nUus-Hollandi projekti kortereid on algusest peale müünud Pindi Kinnisvara. Projekti ehitusluba pärineb 2017 juunist ning ehituse alustamise teatis juulist. 5. augusti seisuga käis kinnistul juba kibe kaevamine.\nEhitusloa andmetel oli pinnasele vaja arheoloogilisi uuringuid, kuna tegu oli vana merepõhjaga.\nTallinna halduskohus kuulutab nn Reidi tee asjas otsuse 6. septembril. Augustis arutas kohus Eestimaa rohelise liikumise kaebust Reidi tee II etapi tühisamiseks ja teatas, et rohkem istungeid ei peeta. Esialgne keeld tee-ehitusega jätkata kehtib esimese astme kohtulahendi tegemiseni, kuid vajadusel võidakse esialgset õiguskaitset uuesti kohaldada.


Potisepp: toidu hind on valitsuse maksupoliitika lõksus - Raamatupidaja\nPotisepp: toidu hind on valitsuse maksupoliitika lõksus\nHinnatõusule on hoogu juurde andnud poliitilised otsused ja tahte puudumine maksupoliitikaga hinnatõusu ohjeldada, leiab toiduliidu juht Sirje Potisepp.\n„Eksperdid on ennustanud, et toiduainete hinnad peaksid hakkama langema, tegelikult aga pole seda juhtunud. „lmselt pole ilmselt lootuski, et toiduainete hinnad veelgi ei tõuse. Elektri ja kütuse hinnatõus mõjutab absoluutselt kõiki hindu, see kandub edasi, kuigi mõju ei pruugi avalduda kohe,“ rääkis Potisepp ajalehele Pealinn.\nViimastel kuudel on Potisepa sõnul hinnatõusu veduriks olnud kaupadest suhkur, värsked puu-ja köögiviljad ja kohvi. „Teisalt on sellele hoogu juurde andnud poliitilised otsused, õigemini tahte puudumine maksupoliitikaga hinnatõusu ohjeldada,“ nentis Potisepp tuues näiteks ka tõsiasja, et riigi plaanitud energiahinna tõusul on teinegi külg.\n„Mida suurema osa inimeste palgast haaravad kodukulud, seda vähem saavad nad toitu osta,“ toonitas Potisepp.\n„Meediast võib jääda mulje, et tootjatele hinnatõus meeldib. Vastupidi – see teeb meid hoopiski väga murelikuks. Meil on tarbijat vaja täna, homme ja ülehomme. Riik saaks hinnatõusu ohjata aktsiise kärpides või vähemalt aktsiisitõuse edasi lükates. Mis majanduse elavnemisest me räägime, kui siseturul valitseb langus,“


Iittala kevadkollektsioon toob roheluse tuppa – Portail\nIittala kevadkollektsioon toob roheluse tuppa\nGalerii (5 fotot)\nAlanud aastal laiendab disainibränd Iittala põhjamaisest loodusest inspireeritud filosoofiat ja kasvatab alla uued juured. Kevadise looduse toovad tuppa Nappula ja Ruutu kollektsioonide keraamilised vaasid ning lillepotid.\nToataimed ning lilled loovad harmoonilise kodu – kodu, kus on vähem stressi ja suurem produktiivsus, puhtam ja niiskem õhk. Iittala uued Ruutu ja Nappula vaasid ning lillepotid inspireerivad kõiki saama osa põhjamaisest loodusest ning motiveerivad toataimede eest hoolt kandma.\nTäiuslikult sümmeetrilised kujundid\nTänaseks juba klassikaks saanud Ronan ja Erwan Bouroullec’i disainitud Ruutu kollektsioon sai alguse 2015. aastal. Tänavu lisanduvad perre Ruutu keraamilised vaasid, mis hoiavad sarnast joont – lihtsat ning täiuslikult sümmeetrilist. Vaasid on saadaval kolmes erinevas suuruses ning on loodud mahutama nii minimalistlikke õisi üksikult kui ka suuri toataimi või pikemaid oksi. Uued vaasid on saadaval musta, beeži, tumesinise ja pruunina ning neid saab hõlpsalt kombineerida teiste Ruutu modernsete klassikutega.\nVoolava disainiga Nappula\n2019. aastal tähistas disainer Matti Klenell oma mänguliste vormidega kümnendat aastapäeva koos Iittalaga. Klenelli loodud Nappula vorm esindab talle omast tugevat põhjamaist disainikeelt. Nappula äratuntavat disaini on oluliselt mõjutanud Nuutajärvi klaasimuuseumis eksponeeritav vana laud, millel on suured, ümarad ja pisut veidrad jalad. See omapärane stiil avaldub ka värsketes Nappula lillepottides: neil on voolav ümar disain ja toekas jalg, mis rõhutab toataimede ilu ja toob neid paremini esile. Lillepotid ise on saadaval kahes erinevas suuruses ning kolmes erinevas värvitoonis – valge, tumeroheline ja roosakas-beež.\nMuide, lisaks lillepottidele on Iittala tootevalikus ka kastmisampullid, mis aitavad taimede eest hoolitseda ka siis, kui oled kodust eemal. Läbipaistvast klaasist ampulle müüakse kahestes komplektides ning need mahutavad piisavalt vett, et niisutada taimi ühtlaselt kuni nädalase aja vältel.\nTutvu Iittala uute tulijatega allolevas galeriis!\nH&M HOME’i uus kollektsioon kutsub valgust nautima\nLinaste rõivaste värskusest inspireeritud Iittala\nHollandi bränd HKliving jõudis Softrendi