7 причини, за да изберете домашна инсталация с пропан-бутан - V-Gas 7 причини, за да изберете домашна инсталация с пропан-бутан - V-Gas\nУпотребата на пропан-бутан за битови нужди в световен мащаб се увеличава, тъй като втечненият въглеводороден газ се е доказал като ефективно и достъпно гориво на сравнително ниска цена. Близо 50% от употребата на LPG по света е за отопление и готвене, като през 2010 г. световното производство на пропан-бутан достигна рекордните 249 милиона тона и продължава да расте.\nОтоплението на пропан-бутан и използването му за подгряване на вода и готвене е удобна и икономична алтернатива на парното и тока. Ето и някои от основните предимства на домашните инсталации с пропан-бутан.\nВъзвръщаемост на инвестицията за поставяне на домашна инсталация.\nОтоплението на пропан-бутан излиза по-евтино, отколкото отоплението на парно.\nПропанът е лесно достъпен, защото може да стане течен под налягане. Така той може да се достави дори до трудно достъпни места, където липсва електрозахранване, естествено при наличие на почистени пътища за МПС.\nИзползването на пропан-бутан е природосъобразно, защото се отделят минимални количествa вредни емисии и е в пъти по-екологично, отколкото отоплението на въглища, например.\nДомашните пропан-бутан инсталации са безопасни. Имайте предвид, че експертите на V-Gas, заедно с клиента, проектанта и/или изпълнителя определят и проучват мястото, където ще бъде монтиран резервоарът, за да се гарантира неговата безопасна експлоатация.\nПотреблението е според нуждите на домакинството и се отчита в абсолютни единици, които се мерят с несложни и не скъпи уреди.\nИзползването на пропан-бутан за битови нужди има широко приложение. Освен за енергия за отопление, за получаване на топла вода, за готвене, можете да използвате бутилките и за барбекю или за кемпера.\nВъзползвайте се от преимуществата при отопление на пропан-бутан! Разберете повече за начините да се погрижим за Вашата домашна газова инсталация тук или директно се свържете с експертите ни на тел.: 0700 20204.


Free Time: Google има право да снима дома ви\nСъд в Пенсилвания отхвърли иска на семейство Арън и Кристин Боринг на стойност $25 хил. долара, подаден заради това, че от Google са снимали къщата им без разрешение и са използвали снимката за услугата Google Street View. Идеята на услугата е дава възможност за виртуална разходка по улиците на градовете, като се използват снимки, направени от т.нар. Google Cars – оборудвани с модерна техника автомобили на компанията.\nУтежняващи вината обстоятелства за нарушителя на неприкосновеността на частната собственост, според записаното в жалбата на семейство Боринг, е фактът, че заснетите фотографии са били използвани с комерсиални цели. Според американското правосъдие обаче в случая Google няма вина и искът е счетен за неоснователен. Без да пренебрегва последиците за семейството, описани като „психическа травма” и „обезценяване на собствеността” им, съдът е взел под внимание и това, че двойката не е направила никакви извънсъдебни възражения относно действията на Google. Например не се е обърнала директно към компанията с искане да не използват снимката на тяхната къща.\nСпечеленото дело е от голямо значение за Google, тъй като въпросната услуга среща възражения от немалко други страни. Основният аргумент, с който създателите на пуснатата през 2007 г. Google Street View защитават проекта, е, че в днешния свят на технологии и сателити е нереалистично да се очаква, че можем да останем напълно\nванонимни. Все пак, след поредица от жалби при старта на услугата, компанията се съгласи да заличава образи на минувачи или собственици от заснетите по улиците снимки.\nПубликувано от Stephcheto в 22:32 ч.


Петима дебютанти от Хасково на Южна пролет - Haskovo.NET\nПетима дебютанти от Хасково на Южна пролет\n47-мото издание на Литературните дни „Южна пролет“, в рамките на които се провежда и конкурсът за дебютна литература, предстои от 17 до 19 април. Общо 41 автори от цялата страна са изпратили дебютите си, които оценява жури с председател проф. Симеон Янев. В състава на комисията са още: поетите Камелия Кондова и Георги Ангелов, който е и глав. редактор на електронното списание “Литературен свят“, Антон Баев-доктор по българска литература към БАН, местния представител на журито е Недялко Бакалов.\n24 са книгите в раздела за поезия, 15 са авторите, които участват с проза, в конкурсния раздел за детска литература са две подадени участия.\nПрез тази година няма подадени работи в жанровете “Литературна критика“, „Киносценарий“ и „Драматургия“.\nПетима участници от Хасково се включват в това издание с първите си книги. А най-малкият участник с литературен дебют е 15-годишната Мирая Гешева с фентъзи романа си „Един почти истински свят“\nЛауреатите в различните жанрове ще получат престижната статуетка- бронзов „Пегас“ и парична награда от 1000 лева.\nИ през тази година ще бъде присъдена наградата на името на Александър Паскалев за цялостен принос в литературата. Тя е определена от жури в състав: Светла Табакова-началник на от отдел “Образование и култура“ в община Хасково, шефът на Регионалната библиотека „Хр. Смирненски“ в Хасково Кирилка Страшникова, поетът д-р Ясен Калайджиев и директорът на Хасковския театър Стелиян Николов. Биографиите и творчеството на трима знакови автори от региона са разгледали от комисията за определяне на наградата. „ Беше много труден избор. Признавам си, че съм впечатлен и от тримата изключително много и всеки от тях заслужава престижа да е носител на наградата „Александър Паскалев“, коментира Стелиян Николов. Името на носителят й за 2019 година обаче ще стане известно на 19-ти април, когато ще се връчат наградите.\nНа„Южна Пролет“ тази година за втори път ще има и „Литературна занаятчийница“. Заради огромният интерес към първото й издание организаторите са решили и тази година да срещнат дебютантите и пишещите деца от града в съвместна работа.\nОткриването на „Южна Пролет“е на 17 април. От 18 часа, по традиция, пред сградата на театър „Иван Димов“ ще бъде запален символичният огън на литературните дни. Тази чест през 2019 година се пада на носителката на „Пегас“ за 2009 година поетесата Невена Борисова.\nКато няма кандидати за жанр "Драматургия", наградата безапелационно да се присъди на управляващите - драмата и трагедията в България са пълни!\nХа ха ха Недялко Бакалов член на жури?Някой някога да е чел литературна творба от него?\nКой сте вие г-н Митев? Доколкото знам бяхте подлога на бившия кмет. Затова по добре си мълчете и не давайте мнение за доказали се личности в този град. .Доколкото знам г-н Бакалов има много публикации в местния печат. Това че не ги е събрал в книга, една или няколко не е проблем да бъде в журито.\nХа ха ха ами лесно ще разберете кой съм...има Гугъл.Там лесно ще разберете и колко никой е Бакалов!\nДай малко по-конкретно, че нещо не разбрах какво излиза в Гугъл за Янко Митев. Да, излизат 1-2 неща, ама толкова незначителни и толкова назад в търсачката, че е доста затруднително да се ориентира човек дали са за хвалба. Щото останах с впечатление от демонстрираното самочувствие, че ще става дума поне за Оскар. Освен ако човекът не се гордее с халтураджийството си.\nПри нас в Зоопарка Лъва е истински Шекспир - днеска пак изпраска велико хайку :\n"Дари ме Партийо , дари\nс Апартаменче и моми ":))\nЯнко, Бакалов е, доколкото знам, литературен критик. И то много добър, при това с изряден правопис. Мен ми е по-интересно какво прави Ясен Калайджиев в журито. Кога се научи той самият да пише, кога стана жури. Но в Хасково всичко е наопаки.\nНай-големият недостатък на интернет е, че всеки глупак вече може да си изкаже мнението - по теми, от които нищо не разбира и за хора, спрямо които той не струва и плюнката, с която се опитва да ги опръска..\nДа, в ерата на интернет профаните и хейтърите могат да се изказват на воля - някои наричат това демокрация и свобода на словото, но е доказателство, че тези достижения на обществото всъщност водят до неговото опростачване.\nКолко ли умее да пише човек, който започва изречение с "Мен ми е по-интересно...". Че и да изказва мнение за писането на други, ха-ха!\nПравописа и творчеството нямат нищо общо! Добър критик? Според кой? Тривиален слагач!\nЛипсата на критерии в Хасково е все по задълбочаващ се проблем! Не помня Бакалов , Шалапатов и останалите посредственици да са получавали национални награди.Бакалов е известен с това че представя книгите на местни автори на сам издатки и толкоз.Похвалва ги за дребна сума и е щастлив и те са щастливи само литературата дето е нещастна...пак имате много поздрави от мене в понеделник пак ще получавам национална награда.\nЯнко, злобата е кофти нещо - изяжда те отвътре. Жалко е, че настройваш и мнението на обществото срещу хората, които се опитват да създават литература и култура в града. Получава се така, че дори индивиди, които не са чели и една книга от местни автори или са слепи за постиженията им, да имат негативна представа за тях. Ще попиташ какви постижения - те са горе-долу такива, каквото е да вземеш награда за алтернативно кино на фестивал в Попово, че понякога и малко повече. Поинтересувай се, попрочети туй-онуй в интернет поне за някои от "посредствениците". Пък дано жестокостта ти се сломи.\nСвършва ви времето! Мандата си отива , някои поне ще имат апартаменти да се приберат в тях.Други като вас ще се чудят на кой да слугуват за сетен път.Някои дето смениха толкова партии ще им дойде редът да си сменят пола. Янко Митев не е зависим от властта и за разлика от вас ще е свободен, ще изразява мнението си и пиесите му ще се играят дори и когато него го няма...Критерии тая дума не ви е ясна...\nКолко ли умее да пише човек, който започва изречение с "Мен ми е интересно...". Че и да изказва мнение за писането на други, ха-ха!\nТози Недялко Бакалов завърши основното си образование в с Конуш. Майка му беше учителка , а баща му агроном.Беше много активен пионер и знаеше наизуст речта на Георги Димитров пред Лайпцигският процес. До 10 ноември беше убеден комунист. И веднага след това обърна палачинката. Съжалявам го за това, че се оказа , че е бил нагаждач по характер и човек без принципи. Мекотело.\nХLVII Литературни дни “Южна пролет” – Хасково 2019 г. /Програма/ 17.04.2019\nОблачно с валежи и в четвъртък


По 5000 наказани за данъчни престъпления на година. Не и Бисеров | Ureport.bg\nUreport | Политика | България | По 5000 наказани за данъчни престъпления на година. Не и Бисеров\n03 май, 2016 Ureport България, Водещи новини\tКоментарите са изключени за По 5000 наказани за данъчни престъпления на година. Не и Бисеров\nРосен Бъчваров. Снимка: БГНЕС\nНа година има почти 5 хиляди души, осъдени за данъчни престъпления. Това обяви говорителят на Националната агенция по приходите (НАП) Росен Бъчваров пред bTV днес, когато изтича последният срок за внасяне на декларациите по ДОД за доходи през 2015 година. Прогнозата му е, че се очакват 15 000 декларации в последния момент.\nТези присъди са плод на съвместните усилия на НАП и прокуратурата, посочи той.\nНеподаването на данъчна декларация от гражданите само по себе си не е престъпление, а административно нарушение. То става криминално деяние, ако чрез него бъде укрит данък над 3000 лева.\n„За тези, които все още не са подали декларациите си, могат да отидат клон на НАП, откъдето да си вземат идентификационен код. Така ще удължат срока си до полунощ“, поясни Бъчваров.\nСпоред говорителя на приходната агенция, около 15 хил. души все още не са подали данъчните си декларации. По думите му спазването на закона се превръща във все по-масова практика у нас.\n„Тази година една трета от всички декларации са подадени онлайн. Забелязват се положителни тенденции – броят на подалите се е увеличил с 4%, а на тези онлайн – с около 30%“, посочи той.\nБъчваров разкри, че НАП прави ежемесечни проверки на състоянието на някои граждани.\n„Където има несъответствие – човекът е декларирал минимална заплата, а притежава къща с басейн, правим ревизия, включително и на платените данъци за последните пет години”, поясни говорителят на данъчната агенция.\nПо темата за международното разследване Panama Papers – „Панамските досиета“, което разкри участие на около 150 български граждани в офшорни фирми, НАП е изискала от българския партньор в разследването, в. „24 часа“, информация и съдействие за българите в списъците. От издението са препратили приходната агенция към централана на Международния консорциум на разследващите журналисти (ICIJ) във Вашингтон, от където все още се очаква информация.\nНАП са започнали проверка на хората, които вече бяха обявени от „24 часа“ като собственици на офшорки. Сред тях са бизнесмените Николай Банев и Петър Манджуков, и банкерът Чавдар Кънчев.\nМеждувременно продължава делото срещу ексдепутата от ДПС Христо Бисеров, който бе оправдан от Софийския градски съд за укриване на данъци в особено големи размери.\nПрез 2013 г. се оказа, че Бисеров е притежавал валута за около 700 000 лева в швейцарски сметки, която е прехвърлил в македонски сметки на доведения си син Ивайло Главинчев. Започна разследване срещу него, което обаче не доведе доникъде. Прокуратурата така и не внесе най-тежкото обвинение срещу него – за пране на пари. Той бе обвинен в други три по-леки престъпления и оправдан на първа инстанция.\nПрокуратурата обжалва решението на СГС и миналата седмица Софийският апелативен съд обяви, че до месец ще излезе с решение по делото.\n#Panamapapers, говорител, данъчни декларации, данъчни престъпления, НАП, Национална агенция за приходите, осъдени, прокуратура, Росен Бъчваров


Много съм щастлива, сред най-силните в света сме, доволна е Илиана\n16 Септ. 201818:59\nПрезидентът на родната федерация по художествена гимнастика Илиана Раева беше много развълнувана след спечелената титла на пет обръча от нашия ансамбъл и като цяло от завършилото Световно първенство по художествена гимнастика в София, на което страната ни завоюва един златен медал, един сребърен и един бронзов.\n"Златен завършек на това толкова драматично и изпълнено с емоции състезание. Нашите красивици и героини успяха след тежкия за тях ден, но не и за българската гимнастика, защото те са първите, извоювали квота за Олимпийските игри. В една много тежка конкуренция успяха да спечелят златен медал. Всички медалистки в днешните финали допуснаха грешки, но вълнението е огромно. Битката вече не е като едно време само с един отбор, затова може би ние и нашите съперници допускаме грешки", коментира развълнуваната Илиана Раева.\n„Най-високата оценка, която постигнаха от всички показа, че нашите момичета са най-силни. Много съм щастлива и доволна. Художествената гимнастика се намира на съвсем различно място в своето развитие. Ние сме сред най-силните в света. Много съм щастлива за сребърните медали в индивидуалното и за двата медала на ансамбъла. Имаме пълен комплект от медали – златен, сребърн и бронзов. Следващия път повече. Стъпка по стъпка към мечтаната звездичка, която си имаме всички. Правим си изводите и анализите и продължаваме напред още по-силни и по мотививирани. Днес им казах, че няма да стоя при тях зад кулисите, защото ще спечелят златен медал и ще станат световни шампионки. Отидох да им гледам титлата отгоре“, обясни Раева.\n„Президентът Радев днес е имал ден на отворените врати. Когато той дойде, момичетата вече загряваха. Тръгна си по-рано, защото имаше ангажименти. Този златен медал е за абсолютно всички българи, но нека да е за тези хора, които посетиха залата. На уникалната им треньорка Весела Димитрова, която обича да рискува. И на тях самите, разбира се", сподели тя.\n"Което си мечтаех - се случи. Дойдоха всички световни шампионки. Те успяха, много е тежко. Искам да ви кажа, че новите ни световни шампионки са още едни бебета. Грешките, които допуснаха са от липса на рутина, не от липса на тренировки. Още малко време им трябва, което те ще имат до Олимпийските игри. Беше много полезно за нас това Световно, получихме много добра оценка. Имахме много сериозна подкрепа от страна на институциите. От страна на премиера Борисов, президента Радев, министър Кралев. Даде ни се зелена светлина да кандидатстваме да ново Световно първенство. Момичетата са по-мотивирани от всякога. Това беше уникален завършек. Имам чувството, че имам криле в момента", добави с широка усмивка Илиана Раева.\n29 Март 2020 11996 7\n29 Март 2020 1709 0\n28 Март 2020 19085 7\n28 Март 2020 3521 0\n28 Март 2020 6752 4


Американска фирма AES иска да строи на летището край Силистра най-голямата европейска слънчева централа - Кворум Силистра\nАмериканска фирма AES иска да строи на летището край Силистра най-голямата европейска слънчева централа\nAES биха искали да построят в България това, което би било най-голяма електрическа централа за слънчева енергия в Европа - 80 мегавата.\nТова каза посланикът на САЩ Джеймс Уорлик на брифинг с участието и на представители на американската компания AES Solar Energy, на който бяха представени възможностите за използване на слънчевата енергия в България.\nАмериканците са готови да инвестират в България близо 400 млн. долара за построяването на това съоръжение и цената за българското правителство е "нула", каза посланикът, цитиран от БТА.\nАко българското правителство отговори положително, AES могат да дойдат и да строят възможно най-скоро, каза посланикът. Той посочи, че съоръжението ще бъде построено на земя, която сега е неизползваемо летище край Силистра.\nДиректорът на AES Solar Energy Боб Хемфил заяви, че от компанията са ентусиазирани за възможностите в България за слънчевата енергия. Той каза, че от AES вече работят по проекти в Испания, Франция и Гърция, както и по проект в Италия.\nПо думите му в рамките на няколко седмици след такава промяна в закона, от компанията могат да изпратят хора на строителните площадки, които да започнат работа. Това означава чужда инвестиция в България, приходи от данъци и още един избор за българската енергийна система, който е независим от вносни горива, заяви Боб Хемфил.\nВ известна степен искаме промяна, която ще донесе полза за целия сектор, добави Боб Хемфил.


Хороскоп на България за месец юни, 2017 | КАРМИЧНИЯТ КРЪГ\nХороскоп на България за месец юни, 2017\n02 юни 2017 Светлана Тилкова - Алена Политически хороскопи 207 0\nБезработните имат шанс лесно да намерят работа и да бъдат назначени дори с временни договори, а следващия месец – с постоянни.\nЖеланието за агресия се засилва преди средата на месеца, затова най-важното е да не позволяваме на думите ни да изпреварват мисълта, повлияни от Слънцето в Близнаци.\nГрешка е да се обвързваме с различни по религия, интелектуално и икономическо развитие държави, които настойчиво искат да помагат на България.\nПопаднем ли в такъв капан, бързата и сякаш безкористна помощ ще ни осигури бъдещи проблеми и вреда за държавата ни. Категоричният ми съвет е да стоим далеч от незасягащи ни междуличностни и международни конфликти.\nСлед средата на месеца се засилва желанието да сме сред нашите близки, семейство, приятели. Ако чувстваме потребност да съхраним свободата си, нека да е без емоционални крайности.\nПо-лесно ще прекъснем или хармонизираме обтегнатите отношения чрез спокоен разговор и тактичност.\nХороскоп на политиците през месец юни 2017 За дрехите и вярата


Шахтьор Солигорск – Белшина Бобруйск: Прогноза от Беларус\nНачало » Новини » Шахтьор Солигорск – Белшина Бобруйск: Прогноза от Беларус\n21.05.2020 | от Калоян Христов\nВ късния петъчен двубой от шампионата на Беларус Шахтьор Солигорск посреща опашкаря Белшина.\nС оглед на представянето на двата тима от началото на кампанията, коефициентите са напълно резонни. Букмейкърите дават осезаемо предимство на домакините, оценявайки шансовете им за краен успех с @1.25.\nШахтьор не стартира сезона по желания начин, но в последните кръгове набра инерция и заслужено се изкачи до 5-ото място. В предходните пет официални срещи “къртиците” записаха 4 победи и 1 хикс, като в четири от случаите се опазиха от противниково попадение.\nХерта Берлин – Унион Берлин: Прогноза от Бундеслигата\nГостите са настанени на последната позиция във временната таблица, след като завоюваха скромните три пункта в изминалите 9 мача. На чужд терен Белшина постигна само едно равенство и то срещу непретенциозния състав на Неман Гродно.\nОчаквам домакините закономерно да спечелят двубоя, но за да предложа по-привлекателна ставка, ще комбинирам крайния изход с над 2.5 гола в мача. Смятам, че играчите на Шахтьор ще бъдат настоятелни и ще преодолеят зададената гол линия.\nПрогноза: 1 и над 2.5 гола


"Биволъ" пусна нов запис от разговора между Владимира Янева и Румяна Ченалова\n15 януари 2016 12:42 4678 прочитания\nВ него бившите съдийки от Софийски градски съд обсъждат според изданието отношението на министър-председателя Бойко Борисов към "определени жени". В записа не се споменава името на премиера, но от "Биволъ" твърдят, че тази част от разговора е продължение на друга, от която става ясно, че се има предвид именно Борисов. От записа се разбира, че министър-председателят е купил на своя приятелка къща за 1.5 млн. евро в Барселона.\nПодробности можете да прочетете в "Дневник".\nсъдебна система Владимира Янева Румяна Ченалова


Аеропрес - Стефан Янев: Няма предопределеност за Gripen\nСтефан Янев: Няма предопределеност за Gripen\n26 Юни 2017 22:48\n„Да кажем ясно – сделка с Gripen няма. Правителството не е започнало преговори с която от трите държави, които ни предлагат изтребители. Решението взето от служебното правителство, от което бях част, далеч не предопределя каква е процедурата от тук нататък”, това заяви Стефан Янев в предаването „Още от деня” по БНТ1, който бе служебен министър на отбраната в кабинета „Герджиков”.\n„Решението, което бе взето в нашия мандат, просто валидира военната експертиза, която се произнесе на база дадените ѝ правомощия”, обясни Янев, който в момента е секретар по сигурността и отбраната на президента Румен Радев.\nЯнев обясни, че служебното правителство е работило в рамките на пътната карта, която е била зададена в инвестиционния проект за придобиване на нов боен самолет, приет от Министерски съвет през март 2016 г. и след това от Народното събрание през юни 2016 г. Той каза, че служебното правителство е спазвало точните срокове, които са заложени в картата. Крайният срок за подаване на офертите е бил 13 март 2017 г., като след това е имало срок от две седмици за оценка, който е удължен по молба на една от държавите със седмица.\n„След това имаме протокол с класирането от началото на април. Служебното правителство валидира това класиране и даде възможност на следващото правителство да вземе решение с коя държава да започне преговори. Според пътната карта това трябва да стане в рамките на един месец след приемането на протокола, но ние не задължаваме никого с кого да преговаряме”, разказа бившият служебен военен министър.\nЯнев каза още, че подобни преговори отнемат доста време, поради високата им сложност и отчитане на много и различни параметри, като например индустриалното сътрудничество. Предвид наличието на финансов ресурс за 2017 г. Янев обясни, че е било нужда да не се забавя процеса за да се даде шанс на редовното правителство да подпише сделка в тази година и да се възползва от ресурсите.\n„Самата процедура за оценка е направена така, че си представете, грубо казано, една екселска таблица, където нанасяш съответните параметри от офертите и резултатите излизат сами като коефициент. Няма възможност за манипулиране на данните, които са дадени от съответните държави”, обясни Стефан Янев.\nСпоред Янев един от участниците (употребявания F-16 предлагани от Португалия и САЩ) не е точно дисквалифициран, а е класиран трети, тъй като не е отговарял на някои изисквания на българската страна, като например време за доставка, схема за плащане и други.\nТой потвърди, че в покупката на изтребители има геополитически аргументи и още веднъж подчерта, че военно-техническата експертиза не определя политическите разговори, които могат да се водят след това. Въпреки това, според него за данъкоплатците е по-важно да получат нов изтребител, с големи способности и изгодни условия, отколкото да се търсят някакви геополитически ползи.\nСтефан Янев отхвърли твърденията, че президента Радев е лобирал за определен тип и обърна внимание на мощната политическа атака, която започна срещу него след обявяване на решението на експертната комисия.\nЙотов и син B-1 Сухой Суперджет 100 Лаос F-16 Block 70/72 черни проекти Gazelle AH.1 Франция Wizz Air UH-1Y easyJet МС-21 морски летища Ил-20 Scaled Composites Grob Bombardier Germania Ирак Dassault


FASTRA II – нов “персонален” суперкомпютър\nВ раздел: Блог от Кирил Венев (Ba4o Kiro) на 17.12.2009, 6,513 показвания\nВ университета в Антверпен (Белгия) демонстрираха втората версия на “персоналният” си суперкомпютър – FАSTRA II.\nПървоначалната разработка на учените в лабораторията, FASRTA I, беше създаден в началото на миналата година на базата на четири ядрен AMD Phenom 9850 процесор, дънна платка MSI K9A2 Platinum, 8GB оперативна памет, 750GB твърд диск и “работните коне” в случая – четири двyядрени GeForce 9800GX2 видеокарти с обща цена (тогава) около 4000 Евро. Благодарение на CUDA технологията на NVIDIA, специалният софтуер и разпаралелизирането на изчислителните операции, десктоп конфигурацията успя да осигури изчислителна мощ близка до мощта на много по-скъпият суперкомпютър CalcUA базиран в същият университет и струващ близо 3 500 000 Евро по времето когато е бил създаден!\nЕто, че FASTRA I е “отесняла” на учените и те са се наели да създадат втора версия – FASTRA II. Втората версия на “персоналният” суперкомпютър е базирана на Intel Core i7 920 процесор, ASUS P6T7 WS Supercomputer дънна платка, 12GB DDR3 памет, 1TB твърд диск. Ролята на “работни коне” при втората версия на машината е поверена на шест двуядрени GeForce GTX295 видеоконтролера плюс един едноядрен GeForce GTX275 видеоконтролер, общо 13 на брой GT200b графични процесора с приблизително 12GB GDDR памет ;).\nЗа да монтират всичките видеоконтролери в системата, инженерите е трябвало да се изработят специални PCI-E удължителни кабели и специално шаси за които да се монтират самите видеокарти. Освен това се е наложило от ASUS да им изпратят специален BIOS за дънната платка за да може системата да разпознае всички графични чипове. Звучи като доста трудно начинание (имайки предвид времето за отговор което обикновено отнема на tech support-а на ASUS да отговорят на най-обикновено запитване ;) ). Съдейки по тестовите резултати, главоболието определено си е заслужавало ;).\nНа финала – лабораторията разполага с “персонален” суперкомпютър с изчислителна мощ от 12TFLOPS на цена по-малка от 6000 Евро!\nЕто и официалните видео филми от самите разработчици:\nЕтикети: CUDA, FASTRA, FASTRA II, NVIDIA, supercomputer, Антверпен, десктоп, суперкомпютър.персонален, университет


Предпазване от енергийни вампири | Sanovnik.bg\nsanovnik.bg»Статии»Мистерии»Зли сили и енергия»Предпазване от енергийни вампири\nЕнергийните вампири буквално ни заобикалят навсякъде. Общуването с тях може да превърне живота ни в кошмар. Те изсмукват жизнените ни сили и ни оставят изтощени и съсипани. Характерни състояния след комуникацията с енергийни вампири са депресия, безсъние, хронична умора, мигрена, апатия, панически страх.\nСлед контакт с енергиен вампир енергията в тялото се променя напълно. Освен горепосочените проблеми, изведнъж човек се усеща много сънлив и отпаднал. Всичко това се дължи на изсмуканите от тялото сили.\nВажно е да се отбележи, че енергийният вампир атакува психиката и няма лекарства, които могат да противодействат на това състояние.\nНа практика всеки един от нас е изложен на тяхното опасно влияние. Затова е важно да знаем как да се предпазим. Особено ако често ни се налага да общуваме с подобни личности. Ако продължително време сме изложение на влиянието на енергийните вампири, умората и психическото напрежение се натрупват и е много трудно да се пречисти енергията. Затова не трябва да позволяваме това състояние да продължава по-дълго.\nЕто ги и най-ефективните методи за предпазване от енергийни вампири. Спазвайте ги и ще се почувствате много по-добре - както психически, така и физически.\nАко сте изложени на енергийния вампир, опитайте се да се приберете вкъщи възможно най-скоро и си вземете душ. Водата не само помага да се почувствате бодри, но и отмива негативната информация, предавана от вампира.\nАко сте наистина зле, по възможност се насладете на топла вана. Напълнете я с вода с приятна температура, добавете морска сол и няколко капки ароматно лавандулово масло. 120-минутна релаксация добре ще почисти вашата аура.\nАко пък не сте у дома и сте изложени на влиянието на енергиен вампир, отидете в най-близката тоалетна и просто измийте очите и лицето със студена вода. Ще се почувствате освежени и ободрени.\nМного минерали водят до възстановяване на енергийния баланс. Дори в древни времена естествените камъни (черен ахат или тигрово око) се носят като талисман срещу енергийния вампиризъм. Амулетът против енергийните вампири трябва да бъде постоянно с вас, можете да го премахнете само у дома.\nКупете малко едностранно огледало и като напуснете къщата, го сложете в джоба на дрехите си с огледалната страна навън. Такъв талисман може не само да отблъсне енергийния удар, но и да го върне на вампир.\nСолта се счита за отлична защита срещу всяко зло. Ушийте си малка торбичка, напълнете я с бели кристали и винаги я носете със себе си в джоба или в чантата си. Солта ще погълне всички действия на вампира, лошите желания и зли думи, изпратени до вас.\nНикаква енергия не може да засегне тези, които носят секретна игла от вътрешната страна на дрехата си. Това малко приспособление помага срещу лоши очи, зли духове, магии и вампиризъм.\nДобре защитава и среброто. Достатъчно е да се носят сребърни висулки, обеци или пръстени.\nВ горните редове споменахме за важността на безопасната игла. Смята се, че безопасната игла е отличен начин за предпазване на биополето от вредното влияние на енергийните вампири. Иглата трябва да се носи във вътрешната част на дрехата, за да може да докосва кожата. Безопасната игла трябва да е заключена - така действието е най-силно. Важно е да се отбележи, че не е хубаво да се носи постоянно, защото заключването се отразява на вътрешната енергия и може да навреди. Нещо повече - постоянното заключване може да ви превърне в интроверти и да създаде проблеми в общуването с околните.\nАко усещате, че сте заобиколени от енергийни вампири, купете няколко малки огледала и сложете по едно срещу всеки прозорец у дома - така огледалото ще гледа навън. Целта на този ритуал е негативната енергия да се върне към първоизточника и да не ви засегне по никакъв начин.\nМного често сме забелязвали, че на ръцете на бебетата, бременните жени, булките и дори известните личности има вързан червен конец. Това не е е никак случайно, защото се смята, че конецът предпазва от зли очи и болести, гони злите духове и предпазва от магии и недоброжелатели. В миналото червен конец се е връзвал дори на животните, за да бъде годината здрава и плодородна.\nУ дома ние също не сме имунизирани срещу посещението на енергийните вампири. Съсед или роднина, който е отскочил на гости, може да източи енергията ни. За защита на семейството и жилището ви:\n- Измивайте пода със солена вода няколко пъти на месец;\n- Поставете сол под вратата на прага или го натрийте с малка ленена торбичка, и я окачете върху входната врата;\n- Периодично прочиствайте дома от зли сили, като запалвате църковни свещи и обикаляте с тях цялата къща;\n- В кухнята закачете снопчета люти чушки, лук и чесън.\nВажно е да се отбележи, че нито един човек не се ражда енергиен вампир. Може да се каже, че това е заболяване на психическа основа, която зависи от обстоятелствата в живота и нито един индивид не би могъл да има имунитет. Ако разберете, че ваш близък човек или приятел се е превърнал в енергиен вампир по една или друга причина, не бързайте да го съдите и игнорирате, а се опитайте да му помогнете. Никога не се знае дали един ден и вие няма да се озовете в неговото положение.\nБамбук у дома - символика и магически свойства


Адам Лалана е под въпрос за предстоящия мач на Ливърпул срещу Тотнъм - Sportal BG\nАдам Лалана е под въпрос за предстоящия мач на Ливърпул срещу Тотнъм\nАдам Лалана е под въпрос за предстоящия мач на Ливърпул срещу Тотнъм заради мускулна травма, съобщи мениджърът на отбора Юрген Клоп. Английският национал лекува болки в бедрото през целия сезон и има само седем мача до момента, а последните проблеми го оставиха извън групата на мърсисайдци за предните два мача.\n“Той получи сериозна травма през лятото и след това нямаше късмет. Адам тренира усърдно и по време на заниманията изглежда, че мога да го пусна в игра, но това не е така. Той не е здрав. Искаме да се излекува напълно и заради това няма да играе. Три мача са нищо и минават толкова бързо, че сякаш не си бил контузен”, каза германецът.\n“Не изключвам възможността той да се почувства по-добре до мача с Тотнъм, а в противен случай ще пропусне трети двубой. Неприятно е, но можем да го понесем. Тялото има нужда да се адаптира към интензитета на мачовете”, добави Клоп.\nТрансферът на Емерсон Палмиери в Челси остана най-скъпият за италианския пазар Локомотив (Пловдив) победи Баник (Острава) с 1:0


Прокуратурата мълчи от 10 месеца за смъртта на детето на Московски - Mediapool.bg\nПрокуратурата мълчи от 10 месеца за смъртта на детето на Московски\n09:32 | 26 ноември 2018 | 10 коментара\nПрокуратурата продължава да крие информация за хода на разследването на инцидента с моторна шейна, при който на 2 февруари загина 4-годишният син на доскорошния транспортен министър Ивайло Московски, съобщава вестник “Сега“. Междувременно бившият министър бе избран от правителството за вицепрезидент на Черноморската банка.\nКазусът, който първоначално се разследваше под надзора на Софийската окръжна прокуратура, от месеци е в Софийската градска прокуратура. Единственото обяснение, дадено за прехвърлянето, е, че към момента на престъпния резултат Московски е бил министър.\nШефката на градската прокуратура Емилия Русинова казва, че делото е на производство и че без съгласието на наблюдаващия прокурор не може да даде никаква информация. Наблюдаващият прокурор обаче не разрешава да бъде огласено дори името му, камо ли да даде подробности на какъв етап е разследването, какви са изводите от експертизите, има ли повдигнати обвинения, докога е последното удължаване на срока на разследването.\nДелото, водено от националното следствие, е стигнало до извода, че трябва да бъде търсена отговорност от Московски, съобщава “Сега“, позовавайки се на неофициална информация. Причината за този извод е, че шейната, с която стана инцидентът, е трябвало да бъде ползвана от максимум един човек. Вече месеци наред обаче папките по делото с тези изводи събират прах в прокуратурата. Доскоро експертизите се сочеха като причина за протакане на делото.\nМълчанието е стратегията на прокуратурата още от самото начало на този случай. Първо на обществото дори не беше съобщено как е станала катастрофата с мощната машина, управлявана от министъра. По неофициална информация тя се е ударила в дърво. Прокуратурата мълча 5 дни по случая, а след това обяви, че делото за причиняване на смърт по непредпазливост е прехвърлено за разследване в националното следствие.\n"По делото следва да бъдат разпитани голям брой свидетели и да бъдат назначени множество съдебни експертизи и други действия по разследването, част от които изискват и специфични знания за разрешителния режим и правилата за ползване на моторни шейни", заявиха тогава обвинителите.


ALMA с нова песен | Teenproblem.net\nALMA с нова песен\nЕто какво казва певицата\nМузикалната кариера на ALMA започна шеметно в началото на 2019 г., когато излезе дебютният й сингъл „Perfect“, последван от хитовете "Don’t Know" и "Out of Control", както и интересната колаборация с Pavell & Venci Venc’ - "Адрес".\nТрите й самостоятелни парчета не само оглавиха родните музикални класации, намериха място в плейлистите на глобалния музикален канал MTV, но и получиха силна подкрепа в Полша, Русия, Румъния, Гърция, Турция.\nНе е изненадващо, че преди броени дни ALMA беше номинирана за БГ Дебют и БГ Изпълнителка на Годишните музикални награди на БГ Радио.\nALMA създава "Be Alright", докато се упражнява на пиано в училището в Англия, където учи от септември миналата година. По време на една от последните й ваканции, се събира за звукозаписна сесия с румънския хитмейкър и неин приятел Кристиан Тарчеа – Monoir, с когото е в авторски тандем от самото начало и му изсвирва акустична версия на песента. За няколко часа двамата финализират проекта, а докато записват, решават да добавят и жива китара и канят един от най-добрите български китаристи и учител на ALMA по китара - Стойчо Стоянов.\nВидеоклипът към песента "Be Alright" носи светлина и зараждаща се надежда на фона на едно все още неотминало изпитание. Режисьор е известният с красивите си идеи Васил Стефанов. Част от снимките се случват в Лондон, където ALMA живее през последните три месеца при сестра си Маргарита и далеч от своите родители, а другата - в дома й в София.\nСлед обявяването на пандемията от коронавирус през март, първо затварят училището, в което ALMA учи, а няколко дни по-късно отменят и полета й до България.\n"Be Alright” е едно от най-специалните парчета за мен. Написах го в момент, в който бях паднала духом, за да ми напомня, че дори в най-мрачните дни може да се промъкне надежда. Хубаво е да имаме усещането, че каквото и да се случва, накрая всичко ще бъде наред.“, споделя ALMA.


KPMG оцени българската стартъп компания СЕПА Кибер Технологии на 300 млн. евро - Economy.bg\n„България е идеална среда за развитие на бизнес от нула до световна фондова борса”, казва главният изпълнителен директор на компанията Марвин Блажевски\n28 април 2021, 09:34 a+ a- a\nБългарската стартъп компания СЕПА Кибер Технологии обяви, че е достигнала предварителна IPO оценка от 300 милиона евро според световно признатата одиторска фирма KPMG. След промяна в типа регистрация от еднолично дружество с ограничена отговорност (ЕООД) към еднолично акционерно дружество (ЕАД), българският стартъп продължава да върви към своята цел – да бъде обявен на световната фондова борса.\n„СЕПА Кибер Технологии е доказателство, че стартиращите фирми имат бъдеще и България е идеална среда за развитие на бизнес от нула до световна фондова борса.”, коментира Марвин Блажевски, главен изпълнителен директор и основател на СЕПА Кибер Технологии.\nСЕПА Кибер Технологии е финтех компания, базирана във Варна, част от международна корпорация, която оперира в повече от 32 държави по света. Компанията предлага иновативни, модулни и мащабируеми IT решения за банки и финансови институции, правителства, учебни заведения, както и за ритейл сектора.\nКомпанията е основана през 2018 и за 3 години успява да постигне забележителен растеж. От своето създаване до сега е отворила седем офиса в Европа, Азия и Северна Америка и управлява пет центъра за съхранение на данни.


Зрител беше директен със Сашо Кадиев и Деси Стоянова: Предпочитам да не ви гледам! – Vihrogon.bg\nЗрител беше директен със Сашо Кадиев и Деси Стоянова: Предпочитам да не ви гледам!\n10:26 / 18.10.2021\n„Предпочитам да не ви гледам!“, такъв коментар остави във Фейсбук ядосан зрител на bTV. Той беше директно насочен към водещите на „Преди обед“ Александър Кадиев и Десислава Стоянова. Поводът беше въпрос на предаването към зрителите: „Вход с Covid сертификат, или по-строги ограничения! Какво бихте предпочели?“\nВодещите изчетоха отговорите, повечето бяха на хора, които смятат затягането на мерките за нарушение на правата им. Един от зрителите обаче явно се беше ядосал не само на предстоящите нови ограничения, но и на това как bTV и „Преди обед“ представя темата.\nСашо и Деси посрещнаха с иронични усмивки коментара „Предпочитам да не ви гледам!“\n„И това е вариант, за това няма нужда нито от сертификат, нито от нови ограничения“, отговори Десислава Стоянова, явно спокойна, че един зрител по-малко няма да свали популярността на предаването.


Евродепутат настоя да се ползва изкуствен интелект за прогнозиране на водата в язовирите - News.bg\nЕвропа може да ни помогне и да ни подкрепи да използваме изкуствен интелект, за да направим модели за прогнозиране на водата на язовирите. Това обяви в сутрешния блок на БНТ бившият екоминистър в кабинета "Орешарски" Искра Михайлова.\nПо думите ѝ Перник е станал символ на водната криза, но не е само миньорският град. Водопреносната мрежа е в критично състояние и когато е разкопано, за да се сменя канализацията, се вижда, че тръбите за питейна вода са като лейки, негодува тя.\nПриемането е наложено от изискването на Закона за водите\nНа въпрос на сутрешния блок на БНТ защо бившият екоминистър Нено Димов беше нарочен за виновник за водната криза, Михайлова отказа да коментира ареста, но според Конституцията министърът носи отговорност за действията си. Министърът на околната среда е министър и на водите, като отговаря и за тях, отбеляза тя.\nКъде са плановете за управление на водните басейни, къде са моделите за прогнози за състоянието на отока и нивото на язовирите, запита бившият екоминистър.\nПритокът е увеличен, но вода продължава да се губи\nСпоред нея с методи и подходи от 50-те години на миналия век не може да се предоставят услуги, типични за 21 век. Ако ние управляваме като през 1950 г., няма да постигнем целите на 2050 година.\nТрябва ни нова технология, виждане, приемане на иновациите, откриване за новите технологии и въвличването във всеки един сектор в България, настоя още Искра Михайлова.\nЗа мониторинг върху изворите и язовирите настоява хидролог\nВодата от "Попов извор" постъпва в язовир "Студена"\nПо повод вота на недоверие срещу правителството, от ДПС подкрепят вота на недоверие с аргумент, че показва криза в резултат от липсата на реформи. Ние ще подкрепим вота, но дали той щял да успее, зависело от малки фрагментарни партии в парламента.\nЕвродепутатът Искра Михайлова настоява за политика на сближаване в ЕС\nНено Димов умува как да сведем загубите на вода под 23%\n12 млрд.лв. нужни за ВиК сектора, пресметна евродепутатът Искра Михайлова\nБългарските евродепутати настояват пакетът "Мобилност" да се гледа от следващия ЕП\nна 26.01.2020 в 21:10:57 #4\n..Изкуствен интелект... - Първо ни трябва естествен, пък после ще стигнем и до изкуствен.\nна 26.01.2020 в 12:50:18 #3\nГешев може да разкопае в дъното на кризата ако провери НИМХ или по скоро частната фирма на онзи директор. Да опита да събере данните за валежие или оттоците в България за последните 30 години. кой има тези данни? има ли изобщо такива данни?? Имат ли ги хората които могат да ги използват? Имат ли ги хората които са длъжни да ги използват? Защо ги нямат университетите?? Къде е пълната папка с данни за валежите и оттоците в българия през последните 30 години??? Това е приватизирана информация но кой се разпорежда с нея и как? Защо никой не може да направи този модел за който говори депутатката?\nна 26.01.2020 в 12:44:56 #2\nНа тази наивна жена от европарламента би трявало някой да и каже, че идеята за изкуствения ентерект е пълна глупаст.. То и обикновен интелект не може да се приложи защото няма данни Един директор приратизира НИМХ.. той НИМХ събира данни с държавни пари, но не ги дава на тези институции в държавата които се нуждаят от тях..... или на тези, които могат да приложат "искуствен интелект" и да моделират водите. А ги продава и то скъпо и то само на някои. Но понеже в съгласие с европейските директиви България е доведено до статут на африканска колотия, то вече никой и не ги иска тези данни. Щото пари за наука в България не се дават.. всички проекти са без отношение към нуждите на страната. и такава наука вече не се развива. но и да има можещи хора те нямат данни за последните 30 години.\nна 26.01.2020 в 12:35:10 #1\nВодите са предмет на науките хидрология и хидрогеология. Евродепутатите не разбират нищо от води. Тяхната работа е да лобират за чужди интереси срещу едно много голямо заплащане. Като освен това ни заливат с думи... думи думи думи. Много нищо не значещи думи. Същата е работата и на министерските чиновници. След като ЕС има законодателство над българсто тяхната освновна задача е да не се пристъпи някоя от директивите на ЕС.. в резултат на тази ситуация миналата година намаляхме с 51 000 преизпълнихме нормата от 50 000 на година. Защо не видях при цялото това говорене нито един дацент или професор по науки за водите.. Как не можа нито една медия да покани или да убеди такъв човек до говори..!!!! Това се набива на очи в такива случаи у нас.. Изглежда самите медии се страхуват някой да не изтърве нещо дето да не политически коректно.. със сигурност се страхуват\nНачало / У нас / Политика / Евродепутат настоя да се ползва изкуствен интелект за прогнозиране на водата в язовирите


Кризата с отпадъци на община Пазарджик се задълбочава,няма депо ~ ХАБЕРБГ\nКризата с отпадъци на община Пазарджик се задълбочава,няма депо\nсъбота, декември 30, 2017 Hasan Molla KOMЕНТАР\nКметът на Пазарджик Тодор Попов обяви частично бедствено положение заради проблема с регионалното депо за отпадъци.\nИзвънредната ситуация се налага, поради закриването на общинските сметища и невъзможността, новото депо да поеме отпадъците на Пазарджик и на още осем общини от 1-ви януари.\nФИРМАТА ОСПОРВА КОНКУРСА ПРЕД СЪДА\nЧастичното бедствено положение влиза в сила от 17 ч. Засега то се обявява за седем дни. Ако фирмата, която оспорва конкурса за оператор на депото продължи да обжалва пред Върховния административен съд, то бедственото положение ще бъде удължено с още 30 дни, каза Тодор Попов. Той призова кметовете на останалите 8 общини, които ще бъдат обслужвани от регионалното депо също да обявят бедствено положение, защото това е единственият вариант да се сключи временен договор с фирмата-оператор на новата клетка.\nПредупреждавам колегите си, че ако не направят това, камионите им с отпадъци, които не отговарят на изискванията няма да бъдат допуснати в депото на 1-ви януари, каза Попов.\nКъм момента няма официален отговор от кметовете на останалите осем общини. По неофициална информация те ще обявят бедствено положение на трети януари, следващата година.\nОт началото на 2018 в област Пазарджик трябваше да заработи регионално депо за отпадъци. Това няма да се случи заради обжалвания в съда. Същевременно населените места в областта вече няма да могат да ползват досегашните си сметища и се притесняват от предстоящ проблем с отпадъците. Чрез обявяването на бедствено положение общините ще имат достъп до извънредни средства, с които да предотвратят поне временно трудната ситуация.\nДРУГИ 8 ОБЩИНИ НА РЪБА ДА ОБАВЯТ БЕДСТВЕНО ПОЛОЖЕНИЕ\nПопов призова кметовете на останалите 8 общини в областта да направят същото, защото проблемът засяга цялата област:\nСлед като го обявим 7-дневен период, ние ще имаме възможност да сключим директни договори с фирмата за този период от време, които на 1-ви (януари) да поемат оперирането за една седмица на самото депо.\nСъветвам останалите колеги да го направят същото, защото таксите и глобите ще бъдат такива, че многократно ще надхвърлят разходите им, които ще направят по отношение на обезпечаването на тази услуга.\nНа 1-ви няма да могат да изхвърлят нито на старото си сметище и на голата поляна, на която досега са изхвърляли, нито на новото депо.\nКон нападна репортерка в Турция (Видео+Снимки)\nChoose category Алинур Акташ ( 1 ) Благоевград ( 3 ) Бурса ( 2 ) българи ( 3 ) Европа ( 3 ) История ( 1 ) кмет ( 2 ) книга ( 1 ) Кърджали ( 13 ) Момчилград ( 2 ) Пловдив ( 2 ) Политика ( 27 ) Русе ( 1 ) Смолян ( 2 ) София ( 21 ) Стара Загора ( 2 ) Турция ( 13 ) Хасково ( 3 ) Шумен ( 5 )\nАРХИВ Април ( 1 ) Март ( 3 ) Февруари ( 2 ) Януари ( 4 ) Декември ( 3 ) Ноември ( 4 ) Октомври ( 3 ) Август ( 1 ) Юни ( 2 ) Май ( 7 ) Април ( 9 ) Март ( 12 ) Февруари ( 18 ) Януари ( 17 ) Декември ( 33 ) Ноември ( 1 )\nНовините с два езика...\nОбщинската болница в Ардино излезе на протест,не искат да се закрива единствената болница в региона\nКърджалиици на последен сбогом с Найм Сюлейманоглу(Снимки+Видео)\nВелико Търново и Бурса се побратимиха\nХАБЕРБГ © 2010-2018, Нури Ниязи Design by | - Новините с два езика...


Модни къщи - Бутик "Dezzani" сезон пролет-лято 2009\nКОЛЕКЦИЯ Dreams 2009\nНовооткритият бутик "Dezzani" е новата възможност за дамите, които искат да сбъднат най-смелите си мечти. В магазина ще ви направят по-красива от всякога за вашия сватбен ден, абитуриентския ви бал или просто за поредната ви бизнес среща. Бъдете неотразима с тоалета по ваш или техен модел, изработен по поръчка и допълнен с изискани аксесоари. Бутикът предлага още камъни Svarovski, шалове, бижута и обувки към всеки тоалет.\nБъдете съвременната Пепеляшка, но преди това намерете бутик "Dezzani" на улица Джеймс Баучер 99 101\nул.Джеймс Баучер 99/101 до вх.Б\nТел.: 02/968 17 61, 0898/780 666


сватбата (част пета: пълен напред) – пориви, бризове, вихрушки, урагани и понякога затишия\nПроза, Пътеписи, Събития, том IV, фотография\nPosted by Агамоница on февруари 21, 2017 февруари 21, 2017\nДенят започва хаотично. Холът е пълен с хора. Кафеварката не успява да изстине – след всяко налято кафе я оставяме за малко под течащата студена вода, колкото да можем да я отворим, и я зареждаме наново. Докато се чудя дали всички ще успеят да закусят подобаващо, навън М. и Лукаш се опитват да оправят багажника на колата. С радост научавам, че с помощта на чук или някакъв друг незнаен вълшебен инструмент са успели да върнат вдлъбнатината близо до предишното й състояние и багажникът вече се затваря.\nУра! 1:0 за нас.\nПървата част на деня преминава в опаковане на вилици, чинии, украса, хладилник, одеяла, палатки и какво ли още не. В един от кашоните има дори препарирана патица. Трябва да изиграе пилето от сватбения танц, който си мисля, че ще покажем на чехите. Лукаш е излязъл, за да купи бирата и да вземе усилвателя от сервиза, за да можем да имаме музика. Първоначално смятам, че ще се върне за около час и половина, но времето за обяд минава, чичо Д. спира камиона пред нас, а него още го няма. По някое време ми изпраща снимка на папионки от магазин за мъжки костюми. Казвам му да избере жълтата с пълната увереност, че именно жълтият цвят ще е преобладаващият на сватбата ни (едно от малкото неща, които наистина се оказаха истина). Казвам му и да побърза.\nСитуацията започва да става изнервена след като планираният ни час за тръгване към Кара Дере минава, а младоженецът още го няма. За щастие, вкъщи има достатъчно „работна ръка“ и заедно успяваме да натоварим каросерията на камиона. Накрая Лукаш идва, разтоварваме пакетите с бира от колата и ги товарим на камиона. Оказва се, че нещо не е съвсем наред с усилвателя, така че засега музиката е под въпрос. Оставям роклята си на М., който ще дойде в Бяла със семейството си на следващия ден и ще я остави в къщата за гости, където ще отседнат. Някак не си представям да я метна при останалите вещи в камиона.\nКамионът събира петима без шофьора. Предвидливо до чичо Д. сядаме аз и сестра ми, а отзад – трима от чехите, които ще помагат с разтоварването на тежките неща. Лукаш взима приятелките на момчетата и шеговито заявява, че може би няма да се видим повече. На този етап има настроение за шеги.\nТръгваме във все още бледия следобед. През отворените прозорци на камиона влизат прах и миризма на топло сено. Някъде по извития път към Варна ни изпреварва едната кола с чехи. Чудя се дали, избързвайки, ще намерят правилния път. След планината шосето се отваря – от едната ни страна са безкрайни поляни, а от другата блести морето. Гледам на всичко през очите на момчетата. Обичам да правя така, когато показвам красотата на някое място на човек, който го вижда за първи път. Обичам също и да пътувам за някъде. Без значение за къде, важното е пътят да е дълъг. Независимо какво ме чака накрая – нещо хубаво или не – пътуването продължава да бъде най-приятната част, особено когато следването на пътя изобщо не зависи от мен.\nЕто защо спокойствието ми плавно, но сигурно се замества с напрежение от мига, в който камионът излиза от Бяла и тръгва по черните пътища. Въоръжена с нищо повече от сателитна снимка на местността, упътвам чичо Д., но съвсем скоро пътят става прекалено неравен и осеян с кратери. Парливото чувство на паника в стомаха за миг ме парализира. Не знам накъде да водя, а още повече ме притеснява какво си мисли чичо Д. Много повече ме тревожи реакцията на повечето мъже-шофьори към проблемите на пътя, отколкото самите проблеми. Той не казва нищо, но моята склонност към разгадаване на мислите и чувствата на другите не ме оставя намира.\nВ крайна сметка решаваме да обърнем и да поемем по друг път. Самото обръщане по тесния път разбира се никак не е лесно. Всички слизаме навън и бутаме камиона, за да му помогнем. Тръгваме по друг път, малко по-широк. С удивление наблюдавам как чичо Д. изобщо не намалява скоростта при дупките и минава през тях без да му мигне окото. Успокоявам се с предположението, че в младините му, когато се е учел да шофира, всички пътища са изглеждали така. Тревогата от това дали го водя в правилната посока ми пречи да се наслаждавам на красотата наоколо. Вдясно и напред морето при Кара Дере е болезнено синьо на фона на далечната гора. В късния следобед полята са тъмножълти, а листата на лозите започват да поруменяват.\nНа известно разстояние пред нас виждам ивица от дървета, водеща на изток. Припознавам елемента от сателитната карта, който през цялото време търсех. Правим завой и след малко камионът спира на „паркинга на Кара Дере“ – голяма поляна, където летуващите оставят кемперите и колите си.\nРазтоварваме всичко и го струпваме на купчина встрани от колите. Изглежда невероятно, че тази купчина съдържа всичко необходимо за нашата сватба. Слънцето вече се спуска над полята, когато чичо Д. тръгва на обратно. Гледам как вече лекият му камион се клатушка по пътя с твърде висока за тези условия скорост и мислено му пожелавам да се върне вкъщи навреме за вечеря. И да удържи на думата си да дойде и да ни вземе обратно в неделя.\nСлед малко идва колата с чехите. Докато осъществяват първия си контакт с непознати представители на местното население – един чичка, който вади от найлонова торба туба с ракия и им налива – аз се опитвам да се свържа с Лукаш и с група приятели, за които знам, че вече са на Кара Дере. И двете се оказват трудна задача. На „паркинга“ понякога има, а друг път няма обхват, но това е единственият ми шанс да се чуя с някого. Слезем ли на пясъка, телефоните ни се превръщат просто във фотоапарати. Тръгвам по пътя обратно към полята с надеждата да уловя по-добър сигнал. Стигам до началото на ивицата от дървета, където виждам две черни кучета. Струва ми се, че тръгват към мен, затова побягвам обратно и не спирам, докато не чувам първите гласове от паркинга. „Дивата природа“ на Кара Дере отново се опитва да ме сплаши. Взимам сестра ми, за да не бъда сама срещу кучетата, и отново се връщаме към полята, където най-накрая успявам да се свържа с Лукаш и да му обясня как да стигне до паркинга. Нямам такъв късмет с българската група. Последното, което чувам, докато сме в зоната на обхвата, е че се лутат някъде по пътищата на път за насам.\nСлед като Лукаш пристига с момичетата всеки нарамва по нещо от купчината и го носи по стръмния склон надолу към плажа. Макар че сме много, струва ми се, че отнема цяла вечност и вече се питам колко ли по-тежко ще бъде на връщане, когато трябва да носим нещата нагоре по склона. Чудя се също дали, с нашия късмет, спускането до плажа на тежкия генератор и на хладилника ще мине добре, но момчетата се справят блестящо. Накрая остава един голям дънер, който решаваме да бутнем долу директно от скалата. Затаявам дъх, докато накрая не виждам, че се е търкулнал на безопасно разстояние от хора и вещи.\nНощта вече се спуска, когато научавам, че българската група има проблем. Заседнали са в някакъв „коловоз“ и не могат да се измъкнат. Лошото е, че дори не знаем къде са и как да отидем и да им помогнем, а не съм и сигурна, че някой от нас има в колата си въже. В крайна сметка групата има късмет. Край тях минават момчета на ATV-та и им помагат да се измъкнат. След малко и те са с нас на плажа.\nМакар че тентата вече е поставена, повечето неща ще почакат до утре сутринта. Плажът около нас е отрупан с кашони, касетки и туристически раници. Сядаме близо до брега, загледани в лунната пътека по спокойното море, и се почерпваме с ракия за добре свършената работа. Аз обаче все още не мога да почивам. За изумление на всички придърпвам един сгъваем стол близо до останалите и сядам в него с лаптопа в скута си. Надявам се, че батерията ще ми стигне, докато преведа речта си на английски. После пък се надявам, че някой ще ми я преведе на чешки.\nНямаме огън и съвсем скоро всички се загръщат в якета и шалове. Пясъкът в босите ни крака е студен. Постепенно разговорите утихват. Лукаш, изтощен, заспива на място, но когато го събуждам твърди, че ще остане още малко. За мен денят е вече твърде дълъг. Отдалечавам се от групата и разпъвам палатката встрани от „сватбата“. Твърде ми е студено и уморено, за да се къпя. Влизам вътре и вълните бързо ме приспиват.\nСъбуждам се много рано и влизам в морето. Струва ми се най-естественото нещо на света. Да излезеш от палатката и след това да се изкъпеш във все още хладката на допир вода. По-естествено от това да си хвърлиш душ в банята. Има нещо гостоприемно в морската вода, нещо, което напомня или за майчината утроба или за древното ни минало.\nВсички все още спят и аз поемам на дълга разходка по брега. Намирам мястото, където помня, че от скалата зад пясъчната ивица извира питейна вода. С радост установявам, че вода има, макар и слабо течаща. Всъщност точно зад мястото на сватбата по скалата също се стича вода на тънки струйки. Нея обаче не съм я пила и все още не съм сигурна дали може да се ползва. Малко по-късно всички ще забравим за тези притеснения, а изворът ще се превърне едновременно в хладилник, мивка и чешма, от която да пием. По пътя обратно събирам цветни камъни изгладени до съвършенство от морето. Един от тях е толкова красив, че, за да има с кой да го споделя, събуждам Лукаш като му го нося в палатката. Останалите нареждам на пейката, която си донесохме, за да изсъхнат.\nПостепенно всички се събуждат и по примусите започва да се вари кафе. Придобитото, или може би вроденото, ми чувство за ред не ми дава мира – искам час по-скоро нахвърлените по пясъка вещи да се приберат по палатките и да започваме да строим. (Мисля, че ще бъда ужасна майка. J) И тук като в стена се сблъсквам с нещо, което изобщо не бях предвидила: че не съм единственият човек, който прави тази сватба. Оказва се, че с Лукаш имаме малко по-различни идеи за това кое нещо как да се използва и къде точно да се постави. Нещата стигат до там, че започваме да се караме пред всички. Разбира само българската група, чешката сигурно недоумява за какво става въпрос. Обидена, сядам при сестра ми и М., по техни наставления, за да пия едно кафе и да се успокоя. В крайна сметка нещата поутихват, но в мен отново се надига познатото чувство на безсилие, което ме обсебва всеки път щом разбера, че с Лукаш наистина говорим на различен вътрешен език.\nВ крайна сметка основният строеж се отлага за следобеда. С Лукаш тръгваме към Бяла, където трябва да уредим стаите за гости и да се чуем с всички останали, които ще тръгнат към нас днес или утре. Първо се отбиваме в „Чайка“ – къщата на наши приятели, където ще останат част от гостите. Сенчестият им двор пълен с цветя ми се струва като най-приятното място на света в момента. Използвам възможността, за да кача във Facebook снимки на местността с указания по кой точно път трябва да се тръгне. Последното, което искам, е гостите да се лутат до мястото на сватбата като нас. След това се разделяме с Лукаш и аз тръгвам из града, за да търся свободни стаи за останалите гости, които няма да остават на плажа. Отнема ми доста време – никой не иска гости само за една нощ, особено за следващата, а и обедната жега е убийствена, но в крайна сметка успявам да уредя всичко ден преди сватбата. Вместо да се скрия под някой чадър и да си поръчам фрапе обаче тръгвам пеша към Кара Дере, въоръжена с накъсани кашони и маркери. Смятам да поставя табели и по пътя за допълнително улеснение.\nВероятно изглеждам абсурдно – момиче с малка раница, сламена шапка и къса рокля, която върви сама по прашните пътеки измежду лозята и от време на време спира, за да нарисува поредната стрелка върху кашонената табела и после да я окачи където намери за добре. За съжаление никъде по пътя няма дървета и ми се налага да окачам табели по храсти, люлеещи се на топлия вятър. Никой обаче не ме вижда – само лудите ще излязат от къщите или сенчестите си плажни подслони в този час, за да тръгнат из лозята. Единственият, който ме вижда е чужденец на скутер, който спира и ме пита какво правя. Разбирам, че е индиец и това много ме развеселява. Разказвам му, че правя табели към плажа, където ще се женя на следващия ден. Предполагам, че това развеселява и него.\nСлед спасително за живота ми топване в морето се присъединявам към чехите, които си приготвят обяд. Накупили са си много огромни червени домати – само като ги гледам ме обзема национална гордост. В естествения ни хладилник – локвата под течащия поток – се охлажда диня, която после разрязваме и си поделяме. В това време Лукаш се връща и ми се ядосва, че сме започнали динята. Забравя за нея след като вижда бирата – от нея е останала около половината. Поглеждам към вече червените от слънцето чехи – и към чашите им – но няма как да им се сърдим – по някакъв начин трябва да ги възнаградим за това, че не просто гостуват, а и ни помагат да сътворим сватбата.\nСлед като слънцето започва да клони на запад, а сянката на скалата зад нас допълзява по-близо до морето, се захващаме за работа. Масите с крака вече са сглобени. Сега е ред на ниските. Момчетата се суетят около палетите с винтоверти в ръце. Момичетата пълним чувалите от зебло с пясък, връзваме ги с канап и ги нареждаме около масите. Масите от палети се оказват твърде ниски, затова ги повдигаме върху купчини от пясък и се надяваме конструкцията да издържи.\nЧаст от чехите се заемат с най-предизвикателния проект – закопаването на генератора в пясъка. Включен, генераторът звучи като трактор и, за да заглушим шума, смятаме да го поставим в дупка в пясъка. Дупката е изкопана, генераторът е поставен върху палет, за да има някаква циркулация на въздуха под него. Свързваме го с удължителя. Наливаме бензин. Три, две, едно. Проба. Работи. Котлонът загрява и можем да си направим кафе без примуси. Още една победа! (Браво, момчета!)\nСестра ми и българската група се връщат от гората, като всеки влачи след себе си дълъг клон. Постепенно клоните се превръщат в красива арка, която украсяваме с част от пердетата. Не мога да спра да я гледам. Толкова години разглеждане на сайта на Хосе Вила и на други сватбени снимки тип Pinterest и ето, че най-накрая и аз самата имам сватбена арка, която гледа към морето. От този момент нататък предположението на къмпингуващите в съседство, че тук ще се състои сватба, се потвърждава. Арката веднага влиза в употреба. Под нея едно от момичетата поставя стол и отваря импровизиран фризьорски салон без огледало, но с най-красивата възможна гледка напред.\nПоследният голям проект е тоалетната. Като се вземат предвид материалите и средата, с които разполагаме, тя е истински шедьовър на инженерството. Съдържа и всички необходими консумативи, дори някои екстри, както доволно отбелязват момичетата. Най-забавното? Разположена е така, че на залез слънцето я осветява отзад и създава един своеобразен театър на сенките, в който главни герои са хората в нужда, а публика – всички останали.\nЛуната отново изгрява над морето, само с частичка по-малка от вчера. Този път седим около масите, по които горят и хвърлят мека светлина няколко чаени свещи. Част от чехите приготвят вечеря. До последно си мисля, че правят огромна кофа с шопска салата. В крайна сметка обаче, когато се нареждаме на опашка пред тентата с порцеланови чинии в ръка, в тях ни сипват макарони. Никога не съм предполагала, че съставките на шопската салата могат толкова добре да се съчетаят с макароните и соса към тях, но всички се съгласяваме, че е много вкусно. Фактът, че ядем в порцеланови чинии осветени от луната и звездите, превръща вечерята в луксозно преживяване. След яденето всички притихват в разговори, а мракът се озарява и изгасва с всяко дръпване на цигара. Е. вади китарата си и започваме да пеем песни на Nirvana. Усещам гласа си пресипнал и се чудя как ще пея утре. Макар че съм постелила одеяло върху самоделната пейка ми е доста студено и действително се питам как ще издържа сватбената вечер с тънката си рокля. Умората бързо ме приспива и скоро отново съм една от първите напуснали лагера. Отпускам се в топлината на палатката, готова да посрещна последната си нощ като неомъжена жена.\nТова, което ме събужда обаче не е слънцето, поставило деня на сватбения ден. Когато отварям очи е все още тъмно, макар че през покрива на палатката виждам, че луната се е вдигнала по-високо в небето. До ушите ми достигат крясъците на Лукаш, който, по всичко личи, неистово се забавлява. Не съм съвсем сигурна какво точно се е случило – единственото, което чувам са частично сподавените възгласи на много хора, явно вътре в морето и явно доста пияни. Отново се облягам на надуваемата си възглавница с чувство едновременно на възмущение от това, че са ме събудили и на лека завист. Не се бяхме уговорили, че ще си правим ергенски или момински партита! Чувствам се леко предадена, макар и да знам, че сама избрах завършека на деня да е скучен. Е, моминското парти, което бих искала да имам, но нямах заради липса на време, така или иначе нямаше да изглежда по този начин. Щеще да бъде по-„мое“ – по-спокойно, по-красиво, дневно.\nДен и нощ. Може би това сме ние двамата, мисля аз, мъчейки се да заспя отново. Винаги в конфликт, винаги с различна идея за нещата. Единственото нещо, което ни свързва са изгревите и залезите. Осъзнавам, че вероятно пропилявам последния си „свободен“ ден в сън, но все пак избирам отново да затворя очи, за да бъда свежа на следващия ден.\nНещо, което ще се окаже добра идея.\nОще щом отварям очи разбирам, че денят ще започне трудно. Всеки опит да събудя Лукаш е посрещнат от някакво неясно мрънкане. Все още е доста рано, затова зарязвам неуспешните си опити и започвам да се приготвям за сватбата. Баня в морето и после епилация на краката с електрическа самобръсначка на входа на палатката. Изглеждам безумно, но няма кой да ме види. Един ден ще разкажа това на децата си: как съм седяла на входа на палатката и съм си бръснела краката с електрическа самобръсначка, докато пияният им баща е отказвал да стане и да се ожени. Тук, на дивия плаж, все пак подобни неща не са толкова странни. След малко М. се събужда, излиза от палатката до нас, кляка пред входа й и започва да си мие зъбите. Ще бъде свидетел на бракосъчетанието ни и изглежда се отнася по-сериозно към задълженията си, отколкото Лукаш.\nВ крайна сметка и той става, но изобщо не му е лесно. Всъщност, никак не е изтрезнял. До някаква степен това ме забавлява, особено когато решава, че трябва да се изкъпем в морето заедно и то без бански. В това за нас няма нищо неестествено, но за първи път ще го правим заедно с толкова много познати хора. Идеята ни изглежда се харесва и на брат му и неговата приятелка, които явно са пристигнали през нощта и са опънали палатката си до нашата. Плуваме към лагера, където Лукаш ме качва на раменете си и двамата заедно излизаме на брега и минаваме под сватбената си арка чисто голи, докато в съседство останалите приготвят кафе.\nТова най-добре описва ситуацията.\nНямаме много време за мотаене. Набързо взимаме дрехите, които ще ни трябват, и се приготвяме за отпътуване към Бяла. В суматохата М. разбира, че си е загубила личната карта, така че вече не може да ни бъде свидетел, а имаме нужда от двама. За щастие, друга приятелка, която също пристигна късно предната вечер с приятеля си, ще я замести. Казваме на останалите, че отиваме да се оженим и скоро ще се върнем и коментарът ни предизвиква смях.\nЖалко че всички не могат да бъдат с нас на гражданския брак, защото там нещата са още по-забавни.\nВ Бяла минаваме през „Чайка“, където се къпем в истинска баня, с шампоан и сапун. Където има огледала. По някакъв начин това отнема от чара на сватбата, но така или иначе гражданският брак е само формалност. Можем да го изпълним по правилата на обществото, а именно – чисти.\nНе сме много сигурни какво точно трябва да правим. Единственото нещо, което знаем е, че трябва да отидем до общината и да потърсим жена на име Стефка. Тук явно фамилиите нямат значение. Бързо я намираме – Стефка ни гледа през прозорчето на гише, на което си представям, че местните баби чакат, за да получат пенсиите си. Точно тук попълва свидетелството ни за гражданския ни брак. Стоим пред гишето – аз в къса бяла рокля и с нелепата си сламена шапка, Лукаш – с обикновени летни дрехи и все още доста пиян – и се чудя наистина ли тук ще бъде сключен нашият брак. Знам, че истинската церемония на плажа ще бъде доста по-романтична от това, което преживяват повечето младоженци, както и че сами решихме да си спестим всякакви излишни разходи като отказахме ритуал в общината, но все пак всичко това ми се струва твърде прозаично. Дори смешно. Абсурдно. Сещам се как бръснех краката си пред входа на палатката и в следващия миг венчаването ни на гише не изглежда чак толкова странно. Напълно е в тон с всичко.\nСтефка все пак решава да ни направи подарък. Не сме си платили за ритуал, но въпреки това ни води в друга сграда, на отсрещната страна на улицата, която изглежда изпълнява две функции – на ритуална зала и археологически музей. Заобиколени от грамадни делви, обърнати с лице към българското знаме изслушваме скромната й реч, макар и без церемониална музика. Нямаше нужда да го прави, но явно ни е харесала. Разписваме се един по един на масата, а придружителите ни снимат с телефони. Тук са не само свидетелите – М. в крайна сметка успя да се идентифицира с европейската си здравна карта – но и семейството на сестрата на Лукаш, както и едно чешко момиче с отличен български, което пристига в Бяла по същото време и ще се присъедини към сватбата. Още две-три снимки пред многофункционалната сграда и готово – вече сме женени. А Лукаш дори още не е изтрезнял.\nМакар и неразумно, отиваме в близкото заведение на „сватбен обяд“. Изобщо не можем да си позволим да губим време, но Лукаш не е в състояние да шофира, а в снощната суматоха явно е забравил да уточни кой от всички шофьори в лагера ще се върне до Бургас, за да вземе родителите и храната. Тъй като вече е твърде късно за подобни уговорки, ще ходи той, което е и едно от най-лошите решения взети на сватбата. Не само че рискува – в най-добрия случай – да бъде глобен, а в най-лошия – да изгуби живота си, но и ще отсъства от най-важните приготовления точно преди сватбата, оставяйки ме да командвам парада сама.\nМинава обяд и слънцето неумолимо пече, когато тръгваме обратно към Бяла река. Докато стигнем до плажа гърбът ми започва да гори и изпитвам неистово желание да се потопя в синята вода. За кратко се чудя дали да потопя и главата си, която приятно мирише на шампоан, но после жегата решава вместо мен. Никога не съм била добра в това да изглеждам подобаващо (снимките от абитуриентския ми бал доказват това) и явно сватбата ми няма да бъде изключение. А и щом ще е плажна сватба, да е плажна сватба – нека косата ми да бъде осолена и да носи лек дъх на водорасли.\nМ. – чешкото момиче със страхотен български – се съгласява да преведе речта ми и не променя решението си, дори когато вижда, че е около шест страници. Старая се да й създам колкото се може повече удобства – давам й плажен чадър, който следобедният вятър постоянно се опитва да й отнеме, но за щастие не успява. Горкото момиче прекарва часове наред в превод на тази реч. Винаги ще ме терзае мисълта, че не съм й се отблагодарила подобаващо.\nВремето безпристрастно напредва и аз знам, че ако незабавно не се превърна в капитан, корабът на сватбата ми ще потъне. Това се оказва най-трудното нещо на света. Част от гостите започват да идват при мен и да ме молят за задачи, а аз не знам откъде да започна. В крайна сметка започваме да доукрасяваме и приготвяме салати. Сестра ми отива за полски цветя и слънчогледи за букета. Първите гости пристигат, носят сладки; сватбените кексчета също са тук и чакат да ги покрием с крем. Обособява се нещо като шведска маса, което на мен ми харесва като идея, но по-късно се оказва, че не допада на част от гостите. Лукаш идва заедно с родителите (и месото) едва след като сянката на скалата е допъплила почти до тентата. Макар че все още е малко след шест, слънцето скоро ще се скрие от плажа. Лукаш е ядосан от слабата организация, от собственото си закъснение и от факта, че не сме готови. Настроението му се прехвърля върху мен и усещам как ме обзема напрежение. Двамата се събираме до арката и трескаво започваме да обсъждаме какво ще правим сега. Отдалече изглежда така сякаш си говорим някакви мили неща или приготвяме изненада, но в действителност стоим там, настрана от другите, и се опитваме да овладеем отчаянието си.\nНакрая решаваме, че ще оставим гостите да се оправят с всичко – макар че никой от тях не бе предупреден предварително какво се очаква от него – и ще отидем да се преоблечем, за да може сватбата да започне независимо, че не сме готови. Лукаш също така настоява да съкратя речта си. За миг се чувствам ограбена – аз наистина държах на тези думи; те бяха най-искреното нещо, което някога щях да кажа пред някой. Според него обаче гостите вече са достатъчно изнервени, за да ги карам да издържат реч от шест страници. Нямам време да се жалвам. Докато вървя към палатката обаче започвам да изпитвам истинско съжаление към М., която изгуби толкова много време, за да преведе речта.\nВече съм избрала мястото, на което ще се преоблека – лозята горе на скалата, над „паркинга“. Там има няколко хубави дървета, на които мога да закача роклята си, докато се погрижат за прическата ми. С мен тръгват почти всички момичета, вече облечени в хубавите си рокли. Катерим склона, носейки роклята, малко огледало и сгъваем стол. Със сигурност изглеждаме поне малко абсурдни. Когато сядам на стола и около мен започват да се суетят момичетата, най-накрая – може би за първи път днес – успявам да се поуспокоя и даже да се почувствам малко щастлива. Тук – далеч от плажа и в тази компания – всичко изглежда много по-леко, хубаво и… възможно. Мисля си как точно това е начинът, по който трябва да прекара часовете преди сватбата всяка жена – в обкръжението на други жени, които да я изпратят към новия й живот не само добре изглеждаща и подготвена, но и вдъхновена. Що се отнася до добрия външен вид, момичетата не могат много да помогнат. Нямам никакви гримове, освен тези, с които ми услужват. Гърбът ми представлява огромно червено петно, върху което бялата ми рокля още повече акцентира. Радвам се, че роклята ми е твърде дълга, защото от три дни ходене по пясък стъпалата ми са ужасно загрубели. Въобще, чувствала съм се много по-хубава в много по-маловажни случаи. Но не мога да направя нищо по въпроса.\nСлед малко излизаме на паркинга и се готвим да слезем по склона. Развеселените момичета най-безцеремонно се обръщат към собственика на един от паркираните там кемпери и го молят да ме почерпи с ракия за кураж. Макар и първоначално стъписан, той ми подава чашка пълна с течност с цвят на злато. Ужасна е на вкус, но я изпивам под наставленията на момичетата. Тогава собственикът на кемпера ми пожелава успех, но допълва, че правя най-голямата грешка в живота си като се женя.\nЗа кратко думите му отекват в съзнанието ми, но с първите стъпки надолу по склона куражът ми се завръща – дочувам нечии скандирания и аплодисменти, идващи долу от плажа, и осъзнавам, че дори не са от нашия лагер. Встрани от мястото на сватбата са се събрали десетки непознати, които искат да бъдат свидетели на това рядко събитие на дивия плаж. Когато минаваме покрай тях – аз и моята „свита“ – дочувам „Хайде де, откога я чакаме тази булка!“ и ми става истински щастливо. Втори момент на удовлетвореност от сватбата. Третият за съжаление няма да бъде скоро…\nПристъпвам към Лукаш, който е със завързани очи. Слънцето върху лицето му вече е червено. Остават ни броени минути до падането на здрача. Не мога със сигурност да определя чувството, което го обзема, когато ме вижда в роклята за първи път, но се надявам, че ме намира за красива. Понякога само думите му могат да ме накарат да се почувствам такава. Моля М. да превежда текста, който чета, на чешки и прочитам само част от речта. Толкова много от мен е в нея, че никога не бих рискувала да прозвучи само на български, дори на плажа да бяхме само аз и той. Въпреки това не съм особено сигурна, че всички мои думи стигат до него. Изглежда ми твърде развълнуван, за да приеме и осмисли всичко, което изричам. Според някои от гостите обаче речта ми е изпълнила своето предназначение. „Никога не съм виждала мъж да гледа някого така, както Лукаш те гледаше,“ ще ми каже по-късно М. и аз ще грейна отвътре. На свой ред Лукаш говори за кратко на чешки – не се е подготвил (наистина нямаше време) и после дори ще ме упрекне, че заради моята реч е изглеждал като глупак, но думите му звучат истински и треперят във въздуха.\nВсъщност, не знам до каква степен дългата ми реч би имала смисъл. Още там, пред арката, се питам има ли значение това, че се вричаме пред останалите. Не е ли по-важно да се чуем един друг, дори и без свидетели? Не мога да си отговоря. Единствената ми утеха е вярата, че е много по-добре сам да кажеш какво обещаваш и в какво се вричаш, отколкото просто да повтаряш думите на някой друг и да ги завършиш с едно просто „Да!“\nРазменяме си пръстените.\nЦелуваме се дълго. Твърде дълго, за да бъде прилично. Но затворили очи и допрели устни, ние имаме шанса да се пренесем в един друг свят, далеч от всички тревоги и задължения тук. Свят, в който сме в безопасност от всичко. Свят, в който няма време, нито пространство. Няма място за нищо и никой освен за нас двамата. Междувременно, в реалния свят върху нас се сипят ориз и аплодисменти. Светлината, която отразяваме се запечатва в матриците на фотоапаратите, за да увековечи момента. Това ще бъде мигът, с който всички ще свързват нашата сватба – особено тези, които не са на плажа и които никога няма да научат за останалите подробности.\nПосле слънцето се скрива и магията свършва. Оставаме до арката, за да се поздравим лично с всеки от гостите и да им подарим рапан с кошничка, но с това се изчерпва нашият план.\nКогато се връщаме до тентата Лукаш мигновено се променя – отново става напрегнат и ядосан и снове напред-назад в опит да овладее хаоса и да направи колкото се може повече. Аз също се старая да му помогна, макар че всички ни увещават да седнем на масата си и да се включим в наздравицата. Така и не сядаме. Обикаляме гостите с чашите си, но аз вече не съм щастливата булка от преди малко. Поздравленията трудно пробиват мислите ми. Не съм сигурна точно какво се случва, но се оказва, че половината гости очакват храната да им бъде сервирана, защото вече са седнали по масите и не им се става. По-лошо, масите не стигат и част от чехите сядат на пясъка зад тентата, обърнати към морето и далеч от всички останали. Отивам при тях, за да ги помоля да се присъединят към другите, но реално няма какво да им предложа. Оказва се, че и месото не е готово. Вегетарианското ядене пък – патладжани с моцарела на грил, което изглеждаше като страхотна идея вкъщи – стои недоизпечено и изглежда не се е получило особено добре. Нямам представа дали останалите разбират, но съм обхваната от паника. Малката ми сестра разбира. По-късно ми казва, че положението изведнъж е станало толкова напрегнато, че единственото нещо, което е можела да направи е да изпие една ракия. После всичко се оправило.\nЕ, аз не успявам да стигна до този извод. Напълно отчаяна се отдалечавам от лагера и се обръщам към морето с надежда за някакво чудо. Искам да се разрева (и вероятно го правя за кратко) и за сетен път от началото на приготовленията за тази сватба ми се приисква да се откажа от всичко. Това обаче вече е невъзможно. Трудно – сякаш влача след себе си огромна тежест – се връщам в лагера и се опитвам да бъда част от това, в което се превръща сватбата ми – суматоха, в която нямам никакъв контрол върху нищо. Бързо става ясно, че няма да пеем. В момента единствената ни цел е гостите да се чувстват добре. Колкото и да е парадоксално, насочваме всичките си усилия върху тях и съвсем забравяме за всичко, което искахме да направим на собствената си сватба. Чувствам се двойно подведена – но не знам от кого – заради речта си и заради това, че няма да изпеем сватбените си песни. Всички тези дни, в които стоях по средата на спалнята и си представях, че съм тук, докато пея The Power of Love, явно са били напразни. И тя, и „Фойерверк“ ще останат завинаги сватбените ми песни… но само в моята глава.\nС падането на мрака и след като гостите са хапнали, без значение какво – сладки или недопечена пържола – нещата започват да изглеждат по-добре. Пускаме музика и сформираме място за танци. Доста от хората вече са пияни, което снема част от притеснението ми. Бих казала, че дори се забавлявам. Вероятно вече съм преминала отвъд границата на отчаянието и приемам нещата с чувство за хумор.\nНе успява да ме разочарова дори фактът, че не успяхме да запалим самоделните си факли. Подредени пред арката, те трябваше да осветят пространството, в което да хвърля букета си. Някой обаче бързо намира решение. Омотавам еластичната каишка на нечий челник около букета, включвам го и го хвърлям назад. Летяща светлина. Хваща го И., която го желаеше най-много от всички и дори бе готова да влезе във водата ако бях решила да го хвърля там.\nПо някое време генераторът угасва – бензинът е свършил. За кратко над лагера надвисва нова заплаха, но нещата бързо се оправят. Лукаш се качва на хълма и поръчва на човека, ангажиран да дойде и вземе гостите, които ще спят в Бяла, да донесе две туби бензин отнякъде. Благодарение на приятелите ни от Бяла купонът е спасен – лампичките на тентата светват отново и музиката огласява плажа. След този последен напън (а и след като изпива черпак с ракия), Лукаш не издържа и заспива, седнал на един чувал от зебло. Никой не може да го събуди. Завивам го с одеяло, но ме дожалява да го оставям така и в крайна сметка с няколко момчета го издърпваме до палатката. С цялото си същество искам да остана при него, вместо да се връщам към тази странна, сякаш чужда, сватба, но от дълг към другите не го правя. Обратно в лагера сядам около един огън, за да се стопля и постепенно губя желанието си да танцувам. По някое време към нас се присламчва някакъв философски настроен непознат и ситуацията поразително ми напомня за всички Джулаи, които някога съм празнувала тук. Това сравнение отнема още повече от специалността на сватбата ми и в крайна сметка ме побеждава. Малко по-късно, много преди голяма част от гостите да заспят, отивам в палатката, горяща от нетърпение да сложа край на този ден.\nНе бързаме да излезем от палатката. Вече няма за какво. Слънцето напича през тънките й стени, но ние лежим вътре и Лукаш за пореден път ме пита кога и как е легнал да спи. Отказва да повярва, че е бил в безсъзнание и че сме го довлачили дотук. Чувстваме се значително по-добре от вчера. Може би защото всичко е свършило. Няма какво повече да се провали. Нещо повече, от него струи някаква нежност, която дори не усетих през вчерашния ден. Сякаш фактът, че вече сме съпруг и съпруга наистина го е променил.\nВ лагера всичко е спокойно. Дояждаме храната, останала от снощи, говорим си на най-различни теми, печем се и плуваме. После лениво се ориентираме към разглобяване и опаковане на всичко. Тентата, масите, столовете от чували, генераторът – целият пъзел на сватбата отново се връща до съставните си части, които един по един пренасяме нагоре по склона. Чичо Д. удържа на обещанието си и пристига с камиона, който бързо натоварваме с всички вещи. Голяма част от хората вече са тръгнали. Останалите потеглят сега в най-различни посоки. Оставаме аз, Лукаш, брат му, приятелката му и още едно момиче. Ние двамата решаваме да се върнем до плажа, за да видим дали не сме забравили нещо, а останалите тръгват пеша към Бяла с уговорката да ги вземем по пътя с колата.\nБавно слизаме към плажа и се отправяме към мястото, където вчера се оженихме. Единствено арката, вече без пердетата, подсказва за това какво е ставало тук предните дни. Частта ни от плажа вече е заета от нови хора – виждам, че сме забравили големия дънер, който бяхме търкулнали от скалата, но за щастие няма защо да го носим обратно – хората вече го използват за стол. Влизаме във водата, за да се изкъпем за последно преди да тръгнем към вкъщи. Слънцето отново клони към залез – вероятно точно по същото време вчера съм слизала надолу по склона под аплодисментите на познати и непознати. Днес обаче всичко е спокойно – дивият плаж тихо се приготвя за предстоящата вечер.\nЗа първи път от три дни насам двамата усещаме истинската си връзка с това място. Припомняме си дните прекарани тук и на други пусти плажове, в които компанията ни е била напълно достатъчна и в които всичко се е получавало, защото не е било планирано. Спомените ни правят щастливи: сега сме тук, само двамата, и целият този свят ни принадлежи. Нещо повече, обещали сме си да бъдем заедно, да тръгнем по трудния път на израстването, на създаването на семейство, може би дори на остаряването… хванати ръка за ръка. И по този път, за добро или за лошо, няма да трябва да доказваме нищо на никого освен на себе си. Няма да рискуваме да се проваляме пред никого, освен пред себе си.\nС тиха тъга изкачваме склона към паркинга, обличаме се и бавно потегляме с колата. Близо до полето със слънчогледи Лукаш спира. Из-под гумите се носи облак прах и полепва по стъклата. Отляво морето блести тъмносиньо. Отдясно слънцето бавно пада зад далечните хълмове. Поглеждам го. Той поглежда мен. Не казваме нищо. Мълчим, докато прахът пада. В очите му съзирам влажен блясък. Моите му отговарят по същия начин. Кръглите, мълчаливи, мокри ириси – това са пръстените, които разменяме. След този безмълвен обред неизменно идва целувката. Целувката, чиито свидетели са само наклонилите глави слънчогледи.\nОтдалечаваме лицата си и се усмихваме. Без да казваме нищо Лукаш отново потегля.\nЕдин черен път, едно море, сияещо в далечината. Поле от слънчогледи.\nЕдна прашна кола и в нея двама. Мъж и жена, които се разбират най-добре без думи. Които не могат да превърнат любовта си в представление за другите, защото тя е създадена само за тях двамата. Които не могат да станат едно, защото са твърде различни. Но които, като деня и нощта, все пак успяват да се срещат и сливат.\nВ онзи миг, спрели до полето от слънчогледи, нашите души се съчетават в залез. За кратко са едно, а после се разделят. И стават свои противоположности. Не ми пречи, че сме ден и нощ. Че звездите ти ми носят студ, а лъчите ми те парят. Не ми пречи, че сме осъдени да се гоним и никога да не вървим заедно. Стигат ми мимолетните срещи при всеки изгрев и залез, в които забравяме кои сме и се разтваряме, смесвайки в едно всичките си цветове – и студените, и топлите. Това е нашата сватба – тя не се случва само веднъж, а се повтаря отново и отново, всеки път щом пожелаем да приближим душите си. И тази поредица от смърт и живот… макар и трудна за приемане ми звучи много по-обнадеждаващо от обещанието за вечност.\nОсновна снимка – Jiří Dvořák\nГеорги Бончев (Instagram)\nБяла рекаКара Дересватбасватба на Бяла рекасватба на Кара Дересватба на плажасватбени снимки\nПредишна публикация сватбата (част четвърта: подводни камъни)\nСледваща публикация семейството е мъртво, да живее семейството\nфевруари 21, 2017 в 11:45 pm\nДве-три неща, със и без цитати, и моля за извинение, ако заприличат на номериран списък. Най-важното от които е, че искрено съжалявам, че се плацикахме в морето по това време и изтървах момента, когато свитата се е отправила с теб нагоре. Яд ме е, че ме няма в спомена, не че ме няма на снимките и малко, че не съм участвала в подготовката. Дано Вселената ни прави услуги за в бъдеще и си присъстваме взаимно в следващите големи моменти.\nНаправихте ли си сватбен албум? :) И по темата със снимките, мога да поспоря с това парче от изречение: „…снимките от абитуриентския ми бал доказват това)“. Няма да го направя, разбира се, само ще отбележа, че си беше хубавка абитуриентка. ;)\n„Тогава собственикът на кемпера ми пожелава успех, но допълва, че правя най-голямата грешка в живота си като се женя.“ – Това сигурно половината свят ще го каже. Другата половина ще твърди обратното. И, естествено, и двете страни са прави. Нямаше нужда да го отбелязвам, но „човек съм и нищо човешко не ми е чуждо“, понякога обичам да се правя на мъдра и да отбелязвам очевидни неща. (Лирическо отклонение – сетих се за разказа „Чорба от греховете на отец Никодим“ на Елин Пелин и ще си добавя едно черно бобче в моята чорба.)\n„Един ден ще разкажа това на децата си: как съм седяла на входа на палатката и съм си бръснела краката с електрическа самобръсначка, докато пияният им баща е отказвал да стане и да се ожени.“ – разсмях се здраво на това. Което пък ме подсети за любимия ми комедиен сериал, „Как се запознах с майка ви“, и за секунда си те представих като главния герой, който разказва именно тази история на децата си… много, много подробно…\n„След този безмълвен обред неизменно идва целувката. Целувката, чиито свидетели са само наклонилите глави слънчогледи.“ – http://m.memegen.com/58prgw.jpg. Не знам дали е най-тъпият, или най-връзващият-се-с-представата-ти-за-твоята-гийки-приятелка-Лекс начин да ти го кажа, но самоуверено вярвам, че и това ще ми простиш. Обещавам поне да не те баламосвам,че ми е влязло нещо в окото. :)\nПоследно по текста :“Има нещо гостоприемно в морската вода, нещо, което напомня или за майчината утроба или за древното ни минало“ – целна ме с тая стреличка в морското сърце.\nВпрочем, мисля, че ти открих един талант или суперсила, ти си избери какво точно е, към края на текста – носиш си в себе си някаква своя приказка, затова лъха на приказка от писането ти. и (поне според мен) затова все хващаш едни такива детайли дори в тривиалните ситуации, които може би убягват на околните.\nПокорно моля да извиниш прекомерната ми словоохотливост и леката лигня, най-приказлива съм като пиша нехудожествено. По някое питие тук-там след вечеря също не помага да се държа по-сериозно. И като се замисля от колко време се познаваме и с какви глупости съм те занимавала през годините, наистина ми иде да попитам как си ме изтраяла. :D\nфевруари 22, 2017 в 10:45 am\nВинаги е удоволствие да те изтрайвам. :) Помниш ли, когато имахме състезание за писане на все по-дълги писма? Мисля, че никога не е имало проблем с изтрайването.\nБлагодаря много за хубавите думи! Този сериал и аз мисля да го гледам, от известно време те наблюдавам, че говориш за него. Аз също не съм го гледала, а в момента имам доста време за това.\nОтносно пропуснатия момент, надявам се поне аз да мога да присъствам на твоята подготовка за сватбата. Това ще компенсира нещата, сигурна съм. :*\nСватбен албум получихме като подарък, много красив, ръчно направен, но все още не са ми пратили снимките. Тези тук ги теглих от Facebook, други ги принтскрийннах от Flickr, но хубави качествени снимки, готови за печат, ми прати само Гошо. :) Останалите още отлежават, предполагам.\nТа, за заключение, никога не се ограничавай в думите, когато ми пишеш, знаеш, че никога не могат да бъдат прекалено много. <3\nфевруари 23, 2017 в 9:30 pm\nСтопляш ми драскаческото сърчице. :) Тези писма не се забравят, средно по веднъж на година – година и нещо като се прибера в Бургас за поне седмица и ме тресне носталгията, ги препрочитам.\nЩе ми е интересно да коментираме сериалчето, ако ти хареса. Няма да изпадам в подробности, само три дреболии за него – (1) на фона на асурдния на моменти хумор финалът е много хубав, много човечен и приятно не-захаросан; (2) харесва ми толкова много, защото виждам голяма част от реалния живот в него, пак на фона на същия абсурден хумор и (3) като изключим няколко дребни подробности, се припознавам почти едно към едно в Робин като виждания.\nНякой ден,, живот и здраве, като ви навестя да си видя племенника на живо, ще ми покажеш и албума. ;)\nЗа моята сватба не знам, това никога не ми е било цел и мечта в живота, а колкото повече навлизам в „зрелите“ години, толкова повече си мисля, че мога да мина и без нея. Но това е тема за лични съобщения, ще си говорим тия дни, щом имаш време. :)


ТЕСТ: Изберете си символ и вижте ролята си в живота | ploshtada.com\nОбичаме всеки един хубав тест. Те могат да разкрият черти от характера ни или нюанси от личността ни, за които не сме подозирали. Много от тях са изготвени от професионални психолози, които използват знанията си в направата им.\nПредлагаме ви един чисто нов тест, който наистина ни допадна. Нашият екип също го пробва и бихме казали, че резултатите бяха много истински. Изберете един от символите, които виждате на екрана. Това ще ви покаже ролята, отредена ви в живота.\n1. Служител – 30% от населението\nВие сте от хората, които обичат да полагат грижи за околните. Харесва ви да помагате. Ако видите човек да страда, ще опитате всичко, за да облекчите болката му. Служителите се опитват да направят живота по-добро място. Обичате живите същества.\n2. Майстор – 22% от населението\nПо природа сте творчески настроен човек. Въображението ви е богато и обичате да го използвате в живота си. Вие сте находчив и оригинален човек. Щастливи сте, когато правите нещата, които обичате.\n3. Воин – 17% от населението\nВие сте от онези хора, които наистина си падат по предизвикателствата. Вашата цел е да преодолявате всички препятствия на пътя си. Физическите натоварвания не ви плашат, даже ги обичате. Имате много енергия, даже в излишък.\n4. Учен – 13% от населението\nВие сте пълни с любопиство към света и останалите. Усърден човек сте и обичате да научавате нови неща. Експериментите са ваша страст. Смели и добронамерени сте.\n5. Мъдрец – 10% от населението\nВие сте харизматични и очарователни. Но и леко драматични. Най-добре сте тогава, когато сте на сцената. Умеете да се изразявате с творчество, независимо какво е то.\n6. Жрец – 7% от населението\nУмеете да виждате истинския потенциал в останалите хора и им помагате да го разкрият. Имате енергия, която използвате, за да вдъхновявате другите. Мотивирате хората и това ви кара да се чувствате добре. Грижливи и състрадателни сте.\n7. Крал – 13% от населението\nВие сте лидерите в живота – властни и авторитетни. Никога не правите нещо, което да не отговаря на собствените ви високи стандарти. Перфекционисти сте и това ви помага да постигате високо ниво.\nХареса ли ви този тест? Ако сте в настроение за още, препоръчваме ви да пробвате и ТОЗИ.


Вестник Земя - Арсенал с трета поредна домакинска загуба\nBack Вие сте тук:Начало Спорт (2) Арсенал с трета поредна домакинска загуба\nАрсенал загуби у дома от Уулвърхемптън с 1:2 в мач от десетия кръг на английската Висша лига и записа трето поредно поражение на свой терен за първенство. И трите гола паднаха още през първата част. Двубоят започна с по-добра игра на гостите, които притиснаха сериозно “топчиите“ и закономерно поведоха с гол на Педро Нето (27). “Артилеристите“ изравниха бързо след заучено положение на корнер, при което Габриел Магаляеш (30) направи 1:1. В края на полувремето по-добрата игра на “вълците“ се увенча с нов гол, като негов автор стана Даниел Поденсе (42). След успеха си в Лондон Уулвс се изкачи до шестата позиция със 17 точки. Арсенал е 13-и с 13.\nТотнъм завърши 0:0 при визитата си на Челси в лондонското дерби от десетия кръг и се върна на върха във Висша лига с по-добра голова разлика от шампиона Ливърпул. Двата отбора имат по 21 точки, а Челси е трети с 19. Срещата на “Стамфорд Бридж“ не предложи на зрителите кой знае колко голови положения пред двете врати и логично се стигна до равенство.\nДруги резултати от кръга: Кристъл Палас — Нюкасъл 0:2, Брайтън — Ливърпул 1:1, Манчестър Сити — Бърнли 5:0, Евертън — Лийдс 0:1, Уест Бромич — Шефилд Юнайтед 1:0 и Саутхемптън — Манчестър Юнайтед 2:3.


игри на майнкрафт\nСваляне смъкване на много висока температура temperatura с естествени средства – как бързо да свалим високата температура с оцет, извара, джинджифил белтък\nМоже да приготвите каквото си поискате в нашите сладкарски игри. Покажете своя собствен почерк в приготвянето на торти, кексове, пайове и други десерти.\nАко вашият син или дъщеря обичат да оцветяват, ето някои макети, с които можете да ги зарадвате.\nБезплатни онлайн игри Maynkraft привличат внимание, тъй като те позволяват да се превърне в създател на уникална, уникална за света.\nТетрис Игри: Покажете своите умения за решаване на ребуси, насладете се на бърз екшън и поставете нов рекорд в една от нашите безплатни онлайн тетрис игри.\nПредишен пост: отмъщението сезон 3 епизод 2\nСледващ пост: Kulagin


Ето колко минути трябва да вървите на ден, за да започнете да отслабвате - Спорт - Здраве - - Jenite.bg\nНачало / Здраве / Спорт / Ето колко минути трябва да вървите на ден, за да започнете да отслабвате\nпо статията работи: Jenite.bg | 23.04.2019| 11:00\nПрочитания: 2433 0\nТрудно е да се намери време за спортуване, когато трябва да балансираме времето си между работа, грижа за дома, личен живот и т.н. Но ако са минали месеци или години в тази рутина, вероятно имате няколко излишни килограми, които трябва да свалите и знаете, че е време да направите някои промени.\nЕто една добра новина: ходенето по-малко от 30 минути на ден може да ви помогне да отслабнете, стига да го съчетаете със здравословен начин на живот.\nПовишаването на дневните нива на активност може да изиграе огромна роля, за да ви помогне да отслабнете и да поддържате здравословно тегло. За всеки, който сега започва да извършва физическа актиност, вървенето е най-доброто решение.\n30 минути се равняват на около 4000 до 5000 стъпки, което се смята за заседнал начин на живот за човек, който обикновено не се движи, но е голям напредък за човек, който няма никаква физическа активност. Вървенето в продължение на 30 минути може да ви осигури изгаряне на до 2000 калории. С други думи, вървенето половин час всеки ден е полезно, но няма да е ефективно, ако останете зад бюрото през останалата част от деня. Вместо това трябва да се стараете, за да стигнете до 10 000 или дори 12 500 стъпки на ден.\nИ накрая, загуба на тегло се свежда до прием на калории и изгаряне на калории. Теглото ви няма да помръдне, ако ядете прекалено много калории, без значение колко стъпки правите. За да отслабнете, трябва да създадете калориен дефицит, като намалите броя на калориите, които приемате или увеличавате броя на тези, които изгаряте- или малко от двете. Дефицит от 500 калории на ден трябва да ви помогне да свалите около 2 килограма на седмица.


Периферна помпа Pedrollo PVm 60 - Цени - Продажби\nПериферна помпа Pedrollo PVm 60\nВодна периферна помпа PVm 55, 0.18 kW\nТози тип помпи се подходящи за изпомпване на чиста вода без абразивни частици, както и на течности химически не агресивни към материала, от който е изработена помпата. Бронзовата конструкция на тази особено компактна помпа, намалява значително възможността за окисляване и корозия. Тя е подходяща за транспортиране на течности в металообработващата сфера, при контрол на температурата на матрици; системи за охлаждане; автомати за напитки.\nМеханично уплътнение: керамика-графит EPDM\nПрисъединяване вход - 1/2”\nПрисъединяване изход - 1/2”\nPVm: монофазни 230V-50Hz с кондензатор и термична защита от претоварване.\nТрябва да влезете или да се регистрирате за да запазите Периферна помпа Pedrollo PVm 60 към своите любими продукти!