Elu maal koos lammaste ja kitsedega . Life in the countryside, with sheep and goats: Ehitame aeda...\nJuba mitmendat päeva oleme usinalt töötanud lambaaia ehitusega, kuna laudatagune 5 ha on lihtsalt puhtaks söödud. Paar päeva meisterdas Tiit suuri tugevaid nurgaposte, et aed tugevam oleks ning täna sai usinalt traati veetud ja vaheposte paigaldatud. Seda kõike küll vahelduvalt vihmaga võideldes, kuid meie olime kangemad ja tugevamad... Õhtuks saigi asi nii kaugele, et puudu jäi veel mõni väravaaugu konksuga käepide ning aku pealt töötav generaator...Kuna kell oli nati viiest veel puudu, siis kihutasin Käinasse, et Talupoest vajaminev kraam ära tuua...eeldusel , et neil ikka neid asju on. Aga kohale jõudes oli laoseis täpselt selline, mida ma kartsin....seda generaatorist ei olnud ja käepidemeid oli vaid 1....meil oli vaja minimaalselt 3 (sest on ju aial 3 traati) Ühesõnaga suutsin seal poes ennast täielikult välja vihastada... kuna generaatorite koha pealt öeldi, et need pidavad liiga kallid olema, et neid lihtsalt poodi seisma tuua..nad just äsja siiski 3 tükki olid tellinud, aga nüüd on need kahjuks otsas..SEE TÄHENDAB, ET NEED EI SEISA JU NIISAMA, KEEGI OSTAB. No lihtsalt ma ei saa nende äritaktikast aru. Kui ma tahan tellida, siis võin ma seda teha ka internetis. Kohalikus talupoes ma siiski eeldaks seda, et ma lähen ja ostan TALUS vajaminevaid asju, kui mul neid tarvis on( mitte ei telli). Koju tulles helistasingi kohe P ärnusse OÜ Alvesse ja tellisin oma vajamineva kauba ... kätte loodan saada juba laupäeval (st igasthes tunduvalt kiiremini, kui kohalikust poest tellides)\nVihma ja söögipausi vahel sain ma ka ära proovida juustu vahatamise. Esialgu vahatasin küll eelmisest tegust pooleldi järgi oleva juustutüki, kõige värskema juustu tõstan täna õhul solveest välja kuivama, et seda teinepäev vahatada. Juust peab enne vahatamist olema pealt korralikut kuivanud. Siiski tundus, et kippusin selle õliga pisut koonerdama, sest vaha jäi siiski suht rabe, kuid siiski mitte kõige hullem. Järgmine kord panen õli rohkem. Tegelt peaks seda õli vist panema umbes pooleks, aga ei julgenud nii palju panna...jälle targem.\nHommikul sai kiiruga maitsvad kalad ka rippu pandud. Nüüd jääb vaid oodata nende tahenemist :D\nPosted by kaire at 20:02\nLabels: juust, lambad, õuetööd


Päevasisene kauplemine - mis see on? | R ajaveeb - RoboForex\nKapitali ja riskide juhtimine\nPäevasisese kauplemise plussid ja miinused\nPäevasisese kauplemise põhireeglid\nPäeva kauplemine or päevasisese on lühiajaline tehing börsidel, mis teostatakse sama kauplemisseansi ajal ilma ülekandmisteta. See kauplemisviis on üsna omapärane, kuna selline lähenemisviis nõuab kauplejatelt kogu sissetuleva teabe, näiteks uudiste, statistika, välistegurite ja paljude muude sündmuste arvessevõtmist. Turule reageerimine võib olla väga kiire, kuid samal ajal ka lühiajaline. Täpselt see on päevasiseste investorite jaoks huvitav. Samal kauplemissessioonil kaubeldes on neil võimalus säästa oma aega ja teenida kasumit palju lühema aja jooksul.\nTänapäeval võib kindlalt öelda, et päevasisene kauplemine on finantsturgude peamine liikumapanev jõud. Praegune statistika näitab, et USA-s, kus päevasisene kauplemine on lubatud alates 1996. aastast, oli umbes 70% päevasisestest investoritest kaotanud NASDAQ börsil kasumi ajavahemikul 1996–2000. Miks? Sest ettevõtjad, kes soovisid oma marginaali suurendada, suurendasid ka oma riske. See on päevasiseste tehingute peen aspekt.\nAltpoolt leiate selle kohta palju teooriaid, kuid ainus, mida tuleks kindlasti meeles pidada - ühtegi positsiooni ei pöörata ümber. Täna avatud ametikoht tuleb täna sulgeda. Riskide minimeerimiseks peavad tehingud olema hästi tundmatud igapäevase volatiilsuse osas (selle saab turu jälgimisega eelnevalt aru saada, et teada saada, mida oodata). Muidugi on elurünnakuid, näiteks aeg, mil Aasia istungjärk lõppeb ja eurooplane algab, on vastupidistele seisukohtadele üsna hea.\nRiskide juhtimisel on väga oluline meeles pidada, et päevased kasumi ja kahjumi piirangud on päevasiseste kauplejate jaoks vajalik ja oluline aspekt.\nTegelikult on ainult üks strateegia: sulgege kõik avatud tehingud enne, kui praegune kauplemissessioon on läbi. Pinna kriimustamiseks võivad päevasisesed strateegiad olla kahte tüüpi: peanaha puhastamine ja uudistega kauplemine. Arutame mõlemaid üksikasjalikumalt.\nPeanaha koorimine on väga lihtne ja tõhus. Selle kauplemismeetodi kasutamiseks peate korralduse sulgemiseks määrama selge läve. Kui teie plaan hõlmab lähenemist 5x5, siis kui praegune trend muutub 5 punkti võrra ükskõik millises suunas, peab teie tellimus olema suletud (kasumi või kahjumiga, see ei ole oluline). Ühel juhul saab scalper 5 punkti kasumit, teisel juhul sama summa. Riskide minimeerimiseks, kui praegune suundumus hakkab vales suunas liikuma, kasutavad kauplejad varade käitumise ja koha tehnilist analüüsi Stop Loss tellimused hinnaga üsna lähedal. Kokkuvõttes võivad need asjad kauplejatel tõepoolest takistada paljude riskide võtmist. Ei pea järgima 5-punkti reeglit - aja möödudes ja kogemuste saabudes leiavad kauplejad oma parima viisi tellimuste sulgemiseks. Peaasi on need sulgeda ükskõik mida.\nVeel tuleks siinkohal mainida, et vara likviidsus on päevasiseses kauplemises väga oluline. Soovitatav on töötada väga likviidsete varade või tugevate suundumuste ja suurema volatiilsusega varadega. Need tegurid on vajalikud kauplemisvõimaluste laiendamiseks, et päeva jooksul rohkem teenida.\nUudistekaubandus on veel üks populaarne päevasisene kauplemisstrateegia. See lähenemisviis eeldab, et ettevõtjad peavad hoidma silma peal kõigil saabuvatel finantsuudistel, poliitilistel ja majandust hõlmavatel sündmustel, teisisõnu kõik, mis võib mõjutada hinnakäitumist. Sel juhul on kaupleja parim sõber makromajanduslik kalender ja kõigi eelseisvate sündmuste loend alates globaalsete regulaatorite kohtumistest kuni tippkohtumiste ja erinevate kõnelusteni.\nKogemuste saabudes loovad paljud kauplejad oma päevasisese kauplemisstrateegia, mis võib olla üsna tõhus.\nPäevasisene kauplemine on väga energiat kulutav protsess, mis võib olla eriti keeruline ja eriti kurnav. Psühho-emotsionaalne seisund on väga oluline. Kui nad räägivad “lahedast peast” ja “kõigist emotsioonidest vabanemisest”, siis peavad nad silmas päevasisest kauplemist. Kui päevasisene tellimus on avatud, ei ole aega rahuneda. Seda tuleks meeles pidada algusest peale.\nEmotsioonidega toimetulemiseks tuleks riske piirata ja otsustada, millist hoiuse osa konkreetsel päeval kasutada. Avades tellimuse väärtusega 5-6% kogu portfellist, uisutab kaupleja tõesti õhukest jääd. Alustuseks piisab 1-2% sissemaksest. Kogemuste saabudes saab seda arvu turvaliselt suurendada.\nPäevasisesest kauplemisest kasumi saamiseks tuleb teha palju tehinguid, mis nõuavad palju aega ja vaeva. Lisaks eeldab tellimuste avamine ja sulgemine liiga sageli kõrgemaid komisjonitasusid. Igaüks otsustab ise, kas see on oma hinda väärt või mitte.\nPäevasisene kauplemine nõuab kauplejatelt kiiret ja täpsust. Mida kiiremini otsuseid teete ja mida täpsemad nad on, seda parem teile. Mõtlemistele ja kõhklustele, põhjalikule analüüsile ja aeglasele süsteemsele lähenemisele ei jää aega, sellepärast on parem piirata päevasiseseks kauplemiseks vajalike instrumentide arvu miinimumini ja kaubelda 2–3 varaga, et mitte oma investeerimisportfelli „üle koormata“ ja ajab segamini graafikud, hinnad, teabe ja uudised. Kui olete päevasiseses kauplemises uus, on parem kaubelda ühe valuutapaariga. Aja möödudes saate hõlpsalt suurendada kaupleja varade arvu ja positsioonide mahtu.\nOn väga oluline otsustada ajakava üle. Arvestades teie füüsilise ja emotsionaalse seisundi tohutut äravoolu kauplemisaja jooksul, soovitan päevasisese kauplemiskarjääri alguses kaubelda kaks või kolm tundi päevas - te ei tohiks emotsionaalset stressi korraga saada.\nÄrge kunagi seadke eesmärki teenida konkreetset arvu punkte ühel kauplemispäeval. See avaldab teile survet, ajab teid närviliseks ja nõuab kiireid otsuseid. Seadke ainult need eesmärgid, milleni võite jõuda.\nHarjumus peatada päevasisene kauplemine, kui olukorrad muutuvad kontrollimatuks ja lähevad käest ära. Peaksite seda nimetama päev pärast mitu kahjumit tootvat tellimust järjest - ärge proovige oma raha tagasi saada, see lähenemine ei tee midagi head.\nharidus, Forex, Kauplemine / 03.07.2019 07.09.2020\nIchimoku Kinko Hyo kasutamine: ülim juhend\nIchimoku Kinko Hyo on 1926. aastal Goichi Hosoda poolt välja töötatud tehniline analüüsimeetod, mida tuntakse paremini nimega Sanjin Ichimoku. Jaapani keeles Ichimoku tähendab Kinko Hyo jämedalt „viivitamatut esitust” või „ühe pilguga pilvegraafikut”. Indikaator loodi lisaks toorme küünlajalgade graafikutele ja autor kasutas seda edukalt riisikaubanduses. Hiljem töötati see välja ja tutvustati avalikkusele 1968. aastal, sellest ajast peale oli see Jaapani kaupmeeste üks traditsioonilisi instrumente.\nforex ichimoku ichimoku indikaator ichimoku Kinko Hyo indikaator kauplemine


Tervislik kaalulangus kui palju nadalas - Kaalulangus vasimus viskamine\nTervislik kaalulangus kui palju nadalas, Tervislik kaalukaotus nädalas 10 kg\nTesti tulemusel sain teada, et mul on gluteenitalumatus, samuti ei sobi mulle pärm ning mõnedki piimatooted. Kaalulangetamise nipid Minge alati poodi täis kõhuga ja ettevalmistatud toidunimekirjaga Vältige poes ahvatluste riiuleid — kondiitrtoodelelett, maiustusteriiulid jms Serveerige toitu taldrikul, mitte kaussides või potis.\nSellest — kcal võiks tulla söögi arvelt, kcal aga liikumise suurendamise so umbes 60 minutit aktiivset liikumist päeva kohta arvelt. See meetod tagab kaalukaotus kg nädalas, kui koostada oma menüü.\nTaimsed dieeti kehakaalu langetamiseks on kõige maitsev ja tervislik toitumine kg nädalas. Parem on valida päeva nädalas.\nKui kiiresti kaotad 10 kg nädalas. Ja siis need inimesed hakkavad otsima nii kiiresti kaalus 10 kg ilma Esimene ja väga oluline põhimõte kaalukaotus. Modell Kate Upton teatas, et tal pole plaanis piitspeenikeseks saada.\nStaar rääkis ajakirjale Vogue, et on hea meelega modellitööstuses positiivseks eeskujuks. Kohvi juua ega suitsetada ei näiteks 10 kg kaalukaotus langetab ülekaalulistel haigetel vererõhku kuni 10 mmHg võrra. Tervislik toiduvalik aitab. Normaalne ja tervislik kaalukaotus.\nVõib muidugi ka ette tulla. Söön küll rasvast, tarbin võid, kohvile või ja vahukoor.\nSeda siis nii tahtlikult kui ka tahtmatult. Teiselt poolt on aga teada, et treenimine suurendab heaolu tunnet. Siiski peetakse paastumist ammu viisiks, millega puhastada organismi ja meelt ning langetada kaalu.


VIDEO I Tee trenni kodus! Kodune Shaping trenn sinu käeulatuses - GoodFight\n18:16 / Kategooria Uudised\nReval-Sport treener Marika Šalagina on pannud kokku koduse Shaping videotreeningu. Tavapäraselt on Shaping programmis kolm erinevat raskusastet harjutuste sooritamisel, kuid selles koduses videos tutvustab Marika ühte kolmest.\nEelmineTartu avab reedel avalikud spordiväljakud\nJärgmineVALITSUSE ERITEADE! Pärast avamist tuleb välijõusaale puhastada kord ööpäevas\nBellatori ja One’i valitseja Askren lõpetas karjääri


Kunstnike liikme suurus Navigeerimismenüü\nValiti Tartu Kunstnike Liidu uued liikmed ja aastanäituse kujundaja 2020\nKunstnike liikme suurus,\nLisaks kunstnikutööle on Samma kujundanud ning koostanud kümneid näituseid ja kunstiraamatuid. Kaselaane peamisteks väljendusvahenditeks on skulptuuri-, ruumi- ja heliinstallatsioonid, milles kunstnik kasutab esmapilgul lihtsaid, vaid visuaalsele kogemusele või materjaliga seotud emotsioonidele tuginevaid lahendusi. Eplik pälvis Edith Karlson on Tallinnas elav ja töötav skulptor. Loomingus käsitleb Põld peamiselt kohataju ja selle loomist, kasutades näituseruumi spetsiifikat ning materjalitundlikke ja jutustavaid elemente. Koplimets on kunstnike kollektiivi Visible Solutions OÜ liige ja on osalenud paljudel näitustel Eestis ja mujal.\nMerike Estna on Tallinnas elav ja töötav kunstnik, kes on õppinud Eesti Kunstiakadeemias ning Goldsmithi kolledžis Londonis.\nMerike Estna looming toetub maaliprotsessi uurimisele, mille kaudu ta läheneb kunstile kui elu lahutamatule osale. Estna kunstipraktika märksõnaks maalikunstis on ebatavalised mustrid ja värvikombinatsioonid, mis laenavad sageli ainest tarbekunstist.\nSuu ja Jalaga Maalivate Kunstnike Ühingu liikmed on sünnist saadik puudega või elus hiljem õnnetuse või haiguse tõttu invaliidistunud. Neid ühendab võimetus kasutada käsi oma kunsti tegemisel, mis ongi ühingu liikmeks olemise esimene tingimus. Nad on õppinud maalima, hoides pintslit suuga või jalaga. Ühingu liikmetele on nõue, et nende tööde tase oleks võrreldav kätega maalivate kunstnike tööde tasemega. Enne täisliikmeks saamist on kunstnik tavaliselt stipendiaat ja võib ühingu toetusel arendada oma oskusi täisliikmetele nõutud tasemele.\nEstna teosed kuuluvad lisaks arvukatele kodumaistele ja rahvus-vahelistele erakogudele ka Kumu kunstimuuseumi ja Tartu Kunstimuuseumi kogudesse. Tema loomingu väljunditeks on olnud lisaks isiknäitustele raadiokunsti kontsertetendused LokaalRaadioga ja vabaimpro müraduo Post Horn.\nKeller on esinenud angloameerika artistina Paul Cole, esitades burleskset americanat. Tema töid võib iseloomustada ka sõnadega juurdlus ja juhtumianalüüs.\nKoplimets on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia fotograafia magistriõppe ja täiendanud end fotograafia erialal Praha Etenduskunstide Akadeemias. Koplimets on kunstnike kollektiivi Visible Solutions OÜ liige ja on osalenud paljudel näitustel Eestis ja mujal.\nTema loomingut iseloomustab tehnikale ja tehnilisele vahendatusele omane vaatamisviis. Kuimetit huvitavad nii ikoonilised modernistlikud hooned ja objektid kui ka kaasaegsed mitte-kohad, mis võivad küll endas kanda visuaalseid vihjeid Norman on võrdselt tegev nii kaasaegse kunsti kui dokumentaalfilmi alal.\nNorman on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia graafika erialal ja kunsti magistriõppe. Ta esindas Normani värskeimad teosed tegelevad migratsiooni valupunktidega, keskendudes mälule ja avalikule arvamusele ning kasutavad uurimuspõhise kunsti performatiivseid väljendusviise.\nGshock gwb5600ar adrenaline red Bluetooth\nKunstnikupalga saajad alates Taotlustest: Avalduste esitamise tähtajaks 4. Konkursi võitjatega sõlmib loomeliit lepingu vastavalt töölepingu seadusele. Palga saaja kohustub andma loomeliidule lepinguperioodil iga-aastaselt oma erialasest tegevusest vabas vormis Kunstnike liikme suurus.\nPalga suurus on eurot, mis on 1,1-kordne kultuuritöötaja miinimumpalk.\nKuidas suurendada meeste seksuaalset liidese meditsiinis\nBalsami liikme suurendamiseks\nKuidas ma saan suurendada seksi munn videoga\nKuidas suurendada peenise treeningu abil


Armastus on kodus: Millele Sa annad oma energiat ära?\nMinu meelest on energia nagu elujõud - jõud tegutseda ja elada oma elu. Minu energia on minu jõud teha oma elus selliseid muudatusi, mida soovin. Minu energia on minu jõud armastada, hoolida, teha tööd, suhelda, teha kõike seda, mida ma igapäevaselt teen. Kõiges, mida ma teen ja mõtlen, on minu energia. Ja mul on hea olla, kui tunnen, et minu energia on tugev ning mul jagub seda kõigeks, milleks soovin.\nAga alati ei jagu. Mõnikord ma olen väsinud, ärritunud, pidetu, ei suuda midagi teha või millelegi keskenduda või vastupidi - teen kõike korraga ja olen ikka rahulolematu. Siis on selline tunne, nagu minu energia oleks hajunud. Nagu ma ei oleks oma keskmes ja endaga kontaktis ja minu elujõud oleks justkui kuskile laiali laotunud, ilma et mina ise sellest enam osa saaksin. See on koht, kus peatuda ja küsida: millele ma annan oma energiat ära?\nKõigesse, mida teeme või mõtleme, paneme me sisse oma energiat. Mõned tegevused annavad energiat vastu ja meil on hea enesetunne, aga mõned asjad justkui võtaksid põhjatult energiat, pakkudes vastu ainult väsimust, ärritust või mingit muud moodi kehva enesetunnet. Mina olen enda puhul märganud, et väga palju energiat võtavad ära telekas ja arvuti. Üleannustatuna need kaks asja justkui tapaksid mu tegutsemisjõudu. Veel võib võtta palju energiat liigne suhtlemine. Pean silmas sellist suhtlemist, kus me neilt inimestelt, kellega kontaktis oleme, enda jaoks midagi olulist vastu ei saa või siis sellist olukorda, kus päev läbi suhtlen ja suhtlen ning õhtuks tunnen, et olen täiesti tühi ja jõuetu. Kõige suurem energia röövel võib aga olla hoopiski mitte tegutsemine, vaid pelgalt mõtlemine. Hästi palju energiat võtab muretsemine. Eriti sellises olukorras, kus me päriselt midagi teha ei saa või ei kavatse. Ehk siis mitte oma järgmiste sammude planeerimine lahenduse suunal, vaid lihtsalt muremõtte peas mõlgutamine ja keerutamine, üha uuesti ja uuesti läbielamine.\nMillele annad Sina oma energiat ära? Kutsun Sind tegema väikest testi, mis võtab aega paar minutit, aga võib anda Sinu jaoks olulisi vastuseid. Access Barsi kaaslooja Dain Heer on oma raamatus "Kuidas saada iseendaks ja muuta maailma?" pakkunud välja järgmise testi. Esiteks pane kirja 5 asja, millega tegelemisele on Sul viimase nädala jooksul läinud kõige rohkem aega ja energiat, millega Sa oled kõige enam hõivatud olnud. Kui see on tehtud, siis pane kirja oma 5 prioriteeti hetkel elus - mis on Sinu jaoks praegu tõeliselt ja kõige olulisem, mida Sa tahaksid teha või oma ellu luua. Ja edasi jääb ainult kahte nimekirja võrrelda.\nMinu jaoks pakkus see test küll üllatavaid tulemusi. Avastasin, et minu aja- ja energiakulu topis võidutses esimesel kohal üks mõte, mille kohta olin juba mitu nädalat tagasi otsustanud, et sellele ma enam ei mõtle, kuna minu võimuses ei ole olukorda muuta ja mõtlemisega ma ainult kurnan ennast. Ometigi oli sellele asjale mõtlemine endiselt midagi, millele kulus väga suur osa minu ajast ja energiast iga päev.\nNiisiis, lõpetuseks on mul Sulle ainult kaks ausat küsimust. Kas Sa tead, millele Sa annad oma energiat ära? Ja kas Sa oled rahul, et Sinu energia läheb sinna?\nPostitaja: Nele kell 03:11\nSildid: energia, muretsemine, praktiline harjutus, teadlikkus, väsimus


„Eesti territooriumile lähetatud juut” - Keel ja Kirjandus\n„Eesti territooriumile lähetatud juut”\nJuri Lotmani retseptsioon eesti kirjandusmaastikul\nArtiklis vaatlen Juri Lotmani (1922–1993) retseptsiooni Eestis, kus teda, juudi soost teadlast, kes kirjutas vene keeles valdavalt vene kultuurist, hakati käsitama ühe väljapaistvama Eesti intellektuaalina. Mitme rahvusliku ja/või kultuurilise identiteedi kooslus tundub loomulikuna, kui lähtuda Marek Tamme ja Kalevi Kulli (2015) pakutud „Eesti teooria” kontseptsioonist, mis hõlmab ka Tartu–Moskva semiootikakoolkonda. Eesti teooria võimalikuks pidamine läheb esmapilgul vastuollu teaduse rahvusvahelise olemusega. Ent seesugused sõnaühendid nagu Prantsuse teooria, Vene teooria või Tšehhi teooria on teadusloos kinnistunud märkimaks arusaama, „et kultuurilise kommunikatsiooni kirjus võrgustikus kujunevad teooriate tihenemised, kohalikud eripärad ja paigapärasused, mis mõtlejate otsinguid toetavad ning mis vaimse õhustikuna on selle osalistele mõjuvaks ideedemaailma ja püstitatavate küsimuste kujundajaks” (Tamm, Kull 2015: 580). Ideede teke on seotud kindla kohaga maakaardil, aga see pole nähtus, mida eri rahvuskultuurid loovad teistest sõltumatult: „Loomulikult võib sügavaid arusaamu ja viljakaid teooriaid kerkida igas maailma paigas [---].” Seepärast tuleb Eesti teooriat (sealhulgas Eesti semiootikat) tõlgendada avatud ideesüsteemina, see on „väljapaistvate arusaamade [---] kokkukuuluv kogum, mis on pärit Eestiga seotud õpetlastelt, ning millel võib olla oluline huvipakkuv väärtus kogu intellektuaalse maailma jaoks.” (Tamm, Kull 2015: 580)\nTartu–Moskva koolkond sündis omavahel tihedalt lävinud ja üksteist vastastikku mõjustanud õpetlaste kollektiivsest entusiasmist. Olen juba kirjutanud sellest, et 1960.–1990. aastatel toimis Tartu–Moskva koolkond „raudsest eesriidest hoolimata vahendajana lääne ja ida akadeemiliste ringkondade vahel Prantsusmaalt ja Itaaliast Tšehhoslovakkia ja Poolani ning Venemaalt Hiina ja Jaapanini” (Pilshchikov, Trunin 2016: 372). Humanitaarteadustele kogu maailmas tohutut mõju avaldanud Eesti semiootika (st Tartu–Moskva koolkond) on alati olnud mitmekultuuriline ja rahvusvaheline nähtus nii välissidemete kui ka sisemise struktuuri seisukohast, koondades eesti, saksa, vene ja juudi päritolu õpetlasi.\nSiit on huvitav liikuda Eesti teooria puhtteaduslikust tõlgendusest konkreetse näite juurde: küsimuseni, kuidas tajuti Eestis Juri Lotmani isikut, maailmanimega teadlast, kes eesti keeles ei kirjutanud ega sisuliselt ka rääkinud. Vastusena toon välja kaks viisi. Esimene on naturalisatsioon ehk omaksvõtmine, kus geograafilis-kultuurilises mõttes eestilik võrdsustub riiklik-rahvusliku eestilikuga – see on iseloomulik Lotmani (pool)ametlikule kirjavahetusele eesti kultuuritegelaste ja poliitikutega, samuti välismaalaste käsitusele Tartu–Moskva koolkonnast. Teine viis on see, kui naturalisatsioonile lisandub hilisem mütologiseerimine (või vastupidi – demütologiseerimine). Seda võib täheldada Lotmanit kujutavates ilukirjanduslikes teostes, mis on kirjutatud pärast tema surma. Siinse artikli esimese osa „peategelane” on Jaan Kross, kelle suhteid Lotmaniga püüan rekonstrueerida. Lotmani retseptsiooni juurest tema eluajal liigun eesti kirjanduses leiduvate kujutuste juurde. Et näidata, kuidas ilmnevad eespool mainitud tendentsid, arutlen eeskätt Ülo Tuuliku, P. I. Filimonovi ning Jelena Skulskaja teoste üle, ent lisaks vaatlen mõnd teistki teost, kus tuleb esile Lotmani kujund.\nLotmani tajumine tema eluajal: Jaan Kross ja teised\nKõigepealt avan esimese Lotmani tajumise viisi. Tallinna Ülikooli arhiivis (vt TLÜ, Juri Lotmani semiootikavaramu) on kirjad Edgar Savisaarelt, kes oli 20. augustist 1991 kuni 29. jaanuarini 1992 Eesti peaminister. Savisaar saatis selle lühikese aja jooksul Lotmanile kolm ametlikku eestikeelset kirja, milles kutsus teda osalema valitsuse tasandil toimuvatel aruteludel. Näitena esitan dokumendi 1991. aasta novembri teisest poolest:\nVäga austatud Juri Lotman\nPalun Teid osa võtta valitsusnõukogu järjekordsest arutelust teemal „Eesti tee Euroopasse”. Vahetame mõtteid Eesti tulevikusuundadest ja võimalikest arengutest.\nÜritus toimub 29. novembril k.a kell 16.00 Toompeal, Valges saalis.\nEesti Vabariigi Valitsuse esimees\nPisut hiljem kutsusid Savisaar ja teadusfilosoof Lembit Valt Lotmani Eesti Tuleviku Kongressi asutajaliikmeks ja osalejaks: selle kohta on Lotmani arhiivis säilinud kaks kirja, dateeritud 18. ja 25. veebruariga 1992. Tsiteerin siinkohal neist esimest:\nAustatud Juri Lotman\nEesti Tuleviku Kongressi esimene istung aitas välja sõeluda Eesti ühiskonna arengu võimalikke sõlmpunkte ja teelahkmeid. Kuid endistviisi teame veel vähe sellest, kuidas ühes või teises olukorras toimida. Meil on omad kodused „globaalprobleemid”, millele lahendust peame otsima ikka ise, mis pole meie jaoks sugugi teisejärgulisemad tõsiste globaalprobleemide kõrval, samas aga neist ka mitte kõrvalejäävad.\nMeie arvates peaks Eesti Tuleviku Kongress nüüd juba kujunema institutsionaalseks koguks, meie oma n.ö. Rooma Klubiks. Sellist mõtet – üleskutset esitades näeme vajadust ühte liita Eesti tulevikuühiskonna pärast südantvalutavaid inimesi, olgu need siis ühe või teise eriala teadlased, kultuuriinimesed, majandusmehed. Meie ettekujutlusis ei ole Eesti Tuleviku Kongress avatud organ, vaid kinnine, klubiline ühendus, kuhu kuuluvad asjatundjad. Eesti Tuleviku Kongressi näeme tulevikuideid genereeriva, aprobeeriva ja propageeriva institutsioonina, kellel jätkub jõudu ja mõjukust parimate ekspertide kaasamiseks probleemide analüüsimiseks.\nMe teeme Teile ettepaneku olla Eesti Tuleviku Kongressi (kongressikogu) asutajaliige. Selleks kutsume Teid osa võtma Eesti Tuleviku Kongressi järjekordsest istungist 6.–7. märtsil Tallinnas.\nTallinnas, 18. veebruaril 1992. a.\nLotmani poliitilisest tegevusest tol perioodil ei ole midagi teada,1 niisamuti pole tõendeid selle kohta, et ta oleks osalenud neil istungitel, kuhu teda kutsuti. Eeltoodud dokumendid ei näita siiski Lotmani (kelle tervislik seisund oli tollal juba kaunis kehv) võimalikku mõju taasiseseisvunud Eesti arengule, vaid need on tähtsad tunnistused suhtumisest venekeelsesse õpetlasse Eestis. Niisuguse suhtumise taga ei ole ainult tema kahtlemata kõrge ühiskondlik staatus, vaid ka see, et Lotmanit peeti Eesti poliitilise ja intellektuaalse eliidi seas omaks.\n1980. aastate alguses kasutas Jaan Kross samasugust omaksvõtvat suhtluslaadi, kui kirjutas 22. septembril 1982 Lotmanile, paludes tal jagada oma mõtteid ajaloolise romaani kohta. Sellest ei kõnele mitte niivõrd kirjavahetuse fakt, kuivõrd üks stilistiline nüanss, millele juhtis minu tähelepanu Kajar Pruul. Kross alustab oma kirja nii: „Andke andeks, et keelevigade vältimiseks, pöördun Teie poole eestikeelse kirjaga. Kui võtate vaevaks mulle vastata, tehke seda hõlpsamuse korral muidugi vene keeles.” (Trunin 2012: 53) Sõna hõlpsamus ei ole eesti keeles tavaline. See on juhukeelend, mille Kross moodustas produktiivse mudeli järgi: omadussõna hõlpus keskvõrre hõlpsam + tuletussufiks -us, mille abil moodustatakse abstraktseid nimisõnu. Teadupärast oli sõnaloome Krossi kirjutamisstiili lahutamatu tunnusjoon. Praegusel juhul on aga uudset sõna, mis ei oleks igale eestikeelselegi kõnelejale kohe arusaadav, kasutatud erakirjas inimesele, kes seda keelt vabalt ei valda. Võrdluseks toon Jaan Unduski mälestused Lotmaniga suhtlemisest samal kümnendil (jutt käib juhuslikust ja lühiajalisest visiidist 1987. aasta septembris):\nHelistasin uksekella ja Juri Lotman oli üksinda kodus [---]. Nüüd järgnesidki need ajaloolised viis või kümme minutit koos Lotmaniga, kes kogu aeg aktiivselt ringi toimetas. Ega ta vist täpselt teadnud, mis ta peab minuga peale hakkama. [---]\nKas te rääkisite vene keeles või eesti keeles?\nMa arvan, et vene keeles, ega ta vist osanudki eesti keelt. Või vähemasti ei kippunud selles suhtlema. Ega me palju ka rääkinud. (Kull, Velmezova 2019: 170)\nSama oluline kui osutus, et Lotmaniga tuli suhelda vene keeles, on Lotmani seltsis veedetud minutite iseloomustus „ajaloolistena” (mõlemaid asjaolusid on siin artiklis edaspidi vaja meeles pidada). Krossi eestikeelsesse kirja „mõistatusliku” sõna pikkimisest söandan järeldada, et Kross tajus (pigem intuitiivselt kui ratsionaalselt) Lotmanit omainimesena, st pidas vene õpetlast Eesti kultuuriruumi loomulikuks osaks. Sellestsamast räägib Undusk:\nLotmani olemasolu, nii tollal, kui ta elas, kui ka praegu, meie kultuurimälu osana, on väga tähtis. Lotman lõi õhustikku. Lotman loob õhustikku. Nii oma tekstidega kui ka tagantjärele legendi ja auraga. Sest me kõik teame, et ehkki venekeelne, on ta ikka olulisel määral meie, Eesti kirjamees. Suuresti tänu temale on semiootika Eesti asi. Või vähemasti osa Eesti asjast. (Kull, Velmezova 2019: 178)\nLotmani vastus Krossile 9. oktoobril 1982 (vt Lotman 2012) on esmapilgul puhtalt akadeemilise iseloomuga ning mingis mõttes juhatab sisse viis aastat hiljem nädalalehes Sirp ja Vasar ilmunud Lotmani intervjuu „Keisri hullust”.2 Ent see põgus kirjavahetus heidab ühtlasi valgust vene õpetlase ja eesti kirjaniku suhetele. Mitmed Lotmani kirjas väljendatud mõtted ilmnevad ka tema teadustöös (vt Lotman 2012: 48–52). Lotmani vastus toob samuti esile dialoogilisuse, nagu on öelnud Märt Väljataga (2013: 691): Lotmani ja Krossi kirjavahetus oli napp, kuid mõttetihe dialoog. Selle kahekõne võib rekonstrueerida vaid pisiasjade abil. 2012. aastal küsisin Kristiina Rossi ja Mihhail Lotmani käest, kas ja millal võisid nende isad isiklikult kokku saada. Vastus oli: tõenäoliselt nad isiklikult ei kohtunud, ehkki (mingil mitte eriti aktiivsel viisil) vist kontakti otsisid. Kuid vene õpetlase ja eesti kirjaniku vastastikune tähelepanu on väljaspool kahtlust.\nEsitan leitud arhiivimaterjalid. Lotmani raamatukogus on säilinud Krossi lühiromaanide „Taevakivi” ja „Kolmandad mäed” venekeelne väljaanne „Небесный камень. Третьи горы” (1976, tlk Olga Samma) koos autori napi pühendusega: „Lugupeetud Juri Lotmanile austusega. Jaan Kross. Tallinnas, nov. 79.” 8. veebruaril 1980. aastal saatsid Kross ja Ellen Niit Lotmanile ja ta abikaasale Zara Mintsile ametliku kutse Krossi 60. sünnipäeva koosviibimisele, mis pidi toimuma „Kirjanike Liidu saalis [---] 22. veebruaril 1980” (TÜR KHO, f 135, s Bn1007, lk 2). Pole aga teada, kas Lotman seda üritust külastas.\nOn teada, et Kross kasutas talle kirjas saadetud Lotmani arutlusi ajalooromaani kohta ja tsiteeris neid esinemisel Tampere ülikoolis 1982. aasta oktoobris, misjärel ettekanne avaldati kahel korral (vt lähemalt Trunin 2012: 54). Veel huvitavam on see, nagu on näidanud Väljataga, et kriitikuid tõrjudes ja kaitstes õigust luua omaenese Balthasar Russowi tegelaskuju, toetus Kross muu hulgas ka lotmanlikule rekonstruktiivse romaani käsitusele. Väljataga (2013: 686) tõdeb samas, et „[t]egu on siiski selgelt eri asjadega: Lotman pidas silmas tulevast teaduse ja kujutluse ideaalset sünteesžanri, mitte traditsioonilist realistlikku või „illusionistlikku” ajalooromaani”. Pärast Tampere-reisilt naasmist 1982. aasta sügisel saatis Kross veel ühe kirja Lotmanile, õieti kaaskirja tema kaudu saadetud raamatule:\nSaadame edasi meie juurde jäetud raamatu. Selle tõi tõlkija R. Kilpi. Kaart →\nvisioon kalevalamõõtmeliste rahvalaulude maailmapildist – põhjaks keele metaforid [sic!] ja aasta tsükkel,\n(ka luuletaja ja luuletaja Arvo Turtiaise lesk)\nBrita arvates on Juri Lotman üks olulisemaid isikuid Euroopas, kes tema mõttekäike täielikult mõistaks.\nMuide B. P. tuleb 19. nov – 22 nov.  Tallinna.\nTervitavad ka Ellen Niit ja Jaan Kross\n(TÜR KHO, f 135, s Bn1007, lk 1)\nPolttila raamat oli tolsamal, 1982. aastal soome keeles ilmunud „Pohjan portit: Kuvitelmia kuvitelmista”, mis käsitleb soome rahvaluule ja mentaliteedi seoseid. Säilinud kaaskiri on huvitav kahes mõttes. Esiteks on selles otseselt juttu Lotmani kui teadlase tähtsusest Euroopa mastaabis (kusjuures vaevalt ta soome keelt vabalt luges). Teiseks: vahendajaks, kes ei andnud üksnes raamatut üle, vaid edastas ka tähendusrikka hinnangu Lotmani kohta, osutus just Kross. Kas võis Kross samuti pidada Lotmanit inimeseks, kes ka tema „mõttekäike täielikult mõistaks”? Sellele tasub vastata jaatavalt, seda enam, et niisugune hinnang oli vastastikune.\nLotman võrdles Krossi teadupoolest Juri Tõnjanoviga. Trükisõnas ütles ta selle esimest korda välja 1980. aastal arvustuses Georg Leetsi raamatule Abram Hannibalist, arvustus lõppeb niiviisi: „Muidugi võime unistada sellestki, et G. Leetsi teadusliku uurimuse kõrvale ilmub romaan keisri moorlasest Abram Hannibalist. Tänuga nimetaks sellise romaani autor korduvaltki Leetsi nime. Kuid siis peaks tal olema veel Juri Tõnjanovi või Jaan Krossi sulg.” (Lotman 1980: 638) Võrdlus jätkub „Keisri hullu” teemalises intervjuus, kusjuures Lotman toonitab, et Kross on ära teinud tohutu töö dokumentidega, ning osutab romaani mitme stseeni, olukorra ja karakteri tõepärasusele. Seal aga, kus dokument ei saa midagi öelda, avaldub autori intuitsioon:\nPsühholoogiliselt õigesti on romaanis antud ka Bocki enesetapp. [---] Kross on järginud Tõnjanovi ütlemist: „Kus lõpeb dokument, seal algan mina.” [---] Miks Bock tegelikult end tappis, pole teada. Jaan Kross on toonud romaani huvitava detaili, mis on seotud Bocki pojaga, kes sündis siis, kui Bock oli vangis; oli 9-aastane, kui isa vangist välja lasti, kasvatuse sai korpuses. See poeg kasvas isale võõraks. Romaanis viskab Bock piibu kaminasse, öeldes: „Ei piipu, ei poega.” See on romaanikirjaniku detail, mis teeb Bocki enesetapu psühholoogiliselt mõistetavaks. Ajaloolastele aga, kes toetuvad ainult dokumendile, on Bocki mõrva motiivid selgusetud. (Lotman 2005 : 69)\nSiinkohal on oluline osutada mõnele Lotmani ja Krossi loomingu paralleelile. Ljubov Kisseljova on nimetanud Krossi „Keisri hullu” oletatavate allikatena Tõnjanovi artiklit „„Häda mõistuse pärast” süžee” (ilmunud esimest korda 1946) ja Lotmani artiklit „Dekabrist igapäevases elus” (1975), osutades sellele, et „Timo käitumiskoodeks, nagu see on esitatud „Keisri hullus”, langeb vapustavalt kokku Lotmani käsitlusega dekabristide igapäevakäitumisest” (Kisseljova 2010: 325). Ent Kisseljova möönab ka ise, et need paralleelid on esile kutsunud „kiusatus oletada”.\nTäiendan neid oletusi oma tähelepanekutega. Lotmani Puškini-biograafia, mis on valminud umbkaudu samal ajal kui „Keisri hull” (Krossi raamat ilmus 1978, Lotmani oma 1981), algab Timotheus von Bocki memorandumi mainimisega (vt Lotman 1986: 7). Neis kahes raamatus on Nikolai ajastut kujutatud sarnaste detailidega. Näiteks „Keisri hullu” läbiva keelekandmise ja öördamise motiivi kõrvale võib asetada Puškini elulooraamatus olulist rolli etendava riikliku järelevalve teema, mis väljendub eriti teravalt viimases peatükis:\nNikolai I aegse ühiskonna iseloomulikud jooned olidki aga just ilmetus ja anonüümsus. Puškin tundis end pideva järelevalve all olevat. Loeti tema kirju, ka intiimseid perekondlikke kirju. Isegi vestlustes lähimate sõpradega ei jätnud teda maha solvav tunne, et võõrad kõrvad kuulavad pealt. Puškin mõtles koguni spetsiaalselt välja aja ja koha sõpradega salajuttude rääkimiseks – pesemise ajal Moskva sauna üksiknumbris. Nii kohtus ta Vjazemskiga esmakordselt pärast Mihhailovskoje pagendust just saunas. (Nad ei olnud 1819. aastast peale teineteist näinud, neil oli palju, millest ilma tunnistajateta kõnelda – Aleksander I surm, 14. detsember 1825, Puškini kohtumine uue tsaariga, dekabristide saatus.) Hiljem puistas Puškin saunas südant Naštšokinile, kelle lihtsameelne naine jutustas: „Nagu nad pärast seletasid, ajasid nad seal pikutades salajuttu, ise täiesti kindlad selles, et seal neid küll keegi pealt ei kuula.” (Lotman 1986: 188)\nKa „Keisri hullus” peab Timo kõige salajasemaid vestlusi Jakob Mättikuga just saunas. See sarnasus paneb oletama, et Kross ja Lotman olid heitnud pilgu samasse allikasse – 1974. aastal ilmunud kaheköitelisse teosesse „Puškin kaasaegsete mälestustes”, kus sisalduvad Pjotr Vjazemski ja tema abikaasa, samuti Lotmani tsiteeritud Vera Naštšokina mälestused (vt Puškin kaasaegsete mälestustes 1974: 160, 204).\nLotman ja Kross käsitasid üsna sarnasel viisil tingimusi, kus nad pidid elama ja töötama. Lotmani Puškini-biograafia ei ole muidugi mingisugune krüpteeritud tekst viidetega 1970-ndate lõpu ja 1980-ndate alguse valupunktidele. Ent isikliku komponendi kohalolu on sealgi tunda, sellele on osutanud Lotmani kauaaegne sõber ja kolleeg, Tšehhi kirjandusteadlane Miroslav Drozda, kes 1982. aasta 7. veebruari kirjas Lotmanile võrdles mõnd Puškini-biograafia episoodi Lotmani elusündmustega:\nLugedes Puškinist, mõtlesin ma lakkamatult sinust, sinu mehisest loometööst, ammendamatust elurõõmsast tähelepanust kõige elava vastu, mis sind ümbritseb [---]. Lugesin mõnda lehekülge naisele ja lastele ette ja me meenutasime üheskoos nii sind kui ka Zara Grigorjevnat ning teie lapsi ja lapselapsi, ilma kelleta – kõigi nende praegusaegse olme raskuste juures – puuduks elus just see täius, mis inspireerib sind isegi kõige „akadeemilisemas” töös. (Jegorov jt 2011: 560)\nSarnasel moel loobus Kross primitiivsetest ajaloo allegooriatest. Seejuures 1998. aastal Tartu Ülikoolis peetud loengutes „Omaeluloolisus ja alltekst” kõneles ta just „Keisri hullu” näitel erilisest sünteetilisest romaanitüübist, kus mitte ainult ei kujutata ajaloosündmusi, vaid kus on kohta ka psühholoogiale, filosoofiale ja isegi ajaloo analoogidele. Kirjanik peab niisugusteks analoogideks ehk „ajaloo riimideks” 1820-ndate teist poolt ja 1970-ndate teist poolt, see tähendab Nikolai I ajastut ja Brežnevi-aegset seisakut (vt Kross 2003: 84–85, 88–90).\nKisseljova on veenvalt esile toonud nihked, mida Kross endale ajaloomaterjaliga töötades on lubanud, et muuta oma tekst „eestlaste saatusest kõnelevaks romaaniks” (vt Kisseljova 2010: 322–323, 326–328). Kas Lotman võis 1980. aastatel mõista neist nihkeist mõndagi? Võib nii öelda küll. Lotman ei tegelenud Bockiga detailselt, kuid tundis hästi nii tema memorandumit kui ka elukäiku. Sellest ei anna tunnistust üksnes Bocki mainimised artiklis „Dekabrist igapäevases elus” ja raamatus „Aleksandr Sergejevitš Puškin”, vaid ka hiljuti TLÜ Lotmani arhiivist leitud siseretsensioon3 1953. aastal Tallinnas ilmunud Anatoli Predtetšenski raamatule „Dekabristide kaasaegne T. G. Bock” („Современник декабристов Т. Г. Бок”). Lotman iseloomustas teost nõnda:\nBocki kohta on ajalooteaduse käsutuses kuni viimaste aastateni olnud äärmiselt piskud andmed. A. V. Predtetšenski on mitte ainult kokku kogunud teaduslikus käibes figureerinud üksikud katkendlikud teated, vaid ka avaldanud esimest korda Bocki peamise ühiskondlik-poliitilise kirjatöö – 1818. aasta „Märgukirja” [---]. Sellele uuele arhiivimaterjalile on üles ehitatud retsenseeritava raamatu põhiline osa (lk 1–2 masinakirjas).\nSeega sai Lotman lugeda romaani „Keisri hull” pädeva ajaloolase silmadega. Ja tema kiidusõnad Krossile, nagu sai eespool näidatud, olid seotud peaasjalikult sellega, et ehkki kirjanik loob müüdi eestlastest, ei juhindu ta seda tehes konjunktuursetest, vaid kultuurilistest kaalutlustest. Pealegi ei püüa ta oma ideoloogiat lugeja teadvusse juurutada, vaid jätab tõlgendamisruumi.\nKrossi ja Lotmani dialoog pakub huvi ennekõike seetõttu, et eesti kirjanduse suurkuju teeb oma kultuuriruumi osaks (ehk siis naturaliseerib) vene õpetlase. On olemas teisigi näiteid sellest, kuidas Lotmanit on käsitatud just Eesti teadlasena. Näiteks Tšehhi kirjandusteadlane Vladimír Macura, kes on tõlkinud tšehhi keelde üle 20 eesti kirjaniku teose, on otse öelnud, et just Lotmani teadusloomest sai alguse tema huvi eesti kultuuri vastu (TLÜ, Juri Lotmani semiootikavaramu, Macura Lotmanile 26. I 1984).\nThomas Sebeoki mälestused III rahvusvahelisest fennougristide kongressist 1970. aasta augusti keskel Tallinnas ja samal ajal Tartus toimunud IV sekundaarsete modelleerivate süsteemide teemalisest suvekoolist kannavad pealkirja „The Estonian connection”: Sebeok kirjutab seal algul suhtlusest akadeemik Paul Aristega ning seejärel Lotmani ja teiste suvekoolis osalenutega (valdavalt teadlased Moskvast; vt Sebeok 1998).\nLotmani surmajärgne retseptsioon: mütologiseerimisest demütologiseerimiseni\nViimasel paarikümnel aastal on ilmunud hulk teoseid, mis lisavad visioonile Lotmanist kui Eesti kultuuriruumis tegutsenud koloriitsest kujust mütologiseerimise aspekti, mõni teos aga teeb demütologiseerimiskatseid.\nLotmani ilukirjandusliku portreteerimise teetähiseks on Ülo Tuuliku esseesugemetega lühijutt „Valguse käes” (1998).4 Süžee keskmes on Vana Juudi matused, kuhu saabub Pikk Mees – neis tunneme ära Lotmani ja Lennart Meri (nimeliselt paljastatakse tegelased alles lõpulausetes). Loo põhimotiiv on valgus, mis voogab Vanast Juudist ka pärast tema füüsilist surma, valgus, „mille poole [ta] läbi elu püüelnud oli [---], lugedes, kuulates ja ahmides endasse eelmiste aastasadade inimtoiminguid ja mõtteliikumisi, neid akumuleerides ja analüüsides ja siis teistele edasi rääkides ja edasi kirjutades” (Tuulik 1998: 12). Edasi toonitab Tuulik, et Lotmani seos Eestiga on ennekõike kultuuriline: „Nad surid ühel päeval, 28. oktoobril 1993 – dirigent Peeter Lilje, kuulus sportlane Hubert Pärnakivi ja Vana Juut.” Pikk Mees ja Vana Juut on pärit erinevatest kultuuridest, kuid esindavad sama kultuuri laiemas mõttes: „Pikk Mees on hariduselt ajaloolane, kasvatuselt polüglott ja kultuuri-uurija”, agа „Vana Juut tuli 1950. aastal Leningradist Tartusse, sest tema rahvus takistas teadlasekarjääri tema sünnilinnas”. (Tuulik 1998: 12)\nSeejärel näitab Tuulik Lotmani elukäigu ja loometee põhjalikku tundmist, esitades dramaatilised pöördepunktid: Eesti NSV Teaduste Akadeemiasse mittevalimine 1980-ndate lõpus, KGB kontroll ja lõputult kestnud väljasõidukeeld (Lotman sai esimest korda kapitalistlikku riiki sõita 1986. aastal), 1970. aasta jaanuaris toimunud läbiotsimine. Ent kõikide takistuste kiuste sai Lotman maailmakuulsaks teadlaseks, kelle nimi esindas tollal Eestit eredamalt kui ametis olev president:\nPikk Mees oli [---] 27. septembril 1993 – koos Läti presidendi ja Leedu presidendiga Washingtonis Valges Majas.\n„Nad ei räägi kumbki inglise keelt. Nad ei oska.”\nKolm Balti riiki koos kinkisid president Bill Clintonile tüki merevaiku. Pikk Mees, loomulikult, seletas inglise keeles kingituse sümboolsust. Kink oli mere uhutud. Väga puhas. Tagasihoidlik. Ilus. Kallis.\nClinton jättis Baltimaadest meelde merevaigu ja Pika Mehe hea inglise keele. Pikk Mees teadis, et seal teisel pool Atlandi ookeani võis mõni üksik inimene Eestimaast teada peale tema vaid Vana Juudi nime. (Tuulik 1998: 12–13)\nTuulik talitab oma lühijutus kui tubli ajalooromaani kirjutaja: Lotmani biograafia põhifaktid on tal hoolega välja nopitud ja kontrollitud ning mütologiseerimisel rõhutab ta just kultuurilist komponenti. Mis puudutab Lotmani teaduskarjääri Eestis, märgib Tuulik: „Ta õppis ära eesti keele ja aastakümneid hiljem kirjutas sissejuhatava pöördumise Eesti keeleseaduse esimesele variandile, mis päriseestlastele endile sedavõrd radikaalne tundus, et tuli ümber teha” (Tuulik 1998: 12).\nEi saa öelda, et Lotman oleks eesti keele selgeks saanud: tema üliõpilaste ja kolleegide mälestuste järgi olid tema teadmised eesti keelest kasinapoolsed (tõsi, on ka arvamusi, et Lotman võis argitasandil vallata eesti keelt passiivselt). Aga keeleseadust Lotman tõepoolest toetas, kuid tema seisukoht selles küsimuses ei olnud poliitiline, vaid kultuuriline: Lotman pidas rahvaste enesemääramisõiguse peamisteks osisteks kultuuri ja keelt (vt lähemalt Poseljagin, Strukova 2013: 541–544).\n2015. aastal käsitas Mihkel Mutt essees „Kes on eesti kirjanik (ja miks see tähtis on)?” Lotmanit kui Eesti kultuuriruumi võõrandamatut osa:\nKirjaniku „omaks pidamine” sõltub suuresti sellest, mil määral ta looming on eesti kultuuri integreeritud. [---] Ma lähen juba päris luuleliseks, kui toon selle tunnuse alaliigina välja üldinnustava mõju. Teen seda seoses Juri Lotmaniga, kes polnud küll kirjanik, vaid kirjandusteadlane. Sündinud oli ta Leningradis, kuid tema elu oli seotud Tartuga. Eesti vaimne kliima oli talle nõukogude ajal ilmselt soodsam kui Venemaa oma ja kaudselt võis see ka tema mõtteloomingut stimuleerida. Samas ta kirjutas vene keeles, ja parimagi tahtmise korral ei saa öelda, et tema aineks või objektiks oleks olnud Eesti [---]. Ometi oli tema üldisemat mõju Eesti vaimuringkondades raske ülehinnata, ta oli seal üksvahe kõige mainitumaid ja autoriteetsemaid nimesid. [---] Ja – mis samuti oluline – Lotmani armastati Eestis. Ent kuhu ta siis kuulus? Minu mulje järgi säärast küsimust enamikul ei tekkinud. [---] Rangelt võttes ei kuulunud Lotman eesti kultuuri, aga laiemas või kõrgemas tähenduses jälle kuulus. Niimoodi võib nentida ilma igasuguse skisofreeniata! (Mutt 2017: 294–295)\nNagu näha, jätkab Mutt Tuuliku alustatud joont: kultuurilist mütologiseerimist.\nAili Paju päevikuväljavõtetes käsitletakse Lotmani matust Tuulikuga sarnases võtmes:\n3. NOVEMBRIL  Käisin Juri Lotmani matustel. Ülikooli aulas avaldati viimast lugupidamist meie tõelisele vaimusuurusele. Eriliselt oluline etapp on meie, ka minu elus Juri Lotmani lahkumisega lõppenud. Ta oli ülikooli viimane suur mõttetööhiiglane, viimane mohikaanlane vaimuvallas. Samal ajal teadsime kõik, milline võigas süsteem teda jälitas, seisis tal vastas ja sõi ta südant. Kas meie peame edasi elama? Kuidas? Kui liikusin enne matusetalitust linnas, tulid mulle vastu erakordselt selgete silmadega, puhta olemisega juudi rahvusest noored. Oleks neid meie ülikoolis võimalikult palju, õpiksid ja töötaksid nad siin edasi, vast tugevneks meiegi ülikooli vaimuväli. Kuid nemad olid tulnud siia suurlinnadest. Saatma viimsele teekonnale oma rahvuse vaimset suurkuju. (Paju 2010: 348)\nSama iseloomulik on Lotmani juudi rahvuse rõhutamine. Veel roosilisema Lotmani kuju on loonud Aare Laanemäe, kes on Tartu professorit esitanud kartmatu ja laitmatu rüütlina, alati rõõmsameelse ja abivalmina, kellega kohtumised olid „erakordselt meeldivad” (Laanemäe 2011: 117). Kuid mis peamine, Lotman hingestab kõike, millega kokku puutub:\nKõige meeldejäävam kohtumine neil aegadel (1965) leidis aga aset „üleaedse” – Juri Lotmaniga [---]. Kohtasin neid [väliskülaliste rühma] seal, oma maja hoovis. Jutust selgus, et nad otsivad teadlast Juri Lotmanit. [---] Läksin nendega igaks juhuks kaasa, et juhtida otsijad vanasse kahekorruselisse puumajja. [---] Tõusime kägisevatest treppidest üles, saatmas koridori vänge peldikuhais, mis hinge kinni lõi. Raamatuid täis puhtas toas võttis meid vastu rõõmsa näoga sorgusvurruline Juri Lotman ise. (Laanemäe 2011: 115–116)\nNiisiis neutraliseerub terav ja ebameeldiv peldikuhais niipea, kui avada Lotmani korteri uksed – see episood seostub omamoodi Tuuliku jutus esile toodud valgusega, mille Lotman on maailma toonud. Samuti toob Laanemäe sisse juudi teema: Lotmani „Tartusse tuleku põhjus oli ka teada – Venemaal valitsev antisemitistlik hoiak, mis hiljem muutus hüsteeriliseks kampaaniaks” (Laanemäe 2011: 176).\nLotmani tõsiste ja pateetiliste kujutuste juurest liigun irooniliste juurde. Need võivad pealispinnal näida sellesama kujutusviisi ümbermõtestustena, tegelikult aga on tegu selle edasiarendusega, nii et jutustamisse on lisatud irooniline komponent.\nP. I. Filimonovi novell „Kõige lihtsamad märgisüsteemid” lõppeb lausetega: „Nad heitsid magama. Ilma et oleksid lahti riietunud. Kahele alumisele narile teineteise vastas. Tatarlane ja juut, kes eri tähtajaks olid lähetatud Eesti territooriumile.” (Filimonov 2009: 29)\nKui Tuulik käsitleb õpetlase surma, siis Filimonov, vastupidi, pöördub Lotmani Eesti-elu algusepisoodi juurde. Novelli süžee on lihtne: linnaloa saanud ajateenijast vangivalvur Nigmatullin (rahvuselt tatarlane) on tagasiteel oma teenistuskohta ning satub jagama kupeed Juri Mihhailovitši nimelise intelligendiga, kes sõidab Leningradist Eestisse „tööle. Ka teenima, mõnes mõttes.” (Filimonov 2009: 25) Järgnev jutuajamine puudutab 1950-ndatel Nõukogude Liidus maad võtnud riiklikku antisemitismi, mis on esitatud ajateenija naiivsete arutluste kaudu:\n„Kas teid ka suunati sinna?” imestas Nigmatullin.\n„Võib ka nii öelda.” Reisikaaslane kritseldas ikka veel musta pliiatsiga midagi oma märkmikku. „Juhtus nii, et Leningradis ma tööd ei leidnud. Siin aga on kodule küllalt ligidal. Ja töökoht oli ka olemas.”\n„Aga miks Leningradis ei leidnud?”\n„Kuidas öeldagi,” naeratas Juri nukralt. „Ei tahaks sellesse teemasse väga süveneda.”\n„Nagu arvate.” Ikka väga kahtlane teekaaslane on Nigmatullinile sattunud. Ühessegi huvitavasse teemasse ei taha süveneda. Peab teda hoolikamalt silmas pidama. „Mitte valvsust kaotada, jefreitor!” andis Nigmatullin endale mõttes käskluse. „Vaenlane ei maga ja ta on kõikjal. Eks kõnelnud ka seltsimees Stalin viimases raadioesinemises just sellestsamast. Kedagi ei saa usaldada. Isegi arste mitte, nagu välja tuleb.” (Filimonov 2009: 25–26)\nSeda pikka tsitaati lõpetav märkus arstide ebausaldusväärsusest näitab muu hulgas, millise kergusega lubab Filimonov enesele ajaloolisi anakronisme. Ametlikud teated nn arstide süüasjast5 ilmusid nõukogude ajakirjanduses alles 1953. aasta alguses. Kui eeldada, et novelli tegevus leiab aset Lotmani Tartusse kolimise aegu (ehk 1950. aasta augustis), siis Filimonovi väljamõeldud tegelane ei saanud tol ajal „kahjur-arstidest” veel midagi teada. Ent lühijutu puänt ei seisne ootamatus süžeepöördes (Nigmatullini ja Lotmani kohtumine lõppeb sellega, et nad joovad sõidu ajal konjakit, vahetavad mõne repliigi ja kobivad magama), vaid tavatus kõrvutuses: 1950. aastal, kui Lotman saabus Tartusse ja asus tööle õpetajate instituudis, sündis Harku vanglas Edgar Savisaar.6 Filimonovi jutus sai sõdur Nigmatullin linnaloa selle eest, et oli abiks ühel süüdimõistetul ootamatult alanud sünnituse juures.\nJa tõsi – Nigmatullin polnud märganudki, et rong kihutab juba täie auruga Eestimaa pinnal, keset rukkililli ja pääsukesi, et tema linnaluba on läbi saanud ja homme seisab taas ees kurnav teenistus, kus kogu rõõm piirdub vaid võimalusega naerda selle üle, kuidas Andrus naljakalt vene keelt räägib, ja vahel heldida väikesest ümarapõsisest Edgarist, vang Maria pojast, kelle ema nüüd soostus toitmisele minema ainult Nigmatullini saatel. (Filimonov 2009: 29)\nRõhutatult stereotüüpne (või mütoloogiline) viis Eesti kirjeldamiseks (rukkililled ja pääsukesed) näitab, et Filimonovi eesmärk on iroonia ja mäng, milles tungib esile novelli puänt: Savisaare füüsiline ilmaletulek toimub paralleelselt Lotmani kui ülemaailmselt kuulsa teadlase sünniga Eestis.\nHoolimata iroonilistest kihistustest ja stereotüüpidega mängimisest tulevad Filimonovi novelliski nähtavale Lotmani kujutamise püsijooned: Lotmani juudi rahvus ning maailmale valgust andva õpetlase kuju. Kui Tuulikul läbib viimane kujund kogu teksti, siis Filimonovil väljendub see stseenis, kus Lotman lööb sõduri ettekujutuse inimese kohast ajaloos üheainsa lausega uppi:\n„Te olite sõjas, eks?” jätkas Nigmatullin huupi vestlust, isegi kavatsemata öelda päris seda, mida ütles.\n„Olin jah. Minu aastakäigust oli vähe neid, kes polnud. Aga teid ei saanud sõda enam kätte?”\nKogu elu oli Nigmatullin mõelnud, et just tema on see, kes polnud saanud sõda kätte – ja oli omajagu selle all kannatanud. See tähendab, muidugi oli sõda ka temani jõudnud, ta oli rindeuudiseid kuulanud, nutnud, kui tuli isa surmateade, laulnud patriootilisi laule ja aidanud rindevõitlejatele saatmiseks pakke koguda, kuid joosta ära sõtta nagu mõni ta klassivend polnud ta kordagi püüdnud. [---] Seevastu hiljem, juba neljakümne kuuendal, jälgides, milliste pilkudega kõik tüdrukud tänaval vaatavad otsa ja järele ordenite ja haavadega uhkeldavatele rindemeestele, ta piinles ja kahetses, et polnud sündinud paar aastat varem. Nüüd aga andis see mees siin tollele mõttele kuidagi sootuks teistsuguse käänu. Tuleb välja, et mitte tema ei saanud sõda kätte, vaid sõda ei saanud teda. Lihtsalt sõnade järjekord on teine, aga vaat kuidas tähendus pöördub pahupidi. Selline lugu siis on nende märkide ja sümbolitega. (Filimonov 2009: 23–24)\nKolmas Lotmani-kujutuse ühisjoon on tähelepanu eesti keele (ja/või kultuuri) vastu. Nagu eespool nähtus, väidab Tuulik otsesõnu, et Lotman omandas keele. Filimonovil (2009: 24) küsib Eestisse sõitev Lotman teekaaslaselt, kas eesti keel on raske ja kui palju aega võiks selle omandamine võtta. Ning neljas, kõige ilmekam ühisjoon on see, et Lotmanit kõrvutatakse mõne väljapaistva Eesti poliitikuga (Tuulik Lennart Meriga, Filimonov Edgar Savisaarega, kelle kirja on tsiteeritud siinse artikli alguses), seejuures antakse lugejale mõista, et juudi päritolu vene õpetlane esindab Eestit palju eredamalt kui need isikud.\nOn tõenäoline, et kaks viimast ühisjoont ilmusid linnafolkloori varem kui ilukirjandusse. Ühes anekdoodis võrreldakse juut Lotmanit veel ühe Eesti juhi, Arnold Rüütliga. Selle süžee kuulub perioodi 1977–1988, kui Rüütel töötas ENSV kõrgetel parteilistel ametikohtadel.\nRüütel vahel huvi pärast sõitis bussiga Tartust Tallinna, sai niiviisi rohkem ka rahva hulgas olla ja. Ühekorra sõitis ja kõrval üks lahendas ristsõnu ja ei teadnud midagi. Vaevalt ta Rüütligi ära tundis, aga siis küsis Rüütli käest, et „Maailmakuulus Tartu teadlane, kuue tähega?”\nNo Rüütlile muidugi meeldis, et ristsõnas tema nimi sees. Muheles, aga tagasihoidlik ka, ei tahtnud oma nime otse öelda, küsis, et „Kas on viimane täht L?”\nSee ütles, et „Esimene täht on L.”\nRüütel ütles, et „No siis need on juudi ristsõnad, kui tagurpidi peab lugema.” (Kall 2006: 144)\nJärgmine etapp Lotmani retseptsioonis on tema kujutamine ühena Tartu sümbolitest, st mütologiseerimine mälestusmärgina. Selle kõige tuntum näide on ilmselt Jüri Talveti luuletus „Tartule, rohkem kui sonett”, milles kujutatud linn „koosneb [---] objektiivsest maailmast ja teadmisest ning subjektiivsest maailmast ja luulest” (Lotman 2019: 379):\nja Jean-Paul Sartre, kel restoranis „Volga” eineks on pasteet\n(Talvet 2005: 51)\nTähenduslikuna esitab Talvet keisri nime vene keeles, Tartu ülikooli nimetab XIX sajandile kohaselt saksa keeles, Tartu–Moskva koolkonda aga inglise (mitte vene ega eesti) ehk nüüdisaegse rahvusvahelise teadussuhtluse keeles. Võimaliku reaktsioonina sellele „rohkem kui sonetile” võib lugeda Helena Läksi luuletust „sex is on!”. Esiteks, selles on 14 rida, st sama palju kui peab olema korrapärases sonetis. Teiseks on Läksi luuletuses samuti juttu Tartust, mille sümboliteks on Zavood ja kultuurikangelaseks muutunud Lotman, kes võiks esineda mis tahes kujul:\nzavoodi kriimilmelises soditsoonis on kõik nii marlboro ja ploomisiider\n(Läks 2010: 10)\nLumelaudurist Lotmani kõrvale käsipalli mängiva Sokratese toomine osutab ühest küljest justkui sellele, et Lotman seob eesti kultuuri maailmakultuuriga. Teisest küljest on see juba niivõrd kõrge mütologiseerimise aste, et sellele peab paratamatult järgnema iidoli pjedestaalilt tõukamise katse. Selliseid katseid on ette võetud viimastel aastatel.\nEnne nende juurde siirdumist esitan mõne tähelepaneku. Nüüdisaegsest Lotmani-kultusest Eestis ei ole veel kombeks kõnelda valjusti ja tõsimeeli, ometi püsiepiteedid, nagu Tartu geenius või Lotmani nimetamine universaalse haardega mõtlejaks või renessansimeheks, ei voha ainult memuaarides, vaid ka teadustöödes. Seda enam väärib tähelepanu mis tahes katse portreteerida Lotmanit mittekanooniliselt, vastuvoolu ujudes. Mõni seesugune üritus on ilmselgelt vähetähtis. Näiteks Kalle Mälbergi kogumikus „Melanhoolia” algab episood Lotmanist anekdootlikult: „JURI LOTMAN, OLGU TAEVAS ARMULINE, elas Burdenko tänavas otse tripperihaigla peal. Pidevalt sisse ja välja kolavate põletikust tilkuvate tudengite voorid trepikojas häirisid, samas ka soodustasid suuri semiootilisi mõtteid. Lotman oli väga uudishimulik teadusemees, kes tahtis tundma õppida ja mõtestada eesti kultuuri.” (Mälberg 2016: 242) See episood lõppeb psühhedeelse kõnevooluga, kus Tartus asuv Lotmani mälestusmärk vaidleb „igavesti auditooriumi otsiva” Lotmaniga (Mälberg 2016: 244–245). Ent selles tuleb esile demütologiseerimise põhimõte: anekdoot, lühike ootamatu või jabura lõpuga lugu põrkab kokku müüdiga. Niisugune kooslus mõjub iseenesest koomilisena, ent lõppeesmärk on anekdoodi võidutsemine ja müüdi hajutamine.\nSisuliselt sama võtet – individuaalse taju üleolekut kanoonilisest – on kasutanud Jelena Skulskaja romaanis „Marmorluik”. Autor on seda võtet selgitanud: „Juri Mihhailovitš Lotmanil on nii palju jumaldajaid ja kaitsjaid, et kujutluspilt temast oleks kahtlane, kui tal üldse vastaseid ei oleks. Arvan, et minu ausad tekstid tema käitumisviisi kohta ei vähenda tema kui kirjandusloolase kuulsust, vaid ainult tühistavad hoiaku tema pühaduse suhtes.” (Skulskaja, Kotjuh 2020: 1130–1131)\nSkulskaja kasutab oma loomingus sageli nn võtmeromaani (pr roman à clef) tehnikat ja kujutab tekstides oma kaasaegseid, näidates neid äratuntavas ja pahatihti ebasoodsas valguses. Ent „Marmorluik” liigitub pigem belletriseeritud memuaaride žanri, kus tegelike inimeste ja sündmuste kirjeldused on põimitud kunstilise väljamõeldisega. Seega vaatlen siinkohal, kuidas luuakse „Marmorluiges” Juri Mihhailovitš Lotmani nimeline kirjandustegelane, aga ei kommenteeri romaanis kirjutatu vastavust tegelikult juhtunuga.\nSkulskaja eesmärk, nagu öeldud, on demütologiseerimine ja aupaiste hajutamine, milleks ta kasutab eelkõige kirjanduslikke vahendeid. Niimoodi kirjeldab Lotmani matust Skulskaja:\nKõigepealt maeti Zara Grigorjevna Mints, üsna ruttu pärast seda ka Juri Mihhailovitš Lotman, testamendi kohaselt täielikus vaikuses. Kogu väikeses Tartus seisid auvalves tuhanded teklites tudengid ja tervest maailmast kohale tulnud teadlased.\nKohal oli ka Valja Grõžina kuue lapsega, kes olid antud kakskümmend kuus aastat tagasi Pihkva laste vastuvõtupunkti. Kõik nad käisid ema jälgedes, see tähendab õppisid nüüd filoloogiateaduskonnas. [---]\nMinu sõjaväelinnakust pärit sõbranna Nataša lähetas töökollektiiv, kus teda hinnati ja austati. Nataša töötas liha- ja piimakombinaadis meistrina, aga kirjandust ei unustanud. Ta nuttis, neelas sõnu, siis rahunes ja ütles: „Pole midagi. Kõik läheb mööda, nagu valgetelt õunapuudelt… kirsid!”\n„Nataša, mispärast kirsid?”\n„See on ju metafoor. Kas oled unustanud?”\nAinult Nadja Rozmarin ei saanud tuvide eest varjudes õnnetusest midagi teada. Samuti ei saanud midagi teada Stepanov, kes oli paar aastat tagasi eksikombel soolhappega pead parandanud. (Skulskaja 2015: 137)\nKui Tuulikul on tegevuse keskpunktis Lotmaniga hüvasti jätma tulnud Eesti president, st kultuurilise ja poliitilise eliidi esindaja, siis Skulskajal oma kohatuses juhuslikud inimesed, kes olid sattunud kunagi filoloogiateaduskonda (ja nagu tsitaadist järeldub, ei olnud seal midagi omandanud) ja nüüd siis matusele.\nLotmani kui valguseallika ja maailmanimega õpetlase kuju madaldamist esineb muudeski „Marmorluige” episoodides, mis räägivad Tartu tudengielust 1960. ja 1970. aastate vahetusel. Sõna korüfee7 ja sellega seotu täituvad Skulskajal sarkasmiga, kuivõrd õpetlase kõrge missioon laskub olmetasandile:\nToona rääkisid tudengineiud sosinal, et äärmisel juhul võib minna Juri Mihhailovitši juurde kaebama; et Juri Mihhailovitš astub alati rüvetatud neiu eest välja [---] või tulid Juri Mihhailovitši juurde kaks täiesti ühtmoodi rasedat – ühest tudengist – õnneotsijat ja professor sattus segadusse, liigutades pilku ühelt kõhult teisele, nagu polekski ta sel hetkel maailmakuulus korüfee, vaid köögikell, teate, selline, kus kass vaatab iga tikk-taki peale vasakult paremale, paremalt vasakule. (Skulskaja 2015: 121)\nSee oli Lotmani kaaskond, kes justkui operetis kinniste õppeasutuste rahuldamata kirega ülistas oma iidolit.\nMina aga sattusin hädavareste, väljatõugatute, autsaiderite seltskonda; pummeldasime metsikult ja mõttetult, tegime loengutest poppi [---]. (Skulskaja 2015: 140)\nLotmani madaldamine ja olmelistes seostes esitamine ongi põhiline võte, mille abil moonutatakse seni mütologiseeritud kuju. Kõige ilmekamalt tuleb see esile kahe eeltoodud ühisjoone kaudu. Esiteks pöörab Skulskaja Lotmani kõrvutamise võimu omajatega ümber nii, et (praegusel juhul tudengite üle) võimu omava inimesena esitatakse Lotmanit ennast. Seejuures väljendub võimu omamine negatiivses võtmes:\nKell kuus hommikul aeti Juri Mihhailovitš Lotman üles ja talle tehti ettepanek tema vastutusalasse kuuluva vene filoloogia territooriumil kord majja lüüa. Tunni aja pärast sisenes Lotman vaimustunud kaaskonna saatel intrisse. Ta tuli meie tuppa ja nägi ülikohutavat pilti, kuidas Stepanov sõi põrandal vedelevat kilu. Peale Stepanovi oli toas just tänavalt ära toodud kellegi peigmees, kes magas võib-olla enda, võib-olla võõra pruudi embuses.\n„Kell kaksteist,” teatas Lotman katkeva häälega, „palun kõigil tuppa sisse kirjutatutel ilmuda vene kirjanduse kateedrisse komsomolikoosolekule! Tervel kursusel koguneda! Kõigil!” [---]\n„Filoloogiateaduskonnas juuakse?!” hüppas Lotman püsti. „Siis filoloogiateaduskonnas enam ei jooda!!! Kõik vanakuradi vanaema juurde! Kõik – välja! Kõik diplomitest ilma jätta! Palun sõna võtta.” (Skulskaja 2015: 141–142)\nTeiseks vähendab edasine süžee, ülikoolist väljaheitmine ja diplomitest ilmajätmine, ka Lotmani juudi päritolu aupaistet:\nJa meid aeti ühehäälselt nõukogude pedagoogikast välja.\nJärgmisel päeval jõudis komsomolikoosoleku protokoll meie dekaani, pioneeriliikumise ajaloo spetsialisti, armsa ja tasase Benja Nedzvedski lauale. Too pani ukse lukku ja sosistas pioneeri omamehelikkusega maailmaklassi professorile:\n„Jura, te olete hulluks läinud! Ma juba kirjutasin kõigile diplomid välja! Kuidas ma aru annan? Mult küsitakse, kuhu ma kaaned panin? Mind ja teid hakatakse diplomitega äritsemises süüdistama. Te ju teate, kuidas see käib? Kaks juuti, see, teine. Minge, Jura, juhatage kateedrit, nendel laseme ära lõpetada, aga pärast keerame kruvid kinni. Kõik, Jura, ärge mängige lolli. Teate, nad tegid juba lõpuõhtuks plakati: „Me kõik tahame Benjaga kuu peale minna!” Pole paha, mis?” (Skulskaja 2015: 143)\nSõltumata rõhuasetustest ja hinnangutest on oluline, et oma Lotmani-kuju loomiseks kasutab Skulskaja neidsamu tähenduslikke tunnuseid, mis on püsinud viimase 20 aasta eesti (ja eestivene) kirjanduses.\nJuri Lotmani retseptsioon Eestis on läbi käinud märkimisväärse tee. Ta naturaliseeriti juba eluajal: eesti kultuuriline ja poliitiline eliit pidas teda eesti kultuuriruumi võõrandamatuks osaks. Pärast surma on Lotmanist paratamatult saanud mütologiseerimise, pisut hiljem ka demütologiseerimise objekt. Seejuures on mõlemal juhul Lotmani kuju loomiseks kasutatud tekstist teksti kanduvaid püsijooni, mis osutab sellele, et kirjanduses on demütologiseerimine mütologiseerimise loomupärane jätk. Siiski tuleb toonitada, et mõlemad märgitud tendentsid ei teki konkreetse kirjaniku hea või kurja tahte tulemusena, vaid peegeldavad sügavamaid kultuuriprotsesse.\nArtikkel on kirjutatud Eesti Teadusagentuuri toetusel (projekt PRG319 „Ümber maailma ja tagasi: Eesti semiootika retseptsiooni tüpoloogia maailmas”). Tänan siinkohal Veronika Einbergi ja Aare Pilve nende hindamatu tõlkeabi eest, niisamuti anonüümset retsensenti seda kirjutist paremaks teha aidanud märkuste ja ettepanekute eest.\nMihhail Trunin (snd 1985), Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudi teadur (Uus-Sadama 5, 10120 Tallinn), mikhail@tlu.ee\n1 Artikli eesmärk ei ole iseloomustada Lotmani poliitilisi vaateid. Sellest, mismoodi nägi Lotman poliitikat perestroika ja laulva revolutsiooni ajal, on põhjalikult kirjutanud Nikolai Poseljagin ja Jelena Strukova: „Lotmani poliitikateemaliste mõtiskluste põhiline vektor oli [1986.–1992. aastatel] suunatud kultuuriteoorialt poliitikale. Võib vist isegi öelda, et poliitika oli tema jaoks omamoodi kõrvalnähtus, mingite semiosfääri kihtides käivate süvaprotsesside väline väljendus.” (Poseljagin, Strukova 2013: 537)\n2 Intervjuu „Väga ühiskondlik, väga vajalik raamat” õige ilmumiskuupäev on 6. november 1987. Kõikides Lotmani bibliograafiates on valesti märgitud 6. veebruar.\n3 On säilinud käsikiri (neljal lehel) ja üks eksemplar masinakirjas teksti (viiel lehel). Miks kirjastus Lotmanilt selle retsensiooni tellis, nõuab edasist uurimist.\n4 2011. aastal ilmus ajakirjas Võšgorod venekeelne tõlge toimetuse pandud pealkirjaga „Üks ja seesama vedur” („Один и тот же паровоз”), mis nihutab Tuuliku loo peamise sõnumi kultuurilis-filosoofilisest vaatevinklist poliitilisse.\n5 Arstide süüasi (vn дело врачей) on üks kuulsamaid ja samal ajal viimane Stalini-aegne näitlik kohtuprotsess, kus juhtivaid nõukogude arste süüdistati terrorirühma loomises. 1953. aasta alguses ilmusid ajakirjanduses teated, et arstid panid välismaa eriteenistuse ülesandel Nõukogude juhtivatele isikutele valed diagnoosid ning kavatsesid nad tappa vale raviga. See kampaania lõppes samal aastal, kohe pärast Stalini surma, kõik arreteeritud vabastati, ennistati tööle ning rehabiliteeriti täielikult.\n6 Savisaar sündis 31. mail 1950. aastal. Lotman asus Tartu Õpetajate Instituudis tööle 1950. aasta septembris.\n7 Romaani venekeelses originaalis on sõna светило, mis on tuletatud sõnast свет (’valgus’). Nii jätkub valguse teema, millega alustas Tuulik, juba sarkastilisel moel.\nTallinna Ülikool (TLÜ), Juri Lotmani semiootikavaramu\nTartu Ülikooli Raamatukogu (TÜR) käsikirjade ja haruldaste raamatute osakond (KHO)\nLotman, Juri. Mints, Zara. Epistolaarne isikuarhiiv (f 135)\nFilimonov, P. I. 2009. Kõige lihtsamad märgisüsteemid. Tlk Kajar Pruul. – Vikerkaar, nr 7–8, lk 16–29.\nJegorov, Kuzovkina, Pilshchikov 2011 = „Čitaja o Puškine, ja dumal o tebe”: Otzyvy kolleg na monografiju Ju. M. Lotmana „Aleksandr Sergeevič Puškin” (k 30-letiju vyhoda knigi). Publikacija i kommentarii B. Egorova, T. Kuzovkinoj, I. Pil’ščikova. – Puškinskie čtenija v Tartu 5. Tartu: Kafedra russkoj literatury Tartuskogo universiteta, 2. osa, lk 554–576. [„Читая о Пушкине, я думал о тебе”: Отзывы коллег на монографию Ю. М. Лотмана „Александр Сергеевич Пушкин” (к 30-летию выхода книги). Публикация и комментарии Б. Егорова, Т. Кузовкиной, И. Пильщикова. – Пушкинские чтения в Тарту 5. Тарту: Кафедра русской литературы Тартуского университета.]\nKall 2006 = Rüütel rahva keeles ja meeles. Valik jutte otse rahva suust üles kirjutanud Toomas Kall. Tallinn: Varrak.\nKisseljova, Ljubov 2010. Vene ajalugu ja kultuur Jaan Krossi romaanis „Keisri hull”. – Keel ja Kirjandus, nr 5, lk 321–330.\nKross, Jaan 2003. Omaeluloolisus ja alltekst. 1998. a. Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vabade kunstide professorina peetud loengud. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.\nKull, Kalevi; Velmezova, Ekaterina 2019. Semiootikast Kassaris Jaan Unduskiga. – Acta Semiotica Estica, nr XVI, lk 169–186.\nLaanemäe, Aare 2011. Kuldsed kuuekümnendad. Tartu tudengi mälupildis. Tallinn: Argo.\nLotman, Juri 1980. Hannibali imelik elu. – Keel ja Kirjandus, nr 10, lk 632–638.\nLotman, Juri 1986. Aleksandr Sergejevitš Puškin. Tlk Piret Lotman. Tallinn: Eesti Raamat.\nLotman, Juri 2005 . Väga ühiskondlik, väga vajalik raamat. Professor Juri Lotman Jaan Krossi „Keisri hullust”. Vestluse pani kirja Ene Veiper. – Metamorfiline Kross. Sissevaateid Jaan Krossi loomingusse. Koost Eneken Laanes. Tallinn: Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, lk 66–71.\nLotman, Juri 2012. Kiri Jaan Krossile 09.10.1982. Kommenteerinud ja publikatsiooni ette valmistanud Mikhail Trunin. – Vikerkaar, nr 9, lk 45–52.\nLotman, Rebekka 2019. Eesti sonett. (Dissertationes litterarum et contemplationis comparativae Universitatis Tartuensis 19.) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.\nLäks, Helena 2010. Helena läks. Tallinn: Verb.\nMutt, Mihkel 2017. Õhtumaa Eesti II. Sotsiaalpoliitilist esseistikat. Tallinn: Fabian.\nMälberg, Kalle 2016. Melanhoolia. Räpina: Võimas Löök.\nPaju, Aili 2010. Minu ülikool. Väljavõtteid päevikust aastatel 1963–1993. Tallinn: AS Eesti Ajalehed.\nPilshchikov, Igor; Trunin, Mikhail 2016. The Tartu–Moscow School of Semiotics: A transnational perspective. – Sign Systems Studies, kd 44, nr 3, lk 368–401.\nPoseljagin, Nikolai; Strukova, Jelena 2013. Lotman v perestroečnoj presse (1986–1992). – Slučajnost’ i nepredskazuemost’ v istorii kul’tury: Materialy Vtoryh Lotmanovskih dnej v Tallinnskom universitete. Tallinn: TLÜ Kirjastus, lk 533–551. [Н. Поселягин, Е. Струкова, Лотман в перестроечной прессе (1986–1992). – Случайность и непредсказуемость в истории культуры: Материалы Вторых Лотмановских дней в Таллиннском университете.]\nPuškin kaasaegsete mälestustes 1974 = A. S. Puškin v vospominanijah sovremennikov: V dvuh tomah. Moskva: Hudožestvennaja literatura. Kd 2. [А. С. Пушкин в воспоминаниях современников: В двух томах. Москва: Художественная литература. T. 2.]\nSebeok, Thomas A. 1998. The Estonian connection. – Sign Systems Studies, kd 26, lk 20–41.\nSkulskaja, Jelena 2015. Marmorluik. Lapsepõlveromaan. Tlk Ingrid Velbaum-Staub. (Aja lugu.) Tartu: Petrone Print.\nSkulskaja, Jelena; Kotjuh, Igor 2020. Kui kardad, ära kirjuta, kui kirjutad, ära karda midagi. – Looming, nr 8, lk 1126–1134.\nTalvet, Juri 2005. Unest, lumest. Tartu: Ilmamaa.\nTamm, Marek; Kull, Kalevi 2015. Eesti teooria. – Akadeemia, nr 4, lk 579–624.\nTrunin, Mikhail 2012. Juri Lotmani kiri Jaan Krossile ajaloolise romaani päritolust ja mõningatest erijoontest. Tlk Kajar Pruul. – Vikerkaar, nr 9, lk 53–55.\nTuulik, Ülo 1998. Valguse käes. – Sirp 20. II, lk 12–13.\nVäljataga, Märt 2013. Dialoog ja demarkatsioonijoon ajalooteaduse ja kirjanduse vahel. – Keel ja Kirjandus, nr 8–9, lk 680–697.


Haamer lõi Noole rekordi üle, Udras ründas EM-normi - Kergejõustik\nHaamer lõi Noole rekordi üle, Udras ründas EM-normi\n(7) Nool hüppas USA-s 5.31\n09.veebruar 2019 23:34\nEerik Haamer parandas taas isiklikku rekordit.\nLasnamäe kergejõustikuhallis toimuvatel noorte, juunioride ja noorsoo vanuseklassi kergejõustiku Eesti meistrivõistluste avapäeval särasid teivashüppaja Eerik Haamer ja kõrgushüppaja Grete Udras.\nHaamer, kes teisipäeval viis Tartus isikliku rekordi 5.20-ni, ületas avakatsel 4.60, 4.90, 5.10 ja ka uut Eesti juunioride rekordit märkiva 5.23. Kõrgusest 5.30 ta aga enam jagu ei saanud. Siiani oli Eesti rekord 5.22-ga Robin Noole nimel. Eesti kõigi aegade sise-edetabelis tõusis 18-aastane Haamer üheksandaks. Rekordimeheks on 5.65-ga Valeri Bukrejev, Eesti hooaja tippmargi viis Robin Nool eile 5.31-ni.\nU23 vanuseklassi kõrgushüppevõistlusel lõi väljaspool arvestust kaasa Grete Udras, kes viis hooaja tippmargi 1.87-ni. Ta ründas ka Glasgow sise-EM-i normi märkivat 1.90, ent seekord see veel ei alistunud. Euroopa hooaja edetabelis tõusis Udras jagama 32. kohta.\nSamuti väljaspool arvestust kaasa teinud Tähti Alver sai kolmikhüppes kirja 13.64. Temal on EM-norm suvest täidetud.\n60 meetri jooksus näitas meestest parimat kiirust 6,85 sekundiga U23 klassis meistriks tulnud Karl Erik Nazarov ja naistest U20 klassis 7,66-ga võidutsenud Karoli Käärt. Tema ema Katrin Käärt hoiab 7,38 sekundiga Eesti juunioride rekordit.\nJänes varises võistluse ajal kokku ja vajas elustamist 10.02.2019


Mis juhtub artriidi katega, Arst vastas:\nMis juhtub artriidi katega, Külastaja küsib:\nKool on lapse töö, koht, kus ta iseseisvub ja ühiskonna liikmeks kasvab. Liigesepõletiku tüüpiliseks tunnuseks on pikema puhkuse järgne liigeste kangus, mida esineb kõige rohkem just hommikuti. Kõige liikuvam liiges on õlaliiges, mitmesuguseid igapäevatöid aitavad teha randmeliiges ja väikesed sõrmeliigesed. Haiguse alatüüp diagnoositakse esimese poole aasta jooksul avaldunud tunnuste põhjal. Baasravimeid hakatakse kasutama kohe peale diagnoosi panemist ja neid võib kasutada ka paralleelselt põletikuvastaste ravimitega. Mis on artriit?\nLiigesevalusid põhjustab kõige enam artroos, siis tulevad põletikulised liigesehaigused sagedasim reumatoidartriitka traumad või ülekoormusseisundid. Valu ei tähenda Mis juhtub artriidi katega haiget liigest, vaevusi võivad tekitada ka liigesesidemed, lihased ja kõõlused või nende kinnituskohad.


Linn plaanib Kakumäe randa rannahoonete kompleksi\n5. november 2013 kell 7:00\nPlaneeringu koostamise algatamise ettepaneku teinud Haabersti linnaosa valitsus soovis määrata moodustavale krundile ehitusõiguse rannahoonete kompleksi ehitamiseks. Hoonestuse asetus ja arhitektuurne välisilme täpsustatakse avaliku arhitektuurikonkursiga.\nMaatulundusmaa sihtotstarbega, suures osas metsaga kaetud Räime 52/Sooranna 25 kinnistu kuulub Tallinna linnale. Lisaks jääb planeeringualale reformimata riigimaad. Planeeritava maa-ala suurus on 17,21 hektarit, teatas Raepress.\nTallinna linnaplaneerimise amet korraldab peale detailplaneeringu algatamist detailplaneeringu koostaja leidmiseks riigihanke. Samuti koostas amet planeeringu taotluse juurde lahendusettepaneku ja illustreeriva materjali.


Jõgeva noormees pälvis rannafitnessi meistritiitli - Uudis.eu\nTartu ülikooli spordihoones toimusid Eesti meistrivõistlused kulturismis ja fitnessis. Jõgevalt osalesid kaks võistlejad: Markus Kompus rannafitnessis juunioride kategoorias ning Rasmus Klaos rannafitnessis nii juunioride kui ka täiskasvanute...\n12.11.2019 10:32 16 0\nTartu ülikooli spordihoones toimusid Eesti meistrivõistlused kulturismis ja fitnessis. Jõgevalt osalesid kaks võistlejad: Markus Kompus rannafitnessis juunioride kategoorias ning Rasmus Klaos rannafitnessis nii juunioride kui ka täiskasvanute kategoorias. Saavutatud tulemused valmistasid igati …Kogu artiklit saab lugeda Vooremaa paberväljaandest, mis on saadaval Jõgevamaa ajalehtede müügikohtades ja maksab vaid 1,00€.\nThe post Jõgeva noormees pälvis rannafitnessi meistritiitli appeared first on Vooremaa.\nGALERII: Paljude kannatanutega liiklusõnnetuse õppus Loode tammikus\n8 kuud tagasi Saarte Hääl 0 108 Link\nAutojuhid omavolitsevad Aa rannas\nVõrkpallurid jäid Lätis tabeliliidrile alla\n17 päeva tagasi Pärnu Postimees 0 20 Link\n27 päeva tagasi Tartu Postimees 0 15 Link\nTeisel pool piiri peetakse Positivust\nLaupäeval on taas oodata ilusat kevadilma


2019. aasta kasvatusteaduste konverents: "Haridusinnovatsioon - tõenduspõhine praktika või kõhutunne?" - EDUlab\n2019. aasta kasvatusteaduste konverents: "Haridusinnovatsioon - tõenduspõhine praktika või kõhutunne?"\n20.05.2019 Tallinna Ülikoolis toimunud kasvatusteaduste konverentsil keskenduti haridusinnovatsioonile.\nPeaesinejateks olid Tallinna Ülikooli professor Tobias Ley ja Auclandi ülikooli emeriitprofessor Helen Timperley. Tobias Ley arutles oma ettekandes"Tõenduspõhine praktika või kõhutunne - why we need evidence-based practices in education ... and why we should develop them together with teachers", mis rolli mängib haridusuuenduste rakendamisel tõenduspõhisus ja millist intuitsioon.\nHelen Timperley keskendus oma ettekandes "The Need for Innovation in Professional Learning" muutustele õpetajate ja koolijuhtide õppimises, mis loovad aluse haridusuuenduste süsteemsele ja õppimist toetavale rakendamisele. Konverents kulmineerus piduliku vastuvõtu ning kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi võitjate autasustamisega.\nProf. Tobias Ley ettekanne https://vimeo.com/338659273\nProf. Tobias Ley ettekande slaidid on kättesaadavad siin\nProf. Helen Timperley ettekanne https://vimeo.com/338637175\nProf. Helen Timperley ettekande slaidid on kättesaadavad siin\nKonverentsi teemadega seonduv lisamaterjal:\nHelen Timperley, Linda Kaser and Judy Halbert "A framework for transforming learning in schools: Innovation and the spiral of inquiry" http://www.edugains.ca/resourcesPLC/PLF/2015_Module/HO3_SpiralOfInquiry.pdf\nThe Nature of Learning. Using Research to Inspire Practice. Edited by Hanna Dumont, David Istance and Francisco Benavides http://www.oecd.org/education/ceri/50300814.pdf\n2019. aasta preemiasaajad ja nende võidutööd:\nTLÜ rektor Tiit Land\nKasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi võitjad.\nFotode autor: Piret Räni


Apostel Tooma päev ehk toomapäev | EELK\nÜrituse kuupäev: 21. detsember 2018\nTäna on kirikukalendris toomapäev – apostel Toomase mälestuspäev. Inimesele meeldib Jumalale tingimusi seada. Toomas, üks Jeesuse jüngritest oli esimeste seas, kes oma usule tingimusi seadis. Toomas ütleb: “Kui ma ei näe tema käte sees naelajälgi ning ei pista oma sõrme naelte asemeisse ega oma kätt tema külje sisse, ei usu ma mitte!” (Jh 20:25) Ei läinud palju aega mööda, kui Jeesus Toomale ilmus ja oma haavades käsi ja jalgu näitas. Kuid Jeesus ütles Toomale sõnad, mis on meilegi olulised: „Kas sa usud seepärast, et sa oled mind näinud? Õndsad on need, kes ei näe, kuid usuvad.” (Jh 20:29).\nKuigi me ootame advendiajal Jeesuse sündimist, ei ole meil vaja olla siiski reaalselt valmis selleks, et oma tagaaia puukuurist, laudast või garaažist leiksime äsja sünnitanud naise koos elukaaslasega ning esimesse kättejuhtuvasse anumasse puhkama asetatud vastsündinud lapse, kelle kohta vanemad ütlevad: “Ta on Jumala Poeg!” Me ei pea ka kohtama ülestõusnud Jeesust oma ihusilmadega, et veenduda Tema tegevuses ja töös maailmas, kirikus või meie elus. Me ei näe, kuid usume! Kristliku kiriku kestvus läbi ajaloo on Jeesuse poolt nelipühal oma omadele saadetud Jumala Vaimu jätkuva tegevuse tunnistus. Kui märkame siirast ja südamest tulevat usku kaasinimeste juures, on see tunnistus Püha Vaimu – Jumala enda kohalolust.\nJumala Vaim tegutseb ka meis, kui me Teda just ei lämmata ega vangista oma ajalike ja asjalike mõtete ning kunstlike inimkesksete tõdede puuri. Sel hetkel, mil väidame, et teame täpselt, kuidas kõik asjad on, jätmata ruumi Jumala Vaimule mõneks tillukesekski imeks meie elus, kaotame Jumala. Hetkel, mil tunnistame oma teadmatust ja palume oma usunõtruses abi, leiame Ta taas. Kui meis lööb välja „uskumatu Toomas“ ning tahame pidevalt saada oma usutõdedele tõestust, peame siiski tunnistama, et isegi teadusmaailmas lõppevad kuskilt maalt faktid ning järele jäävad teooriad ja hüpoteesid – järele jääb usk. Kui julgeme tunnistada oma teadmiste piiratust ja jätame ruumi usule, laseme Jumalal endal meid meie teadmatuses juhatada ning südamesse usukindluse kinkida. Kui meil poleks kristlikku usku, jääks kogu advendi- ja jõulukiire olemata ning võiksime rahuliku südamega rääkida vaid porisest talvest ning lõputuna tunduvast pimedast. Meie aga ootame valgust, mida ei too ainult pööripäeval pikenevad päevad, vaid esmalt kogemus, et kristliku usuga käivad kaasas hoolivus ja headus, austus ja armastus. “Ära ole uskmatu, vaid usklik!”, ütleb Jeesus Toomasele.\n– Peapiiskop Urmas Viilma\n< Advendiaja 3. Pühapäev\nAdvendiaja 4. pühapäev >


veebruar 2009 – Pärdikute päevaraamat\nveebruar 28, 2009 veebruar 28, 2009 Rents6 kommentaari\nfaith · hooker · movies · music · olemise talumatu kergus · princess · rotid\nKas järgmiseks kaebame Google´i kohtusse?\nveebruar 24, 2009 veebruar 24, 2009 Rents6 kommentaari\nOlen väga suure huviga jälginud Piraadilahe vastu suunatud kohtuasja (eesti keeles kajastab seda Larko) – kui nad süüdi mõistetaks, tähendaks see, et keegi ei üritagi enam varjata, et kohut mõistab raha, mitte seadused. Lisaks saaks see otsus murranguliseks, ajajärgul, kus kõik teavad, et autor on surnud, ei saa selline otsus jääda tagajärgedeta. Ma ei mõtle ainult seda, et süüdistajate veebilehed olid “juhuslikult” maas, kuni süüdistatavad palusid fännidel veidi tagasi tõmmata, vaid ka seda, et ajad on muutunud ja need, kes muutusi vastu võtta ei taha, saavad need paratamatult oma õuele.\nSeletan arvutivõhikutele veidi seda, milles protsess üldse seisneb. Nimelt on Pirate Bay kodulehel viited torrentitele. Inimesed leiavad torrenti selle saidi kaudu üles, tõmbavad enda arvutisse ja selle kaudu tõmbavad kellegi teise arvutist (MITTE piraadilahe kodulehelt ega nende tüüpide arvutitest, vaid täiesti suvaliste arvutikasutajate arvutitest) endale asja, mida nad otsisid. Piraadilahe serverites ei ole mitte kübetki informatsiooni, need ainult aitavad “piraatidel” informatsiooni leida. Seega on Google´i kohtusse kaebamiseks täpselt sama palju seaduslikku alust, ainult selle puhul saab igaüks aru, et see oleks absurd. Pirate Bay sarnasest tööpõhimõttest hoolimata tahaksid autoriõiguste omanikud aga oma “saamata jäänud raha” kuskilt kätte saada ja see tundub nagu hea koht olevat.\nIsiklikult arvan ma, et neil oleks targem ajaga kaasas käia. Nagu “piraadid” tabavalt öelnud on, on meelelahutustööstus juba mitu korda surma lävel olnud – esmalt räägiti, et raadio ja televiisor hävitavad muusika- ja filmitööstuse, kodune lindistamisvõimalus pidi olema kindel kabelimats ja nüüd siis on internet nende viimase hingenatukese kallale läinud. Tegelikult see muidugi päris nii ei ole.\nMuidugi arvan ma (nagu ilmselt iga empaatiavõimeline inimene), et ka kunst on midagi väärt ja selle tootjad peaksid saama oma väärtusele vastavalt tasustatud. Väärtuse otsustavad muidugi tarbijad, see on siiski masside armastusele orienteeritud ühiskond. Minu isiklikust seisukohast paneb internet aga tootjad just rohkem pingutama – plaatidele lisatakse igasugust kraami ja kingitusi, et inimesed pigem neid ostaksid, filmidel on lisad, mängudel samuti. Ja vähemalt minu pealt teenib muusikatööstus AINULT tänu internetile. Ma ei ostaks iial muusikaplaati, kui ma ei ole varem seda albumit kuulnud ja selle headuses veendunud. Aga kui ma selle korra alla tõmban ja see mulle VÄGA meeldib, üritan ma selle alati osta. Sama asi ka raamatutega – esimeseks lugemiseks laenutan ma selle raamatukogust, aga mulle meeldivale autorile üritan ma alati oma rahakoti abil märku anda, et ta meeldib mulle. So what, et kõik ei ole minusugused – aga väga paljud on! Ja ka need, kes ei ole, käivad kinos ja kontserditel ja nad saavad tõuke tarbimisotsuse langetamiseks just internetist.\nJust ükspäev arutasime, et ainuke asi, millega on jamasti, on mängud – ma ei viitsi neid tavaliselt eriti kaua mängida, samuti ostan ma Eestist mänge üsna harva, sest minu maitse jaoks ei ole neid vähemalt Tartust saada. E-bayst tellida ka ei viitsi, nii et olengi läinud mugavamat teed ja neid kopeerinud (ei, “varastama” oleks selle kohta liiga radikaalne sõna). Aga enamus tarbijaid ei ela äärealadel, nii et ka suurlinnades on piisavalt minusuguseid, kes on valmis heale asjale peale maksma – eeldusel, et nad enne hea maitse suhu saavad.\nVaadake maailma veidi laiema pilguga. Ärge hoidke ideedest nii kõvasti kinni, et see, kui väike laps arvutist multikat vaatab, seostub teie jaoks vargusega. Ideed on paindlikud ja ideed muutuvad, käivad ajaga kaasas ja tasuvad end alati ära. Tarbimine on ainult viimane samm teenimisahelas.\nveebruar 22, 2009 veebruar 22, 2009 Rents3 kommentaari\nveebruar 20, 2009 Rents2 kommentaari\nSain Rocknrollast uue laululemmiku. Wanda Jackson kirjutas selle laulu muidugi pea 50 aastat tagasi (teda loetakse muideks esimeseks naissoost rocknroll´i lauljaks), aga lausa uskumatu, et sellise välimusega naise seest selline hääl välja tuleb:\nKoeravõhikud ja nende “geniaalsed ja loomasõbralikud” mõtted\nveebruar 20, 2009 november 2, 2011 Rents15 kommentaari\nJuhtusin eile taas lugema väidet, et korteris ei tohiks koera pidada – ja pean tunnistama, et mind taas üllatas see, et inimesed, kes asjast absoluutselt mitte midagi ei tea (antud hetkel ühtki koera ühiskonnakõlbulikuks kasvatanud ei ole), selles ikkagi täie tõsidusega sõna võtavad. Ei lähe ju majanduse või tuumafüüsika osas arvamust avaldama, kui sellest essugi ei tea – aga vat loomapidamise osas võivad kõik sõna võtta, kellele häälepaelad looduse poolt kaasa on antud. Ükspäev lugesin internetist näiteks seda, et kui emane tõukoer krantsiga kutsikad saab, on ta geneetiline kood rikutud. Ja sellised inimesed ei kahtle hetkekski, räägivad oma põhiharidusest hoolimata nagu oleks geenitehnoloogid.\nMa nüüd siis seletan teile veidi seda korter vs oma aed asja – lootuses, et kas või üks inimene saab veidi targemaks ja ei aja järgmine kord enam lausrumalat juttu. Kui keegi ütleb, et koera ei tohiks korteris pidada, tähendab see ilmselt seda, et koera tuleks pidada kas aias või majas. Kui koer oleks aias, peaks ta nii öö kui päeva üksinda veetma, heal juhul saaks korra päevas jalutuskäigule (paljud aiaomanikud arvavad ju, et polegi vaja koeraga jalutada, aias ringijooksmiseks ruumi küll – kuigi tegelikult üksiolev koer kas magab või terroriseerib möödakäijaid). Väga vähe on tõuge, kelle jaoks ei ole oluline lähedane side omanikuga, ja koer, kes veedab oma elu üksinda aias, ei ela eriti õnnelikku elu.\nLisaks ei sobi paljud tõud (dobermann, rotveiler, suur osa molosse, enamasti ka pikakarvaline sakslane jne) Eesti kliimas 24/7 välja elama. Drastilisem asi, mida ma ise näinud olen, on kuut, mille uks käib riiviga kinni – kutsikas pandi ketti, et ta peenraid ei rikuks (sest ketti panna on ju lihtsam, kui kasvatada, eks ole), aga haleda südamega omanikud ei kannatanud ta õnnetut nägu vaadata ja panid lihtsalt koera kuuti ja kuudiukse kinni. See, kui koer ei kuula sõna, sest ta on lihtsalt ülienergiline ja temaga pole piisavalt tegeletud (aga omanikud sõimavad muidugi koera lolliks, kes nende suurepärasele intelligentsile alluda ei oska), on juba liiga tavaline – näiteks paljud koeraomanikud pole kuulnudki seda, et koerale on vaja ka ajutööd, mitte ainult ringirassimist. Ja oma vähestest teadmistest ja veel väiksemast huvist hoolimata võtavad nad ikka koera, sest aias peab ju koer olema…\nKui võrrelda aga korterit majaga, siis pole jälle erilist vahet, sest koerad ei jookse ju mööda maja ringi, vaid viibivad enamasti samas toas, kus on nende omanik. Üksi kodus olles koer magab – ja enamus inimesi, ükskõik, kas nad elavad majas või korteris, sulgeb selleks ajaks koera nagunii ühte tuppa, et ta seda tegevust näiteks külalistetoa voodis ei harrastaks. Lisaks väidavad koertepsühholoogid ühest suust, et piiratud territoorium on koerale üksioleku ajal parem, sest tekitab temas turvatunnet. Kuna minu koerad on mõlemad üsna tugeva valveinstinktiga, olen sellega kokku puutunud eelmises korteris, kus alguses toauksed öösiti lahti olid – kui mina magasin, tundis koer, et peab nüüd territooriumit valvama ja tegi vähemalt korra tunnis patrullringi. Mis tähendab, et tegelikult oli ta kogu aeg ärevil, ta tegi tööd. Siis, kui ma parajasti koertega ei tegele nad ka magavad – nad ei jookse praegu hullunult mööda korterit ringi, vaid magavad voodi ees ja ootavad põnevamaid tegemisi. Oleks neil majas parem magada kui korteris?\nP.S. Need, kes ütlevad, et koeri ei tohiks korteris pidada just inimeste heaolu arvestades, sest koerad ärritavad teisi inimesi – näiteks ulumise ja hunnikutega – peaksid mõtlema, kes nüüd tegelikult ikkagi ärritab, kas idioodist peremees, kes koera ei õpeta ja tema tagant ei korista, või koer? Ma pole siiani näinud ühtki lootusetult lolli koera, aga lollide peremeestega olen liigagi palju kokku puutunud, nii et pigem võiks oma energia suunata viimaste harimisse. Kõik on ju nõus, et pole mõtet autosid ära keelata, vaid targem on autojuhte harida, miks siis mõnda muud asja ainult keeldude ja käskudega reguleerida tahetakse?\nveebruar 17, 2009 Rents3 kommentaari\nAktiivsed eluviisid ruulivad täiega\nveebruar 16, 2009 Rents2 kommentaari\nVahel on ikka hea küll, et korterikaaslased olemas on. Näiteks siis, kui tahaks lumelauatama minna, aga raha pole, aga see-eest on Otepäält pärinevatel naabritel lumelauad ja piisavalt head tahet. 😉 Nii et ma jõudsin ka täna Kuutsekale ja arvestades seda, kui vähe ma sõitnud olen, tuli hullult hästi välja. Ainult ühe korra kukkusin nii, et hiljem ei julgenud jopelukku lahti teha, sest kartsin avastada, et tissid on sellise paugu peale selja taha kolinud. Aga see oli tõesti selline mats, et siiani on tunne, nagu oleks vastu hambid saanud.\nKui ma end nii palju ka veel kokku võtan, et tõesti ujumas käima hakkan, võin vist enda üle uhkust tunda. 🙂\nFeminist röögib (ehk meie lastekasvatus on eelmises sajandis)\nveebruar 16, 2009 Rents11 kommentaari\nMa pole juba ammu end soo pärast diskrimineerituna tundnud – ilmselt seetõttu, et ma ei vali endale sõpradeks molkusi, kes arvavad, et naised peaksid piirduma valikuga kinder-küche-kirke, – aga täna nägin vaatepilti, mis mul suu ammuli võttis. Nimelt oli lasteaiarühm linna jalutama tulnud, suunduti jääskulptuuri poole. Lapsed kenasti paaris, helkurvestid seljas, kõik rabelesid natuke nagu lapsed ikka ja üks väike roosa jopega tüdruk astus sammu (konkreetselt ÜHE SAMMU) kõrvale, et skulptuuri paremini näha – ja selle peale langes talle kaela sõim, mille põhisisuks oli “Appi, sa käitud ju nagu POISS!!! Kas sul häbi ei ole???!!!”\nKurat, kui mul oleksid lapsed ja ma saaksin kunagi teada, et minu tütar on saanud lasteaias sõimata selle eest, et ta “oma soole mitteomaselt” julgeb astuda sammukese lähemale oma eesmärgile, ei jääks vist kivi ka kivi peale selles asutuses.\nÜks asi on üldine viisakus (näiteks mul pole midagi selle vastu, kui keegi kellelegi uksi avab või mantli selga aitab vms), aga see, et lapsele keelatakse tema loomuomast käitumist põhjendusega, et see ei ole tema soole vastav, sest kasvataja on oma vanusest hoolimata ikka veel 19. sajandis, on minu jaoks tänapäeval ennekuulmatu.\nKohe helistan Marianne Mikkole ja lasen võrdõiguslikkuse voliniku Tartu lasteaedasid inspekteerima saata. 😀\nMingi pidu oli vä?\nveebruar 14, 2009 veebruar 14, 2009 Rents1 kommentaar\nOlgu peale, siin on teile selle puhul kaart:\nveebruar 14, 2009 Rents4 kommentaari


10 meelelahutuslikku mängu videokõne ajal mängimiseks | Õpilasreisid\n10 meelelahutuslikku mängu videokõne ajal mängimiseks\nAjal, mil sõpradega füüsiliselt kokku saada ei ole võimalik, ei pea jääma lõbusad mängud ja ühised ajaveetmised ootele – video teel on võimalik mängida lõpmatu hulk seltskondlikke mänge ja piiriks on vaid sinu ja sõprade loomingulisus. Toome välja mõned lõbusad mängud, mida seltskonnaga või klassikaaslastega Skype, Facetime või Facebook Messengeri videovestluses mänguõhtu ajal mängida.\nKuldvillak on maailmas äärmiselt populaarne kaasakiskuva telemänguna, kuid väga edukalt saab luua ka oma mälumängu väljak internetis ja veeta sõprade või klassikaaslastega lõbus mänguõhtu. Vali omale meelepärased teemakategooriad ja koosta küsimused tasuta keskkonnas JeopardyLab. Leheküljel on olemas ka suur valik põnevaid eestikeelseid mängulaudu, mida kuldvillakuõhtul läbi mängida.\n#2 Kes ma olen?\nSelles levinud seltskonnamängus kleebitakse osalejatele otsa ette märkmepaber, mille peal on kirjas mõni tuntud inimene ning eesmärgiks on kas-küsimustega jõuda vastuseni, mis nimi mängija paberil kirjas on.\nMängu saab edukalt mängida ka video teel – iga osaleja annab ringis endast järgmisele tuntud inimese nime ja näitab seda kõigile teistele, kuid mitte sellele kellele nimi mõeldud on. Kui kõik on endale nimed saanud, alustatakse ringis küsimuste esitamistega. Küsimused peavad olema kas-vormis esitatud, näiteks: “Kas ma olen mees?” või “Kas ma olen laulja?”. Üks inimene saab küsimusi esitada nii kaua, kuni ta saab eitava vastuse. Siis läheb küsimuste järg ringis järgmisele. Võidab see, kes arvab esimesena õigesti ära endale määratud tuntud inimese nime.\nJaga oma kunstiannet ja teeni ausat kriitikat! Mängu eesmärk on joonistajal kujutada mingisugust mõistet/tegevust/eset ning teistel mängijatel õige vastus esimesena ära arvata. Õigesti vastanu saab võimaluse järgmine joonistus esitada. Joonistuste arvamise mängu saab mängida videokõne ajal mitmel viisil, näiteks jagades enda ekraanil Paint joonistusprogrammi, kasutades Zoom keskkonna joonistustahvlit või miks mitte ka lihtsalt paberi ja pliiatsiga.\n#4 Korda mind!\nPane tähele ja jäta meelde! Lihtne, kuid mälu arendav kaasakiskuv mäng käib nii, et mängijad ütlevad ringis igaüks ühe sõna (võib määrata sõnadele ka kategooria) ning iga järgmine ütleb koos oma sõnaga ka järjekorras kõik eelmised öeldud sõnad. Mäng lõpeb selle jaoks, kes ei suuda kõiki sõnu meelde tuletada.\nSõnade seletamise mängu saab pantomiimi abil edukalt mängida ka üksteisest füüsiliselt lahus olles. Jagage üksteisele ringis sõnu, mida seletada või laske seda teha valitud mängujuhil. Sõnu tuleb seletada vaid liigutusi ja ilmeid kasutades, vihjeid välja öelda ei tohi. Kes ära arvab, saab uue sõna seletada.\n#6 Viimane täht\nSee mäng on väga hea igavuse peletaja ning võib kesta lõputult! Mäng käib selliselt, et esimene inimene ütleb ühe sõna, näiteks “kurk” ning temast järgmine peab ütlema sõna, mis algab öeldud sõna viimase tähega – näiteks “kartul”. Tee mäng raskemaks ja määra sõnadele kategooria – näiteks artistid ja bändid, pealinnad ja riigid või toiduained.\n#7 Huultelt lugemine\nPilt on aga heli pole! Huultelt lugemine on lihtne mäng, mida saab mängida nii kahekesi kui ka lõpmata arv teiste sõpradega. Selles mängus ütleb üks inimene sõna, aga teeb seda täiesti hääletult. Teised mängijad proovivad sõna ära arvata. Võidab see, kellel õnnestub kõige rohkem sõnu ära arvata.\n#8 20 küsimust\nSelle mängu eesmärk on arvata 20 küsimuse abil ära sõna, millele üks mängijatest mõtleb. Kui 20 küsimuse jooksul sõna ära ei arvata, on võitnud see, kelle sõna see oli. Nüüd on järgmise kord ühele sõnale mõelda!\n#9 Online mängud\nInternetist leiab lõpmatu hulga multiplayer-mänge, mida on veelgi lõbusam üheskoos mängida videokõne ajal. Õpilasreiside karantiiniaegne lemmik on Drawful2, mida on võimalik tasuta alla laadida Steam mängukeskkonnast. Drawful on äärmiselt kaasakiskuv joonistusmäng, kus igaüks saab lõbusa joonistusülesande ning teised pakkuda vaimukaid pealkirju. Jaga parimatele pealkirjadele boonuspunkte ja naudi äärmiselt lõbustavat galeriid sõprade joonistustest. Võimalik on luua ka isikustatud ülesannetega mäng, mis teeb õhtu eriti lõbusaks. Et õhtu kulgeks mõnusalt, võiks mängujuht allalaetud mängu ekraanijagamise teel seltskonnale näidata.\nLeia üles oma luuresalga spioonid kasutades ühesõnalisi vihjeid! Koodnimed on äärmiselt populaarne seltskondlik lauamäng, mida saab väga edukalt mängida sõpradega ka videokõne ajal. Kui sa ei ole veel Koodnimede lauamängu mänginud, siis leia reeglid siit ning online mängulaud siit.\nJÄLGI MEID INSTAGRAMIS @OPILASREISID_EST\nPrevious PostUuring: klassireisi valikul on programmi atraktiivsus olulisem kui reisi hind\nNext PostTOP 10 virtuaaltuuri maailma kauneimates paikades


Raivo Sormunen • 2. jaanuar 2008 • 1 min\nVälisbörsid alustasid aastat langusega. Nii Aasias kui Euroopas vaadati mornilt makromajanduse numbreid.\nEile hommikul alandas Lõuna-Korea 2008. aasta majanduskasvu prognoosi, lootes et 5protsendise kasvu asemel nähakse vähemalt 4protsendist majanduse kosumist. Singapur ehmatas eile aga turge sellega, et neljandas kvartalis näitas riigi majandus 3,2protsendilist langust.\nInvestoreid Euroopas ja USAs ärritas eile õhtul avaldatud ISM tööstussektori indeks, mis ulatus madalaima tasemeni pärast 2003. aastat. Indeks tegi USA tööstussektoris detsembrikuus vähikäiku (kui alates 50 punktine tase näitab veel sektori arengut, siis lõppenud kuul ulatus näitaja vaid 47,7 punktini). Majanduskasvu pidurdumise hirmus olid Euroopas löögi all eeskätt IT-sektori aktsiad. Nokia langes 2,5% ja Ericsson 1,5%.\n"Investoreid sikutatakse kahes eri suunas. Kõik usuvad, et mõõdukas majanduskasvu aeglustumine on aktsiate suhtes OK, eriti kui see on seotud madalate intressimääradega. Kuid samuti on olemas risk märkimisväärseks majanduskasvu languseks või isegi regressiooniks," ütles Bloombergile Henderson Global Investorsi strateegia- ja ökonoomika direktor Tony Dolphin.


Võrdsust, mitte ainult lilli. — Noored Sotsiaaldemokraadid\nVõrdsust, mitte ainult lilli.\nEhkki naised moodustavad pool Eesti ühiskonnast, seisavad sajad naised igapäevaselt silmitsi diskrimineerimise ja häbistamisega. Alates ohvrisüüdistamisest klaaskuristikuni*, peavad eri positsioonidel seisvad naised taluma pidevaid kommentaare, millel puudub sisu, konstruktiivsus ning inimväärikus.\nNaistele seatud kõrged ühiskondlikud ootused nii välimuse, käitumismaneeri kui karjääri ja laste saamise vallas on rõhuvad ning nende täitmata jätmisel langetakse ohtra kriitika ohvriks.\nKord aastas tähistatav naistepäev toob paljude naiste vaasidesse lilled ja näppu kommikarbid. Süsteemsed probleemid jäävad aga lahendusteta.\nVälja tuleb juurida probleemide põhjus ja tagajärg: vähendades soolist palgalõhet, vähendame naistevastast vägivalda. Riigile, mis soovib end pidada arenenud maaks, ei tohiks 21,7-protsendine sooline palgalõhe olla aktsepteeritav.\nVajame palkade avalikustamise kohustust nii ava- kui erasektorile, koolitusi ning riiklikku toetust organisatsioonidele, mis tegelevad naistevastase vägivalla, menstruaaltarvikute kättesaadavusega ning teadlikkuse tõstmisega.\nTähistagem, hoidkem ning väärtustagem naisi iga päev!\n*Naise juhiametisse määramine kriisiolukorras või läbikukkumisele määratud situatsioonis\nVõimalused naiste toetamiseks leiad siit:\nHügieenitarvete jagamine finantsiliselt vähekindlustatud inimestele, selgitusse lisa “Solidaarne naistepäev”\nPublished 8. märts 2022\nFilmiõhtu: The Big Short\nTallinna osaluskohvik 2022


Nicorix - ainult täna - HOIATUS Edutamine (-50%)\nPaljud inimesed püüavad suitsetamisest loobuda, kuid kahjuks, hoolimata nende heast kavatsusest ja mitmesuguste ettevalmistuste või meetodite kasutamisest, ei suuda nad kunagi oma eesmärki saavutada. Nad hakkavad kahtlema, et neil on võimalus ületada see väga kallis ja ka ebatervislik sõltuvus. Nad hakkavad ka mõtlema, et imetoodete, tablettide ja muude preparaatide kasutamine ei ole mingit mõtet.\nKõige sagedamini üritavad nad piirata oma nikotiinisisaldust, kuid nende tegevus jätab palju soovida, ja parem on mitte mainida täielikku tõhusust, sest ükski eripära ega meetodid ei anna meile mingit kindlat mõju.\nAmeerika nimega nicorix on uuenduslik lahendus, mille eesmärk on aidata meil nikotiini näljast lahti saada ja huvitavalt, samal ajal võib see puhastada ka meie toksiine.\nKõigepealt on oluline analüüsida nicorixi koostisainete koostist ja seega teada saada, miks selles sisalduvad koostisosad mõjutavad selle preparaadi tõhusust ja efektiivsust. Nicorixi koostisosade valem on optimaalselt valitud; Kudzu ja Rhodioli taimeekstraktid on komponendid, mida ilmselt paljud inimesed ei tea midagi, kuid seetõttu kirjeldab neid, et saaksite mõista nende konkreetset rolli antud juhul.\n-Rhodiola, mida tavaliselt nimetatakse "kuldseks juuriks", on detoksifitseeriv toime ja koos kudzuga on see veelgi efektiivsem. Üheskoos toovad nad kaasa keha toksiinide täieliku kõrvaldamise. Huvitav on asjaolu, et samal ajal on neil ensüümi tootmisel tulemus, mis tegelikult tingib teatud sõltuvuse, mis asendab suitsetamise vajadust.\nOlen tunnustatud ja tuntud terapeut, kes aastaid püüdis mitte ainult aidata oma patsientidel suitsetamisest loobuda, vaid ka selle probleemiga. Muidugi olen ma täiesti teadlik sellest, kui keeruline on see ülesanne, sest olen pikka aega otsinud vahendit, mis võiks aidata vabaneda sellest ebatervisest sõltuvusest mitte ainult hetkeks, vaid nikotiini näljahädade tõhusaks kõrvaldamiseks. See mõjutas mind veelgi enam, sest ma ei tegelnud seda ainult teiste jaoks, aga ka minu jaoks. Kõik tooted, mida ma pika aja jooksul proovisin, ei andnud sellist tulemust, kuni jõudsin nikoriksini, millised hämmastavad tegevused avaldasid peaaegu kohe oma kehale mõju. Pean ütlema, et selle tõhusus ka mind üllatas ja tõeliselt hämmastav asjaolu oli see, et see võimaldas mul piirata soovi ja vajadust suitsetada nii lühikese aja jooksul kui ainult mitu nädalat. Tänapäeval soovitan paljudele inimestele nicorixi kõigile oma patsientidele, kes võitlevad nikotiinisõltuvusega ja soovivad seda korraga kokku puutuda.\nAino 34vanus Wałbrzych\nMa olin üks nendest inimestest, kes olid juba aastaid võitlesid nikotiinisõltuvuse vastu ja on alati olnud ebaõnnestunud või lõpuks olen natuke aega olnud vaba nikotiini näljahäda tundest. Kuid nicorix on seda tegelikult positiivses mõttes muutnud. Nüüd tean, et elu ilma sigaretita pole võimalik.\nLennart 45vanus Olsztyn\nMa ei arva tõsiselt nicorixi kohta esialgu, kuid pärast seda, kui kasutasid seda kaks nädalat, märkasin, et ma kaotasin soovi suitsetada ja pärast nelja nädala möödumist suitsetamisest täielikult loobusin.\nIrja 57vanus Tychy\nKõik on tänu nicorixile, mida ma lõpuks tõesti ei soovinud suitsetada, ja mis on kõige olulisem, ma vabanen sellisest sõltuvusest ükskord ja mille eest nicorix vastutab täielikult.\nAlvar 22vanus Tarnów\nMa hakkasin suitsetama väga noorena ja kahjuks tundsin seda oma nahal, mida see sõltuvus on tõesti, ja kui raske oli see sellega lahti tulla. Tänu nicorixile selgus, et see on võimalik lihtsal ja probleemivabal viisil.