Looming\tNäita külgpaani\nIlmub 1923. aastast\nEne Mihkelson *Kui kodu ees ja vanemad hanereas / *Kui kasvõi ükski ütleks / *See oli väike elu Kaks\nKalle Käsper Ime. Katkend romaanist\nLinnar Priimägi *Nüüd tasapisi kõik saab läbi / Sügis jt luuletusi\nMarge Pärnits *sel nädalal / *sina teed seda minuga / *pakkisin suvised kleidid\nToomas Raudam Kuidas Kafka ei suutnud muuta mu elu\nTiina Veikat mirage / adieu\nWimberg Keemia / Polka\nToomas Vint Kes tegelikult\nAiris Erme *Teispoolse Täiuse Laevas / *Sel poisil on jt luuletusi\nVillu Kangur Ei!\nLilli Luuk Auk\nMae Mets Kuma / Täppisteadus\nRubén Darío Sinilind / Walt Whitman / Filosoofia\nToomas Kall Kuidas Eesti kirjanikud „Kevadet” kirjutaksid\nMart Nutt Rahvusriik tänapäeval\nArno Oja Vaimuaristokraadi mitu elu. 70 aastat Karl August Hindrey surmast\nAare Pilv Karl Murust kui kriitikust\nArne Merilai Viivi Luige olmesümbolism\nPaul-Eerik Rummo Isiklikku „Loomingu Raamatukogust” Alvar Loog Vari on huvitavam kui valgus Margit Tintso Luuletaja enesekeedukatlas Mari Peegel Unetuna endal külas\nJohanna Ross Sõltuvussuhte romantika\nKroonikat In memoriam Paul Reets 5. VII 1924—25. XII 2016 Kes tegelikult\nToomas Vint Arhiiv\nMa imestasin, et Sind huvitab, kes tegelikult. Kui keegi teine oleks küsinud, oleksin viivitamatult osutanud Sinu peale, sest meie teada olid just Sina see räpane nuhipoisu. Kui luiskasid mingist militaarsest naaberhoonest, siis olin Sinu süüs otsekohe kindel, sest midagi sarnast seal kandis küll ei leidunud. Kuid praegu Su kirja saades ei ole ma enam nii kindel. Pole ju mingit mõtet hakata ennast väga paljude aastate pärast puhtaks pesema. Tegelikult me ei tea ega saagi enam teada, kes tegelikult.\nMargit Tintso Arhiiv\nMarko Kompus: „Laboratoorium”.\n„Unenoppija”, 2016. 64 lk.\nMarko Kompus on nüüdisaegses eesti luules omajagu müstiline ja raskesti haaratav fenomen. Kuigi tema aktiivne luuleraamatute avaldamise staaž ligineb juba kahele aastakümnele, on Kompuse looming kujunenud pigem perifeeriaid peilivate tekstifriikide vaimurõõmuks, mis võib n-ö hariliku inimese (kes tahaks kangesti teada, et mida kõik „tähendab”) panna õlgu kehitama või sootuks eemale hirmutada. Ometi võiks Kompuse luulele tormi joosta just see märkimisväärne osa eestlasi, keda kimbutab lakkamatu nälg kõikvõimalike tajusid avardavate ja reaalsust moonutavate kogemuste järele. Üks raamatutäis kummastavat ja hüpnootilist sõnakunsti oleks kokkujooksnud (t)ajuaparaadi õlitamiseks tunduvalt tervislikum, soodsam, kodumaisem ning edasiviivam valik kui kõik meditatsioonilaagrid, kolmanda silma kursused, mandalavihikud, vägijoogid ja meelemürgid kokku. Kahjuks või õnneks trendid aga niisuguses suunas ei liigu ja ega autor kindlasti ühtegi sellist „praktilist” või muud luulevälist väärtust oma tekstidele külge tahakski. Pälvinud eelmise luulekogu „Poeedinahk” (2014) eest Gustav Suitsu luuleauhinna, lausus Kompus, et kui luuletamine kinni makstaks või kuidagi kohustuslikuks tehtaks, läheks ta kraavi kaevama.\nKompuse luulet on seni kõige põhjalikumalt ja põnevamalt mõtestanud Hasso Krull, kes nimetab tema luuletajahoiakut eremiitlikuks. Erinevalt aristokraatliku poeetilise hoiakuga luuletajast, kes väärtustab traditsiooni, peab dialoogi klassikutega ja distantseerib end reaalsusest, ning proletaarse hoiakuga luuletajast, kes eitab traditsiooni, ihub kättemaksu klassikutele ja määratleb reaalsust pigem traumaatilise kogemuse kaudu, võtab eremiitliku poeetilise hoiakuga luuletaja luulet kui enesekohast askeesi või eneseloomise tehnikat, mis peab luule ja lugeja suhtest tähtsamaks luuletaja suhet omaenese luulesse. Krulli arvates ei ole eremiitliku hoiakuga luuletaja maailmavaadet võimalik kuidagi kokku võtta, sest ta ei anna selleks vastavaid määratlusi: eremiidi tekstid peavadki looma üksildase „ermitaaži”, kus ühiskonna pained, kinnismõtted ja vastuolud enam ei toimi.\n„Laboratooriumis” jätkab Kompus oma luuletaja-teekonda senistest tekstidest tuttava hoiakuga. Lugeja ei saa endist viisi olla kindel, mida võiksid „tähendada” read, nagu „kylmaveekraanist vee seljanahka ryybaku tähtkuju lahkuv” (lk 60), kuid mida rohkem raamatut lehitseda ja luuletusi üle lugeda, seda selgemaks muutub nende meeleolu ning esmapilgul täiesti kaootilisest sõnapilvest hakkab läbi paistma kindel kompositsioon — n-ö luustik, mida Kompus armastab ka kujundina kasutada. Mõne teksti konstruktsioon on luuletaja üldise stiili taustal lausa üllatavalt loogiline, näiteks lummavalt ilusa visuaalikäivitusega „läänemaal tehakse pilvede remonditöid” (lk 22), üsna selgelt isamaaline „lumemorg” (lk 55) või samuti eestlaseks olemisest kantud „kuhu” (lk 59):\nmu synnitunnistus aeti eestisse,\nnagu raiheinapalavik, nagu mustade ylaste kabala;\nkuused noana lumele löödud olid selga.\nrändajat sülge sai sõtkutud hulkade taignast.\n„Laboratooriumi” tekstimaailmadesse õnnestub sisse piiluda vaid sõnadesse aeglaselt süüvides. Kuigi üldjuhul on keeruline kirjeldada, mis enamikus luuletustes mõistuspäraste kategooriate alusel „sünnib”, satub lugeja mitmesuguste meeleolude ja miljööde rägastikku. Siin leidub ängistust, joovastust, ootusärevust, maagiat, pettumust, muret, mängurõõmu, taaka ja palju-palju muud. Tekstide väljendusjõudu võimendab nende kõva häälega lugemine: iga järgmise kõlakäänaku piirdeta servani libisemisel saab üha ilmsemaks, et „Laboratooriumi” sõnavalik pole kaugeltki juhuslik. Kompuse tekstid on justkui loitsud tema luulemaailma keskme — emakeele — väeshoidmiseks.\nKompuse emakeel ei ole vabalt täidetav lahter kusagil ankeedil. See on elujõud, ettemääratus, emakeele „kandjate” eksistentsi makrodimensioon: „kuritöö sygeleb emakeeles” (lk 13), „mõistus on nuga karjamaal, emakeelroostetav tuulest” (lk 19), „emakeelest igritseb tiigrit” (lk 31) jne. Meil ei ole teist valikut, kui emakeelt kummardada ja teda ennastohverdava sülemina ümbritseda, „kanda kormorankohvreid / ja kastitäit kartulimaad emakeele taskust” (lk 42), sest ilma temata poleks olemas ka meid. Seega tuleb võtta tiivad, „et suudelda nendega lõhki / emakeele kõht / vastu õhtut” (lk 15).\nLuuletaja on „Laboratooriumis” otsekui šamaan, kelle positsioonilt näeb tavalisest sügavamale emakeele „kõhtu”. Kõige üksikasjalikumalt tegeleb luuletaja rolliga tekst, mis algab reaga „et kassisitta keeta on luuletaja kohus, ma keedan” (lk 13). Ühtlasi seostub see luuletus ehk kõige lähemalt luulekogu pealkirjaga: pimedusega pikitud keetmismeeleoludes kangastuvad korraga nõiarohtude pruulimise hurtsik ja hullu teadlase labor, kus näevad ilmavalgust kahtlased keedused. Või sünnib hoopis luule? Nagu Krulli tsiteerides juba mainitud, ei ole luuletamine Kompuse puhul miski luuleväline missioon, vaid eneseloomine, mis võib saada isegi enesekeetmise kuju. Luuletaja „kogemused” on samamoodi nagu šamaanivõimed välistest asjaoludest sõltumatu antus: „ma kogen ilmutusi, konn tekstis, kassisitt kassisitas keemas; / kilukarpigatsusega maitsestatult, kibuvitspõskedega / alasti mõrudal uksel” (lk 13). Kui tarvis, heidab luuletaja emakeele sunnil ja nimel iseennastki katlasse, sest „hõrk on kassisitt kui teda keeta koos luuletajaga!” (Sealsamas.) Professionaalse vastandite poeedina kujutab Kompus aga luuletamist ka hoopis teisest küljest, kus kohustava saatuse ja keetmisaurude asemel valitseb õhuline lootusrikkus: „kuni hõbelusikas tungib hundi südameni; [—] kuni sulane vihm katab mustikatrummi; / kuni puud reisivad oma kõrvade taevas, / kõrvenõgeste taevas mu luule nagu ulakas laps / jääb alati luuletatavaks” (lk 19).\nSeesugune hinnanguteta vastanduste kooskõla sillutab teed mütoloogilise hõnguga süvakihistusele. Kuna Kompus ei kajasta olemasolevat reaalsust, vaid loob oma maailma, kus harjumuspärastel tähendustel pole kohta, siis ei saa sinna üle kanda ka nendel tähendustel põhinevaid hinnanguid. On võimatu öelda, kas kõrvenõgeseid trotsiva ulaka lapse helgetest meeleoludest kantud luule on kuidagi üllam kui kassisitast keedetu. Mõlemad on lihtsalt olemas ning kuuluvad Kompuse luuleilma nagu mustsõstravidevik ja hobuselihast kuusikud. Mütoloogilist vaimsust põimivad tekstiridadesse ka müüdiallusioonid, nagu näiteks lohehambad või neitsi käomuna sees, ning rohked uneilma ja taevalaotuse kujundid, nagu „selili taevas ühe käe me veedame koos; keset kohtupäeva; / tylitsedes unega; ja täis inimkola” (lk 34) või „mitte miski ei ennusta rändlinde kypsetama taevast. / ja valguse saapad astuvad sisse unenäopidamatuse / ennustamatust uksest” (lk 63). Teekonnal „Laboratooriumi” maailma südamesse jõuab hoopistükkis taevani ja selles pole midagi üllatuslikku.\nÜhes kunagises intervjuus on Kompus arutlenud oma luuletaja-tuleviku üle järgmiselt: „Masing jutustab oma „Taevapõdra rahvaste” raamatus loo, kuidas Karjalas üks poiss kuulsaks laulikuks saada tahtis ja muudkui käis ühe ja teise vana lauliku juures, kes kõik ta minema saatsid. Aga siis ta sattus üksinda metsa ja vat seal tulid tema juurde need õiged laulud. Mina tahaks ka niimoodi seal metsas olla. Ükskord, ma arvan, tulevad ka minu juurde need õiged laulud. Sellised, et kui loed, siis imestad ise kah, et tohoh, misasi see siis on, mis see nüüd siit läbi kostab… Väega laule ja luuletusi ei saa õppida, need tulevad ise.”\nNeed õiged, väega laulud, tunduvad olevat nüüdseks Kompuse juurde jõudnud, sest tal on jätkunud püsivust üksi metsas oodata. Tundub, et luuletaja pilk liigub iga koguga ka järjest kõrgemale taevaavarustesse. Kogus „Poeedinahk” veel selgelt väljajoonistunud taeva ülevuse ja maa madaluse suhet sedastav vertikaaltelg näib olevat hõljuma löönud, vajudes maisesse kihistusse vaid mõne „sygava kynka” kohal.\nLõpetuseks ei tohiks päris mööda hiilida sürrealismi määratlusest, millega Marko Kompust kui autorit ilmselt kõige enam seostatakse. Kahtlemata on Kompuse luules sürrealismile iseloomulikke elemente, kuid omaette küsimus on tänapäeval viljeldava sürrealismi definitsioon. Peab see üldse veel au sees Bretoni peaaegu sajandivanust manifesti? Ja kui ei pea — on see siis seesama sürrealism? Asjasse toob veidi selgust Linnar Priimägi, kes asetab kõrvuti Bretoni ja Barthes’i ècriture’i-käsitlused ning uurib, kuidas need teenivad kunstilise terviku loomist Goethelt laenatud Faßlichkeit’i ehk „vaimusilmaga haaratavuse” printsiipi silmas pidades. Kohmakavõitu kokkuvõte Priimäe järeldustest võiks kõlada umbes nii, et instinktiivse automaatkirjutusega saab luua vaid lühikesi „vaimusilmaga haaratavaid” tekste. Kunstiküps ja terviklik teos võib sündida aga instinkti asemel intuitsioonist lähtuvast ning „transist” väljumise järel ülemõõdetud loomingust.\nNiisuguse lähenemise järgi võib Kompust sürrealistiks pidada küll. Kuigi „Laboratooriumi” läbimõeldus ei vasta automaatkirja ideaalidele, on see kahtlemata intuitiivne, unenäoline ning tähendusloogikat ja tegelikkust eirav, nagu sürrealismist oodata võiks. Küsimusi jääb aga tekitama sürrealismi n-ö väljapoole suunatud väärtusruum, mis on tugevalt ideoloogiline. Paljude sürrealistlike poeetide looming on aktiivne eitus ja mäss, reaktsioon vaimu vangistusele, maailma enda „mõistuspäratusele” jne. Kompuse enesekohasus ei passi justkui sellisesse mustrisse. Võiks muidugi väita, et ka „ermitaaži” sulgumine on omamoodi ideoloogiline eitus, kuid see ei viiks meid Kompuse luule mõtestamisel eriti edasi. Ekskursioon tema „Laboratooriumisse” on põnev ja meeliavardav, kuid kindlapiirilisse teooriapurki ma selle sõnasegusid ümber valada ei söanda. Oleks hiiglama kahju, kui need selle peale ära hingaks või veel hullem — õhku lendaks. Oma luuleilmas on neil õige vägi.\n Marko Kompus: kui luuletamine kohustuslikuks tehtaks, siis ma läheksin kraavi kaevama. Kultuur.err.ee, 18. III 2015.\n H. Krull, Aristokraat, proletaarlane, eremiit. Kolm poeetilist hoiakut. „Vikerkaar” 2015, nr 12.\n S. Vabar, Intervjuu Marko Kompusega. Kirjandus- ja muusikaajakiri „et”, 1. I 2004. http://www.teataja.ee/et/article.php?130.\n Vt J. Kaus, Vabadus vastu võetud. „Sirp” 31. X 2014.\n L. Priimägi, Sürrealismi võti. „Keel ja Kirjandus” 2014, nr 6.\nIsiklikku „Loomingu Raamatukogust”\nPaul-Eerik Rummo Arhiiv\n„Loomingu Raamatukogu” ilmuma hakates olin 15-aastane üsna kirjandushuviline koolipoiss, kelle kõrvu ulatus ka üht-teist toonase kirjanduselu organisatsioonilisest poolest. Arvan mäletavat, et LR-i algatamine (ajal, mil mingi uue väljaande asutamine oli paras vägitükk, aga siiski võimalikum kui veel mõni aastake varem) oli suuresti tollal ENSV Kirjanike Liidus ühe juhtiva positsiooni hõivanud Lembit Remmelga initsiatiiv, mille ta suure hasardiga läbi viis. Kui see oli nõnda, siis on Remmelgas jätnud kodumaa ellu kaks kustutamatut jälge: „Vahva sõdur Švejki” tõlke ja „Loomingu Raamatukogu”. Igatahes mäletan teda mõnuga pajatamas, kuidas selle tema lapsukese nimetähed jäädvustavad šifreeritult ka tema enda nime: LR kui „Loomingu Raamatukogu” ja kui Lembit Remmelgas.\nFormaadina vastab LR minu silmis täpselt sellele, milline üks lugemiseks mõeldud asi olema peab. Mõistagi oskan hinnata ka toredaid ja/või soliidseid, rikkalikult kujundatud, kõvakaanelisi ja suurekaustalisi köiteid ning kõikvõimalikke bibliofiilseid haruldusi — suurejoonelise inspiratsiooni ja filigraanse täppistöö vilju. Nemad on kunst omaette, tihti omal moel meeliülendavad, ja paeluvad pilku ka siis, kui neisse mahutatud tekst erilist huvi ei paku. Kuid tõesti-tõesti, miski ei ületa neid teisi, neid paraja pikkuse, laiuse ja paksusega paperback’e oma keskpärase kvaliteediga paberil! Kui hubane on torgata neid taskusse või kotti, sirgelt või rullis, ja siis on nad sinuga kaasas alati ja kõikjal, kus lugemishimu ületab huvi füüsilise ümbruse vastu. Seejuures ei pea tundma ülemääraseid süümepiinu kohvi- või muude plekkide või köite kapsastumise pärast, rääkimata allakriipsutustest ja ääremärkustest, millega lehekülgi kaunistad, ega sellestki, kui kasutad kaasi ja lehtede vaba pinda käepärase märkmikuna mille tahes parajasti vajaliku või pähekaranu ülestähendamiseks. Nõnda on need pehmekaanelised kaaslased tõesti su igapäevase elu kõige loomulikumaks osaks.\nMu kõige tugevamad lugemiselamused jäävad LR-i ajaloo esimesse kolmandikku. Camus. Kafka. Keset riiklikku sundoptimismust juubeldav meeleülendus, mille tekitas vahetu kontakt põhjatu ängistusfilosoofiaga (iseenesest naljakas lugu, kui järele mõelda). Dürrenmatt ja Max Frisch. Mrożek ja unustamatu pan Kurtna, kes seltskondlikus suhtluses puistas jutu sekka fraase oma parajasti käsilolevast tõlkest, nagu „loomaaia direktor kasutas loomi oma karjääriredeli pulkadena” ja muud taolist ja toredat. Murphy seadus ja Peteri printsiip. Esimesed kokkupuuted Linnart Mälli vahendatud orientalistikaga. Esimene kokkupuude küberneetikaga ja üllatus, et Norbert Wieneri esituses ja Boris Kaburi tõlkes polnudki mul, keskpärasel humanitaaril, sellest raske aru saada. Ühtlasi pani raamatukese alapealkiri — „Inimolendite inimlik kasutamine” — esimest korda juurdlema inimese kui iseväärtuse ja samas kui pragmaatiliselt käsitatava (kelle poolt? teiste omasuguste!) ressursi paradoksaalsuse üle. Ja siit edasi siis üleüldse humanismi mõiste üle. Eraldi nimetaks veel tšehhi Karel Michali „Viirastusi päise päeva ajal”, mis oli lähemate kaaslaste ringis põgusalt kultusraamatuks. Eriti üks jutt selles, kus on tegemist kõnevõimelise surnud kassiga, kes annab igale piisavalt selgelt formuleeritud küsimusele absoluutselt ammendava ja ümberlükkamatu vastuse. Kui raadios parajasti dramaatiliselt arutatakse, mis aitaks teraviljakultuure kõige radikaalsemalt kaitsta nakkushaiguste eest, teatab kass: „Mitte kasvatada teraviljakultuure.” Tunnistan, et see maksiim on mul kogu elu aidanud hoiduda liialt kaasa minemast kõikvõimalike debattide ja arutlusvoorudega. Kui juba radikaalne, siis mis sa seal enam arutad.\nNiipalju lugemisest. Autorina seostub LR mul kõigepealt luuletuskoguga „Lumevalgus… lumepimedus” (ilmus 1966) ja näidendiga „Tuhkatriinumäng” (ilmus 1969). Luulekogu toimetamise ajal olin ise Eestist ära, Vene kroonus, ega tea üksikasju (kas toimetajatel oli palju tegemist, et seda n-ö kaitsta võimude ees, või läks sel korral veel enam-vähem libedalt). Kes ei tea või ei mäleta — „Lumevalgus… lumepimedus” ilmus n-ö pööratava raamatuna, mille teiseks pooleks oli Enn Vetemaa „Lumesõda”. Mahutäitmiseks polnuks seda vaja, üksiknumbri mahu andnuks välja mõlemad. Niisiis oletan, et Vetemaa lõbusus ja lahedus toodi mängu, et minu valdavalt raskemeelset tõsidust tasakaalustada. Nii või teisiti, kukkuski välja huvitav tervik.\n„Tuhkatriinumängu” avaldamisega, nagu selle lavastamisegagi, oli probleeme omajagu, vahepeal oli läinud kruvide kinnikeeramiseks. Lõpuks see siiski ilmus täiesti muutmata kujul, milleks küll tuli kahida kaks lühemat varjamatut sarkasmi („Pseudopus” ja „Kotkast-Prometheust”), mis olid mõeldud „Tuhkatriinut…” toetama ja täiendama. Hea, et niigi läits. Protsessi käigus hoidsid nii peatoimetaja Otto Samma kui Lembe Hiedel mind telgitaguste asjadega kursis, niipalju kui teine neid ise teadis ja esimene rääkida tohtis.\nMuud mu tööd LR-is on tõlked. Väga tore oli teha soome tollase uusima luule valimikku „Kõne voolab voolavas maailmas” (ilmus 1967). See viis kõige markantsemate autorite kaudu käigupealt kurssi mitme eri suundumusega ja ühtlasi suunas end harima Soome ja Eesti poliitiliste ja mentaliteedilooliste erinevuste asjus. Sain põgusalt tuttavaks korraks Tallinnas liikunud Pentti Saarikoskiga, kes muuhulgas — kuna tõlkimise ja toimetamise ajal oli Moskvas jõutud Hruštšov ära kukutada — pikema jututa lubas ühes oma palas värsi „toetan Hruštšovi” asemel trükkida „toetan tulevikku” (üldiselt oli Saarikoski tuntud oma tekstide muutmise kategoorilise keelajana). Kuna väljavalitud autorite hulgas oli ka üks naisluuletaja, Eeva-Liisa Manner, sattusin mõtisklema soolisuse tähendusest luules, eriti just kõrgelt abstraktse, metafüüsilise temaatikaga poeesia puhul — et kas, kuipalju ja mis moel niisuguste asjade taju ja fikseerimise laad oleneb autori soost. Igaks juhuks kutsusin Mannerit tõlkima Ly Seppeli, kes ilmselgelt jõudiski autori vaimulaadile lähemale, kui mina seda oleksin suutnud.\nVeel üks Soomega seotud töö tuli kümmekond aastat hiljem, kui toimetuse ettepanekul redigeerisin ja osalt tegin uuesti Minni Nurme ja Eha Lättemäe tõlkeid Paavo Haavikko kahest suurepärasest teosest — poeemist „Neliteist valitsejat” ja määratlematu žanriga kompositsioonist „Rääkida, vastata, õpetada”, mis lõpuks ilmusid ühtede kaante vahel 1976. aastal. „Neljateistkümnes valitsejas” kootakse Bütsantsi keisrite ajalugu nagu üht suurt vaipa, mille mustritesse kaovad viimaks kudujad isegi; puhas luule, kontrollitud faktoloogia ja ajaloofilosoofia põimuvad ainulaadseks tervikuks, mida soovitan kõigil lugeda. Moodsa majanduse ja ideoloogiate võrgustikus stoiliselt toimetav „Rääkida, vastata, õpetada” tasuks uuesti välja anda, kuna tollal tuli sellest mõndagi olulist välja jätta. Pealegi tunduvad mõlemad teosed uudsel viisil kokku kõlavat ka praeguse maailmaga ja katsetega seda kuidagiviisigi mõtestada. Kohendasime neid tõlkeid osalt koos Lembe Hiedeliga, sellest mäletan, et mõnelgi puhul liikus me arusaamine ja mõte spontaanselt päris ühes suunas.\nVeidi nagu rohkem kaklemist Lembega oli Dylan Thomase raamatu „Piimmetsa vilus” puhul, kus autori iseäralike kujundite ümberpanekuks on kindlasti rohkem kui üks või kaks võimalikku varianti (mitte algtekstist arusaamise, vaid selle eesti keelde ülekandmise mõttes). Mõnelgi korral tajusin toimetaja tahet kehtestada oma maitset ja keeletaju ning tõrjusin seda argumendiga, et ka head üksikettepanekud ei pruugi sobida, sest ei istu üldtervikusse. Aga Lembel tuli ka tõesti minu omadest igati paremaid välgatusi, ja mõne süntaktiliselt eriti pöörase koha kallal pusisime sõbralikult koos kuni enam-vähem rahuldava lõpuni. Ka see teos, „Piimmetsa vilus”, tasuks uuesti käibele lasta, mida kavatsengi.\nVeel üks žanriliselt niisama hästi kui määratletamatu, mahult väike, sisult intrigeeriv raamat, mis mind tõlkima ahvatles ja mille LR-i tollane peatoimetaja Jüri Ojamaa riskidele vaatamata kirjastada võttis, oli briti psühhiaatri R. D. Laingi „Knots”, mis tõlkes sai pealkirjaks „Omadega puntras” (algupärand 1970, tõlge LR-is 1978). Normaalsuse ja ebanormaalsuse piiri, enesepeegelduse adekvaatsuse või hälbelisuse, psüühiliste kannatuste jne küsimused on mind alati kummitanud, ning muidugi ka see, kuidas teised inimesed ja ühiskond kohtlevad vaimuhaigeteks kvalifitseeritavaid. Klassikalise psühhiaatrina alustanud R. D. Laing arendas välja oma psühhoterapeutilise tegevussuuna, mida on nimetatud ka antipsühhiaatriaks, ning selle praktiseerimise kõrvalt ka kirjutas päris palju. „Knots” pole siiski mingi traktaat, vaid hulk kumuleeruvalt reastatud sõnalisi mudeleid, mis püüavad puust ette teha ennast ja oma suhteid reflekteeriva inimese tüüpilisi kinnijooksmisi, millega end hulluks aetakse. Väliselt, s.o trükipildilt näevad need välja kui luuletused. Laingi tõlkimisega oli tööd ja rasket lõbu kõvasti peamiselt inglise ja eesti süntaksi, aga ka morfoloogia suurte erinevuste tõttu. Järelsõnas paningi kirja selle karmi kogemuse, et „inglise keel võimaldab eesti keelega võrreldes tunduvalt hõlpsamini väga skemaatilisi väljendusi, jäädes samas ometi enam-vähem loomulikuks. Tõlkes tuli mitmel korral üks neist kahest omadusest teisele ohvriks tuua.” Suur abi oli Enn Soosaarest, kes mu mustandeid läbi vaadates ja oma variante pakkudes julgustas mind algupärandi süntaktilistest raamidest mitte liiga kramplikult kinni hoidma. See vabastas mu meeli ka hilisemate tõlkimiste jaoks. — Mis raamatu väljaandmisse puutub, siis õnneks oli Laingit vähemalt ühel juhul ka nõukogude pressis suhteliselt neutraalselt tutvustatud, sellele võiski vajadusel toetuda. Püüdsime ka tellida selgitava saatesõna kuulsalt professorilt Jüri Saarmalt, kes aga viisakalt keeldus. Raamat ilmus sellegipoolest ja tekitas omajagu kõhinat, kuna esimese hooga kiputi seda võtma kui liiga kaugele läinud ja liiga vähestele mõeldud eksperimentaalset luuletuskogu, mille suure tiraaži peale on raisatud lubamatult palju tollal krooniliselt defitsiitset trükipaberit. Oli siiski ka positiivsemat, autori kavatsust mõistvat ja hindavat tagasisidet.\nKaudsem seos LR-is ilmunuga tekkis Erich Segali „Armastuse loo” („Love Story”) pinnal. Koos Viiu Härmi ja Olav Ehalaga tegime sellest muusikali moodi dramatiseeringu Noorsooteatrile, pealkirjaga „Oliver ja Jennifer”. See raamat, tema tekke- ja retseptsioonilugu ja siit-sealt laekuvad teadmised autori mitmekülgsest tegevusest andsid tänuväärt mõttematerjali loomingulise tegevuse ning kommertsiaalsuse keerukate seoste üle vabas maailmas, kuhu me tollal veel ise ei kuulunud.\nNimetamata on veel Joseph Helleri näidendi „Me pommitasime New Havenit” tõlge (1978), mille tegin ühe teatri tellimusel, aga see jäi lavastamata. (Muide on algupärandi pealkiri eneseirooniliselt kahemõtteline, slängilise tähenduse pinnalt võinuks tõlkida ka „New Havenis põrusime läbi” — nimelt oli näidendi esmaesitus Yale’i ülikoolis New Havenis.) Praegugi on hea meel, et lugu õnnestus vähemalt trükis välja anda, sest tegemist on omamoodi kvintessentsiga teatri ja nn päris-elu (kaasa arvatud päris-surm) suhtest, kompositsiooniga, mis on ühtaegu ülimalt virtuooslik ja ise pommituslendurina teeninud autori poolt äratuntavalt, kripeldavalt isiklik. Taas kord — soovitan lugeda. Muide oli mul meelde jäänud, nagu pärineks just sellest näidendist, ühest selle remargist, üks suurepärane formulatsioon elu ja kunsti suhte kohta, ja nimelt: „see ühtaegu nii teeseldud kui ehtne eksaltatsioon, mis on omane näitlejaile”. Nüüd tagantjärele kontrollides selgus, et nii on asja sõnastanud hoopis Flaubert oma „Tundekasvatuses”, kust olen selle laenanud Helleri näidendi järelsõna jaoks. Igatahes hästi öeldud minu meelest.\nPalun lahkesti vabandada, et „Loomingu Raamatukogu” juubelil laskusin nii kapitaalselt mälestustesse stiilis „MINA ja juubilar”. Küllap osalt tingis seda kokkulangevus mu oma jubileumiga just samadel päevadel. Usun siiski, et midagi annab mu jutust ka laiemalt üldistada. Nimelt seda, milliseid teemasid, vaatenurki, mõtte-, tunde- ja maitsesuundi, impulsse ja ärgitusi LR oma varajastel aegadel nädal nädala järel Eesti vaimuellu tõi ja siin idanema pani. Lugejaid oli ju palju, palju, palju, palju!\nJohanna Ross Arhiiv\nEeva Park: „Lemmikloomade paradiis”.\n„Verb”, 2016. 237 lk.\nIn memoriam Paul Reets 5. VII 1924—25. XII 2016\ndetsembril 2016 suri Bostoni lähedal Readingi hooldekodus üks Ameerika eestlaskonna värvikamaid esindajaid 1960.—1980. aastail, kunsti- ja kirjanduskriitik Paul-Heinri Reets.\nPaul Reets sündis 5. juulil 1924 Tallinnas, noorpõlve veetis ta kolmes kodus Nõmmel, õppis 1932—1936 Nõmme algkoolis ja 1936—1943 sealses gümnaasiumis. Aastail 1943—1945 teenis ta Saksa sõjaväes. 22. septembril 1944 oli Reets ühes neist salkadest, kes Pääskülas ja järgmisel hommikul Sauel Nõukogude tankide vastu üsna lootusetut võitlust pidasid. Järgnes taganemine Saaremaale ja sealt edasi laevaga Danzigi poole, 1945. aasta jaanuarist märtsini võitles ta Eesti diviisi koosseisus Punaarmee vastu Oderi jõe ääres. Viimaks tuli läbi käia ka Tšehhi põrgust.\nAastail 1946—1950 õppis Reets Bonni ja Freiburgi ülikoolis ajalugu, kunstiajalugu ja võrdlevat usunditeadust. Saksakeelses kultuuriruumis tundis ta end koduselt ning võttis stilistiliseks eeskujuks Martin Heideggeri ja prantsuse sümbolistid. Aastal 1947 alustas Reets mitmekeelset mõttepäevikut, mida pidas kuni aastani 2010 ja mis oma umbkaudu 4000 leheküljega on tema suurim kirjatöö. Tulevase monograafia koostaja leiab sellest muu hulgas poolsada luuletust eesti, saksa ja inglise keeles, aforisme ning kultuurilooliselt tähenduslikke hingeheitlusi.\nmail 1950 jõudis Reets Ameerikasse ja elas edaspidi peamiselt Bostonis. 1951—1953 õppis ta Harvardi ülikoolis ajalugu ja kauneid kunste, lõpetades stuudiumi magistrikraadiga. Institutsionaalse kunsti kõrval hakkas ta üha enam hindama laste ja loodusrahvaste eneseväljendust, inimlike eluasemete stiihilist ilu, kivide mineraalset esteetikat.\nPalju aastaid töötas Reets Bostonis vähenõudlikul, aga piisavat äraelamist võimaldaval ametikohal Lahey kliinikus, kus korrastas registratuuris toimikuid. Töömuresid ta koju kaasa ei viinud, peremuresid endale ei soetanud ja nii võis ta eelkõige pühenduda kunstile, muusikale ja kirjandusele, eneseharimisele, raamatute ja taieste kogumisele või lihtsalt jalutuskäikudele. Ta tegi mitmeid kunsti- ja elamusreise teistesse Põhja-Ameerika linnadesse, aga rändas ka Ladina-Ameerikas ja Euroopas. Vabalt vallatud saksa ja inglise, samuti prantsuse ja ladina keele kõrval õppis ta iseseisvalt ära vanakreeka keele ning tõlkis eesti keelde muuhulgas Sappho lüürikat.\nAvalikkuse ette astus Reets 1955. aastal noorema põlvkonna radikaalset mõtet esindanud ajakirjas „Vaba Eesti”. Tema nelikümmend aastat kestnud tegevuse tuumaks on sadakond artiklit, kirjandus- ja kunstiarvustust, mida ta sõltumatu intellektuaalina avaldas võrdse eduga mõlemas peamises pagulasajakirjas, nii „Tulimullas” kui ka „Manas”, millest viimase toimetuskolleegiumi ta aastakümneid kuulus. Reets arvustas ka nõukogude ajal kodumaal ilmunud kunstimonograafiaid ja luuleraamatuid.\nReets ühendas oma isikus mõneti eraklusse kalduva eluhoiaku ja jõulise suhtlejaande, mis väljendus ka tema rikkalikus kirjavahetuses näiteks Marie Underi ja Artur Adsoniga. Aastal 2011 annetas Paul Reets väärtusliku osa oma kultuurivarast Eesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskusele. Oma raamatu kokkupanekuni Reets eluajal ei jõudnud, tema sulelooming peaks mahuka illustreeritud köitena ilmuma trükist käesoleval aastal. Ent kellel avanes võimalus kuulata Reetsi kütkestavat kõnet, see sai osa tema eluenergia emakeelsest voolust, mis kandis endaga hiiglaslikku faktilist teavet. See vitaalsuse ja eruditsiooni põimumine tegigi temast erakordse inimese, kelle pärisosaks jäi anda laeng kõigile neile, kellega ta kokku puutus.\nEesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus Kunstiühing Pallas\nEesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides\nAlvar Loog Arhiiv\n2. jaanuaril asutas Tallinna linn Tallinna Kirjanduskeskuse, mille eesmärk on hallata A. H. Tammsaare ja E. Vilde majamuuseume ning kaardistada linna kirjanduspärandit laiemalt.\n3. jaanuari kirjanduslikul teisipäeval esitles Juhan Hellerma Tartu Kirjanduse Majas oma lühiproosakogu „Tühjusse, kaugusse!” („Tuum”). Esinesid autor ja Carolina Pihelgas.\n5. jaanuaril oli Austria suursaadiku residentsis Austria 2016. aasta tõlkeauhinna laureaatide Piret Pääsukese ja Terje Looguse austamisõhtu.\n8. jaanuaril toimus Elva gümnaasiumis konverents „Elva luuletark Karl Muru 90”. Kõnede ja ettekannetega astusid üles Eva Kams, Arne Merilai, Toomas Liivamägi, Berk Vaher, Ly Lestberg, Jaan Kolberg, Epp Kubu, Rein Veidemann, Peeter Olesk, Aare Pilv, Ly Seppel, Heili Zink, Tiit Ustav, Janika Kronberg ja Toomas Muru. Luulekava esitas Eesti Naisüliõpilaste Selts.\n10. jaanuari kirjanduslikul teisipäeval „Värske Õhtu” esinesid Tartu Kirjanduse Majas Kristjan Haljak, Berit Kaschan ja Siim Lill, õhtut juhtis Igor Kotjuh.\n11. jaanuari kirjandusliku kolmapäevaga „Olla maastik, olla maastik suurejooneline” tähistati Tallinnas Kirjanike Liidu saalis Paul-Eerik Rummo 75. sünnipäeva. Juubilariga vestles Rein Veidemann, Paul-Eerik Rummo tekste lugesid VHK teatriklassi noored Maria Koff, Hardi Möller ja Rauni Saagim. Laulsid ja mängisid Kärt, Mart, Ants ja Jaak Johanson, Krista Citra Joonas ja Tõnis Mägi.\n12. jaanuaril toimus Tartu linnaraamatukogus vestlusõhtu raamatu „Minu Saksamaa. Kirju lapitekk” autori Marianne Suurmaaga. Õhtu sai teoks koostöös kirjastusega „Petrone Print”.\n16. jaanuaril andis ajaleht „Postimees” „Loomingu Raamatukogule” üle 2016. aasta Kultuuriveduri auhinna.\n17. jaanuari kirjanduslikul teisipäeval „Pöörikoha otsimine” esitleti Tartu Kirjanduse Majas Piret Bristoli raamatut „Pöörikoht” („Tuum”), autoriga vestles Berk Vaher.\n18. jaanuari kirjanduslik kolmapäev „60 aastat armastust” Tallinnas Kirjanike Liidu saalis oli pühendatud „Loomingu Raamatukogu” 60. sünnipäevale. Esinesid Kai Aareleid, Veronika Kivisilla, Jan Kaus ja Indrek Koff.\n18. jaanuaril korraldas Eesti Kirjanduse Selts Tartu Loodusmajas looduskirjelduse seminari, kus käsitleti Gerald Durrelli loomingut.\n19. jaanuaril tähistati Tallinnas Õpetajate Majas „Loomingu Raamatukogu” 60. sünnipäeva. Tervitussõnad lausus LR-i peatoimetaja Triinu Tamm, kes luges ette ka Vabariigi Presidendi Kersti Kaljulaidi tervituse. Õhtujuht Erki Laur luges ette LR-i autori ja tõlkija Paul-Eerik Rummo läkituse. Sõnavõtuga esinesid tõlkijad Krista Kaer, Indrek Koff ja Marju Lepajõe. LR-i pikaaegne toimetaja Anu Saluäär luges ette endise peatoimetaja Agu Sisaski tervituse. Indrek Taalmaa esitas Andrus Kivirähki „Eaka haritlase juubelikõne”. Muusikat valis Berk Vaher.\n19. jaanuaril esitles Heiki Vilep Tartu Kirjanduse Majas oma lasteraamatut „Une-Mati uued unejutud”.\n19. jaanuaril esitles Häniläne Tartu linnaraamatukogus oma raamatut „Viiulimäng vanan vaksalin”, mis sisaldab nii luulet kui proosat.\n19. jaanuaril toimus Tallinnas Kuku klubis Poetry Slami võitjate voor, kus esinesid Veiko Märka, Rolf Liiv, Jaan Malin ehk Luulur, Jaak Känd, Contra, Johanna-Mai Riismaa jt.\n20. jaanuaril anti Kohtla-Järve kultuurikeskuses üle Eesti Kultuurkapitali aastapreemiad 2016. aasta tegevuse eest. Kirjanduse valdkonnas pälvis selle Jaan Undusk raamatu „Eesti kirjanike ilmavaatest” eest. Kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia sai lastekirjanduse klassik Heljo Mänd. 20. jaanuaril viidi Valga kultuurikeskuses „Tiina Juures” läbi Valga ja Valgamaa kooliõpilaste luuleprõmm.\n24. jaanuaril anti Kristiina Ehinile Tartu raekojas pidulikult üle Tartu linnakirjaniku stipendium.\n24. jaanuaril toimus Tartus endises „Postimehe” majas kirjanduslike teisipäevade raames ajakirja „Akadeemia” auhinnaseminar. Ettekandega esinesid ajakirja 2016. aasta artiklipreemia laureaadid, kelleks olid Üllar Peterson (artikliga „Islamiriik ja mittemuslimid”), Indrek Jääts („Nõukogude rahvuspoliitika 1960.—1980. aastail: Vepsa näide”), Kaarel Piirimäe („„Balti kriis” ja Eesti välispoliitika algus 1990—1991”), Piret Pungas-Kohv („Kui soine on eesti ilukirjandus?”), samuti said sõna tõlkepreemia laureaat Mailis Põld ja kunstiauhinna saaja Jevgeni Zolotko. Anti üle auhinnad.\n25. jaanuaril pidas koosolekut Eesti Kirjanike Liidu eestseisus. Arutati jooksvaid küsimusi ja loomeliidu liikmeks võeti Mall Jaakson, Arno Oja ning Ingrid Velbaum-Staub.\n25. jaanuaril korraldas Fenno-Ugria hõimuklubi Eesti Keele Instituudi suures saalis õhtu „Kas eelmine aasta oli liivi aasta?”. Karl Pajusalu tutvustas nelja 2016. aastal ilmunud väljaannet liivi keelest ja kultuurist: Eberhard Winkleri ja Karl Pajusalu koostatud monograafiat A. J. Sjögreni salatsiliivi talletustest, eesti ja soome-ugri keeleteadlaste ajakirja liivi erinumbrit, Eduard Vääri liivi uurimuste kogumikku ja liivi aastaraamatut. Viimasest luges Karl Pajusalu ette Kempi Karli salatsiliivi luulet koos eestikeelsete tõlgetega.\n25. jaanuaril korraldas Tartu linnaraamatukogu noorte pop-up-kirjanduskohviku Tartu Katoliku Hariduskeskuses. Kirjanduskohvikus räägiti Jüri Kolgi luulekogust „Igapidi üks õnn ja rõõm”. Vestlust juhtis Liisa Jaakson.\n25. jaanuari kirjanduslikul kolmapäeval „100 rahva lood” lugesid Indrek Koffi lugusid Toomas Täht ja Mari Abel, muusikat tegi Sander Udikas.\n26. jaanuaril oli Tartu linnaraamatukogu kirjanduskohvikus vaatluse all 2015. aasta kirjandusfestivali Prima Vista külalise, noore austria kirjaniku Valerie Fritschi romaan „Winteri aed”. Kohvikus oli külas romaani tõlkija Terje Loogus, kes sai tõlke eest Austria Vabariigi tõlkeauhinna. Vestlust juhtis Linda Jahilo.\n26. jaanuaril esitleti Tallinnas raamatupoes „Puänt” hiina luuletaja Jidi Majia tõlkekogu „Aeg” („Ars Orientalis”). Raamatu tõlkija Jüri Talvet tutvustas autorit ja luges tema luulet.\n26. jaanuaril toimus Tartus lokaalis „Arhiiv” järjekordne TarVaba.\n27. jaanuaril oli Soome Instituudis EKL-i tõlkijate sektsiooni teemaseminar, kus esinesid ettekandega Märt Väljataga („Olevik ja minevik kõrvallauses ja siirdkõnes”) ja Anu Lamp („Shakespeare’i tõlkimine — võimatu missioon?”).\n28. jaanuaril toimus Tartu Kirjanduse Majas kirjandusviktoriin.\n30. jaanuaril avati Tartu linnaraamatukogus raamatunäitus „Imelised maailmad” Lewis Carrolli, Alan Alexander Milne ja J. R. R. Tolkieni elust ja loomingust.\n31. jaanuari kirjanduslikul teisipäeval oli Tartu Kirjanduse Maja raamatupoes „Utoopia” „Utoopiline salong” sarjast „Otsides Nobeli”, kus tutvustati Nobeli kirjanduspreemia laureaate.\n9. veebruar — Victoria Traat 75\n9. veebruar — Tiia Toomet 70\n20. veebruar — Mihkel Loodus 80\n21. veebruar — Ilmar Trull 60\nToomas Kall Arhiiv\nNr 1. Kiirele\nLava. Kibu. Viht. All nurgas toober.\nAhi köeb. Kas tund või igavik?\nHaod on märjad. Kriiskad peal. Oktoober.\nNaks ja naks jääb kinni tagumik. Nr 2. Liblele\nPalk on väike. Elumured suured.\nKöster siunab. Mari terav keel.\nViinaviga. Nohu. Läti juured.\nTöö ei tapa. Surm on siiski teel.\nNoorest peast ei olnud mingit vaeva\ntorni tõusta iga ilmaga.\nleida ainukese silmaga.\nSiis kõik muutus. Tekkis teine tõelus.\nTeine mõõde. Teine sentiment.\n„Kristjan,” ütles mulle vana õelus,\nkuigi lahke näoga Kruusement.\n„Kahjuks ma ei näe sind oma filmis.\nLiblel pole mingit magu ees!\nTa on kõhn. Just nii näeb rahva silmis\nvälja tüüpiline kellamees.”\nMuidugi, eks kinomehed teavad.\nKahjuks minu kahjuks langes liisk.\nNüüd on nii, et inimesed peavad\nminuks meest, kel nimeks Kaljo Kiisk.\nNr 3. Tõnissonile\nMiks on lakkamatult süüa kole? Ma ei tulnud siia nälgima!\nKoolis endokrinoloogi pole.\nKeegi ei pea kaalu jälgima.\nMoodsad õpetused mind ei stööri.\nTuimalt tammun jalalt jalale.\nHoidun oma IHUinterjööri.\nKasvab vimm ja kestab saksaviha:\nneid on õuel lugematu arv.\nLäikiv lõug. Praekartul. Leib. Sealiha.\nPotis kapsasupp. Jõe põhjas parv.\nNr 4. Imelikule\nKalmud. Ristid. Hauakivi raskus.\nLehkav lehekõdu kütab ängi. Kommid kokku kleepunud on taskus.\nMäärib sõrmi. Kannelt siin ei mängi.\nKommipaberitel tähtsad näidud:\nMade in Sweden, Latvia, Italy.\nHirmus mõelda, kus küll kõik on käidud,\nlausa oldud — kuku pikali!\nSadu läbi. Poriloik veel püsib. Peegelpildis jalakas ja kask.\nNüri nuga nimetähti nüsib.\nPäikest pillub ristisildi vask.\nKuni tuul kaks ringi tõmbab veele:\nminu ja mu sugulase Teele.\nNr 5. Tootsile\nPikad juuksed. Rõugearmid. Vinnid.\nTahaks minna Jurjevisse hipiks!\nTeha mõned toonikuga džinnid.\nVõtta hoogu kõrgendatud stipiks.\nKuigi mõrvakatse kooli õues,\nhaige tarve oma taskuid täita,\nsilgud köstri uksel, Pitsu põues —\nvaimset küpsust eriti ei näita.\nPigem ikkagi provintsi taset.\nMeeles püsib tõotus tunane:\ntäidab õige ilmavaate aset\ngloobus, mis on puust ja punane.\nNr 6. Kuslapile\nHeal lapsel mitu nime:\nTiuks, Kuslap, Tiugu.\nJa tema seljas Ime-\nlik laseb liugu.\nNr 7. Teelele\nTõmbed. Tõuked. Pilgud. Vahetund.\nTüdrukute sädin. Poiste jutt.\nKõrvad kikkis. Uudishimu sund.\nEnne naer. Siis häbi. Lõpuks nutt.\nTootsi kutse polnudki nii süütu:\n„Vähid, parv ja sägad näha läbi jää!”\nSaare Arnoga on kergelt tüütu,\nImelikuga nii imelik ja hää.\nNr 8. Õpetaja Laurile\nMINU KALLID ABITURIENDID!\nKevad murrab sisse hirmsa hooga!\nÄrge enam katkestage endid\nkatekismuse ja piiblilooga!\nÕppige, mis kestab üle aja!\nSeda ütleb õpetaja Laur.\nAineid, mida läheb elus vaja —\nsinna mingu lõpetaja aur!\nRehkendamist õppige ja keeli:\nkolme kohalikku. Maadeteadust.\nAjalugu köitku teie meeli.\nTeada võiks ka mõnda loodusseadust.\nÜkski neist ei nõua teab mis annet,\nelus aga abi leiab neist.\nKes ei jõua tervet ülesannet,\ntehku minu poolest või poolteist!\nPaul-Eerik Rummo Väljavõtteid Andrus Kivirähk Eaka haritlase juubelikõne Igor Kotjuh Loomulikult eriline lugu Urmas Vadi Kus sa oled, Juhan Liiv? Jüri Kolk *meeletu, paks peavalu / *kingitud hobuste jt luuletusi Jan Kaus Üle mere\nEve Leimann Sosistan sala Juhan Voolaid Peatükke kogumikust „Tuhastunud külavanem” Lauri Kaldoja Vessel II Ingvar Luhaäär Julk-Jüri ait ja nägemus Kaarli kirikust Livia Viitol Ristimisvaagen tammepuust põranda all Eduard Vilde Mäeküla piimamees Jürgen Rooste Mäekülareiv Kairi Tilga Piimamehe disko kommentaariks Paavo Matsin Mäeküla piimamehed ehk klassikute kammerteenrid Veronika Kivisilla Mäeküla põimlause Toomas Kall Kuidas Eesti kirjanikud „Kevadet” kirjutaksid Jaak Jõerüüt Riiklus ja riigimehelikkus Paavo Matsin / Maarja Vaino Vasaku käe valikud Sirje Kiin Kas „Saatja aadressi” sõnum on pärale jõudnud? Vaapo Vaher Asta Willmann ja tema hiiumaisus Janika Kronberg Territoriaalsest terviklikkusest\nÕnne Kepp Ääremärkusi lausungite ja pauside juurde Brita Melts Kontrastne kulg urgu Olev Remsu Lenin ja Platon, Trotski ja Aristoteles Eve Annuk Erakirjade varjamatu võlu Kroonikat Heli Allik 2016. aasta Prantsuse kirjandusauhindadest Kroonikat\n1. detsembril andis Eesti Lastekirjanduse Keskus üle Aasta Rosina auhinna kõige omanäolisemale lasteraamatule. Keskuse töötajatest koosnev žürii valis selleks Triinu Laane koostatud ja Anne Pikkovi illustreeritud raamatu „Vana katkine kass” („Päike ja Pilv”).\n1. detsembril kohtus Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakonnas lugejatega Veronika Kivisilla üritustesarja „Nõmme loeb” raames.\n4. detsembril peeti Eesti Kirjanike Liidu saalis Eesti Kirjanike Liidu, Eesti Lavastajate Liidu ja Eesti Teatri Agentuuri koostööseminari. Ettekannetega esinesid Madli Pesti („Näitekirjandus Eestis ja välismaal”), Peeter Helme („Ülevaade uuema aja eesti proosast”), Tiit Palu („Lavastaja ootused näidendile”), Jaanika Juhanson („Minu unistuste näitekirjanik”), Tiit Aleksejev („Koostööst lavastajaga”), Urmas Vadi („Mis tunne on omaenda teksti lavastada”) ning Mari-Liis Lill ja Paavo Piik („Koostöö teksti loomisel”). Päeva juhatasid Jaanika Juhanson ja Tiit Aleksejev.\n5. detsembril tähistas Eesti Draamateater Shakespeare’i aastat (400 aastat kirjaniku surmast) tema näidendite monoloogide esitamise võistlusega. Võidu pälvis Vahur Kurvits Kadrioru Saksa Gümnaasiumist, teise koha sai Alice Siil Rakvere Eragümnaasiumist ja kolmanda koha Melmariin Salumäe Tallinna Prantsuse Lütseumist. Võistlust toetasid Briti Nõukogu, Briti Suursaatkond, Eesti Keele Sihtasutus ja Mart Meri.\n6. detsembril kogunes kirjanikupalga valimiskomisjon koosseisus Elle-Mari Talivee (Eesti Kirjanduse Teabekeskus ja UTKK), Triin Soone (Eesti Lastekirjanduse Keskus), Kaidi Urmet (Eesti Kirjastuste Liit), Janne Andresoo (Eesti Rahvusraamatukogu), Rein Veidemann (Eesti Kirjanike Liit), Janika Kronberg (EKL ja „Looming”) ja Tiit Aleksejev (EKL). Kirjanikupalga saajaiks valiti Mehis Heinsaar, Eeva Park, Jan Kaus ja Hasso Krull.\n6. detsembri kirjanduslikul teisipäeval Tartu Kirjanduse Majas oli külaliseks kirjanik ja tõlkija Indrek Koff, keda küsitles Siim Lill.\n7. detsembri kirjanduslik kolmapäev „Läheb ega peatu” Tallinnas Kirjanike Liidu saalis oli pühendatud Ülo Mattheuse loomingule. Üles astusid Kai Aareleid, Märt Läänemets, Jaak Valge ja Piret Viires, muusikat tegid Leho Rubis ja Arno Kalbus.\n7.—10. detsembrini osales Mihkel Mutt New Yorgis Uue Euroopa kirjanduse festivalil (New Literature from Europe Festival). Viimasel päeval toimunud kirjandusõhtul esitasid kümme autorit oma loomingut emakeeles, ingliskeelne tõlge ilmus sünkroonselt ekraanile. Mihkel Mutt luges lühinovelli „Mu floorake, mu faunake”, mille on inglise keelde tõlkinud Adam Cullen.\n8. detsembril anti Tartu Kirjanduse Majas Kultuurkapitali ja SA Kultuurileht toel üle 2016. aasta Ants Orase nimeline kirjanduskriitika auhind, mille pälvis Hasso Krull arvustuse eest „Tardumusse venitatud avaus. Tõnis Vilu utoopiline aeg” (Tõnis Vilu luulekogud „Igavene kevad” ja „Uus Eesti aed”, „Vikerkaar” 2016, nr 9). Žürii nimel kõnelesid Pille-Riin Larm ja Kajar Pruul, sõna võttis ka tänavune laureaat, Orase-teemalise luule- ja laulukava esitasid Siim Lill, Rauno Alliksaar ja Kaisa Ling. Teised auhinna kandidaadid olid Heli Allik arvustusega „Kivi, paber, käärid. Kolmas vorm” (HAPKOMAH, „Kuidas minust sai HAPKOMAH. Ja lisaks kõik lood nihilist.fm’ist”, „Vikerkaar” 2016, nr 7—8), Tiit Hennoste, „Kilpkonna kaunistamine kalliskividega. „Marie Underi „Sonetid””, dekadentsiajastu loid luule” („Marie Underi „Sonetid”. Viiskümmend tänapäeva luuletajat kõneleb Marie Underiga”, „Keel ja Kirjandus” 2016, nr 2), Aare Pilv, „Pretensioonitu puudutus” (Jüri Kolgi luulekogu „Igapidi üks õnn ja rõõm”, „Looming” 2016, nr 10) ja Berk Vaher, „Äkki ongi kõik masinad ühest otsast katki” (Jan Kausi romaan „Ma olen elus”, „Keel ja Kirjandus” 2015, nr 11). Žüriisse kuulusid Johanna Ross, Pille-Riin Larm, Indrek Mesikepp, Tõnis Parksepp ja Kajar Pruul.\n8. detsembril toimus Eesti Rahvusraamatukogu väikeses konverentsisaalis Paabeli Raamatukogu kirjanduskonverents „Mis meist saab?”. Ettekannetega esinesid Tiit Aleksejev, Piret Päär, Marie Edala, Martti Helde, Sakarias Jaan Leppik, Jan Kaus ja Hanna Simona Allas. Teemal „Sõna surmast teatris” vestlesid Tõnu Õnnepalu ja Jim Ashilevi. Jaak Johanson, Krista Citra Joonas ja Veronika Kivisilla esitasid Milleri salongis luule- ja muusikakava „Meeldivat päevajätku!”.\n8. detsembril oli „Kloostri Aidas” kirjanduskohviku külaliseks Milena Busquetsi raamatu „Ka see läheb mööda” („Petrone Print”) tõlkija Anna-Maria Penu, keda küsitles Kai Aareleid.\n8. detsembril esitles kirjastus „Petrone Print” Tartu linnaraamatukogus Jesper Parve raamatut „Minu Bali. Oma väe otsingul”. Külas oli autor.\n8. detsembril kohtus Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses lugejatega sarja „Nõmme loeb” raames Tiit Pruuli.\n9. detsembril peeti Eesti Keele Instituudi maja II korruse väikeses saalis (Roosikrantsi 6) Eesti TA Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse teadusseminari „„Kurja lillede” lapsed. Sissevaade eesti dekadentlikku kunsti ja kirjandusse”. Ettekande pidasid Mirjam Hinrikus (Eesti TA UTKK; Tallinna Ülikool) ja Lola Annabel Kass (Tallinna Ülikool).\n9. detsembril esitleti A. H. Tammsaare muuseumis Eeva Pargi romaani „Lemmikloomade paradiis” („Verb”).\n10. detsembril korraldati Tartu Kirjanduse Maja kohvikus „Arhiiv” kirjandusviktoriin.\n13. detsembri kirjanduslikul teisipäeval esitleti Tartu Kirjanduse Majas Jidi Majia luulekogu „Aeg” (kirjastus „Ars Orientalis”), kõneles Jüri Talvet.\n13. detsembril tutvustas Ilmar Särg Tartu linnaraamatukogus oma raamatut „Varjus”.\n14. detsembri kirjanduslikul kolmapäeval „Siiditee saadikud” esinesid Kirjanike Liidu saalis karakalpaki eepilised laulikud, džirau Salamat ja baqsi Gulistan. Stepirahvaste jutte pajatas jutuvestja Piret Päär.\n14. detsembril kohtusid Tartu linnaraamatukogus lastega kirjanik Lehte Hainsalu ja kunstnik Lea Malin ning tutvustasid oma uut raamatut „Kolm tosinat karvast ja sulelist”.\n14. detsembril kogunesid noored Tartu linnaraamatukogus pop-up-kohvikusse, teemaks oli talveraamat osalejate vabal valikul. Kohviku eestvedaja oli Irina Möldre.\n15. detsembril oli Tartu linnaraamatukogus kirjanduskohvik, kus vaatluse alla võeti prantsuse kirjaniku David Foenkinosi romaan „Mälestused” (tõlkinud Pille Kruus). Vestlust juhtis Kaja Kleimann.\n16. detsembril toimus Tartu Kirjanduse Maja raamatupoe „Utoopia” järjekordne „Utoopiline Salong”, teemaks Erasmus Rotterdamist, kellest kõnelesid Marju Lepajõe ja „Utoopia” raamatupoodnikud.\n16. detsembril avati Tartu linnaraamatukogus näitus „Räpp kui luule?!”, mille koostas Klaari Tamm.\n20. detsembril arutas Eesti Kirjanike Liidu eestseisus jooksvaid küsimusi.\n20. detsembri kirjanduslikul teisipäeval esitleti Tartu Kirjanduse Majas Astrid Ivaski tõlkeluulekogumikku „Mere silmad” (kirjastus „Libri Livonia”). Kõnelesid tõlkija Livia Viitol ja Guntars Godiņš.\n20. detsembril avati Tartu linnaraamatukogus näitus „#Oskar Luts”, mille koostasid Kaja Kleimann ja Tiina Tarik Oskar Lutsu 130. sünniaastapäeva tähistamiseks. 21. detsembril esitleti „Solarise” raamatupoes „Apollo” Tanel Saimre raamatut „Minu Norra. Polaarutoopia ja naftaplatvormid” („Petrone Print”).\n28. detsembril toimus Nõmmel Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakonnas Toomas Liivi 70. sünniaastapäevale pühendatud kirjandusõhtu. Esinesid Elo Lindsalu, Toomas Haug ja Maarja Vaino. Luuletajat, kirjandusloolast ja õppejõudu meenutasid UTKK kolleegid ja TLÜ tudengid.\nTung ja kannatlikkus\nKultuuriajakiri aastast 1923 – täies mahus kättesaadav digiarhiivis Digar Leia veel huvitavat lugemist


Sõber - Perekooli Foorum\nEsileht › Väikelaps › Sõber\nKuidas suhtute kui teie lapse parim sõber lasteaias ühtäkki hakkab teie lapsele ütlema, et me pole enam sõbrad, enam ei mängi koos ja ka selle lapse vanemad ignoreerivad teid, ei tereta enam? Üritate asja lahendada või loobute?\nIkka üritaks selgusele saada, mis juhtus. Isegi kui laps teda solvas või tülli läksid, laps ise ei pruugi tahta sulle seda tunnistada, kui ta saab aru küll, et see on tema süü vms. Ja siis vähemalt üritaks asja siluda ja kui vaja, siis vabandada (lapsel). Peab ju õppima ka, kuidas tülidest üle saada. Aga eks need sõprused lagunevadki mõnikord ja bvahel jälle kuu aja pärast on parimad sõbrad jne. Väga rinnaga ka peale ei suru, las lapsed harjuvad ka omavahel suhtlema ja klaarima (koolilapsed eriti), lasteaias läheb ikka suunamist vaja jne.\nSee muidugi veider, kui vanemad lähevad asjaga kaasa. Kindlasti uuri õpetajatelt, kas midagi on lasteaias juhtunud.\nTundub nagu vanemad oleks käskinud lapsel mitte sõbrustada, kui nad ise järsku ignoreerivad. Äkki see laps kordab seda, mida kodus öeldi talle.


Vanemuise väikeses majas esietendub draama “33 variatsiooni”\nSel laupäeval, 6. oktoobril kell 19 esietendub Vanemuise väikeses majas Moises Kaufmani draama “33 variatsiooni”. Lavastaja on Heiti Pakk.\nSee eriline näitemäng – külluslik, mitmekihiline, mõneti häiriv ja samas rahustav – räägib palju muusikast. Siiski võib öelda, et muusika on siin eelkõige vahendiks mitmesuguste inimlike teemade avamisel. Kunsti- ja loominguküsimuste kõrval on Kaufman samaväärselt käsitlenud inimsuhteid, mistõttu tasakaalustab ülevaid ja hingekriipivaid teemasid südamlik ja veidi nukralt koomiline lähenemine.\nVaataja ees rulluvad lahti kaks eraldiseisvat, kuid paralleelselt kulgevat lugu: üks kahesaja aasta taguses Viinis, kus helilooja Ludwig van Beethoven (Guido Kangur) püüab oma kasvavast kurtusest hoolimata luua oma elulõpu üht olulisemat teost. Teine kulgeb tänapäevases New Yorgis ja Bonnis, kus muusikateadlane ja Beethoveni ekspert Katherine Brandt (Marika Barabanštšikova) püüab mõista, miks helilooja leidis pikka aega inspiratsiooni just ühest lihtsakoelisest valsist. Ta otsustab oma kiiresti süvenevast haigusest hoolimata kaevuda arhiividesse, et otsida sellele küsimusele vastust.\nLavastuses kõlavad Andre Hinni ettekandes katkendid Beethoveni klaveriteosest „33 variatsiooni Diabelli valsi teemale”.\nHeiti Pakk, lavastaja:\nNagu paljude oluliste asjadega meie elus, nii sattusin ka „33 variatsiooni“ tekstiga kokku juhuslikult. Haarasin tuttava teatrijuhi laual olevast näidendite virnast lugemiseks esimese, mis näppu puutus. Tegin lahti, lugesin läbi ja kui kaaned sulgesin, oli avanenud varem avastamata maailm.\nNäidend ei ole kirjutatud pelgalt retkena muusikaajalukku, vaid on nagu kohtumine\nerinevate inimestega erinevatest ajastutest, kes teevad ja uurivad muusikaajalugu.\n“33 variatsiooni” lavastaja on Heiti Pakk, kunstnik Maarja Meeru, videokujundaja Juho Porila, helikujundaja Ardo Ran Varres, valguskujundaja Imbi Mälk, liikumisjuht Marika Aidla.\nOsades Marika Barabanštšikova, Marian Heinat, Ragne Pekarev, Guido Kangur (Eesti Draamateater), Karl Laumets, Jüri Lumiste, Margus Jaanovits, Andre Hinn


Lääne-Nigula, Palivere, Põllu 4 | Aarete Kinnisvara\nLääne-Nigula, Palivere, Põllu 4\nLäänemaa, Lääne-Nigula vald, Põllu tänav, 4\nMaja tüüp paneel\nMärksõnad elekter, vesi, üldkanalisatsioon, keskküte, turvauks, kelder, garaaž, garderoob, pakettaknad, parkett, telefon, kaabel-TV, dušš, boiler, mööbli võimalus, eterniitkatus\nHind € 29000\nMüüa väga heas seisukorras 3-toaline korter Palivere aleviku keskuses.\nPLANEERING – praktilise ja mugava ruumilahendusega korteri planeering läbi maja. Korterisse sisenedes on väike avatud esikuosa, mis läheb sujuvalt üle avatud planeeringuga elutoa-köögi ossa. Kaks magamistuba ja kodukontori tuba on eraldi sissepääsudega elutoast. WC-duširuum on kokku ehitatud.\nVIIMISTLUS – Kogu korter on renoveeritud kaasaegsete ja keskmisest kvaliteetsemate ja kallimate materjalidega 2015-2016 aastal. Lagedes MDF-plaat, korteri välisseintes lisasoojustus, viimistluseks tapeet, värv, kiviplaat. Põrandad on kõik uued, soojustatud. Eluruumides naturaalne temmeparkett, köögi osas ja pesuruumis ning esiku osas keraamiline plaat põrandaküttel (keskkütte baasil). Viimistlus on valdavalt pastelsetes, rahulikes toonides ning tekitab korterisse sisenedes hubase ning koduse tunde.\nHind sisaldab ka kööki jäävat uut, integreeritud köögimööblit ja kodutehnikat (keraamiline pliit, nõudepesumasin, külmkapp jms.). Sisse jäävad ka magamistubade garderoobikapid. Muu mööbli võimalus eelneval kokkuleppel.\nTEHNOSEADMED – Vesi ja kanalisatsioon tsentraalsed, soe vesi elektriboileriga. Kõik torustikud uued. Korteris on keskküte – radiaatorid on uued ja kaasaegsed. Kogu korteris on vahetatud elektrisüsteem ja juhtmed. Korter on väga soe. Kommunaalkulud talvekuudel 150-200eur/kuu, suvekuudel 30-50eur/kuu. Nimetatud kulud sisaldavad ka remondifondi (18.87eur/kuu). Majal laenu ei ole.\nKORTERELAMU – Maja on väike, kahe trepikoja ja 12 korteriga elamu. Maja on heas seisukorras, trepikojad remonditud. Elamu ümbruses hooldatud haljastus – palju lillepeenraid ja muru, maja ees kõrghaljastuses kased. Majja tulev kanalisatsioonitrass on uus, trepikoja püstakute torustikud on vahetatud. Lähiajal planeeritud maja otsaseinte soojustamine. Majas tegus korteriühistu, korralikud ja vaiksed elanikud.\nASUKOHT Palivere alevikus on olemas kõik vajalik – 200m raadiuses asuvad kool, lasteaed, kauplus, arstipunkt ja bussipeatus. Äsja on valminud kergliiklustee keskuse ja aleviku äärealal asuva tööstusala vahel, mis võimaldab seal tööl käivatel inimestel mugava ja turvalise liikumise kodu ja töökoha vahel.\nAlevikus paiknevad ka lastega peredele olulised põhikool, lasteaed. Keskuses on ka Coop kauplus ning kohvik.\nSuuremate keskuste Haapsalu (19km) ja Tallinnaga (80km) on tihe ühistranspordi ühendus, mis võimaldab käia tööl linnas, kuid elada vaikses ja turvalises maakohas.\nPalivere on ka populaarne talispordi keskus, kus on korralikud terviserajad ja talvel hoolitsetud suusarajad.\nÜmbruskonnas kaunid männimetsad, mis on hinnatud seene- ja marjakorjajate hulgas.\nLisaks korterile on võimalik osta juurde ka garaaž – hind 1500eur.


EVR Cargo plaanib Venemaal vagunirendiäri\n17. juuli 2017 kell 6:52\nEVR Cargo tegeleb raudteeveo ja seadmete rendiga.Foto: Erik Prozes\nRiigifirma EVR Cargo juhatuse äriplaan on võtta laenu ja tellida Venemaa tehastest 35 miljoni euro eest konteinerplatvorme ja poolvaguneid ning hakata sealset vagunipõuda ära kasutades neid suurfirmadele välja rentima.\nPlaani järgi ostetaks kahelt Venemaa tehaselt 600 konteinerplatvormi ja 400 poolvagunit ning riskide maandamiseks loodaks Venemaal EVR Cargo tütarfirma, mis hakkab vaguneid välja rentima, kirjutab Postimees.\nPoliitikud ja raudtee-eksperdid peavad EVR Cargo avantüüri Venemaal üliriskantseks investeeringuks. „Kui keegi oleks tulnud minu käest küsima idee kohta 15 aastaks Venemaale transiidivaldkonda investeerida, ma oleks ta tõenäoliselt uksest välja visanud,“ kommenteeris reformierakondlasest endine majandusminister Kristen Michal väljaandele.\nPikalt Venemaa transiidiäriga kokku puutunud Alexela Grupi juht Andreas Laane ütles, et maksumaksja raha investeerimine ebastabiilsele Venemaa turule on Eesti riigifirmade ajaloos pretsedenditu samm, mis annab tööd ja raha vaid Venemaa tehastele, terminalidele ja raudteevedajatele. „Nemad on selgelt võidus. Eesti maksumaksjale jäävad aga kõik riskid, mis on sarnased lotomängu või kasiinoskäimisega,“ märkis ta.\nEVR Cargo juht: me ei saa riske karta\nEVR Cargo juhatuse esimees Raul Toomsalu ütles Ärilehele, et nad pole veel otsustanud Venemaale tütarfirma loomist ning Venemaaga vaguniäri ajamine pole neile midagi uut. Juba praegu on EVR Cargol välja renditud 1000 vagunit ning enamus neist Venemaale.\nToomsalu sõnul pole tal probleemi selgitada kriitikutele, kuidas nende äriplaan riskide maandamist Venemaaga äri tegemisel ette näeb. Lihtne on öelda, et on rublarisk ja poliitilised riskid, aga meil on eurolepingud, mida sõlmime Vene firmade Euroopa Liidu süsteemis toimetavate tütarfirmadega, rõhutas Toomsalu.\n"Me ei saa ka ainult riske karta, siis ei tohiks meil Venemaaga olla üldse raudteeühendust. Paraku oleme aga ühes süsteemis. Alates 2014. aastast on lääne ettevõtete investeeringud Venemaale järjest kasvanud, mitmed lääne firmad on sinna tagasi pöördunud," rääkis Toomsalu.\nTänane Postimees kirjutas, et EVR Cargo plaanib investeerida 35 miljonit eurot vagunite ostuks, esialgu tahetakse 17,8 miljoni eurose laenurahaga osta Venemaa tehastest juurde 300 konteinerplatvormi ja 200 poolvagunit.


Vere INR ja PTI biokeemiline analüüs - mis see on? - Verejooks 2022\nVereproov PTI või protrombiiniindeks, mis see on ja mis see on? See on test, mille dekodeerimine võimaldab tuvastada verehüübimisfaktorite esinemist. See juhtub patsiendi plasma hüübimise protsessi ajalise protsendi arvutamisel kontrollvormi hüübimisajast. Või protrombiiniaja suhe inimestel haiguste puudumisel uuritud indikaatorisse.\nINR või hüübimise rahvusvaheline normatiivne suhe, mille indikaatorid ja tase on kogu maailmas ühesugusena määratletud, on vereanalüüs vereproovide võtmiseks. Või katse protrombiiniaja suhe standardprotrombiini ajutine väärtuseni.\nKoagulogramm (IPT ja INR analüüs) - protrombiini veri uuring. See on näitaja, mis iseloomustab vere hüübimist. Protrombiin on keeruline valk, mille tootmisprotsess toimub maksas, kusjuures otseselt osaleb K-vitamiin. Seda nimetatakse teise hüübimisfaktoriks, kuna seda peetakse trombiidi kandideerijaks, valguks, mis stimuleerib trombi moodustumist. Vere hüübitavust peetakse sellel, kui palju see on võimeline moodustama vere hüübimist. See on väga oluline omadus, sest see võimaldab teil moodustada verehüüve, mis võib vältida verejooksu ja veelgi olulisemat verekaotust.\nProtrombiiniindeksi või PTI tõlgendamine\nKiirus jääb vahemikku 95 kuni 105% ja sõltub suuresti kasutatavatest reagentidest ja nende tundlikkusest.\nHüpokoagulatsioon (halb vere hüübimine ja kalduvuse kaotus) määratakse siis, kui protrombiiniindeks on normaalse väärtusega alahinnatud. Põhjuseks loetakse:\nebapiisav kogus vitamiini K, mis tagab hüübimistegurite sünteesi;\nravimite võtmine, mis võivad stimuleerida hüübimist;\nmaksahälbega seotud koagulatsioonitegurite katkemine;\nHüperkoagulatsioon (vere hüübimise suurenemine) määratakse juhtudel, kui protrombiiniindeks on normaalsest kõrgem. Põhjuseks peate:\nhüübimisfaktorite kaasasündinud puudujäägid;\nomandatud puudused, mille põhjuseks on krooniliste haiguste ja nefrootilise sündroomi tõttu maksa funktsionaalse töö rikkumised;\nonkoloogia (leukeemia, nii äge kui ka krooniline);\nantibiootikumide, lahtistijate, anaboolse iseloomuga steroidide, kiniini, nikotiinhappe kasutamine;\nhormonaalse päritoluga kontratseptiivide pikaajaline kasutamine.\nMNO analüüsi tõlgendamine\nLaboratoorsed seisundid, milles neid läbi viiakse, INR-uuringu tulemusi ei mõjuta. Need on otseselt seotud spetsiifiliste verevalkude hüübimisfaktorite aktiivsusega.\nErinevates tingimustes erineva ravivormiga patsientide tase erineb 0,85 kuni 4,5% -ni.\nErandid väljaspool lubatud piiranguid on soovimatud ja äärmiselt ohtlikud.\nLiigne näitab hüübivuse vähenemist ja võib olla täis sise- või välise verejooksu. Kui näitajaid suurendatakse rohkem kui 6 ühikuga, räägime sellest vajadusest haiglaravi kiireks tegemiseks, kuna verejooksu oht on äärmiselt suur.\nINRi taseme langus veretest näitab järgmisi patsiendi seisundeid:\nK-vitamiini puudus kehas vajalikus koguses;\nprotrombiini defitsiit, mis võib olla nii kaasasündinud kui omandatud patoloogia;\nvigastuse või nekroosi korral liigne koe tromboplastiit siseneb vereringesse;\nrasedate naiste ja naiste töös hüperkoagulatsioon.\nSee on see biokeemiline vereanalüüs, nagu koagulogramm, mis aitab määrata tromboosi kalduvust kirurgiliste sekkumiste eelõhtul. Nagu ka tromboosi ja verejooksu, nii välise kui ka sisemise, juhtudeks on preeklampsia või fetoplaktaalne puudulikkus.\nMNO lühendis räägitakse vähe inimesest, kes ei ole meditsiinitöötaja. Selleks, et mõista, mida need salapärased tähed tähendavad, tutvustame käesolevas artiklis mõnda vere hüübimissüsteemi omadust. Samuti saate teada: miks on määratud INR-testi analüüs, millised on selle tavapärased näitajad, kellele see on näidatud, kui sageli seda tuleks läbi viia ja kus seda teha. Milline on INR-i norm ja milliseid kontrollimeetodeid kasutatakse tavaliselt?\nNormaalne veretugevus tagatakse kahe süsteemi tõrgeteta toimimisega: koagulatsioon ja antikoagulatsioon. Selle vedeliku seisundit reguleerivad antikoagulantmehhanismid ja tromboos - koagulatsiooniga. Kui tasakaal nende vahel on häiritud, on inimesel suurenenud kalduvus veritsusele või verehüüvete tekkele (verehüübed).\nKoagulogrammi üks kõige olulisemaid näitajaid, mis kajastavad koagulatsioonisüsteemi seisundit, on keeruline valk, protrombiin. Seda nimetatakse ka koagulatsioonifaktoriks II. See on moodustatud koos K-vitamiiniga maksas. Selle valgu, mis on trombiini eellasendina, puhul saab arst hinnata koagulatsioonisüsteemi seisundit ja patsiendi kalduvust veritsust või tromboosi tekitada.\nProtrombiini taseme kindlaksmääramine veres võib läbi viia järgmiste meetoditega:\nprotrombiini Kvik tase;\nPTI (või protrombiiniindeks);\nIgapäevases kliinilises praktikas määravad arstid kõige sagedamini PTI-d või INR-i, sest nad peegeldavad kõige usaldusväärsemalt koagulatsioonisüsteemi seisundit.\nMis on INR ja mis see on määratud?\nINR (või rahvusvaheline normaliseeritud suhe) on oluline laborikatse, mis peegeldab patsiendi protrombootilise aja suhet tervisliku inimese protrombiini ajani. Selline protrombiiniindeksite standardiseerimine võimaldas arstil tuua vere hüübimissüsteemi seisundi uurimiseks erinevaid viise üheks, arusaadavaks ja üldtunnustatud näitajaks. See laboratoorne analüüs annab stabiilseid tulemusi, mis on katsete läbiviimisel erinevates laborites sama. MNO testi võtsid vastu mitmed rahvusvahelised organisatsioonid ja Maailma Terviseorganisatsiooni eksperdid.\nINRi standardi kehtestamine, mis on lubatud vere vedeldavate patsientide (näiteks Warfarin, Sinkumar, Finilin) ravimi kvaliteedi ja ohutuse tõhusaks kontrollimiseks. Antikoagulandid on ette nähtud tromboosi suurenemise tendentsiks, mida täheldatakse paljude patoloogiate puhul: koronaarse puudulikkuse trombemboolilised komplikatsioonid, müokardi infarkt, südamepuudulikkus, kopsuemboolia, tromboos, tromboflebiit jne.\nINRi indeksite tõus näitab verejooksu eelsoodumust ja arst otsustab vähendada antikoagulantide annust. Selle testi väärtuste vähenemisega suurendab patsient verehüüvete tekkeriski. Need arvud viitavad vähese verepuhumisravimi efektiivsusele ja arst otsustab annust suurendada.\nMNO testide ja analüüside dekodeerimise normid\nTervislikel inimestel on INR-testi tavalised näitajad vahemikus 0,7 kuni 1,3 (tavaliselt 0,85-1,25), st lähemale 1. Varfariini ja teiste antikoagulantide võtmisel peaksid INRi normaalsed indikaatorid olema 2,0 kuni 3,0. See väärtus tagab tromboosi usaldusväärse vältimise.\nINR-i näitajate muutused inimestel, kes ei võta ravimeid vere hõrenemist, näitavad, et kehas esinevad patoloogilised häired.\nvitamiini K puudumine kehas;\nebapiisav rasvkoe imendumine sooles;\npodagraarsete ravimite kõrvaltoimed, mõned antibiootikumid, steroidid ja anaboolsed steroidid.\nEsiteks, selline hüpokoagulatsioon on ohtlik välise või sisemise verejooksu kujunemise kaudu. Kriitilised näitajad on INR üle 6,0. Sellised hüppavad on eriti seedetrakti hüpertensiooni, põletikuliste ja haavandiliste kahjustuste ja vaskulaarsete ja kuseteede haiguste korral eriti ohtlikud. Sellistel juhtudel näidatakse patsiendile haiglaravi ja ravi.\nINR-väärtuste vähenemine alla 1 näitab selliste patoloogiate või vigade võimalikku esinemist:\nantitrombiini III taseme tõus;\nglükokortikoidide, rasestumisvastaste, diureetikumide või krambivastaste ravimite kõrvaltoimed;\ntsentraalveeni kateetri analüüsimiseks koguti veri;\nAnalüüsi ajal oli vereplasma standardites täpsustatud aja jooksul + 4 ° C.\nINRi indikaatorite muutused varfariini või teiste antikoagulantidega inimestel näitavad vajadust kohandada nende ravimite annust.\nHüpokoagulatsioon (vähenenud hüübimine ja suurenenud INR) võivad põhjustada verejooksu tekkimist ja sellistel juhtudel vähendatakse ravimite annust. Sellistel juhtudel võib väline verejooks olla tingitud isegi minimaalsest mehaanilisest traumast ja sisemisest (kõhu, emaka, kõhu jne) - mis tahes haiguste ja füsioloogiliste protsesside (näiteks menstruatsioon) kaudu.\nHüperkoagulatsiooni ajal patsientidel suureneb tromboosi oht ja tõsiste komplikatsioonide (PE ja tromboos) oht suureneb. Sellistel juhtudel suureneb antikoagulantide annus.\nINR-i vereanalüüsi määramine toimub teatavate näidustuste puhul. Selle testi normi näitajad erinevad sõltuvalt patsiendi haigusest.\nPatsientide eelkontroll. Hind on lähemal 1 (0,7 kuni 1,3, tavaliselt - 0,85-1,25).\nVõtke uimasteid vere vedeldamiseks (näiteks varfariini). Norm - 2.0-3.0.\nSeisukord pärast mitraalklapi asendamist mehaanilise implantaadiga. Norm on 2,5-3,5.\nKopsuemboolia ennetav ravi südamehaigusega. Norm - 2.0-3.0.\nSüvaveeni tromboosi ennetav ravi pärast operatsiooni. Norm - 2.0-3.0.\nVere vedeldavate patsientide INR-i analüüsi tehakse teatud intervallidega, mille määrab arst eraldi. Haiguse alguses, kui patsient on haiglas, tehakse selliseid katseid iga päev. Järgnevalt soovitatakse patsiendil jälgida INR-i üks kord nädalas ja testi tulemuste stabiilsuse korral võib testide sagedust vähendada 2-3 korda nädalas üks kord.\nErakorralise testi määramise põhjus võib olla selline muutumine patsiendi elus või hüpokoagulatsiooni sümptomid:\npikaajaline katarraal või muu haigus;\nsamaaegse ravi kava muutmine;\nverevarjud rögas või oksendamas;\nveri fekaalides (või säilinud roojas);\nravimite tihenemine, valu ja paistetus ilma vere hõõrdumiseta.\nKust saab INRi määramiseks verd annetada?\nsaada polikliinilaboratooriumis või era laboris analüüsi kohalikult arstilt päringu;\ntestida terapeudi büroos, kui tal on vajalik varustus;\nkodukinosüsteemide taseme kindlaksmääramiseks osta kaasaskantav seade.\nINR-testi sooritamine on kõige mugavam kodus, kuna patsient ei pea sageli külastama kliiniku, annetama venoosset verd (seda kasutatakse sageli analüüside tegemiseks laborites) ja veeta aega järjekorras ootamas. Sellise testi läbiviimiseks on vaja sõrmega värsket vett. Valutu naha punktsioon tehakse spetsiaalse automaatse seadme abil (skarifikaator). Testribad sisestatakse mõõteseadmesse, mis on varustatud ekraaniga, millele on lisatud vereproov. Pärast lühikest aega ilmub displeile INR-indikaator. Sellise kaasaskantava seadme kasutamine on lihtne, lihtne ja väga mugav.\nINR-i analüüs WHO soovituste kohta tuleks ette näha kõikide raviviiside jaoks, mille puhul on vajalik pidev verehüübimise jälgimine. See näitab kõige täpsemalt inimese vere hüübimissüsteemi seisundit. Seda testi on heaks kiitnud kõik juhtivad eksperdid antikoagulantravi ja antitrombootilise ravi juhtimisel.\nOn arvamusel, et kolesterooli sisaldus inimese kehas on üsna kahjulik aine. Paljud teabeallikad soovitavad selle näitaja pidevat vähendamist inimese kehas.\nonline kataloogKuidas vabaneda naastudest veresoontes?Veresoonte seinte naastude moodustamine on seotud ateroskleroosiga. Seerumi kõrgenenud kolesterooliga võib vereringe deformeeruda nende olemasolust või täielikult blokeeritud, mis viib laeva surma - isheemia.\nMüokardi hüpertroofia põhjused ja ravi\nVasaku vatsakese hüpertroofia on haigus, mis tähendab, et südame lihasmass on suurenenud. Seetõttu esineb sageli hüpertensiooni tagajärg, see avaldub peaaegu kõigile patsientidele, kes kannatavad hüpertensiooni all.\nTserebraalne ateroskleroos on:\nAju krooniline vereringehäire progresseerub aeglaselt, põhjustades aju struktuuride ja funktsioonide üldist halvenemist.Põhjuste ja päritolu tserebraalne ateroskleroos.\nKõige tõsisem insuldi komplikatsioon on ajurakkude liigne akumuleerumine. Selle tulemusena suureneb intrakraniaalne rõhk, patsiendil on rasked peavalud.\n02Hingamisteede harjutused südame fibrillatsiooniga\n03Aordikõikumise täielik tunnus: põhjused, diagnoos, ravi\n05Mida teha, kui silma paisub laev, patoloogia põhjused\n06ESRi määr meestel\n01Mõista, mida vereproov PTI?\n02Kõik varikocele põhjustavad mehed: mis see põhjustab ja kuidas seda vältida?\n03Smad (igapäevane rõhu jälgimine): näited, kuidas toimida, tulemused\n05Südamehaiguse tabletid: südametehaigused, klassifikatsioon, põhjused ja ravi\n07Varicose veenide esialgne staadium - esimesed sümptomid\n08Südame reumati põhjused, sümptomid ja ravi\n09Kuidas vähendada ESR-i veres?\nMis on hüpoksemia?


Kes on kasutanud antud ravimit kaalualandamise eesmärgil, kui diabeedi diagnoosi ei ole? Ja diabeediga inimesed, kas teie kaal on sellega alanenud?\nMina kasutan kaalulangetus eesmärgil. On toiminud. Alates maikuust on alla läinud 16 kilo.\nAlustasin 0,25 ja hetkel kasutan 1 mg. Esimestel kordsadel pisut iiveldas, muidu tundub, et sobib. Kallis on ainult see süst.\nAga mis on hea, hoiab seda vastikut kõhukorinat eemal-suudan isegi 6 -7 tundi olla söömata nii, et kõht ei märatseks.\nVäga tubli tulemus! Tervislik ja vaikne tempo ka.\nKas antud doos on diabeedi tõttu 1 mg või ainult kaalulangetuse eesmärgil? Mul arst arvas, et võibolla ei peagi tõstma üle 0.25mg kui see juba töötab, või ehk 0,5ni ainult. Alles alustasin, eks näis. See on tõesti tore, et näljatundega toimetulek on palju kergem. Isegi juba praegu tunnen.\nMina võtsin alla 78kg pealt 65 kg peale- kokku 13kg siis. Nüüd olen normaalkaalus. Aega läks umbes aasta, aga ma ei kiirustanud ja otseselt dieeti ei pidanud. Alguses oli 0,25 mg (1 kuu), siis 0,5 mg (2 kuud) ja edasi 1mg. Kõige paremini aitas 1mg siiski. Näljatunde, magusaisu võtab täiesti ära. Söök jätab täiesti külmaks. Söön väikesed kogused 2-3 korda päevas ja rohkem ei isuta. Probleem on selles, et kui lõpetan ravimiga, siis on “sööks” elevandi tunne kohe tagasi. Muidu tõesti efektiivne kaaluravim. Kallis on ta ka muidugi, aga nii palju kergem/ilusam on nüüd olla.\nVarasemad dieedid, kaalulangetamised on ebaõnnestunud. Ainuke vahend, mis töötas.\nKas sellises kehakaalus oli arst nõus kergelt seda kirjutama? Tundub pigem ülekaal, kui rasvumine. Oleneb pikkusest muidugi. Väga hea muidugi, et saite abi ja elu tundub ilusam 🙂\nKüsin, sest üks tuttav tahtis ka proovida, aga ta ei ole rasvunud ja arvab, et arst ei kirjutaks seda välja ülekaalulisele. Ise olen ikka tugevalt rasvunud kategoorias.\nKas olete proovinud, mis juhtub ilma ravimita isu ja kaaluga?\nMinul see 0,25 annus üldse ei mõiganud, siis ka 4 kuud 0,5mg, see oli juba palju parem ja toimis ka. Nüüd siis viimased 2 kuud 1 mg peal. Kas kellelegi on arst öelnud, et kaua seda tarbima peab-kas soovkaalu saavutamiseni? Ise kardan ka seda, et kui lõpetan siis hakkab jälle see kõhukorin ja hundiisu pihta.\nJa minul pole kahjuks magusaisu mitte kusagile kadunud. Muu toidu osas on küll portsjonid oluliselt väiksemad.\nPole õrna aimugi, kaua seda võiks võtta. Arstiga pole arutanud, sest alles alustasin. Lugesin välismaa kirjandusest, et põhimõtteliselt võib vist võtta isegi terve elu, et kehakaalu hoida stabiilsena. Aga see küll ei tundu ahvatlev mõte 😊\nMis selle hind siis on ja kui sageli neid süste peaks tegema?\nHind on kuskil 90 eurot ja see on ühe kuu annus, mida on 4 süsti ehk kord nädalas süst.\nNõel on imepeenike, mitte midagi ei tunne.\nMul on selline küsimus, et kui 0,5mg doos on mõnedel juba hästi toiminud, et mis on need põhjused, miks siiski veel on tõstetud 1mg peale annus? Kas siis üldse lõpuks söögiisu ära ei kao? Või kaotab mingi hetk väiksem doos lihtsalt efekti?\nMis arst seda kirjutab? Mina tahaks ka alla võtta, maksaks rohkemgi selle eest. Mitte midagi ei aita. Toitumiskavast ei suuda kinni pidada ja isegi kui suudan, siis kaal langeb nii aeglaselt, et ikka libastun jälle. Täielik masendus sellepärast peal.\nPerearst saab minu teada kirjutada ja näiteks endokrinoloog.\nTead, see söögiisiuga mängimine on ka suht jura tegelikult. Mul on muud ravimid, mis söögiisu mõjutavad, ega ei ole nendega enesetunne hea.\nvähki ei karda?\nKuidas sa seda ravimit saad kui dianeeti pole?\nSaab arstilt retsepti alusel, kui oled rasvunud. Maailmas on see juba ametlikult ka tunnustatud kui rasvumise ravim, ehk seda ei kirjutata vaid diabeediga inimestele.\nEsiteks peaks iga selle rohuga alustaja endale selgeks tegema, et see pole võluvits-teen korra nädalas süsti ja muud mitte midagi oma elus ei muuda aga kaal muudkui langeb. No kui selline arusaam on siis jäta see parem võtmata. ma ise käin 5x nädalas kõndimas 10km korraga-ei ole vahet mis ilm on ikka sunnin ennast ja lähen, magusat katsun veidi vähem tarbida, portsud on natuke väiksemad-seega ikka enese piitsutamine käib selle süstiga käsikäes. Arst annab sulle vahendi, mis sind abistab aga suure töö pead ikka ise ära tegema. Eluviise on vaja muuta, mitte oodata süsti imele. Ja ei ole see päris nii, et teed süsti ja kaal langeb nädalas paar kilo. Läheb allapoole aga väikese sammuga, mis tegelikult pigem ongi õige allavõtmise viis. Kuu ajaga saad ehk alla 2-3 kilo-aga seda muidugi vaid juhul kui ikka pingutad ja ennast liikuma sunnid!\nKas teie olete ise selle ravimi võtja või lihtsalt kommenteerite, kuidas teie arust see ravim töötab ja mida peab tegema lisaks?\nMina kasutan seda ravimit ja pole kordagi arvanud, et mina ise ei pea mitte midagi tegema 🙂 Loodan, et ka teistel on sama arusaam. Ja mulle tundub, et tegelikult ei olegi väga mõistlik kedagi meist siit pidada nii kergeusklikuks, et üldse oleks vaja sellist õpetavat lõiku siia kirjutada. Aga mine tea, võibolla see siiski kedagi kõnetab.\nJah, olen ise selle ravimi võtja ja just kaaluprobleemi mitte diabeedi pärast. Ma arvan, et osad siiski ei ole saanud aru sellest, et see pole võluvits-sellepärast kulus ka ära natuke õpetlik ja silmiavav kommentaar.\nMa arvan, et osad siiski ei ole saanud aru sellest, et see pole võluvits-sellepärast kulus ka ära natuke õpetlik ja silmiavav kommentaar.\nAga miks sa seda arvad? Ei ole ju nii. Kõik saavadki ju aru, et ilma toitumist piiramata ei juhtu midagi, kuid ravimitest võib olla abi, et suudetakse sellest piiramisest kinni pidada, sest kõht ei lähe enam nii tühjaks. Palju kergem on ju kavadest kinni pidada, kui ei teki kohutavat söögiisu ja nälga, mis paljudel muidu tekib. See sinu “silmiavav” kommentaar oli täiesti ülearune.\nMidaiganes-avas see kellegi silmi või mitte-mul tegelt ükskõik. Loodetavasti on kõik nii targad ja teavad ise kuidas õige on!\nAga ikka ei saanud targutamata jätta.\nMul on selline imelik küsimus, et kas 0.25mg süstlasse peabki jääma päris palju lahust alles, isegi kui on tehtud 4 süsti ära? Tundub lihtsalt, et sellest saaks justkui veel mitu süsti teha, aga nõelasid on kaasas vaid 4 ja karbil ka kirjas, et tegemist nelja annusega. Lihtsalt jäin mõtlema, et kummaline … Kuidas teistel oli?\nMul on samuti suur ülekaal ja rasvumus ning perearst rääkis bariaatriast või sellest ravimist. Pole kumbagi valinud. Mõlema variandi puhul takistavad selle kasuks otsustamast võimalikud tüsistused, kõrvaltoimed. Ma läksin hoopis figuurisõpradesse ning olen 2 nädalaga kaalu kaotanud pea 3kg. Hakkasin igapäev sööma kindlalt 3x päevas, lisaks 2 vahepala ning samuti jälgin, et jooksin vähemalt 1,5l vett päevas. Varem ma hommikust ei söönud, tööl võtsin tassi kohvi (ei söönud) ning lõunasöök oli 13:00. Tööl olles rohkem ei söönud, vahel magusat, kui keegi pakkus. Õhtusöök oli õhtul umbes 20:00 paiku ning kuna olin suht öise eluviisiga, siis tihti kella 23:00 paiku teleri ees näksisin midagi või sõin jäätist\nAlguses oli mul raske sundida ennast hommikul sööma. Kuid nüüd kolmas nädal ning olen juba harjunud, kõht on juba ärgates tühi, samas on huvitav see, et õhtul uni tuleb varem ehk unetus on ka vähenenud korrapärase söömisega.\nPraegu ma ei näe, et peaksin ravimit võtma(süstima) hakkama. See muidugi ei tähenda, et see ei või muutuda. Kuna mul pole tegelikult ja varasemalt olnud nö nälga ja ohjeldamatut söögiisu, siis loodan ikka ilma hakkama saada. Olen koju ka rohkem puuvilju varunud, et kui ikka väga nälg tekib, võtan 1 banaani või õuna, pirni jne. Ka lihtsalt kurki, porgandit olen järanud, kuid need väga näljatunnet ära ei võta. Samas kui olen korralikult 3x päevas söönud koos vahepaladega, ei olegi viimasel nädalal näljatunnet tundnudki.\nMind huvitab, et kas need, kes on enne erinevaid dieete, toitumiskavasid proovinud,kas kaal ei langenud seetõttu, et ei suutnud kavast kinni hoida nö näljatunde tõttu või vaatamata toitumiskavale kaal ei langenud? Ja nüüd ravim aitab näljatundega hakkama saada ehk söögiisu on vähenenud? Mul arst rääkis, et üks kõrvalmõju võib olla iiveldus ning seetõttu ma selle ravimi ka välistasin\nMind huvitab, et kas need, kes on enne erinevaid dieete, toitumiskavasid proovinud,kas kaal ei langenud seetõttu, et ei suutnud kavast kinni hoida nö näljatunde tõttu või vaatamata toitumiskavale kaal ei langenud?\nMul olid mõlemad variandid. Üldiselt ei suutnud kavast kinni pidada ja sõin rohkem, aga kui lõpuks suutsin paar kuud kinni pidada, siis kaal langes nii vähe, et langetas motivatsiooni nulli. Kaks kuud kava oli minu jaoks ülisuur pingutus ja kaal langes 3 kg, alguses kaks nädalat tõusis.\nMulle andis arst peoga nõelu kaasa, ütles, et neli süsti tuleb veel sellest lahusest välja. Tuligi. Nii et süstisin 0,25 mg 8 nädalat. Kahjuks sel lisaks saadud neljal nädalal ei tundnud mingit mõju.\nMitte paha pärast, aga kuidas sul see õnnestus. Kui 4 doosi kasutatud , siis on pen-systlas see nö kruvi põhjas ja uut doosi ette enam keerata ei saa. Niisama ilma doosi ette laadimata pole ju ennast mõtet torkida. Või , kuidas see arst siin nyyd mõtles? Systenõelast ei sisestata ravimit ju, kui see eelnevalt laetud ei ole? Platseebo?\nAsi ongi selles, et selles viaalis ongi rohkem ravimit juba algselt, kui lugeda ka infolehelt neid millimeetreid ja siis annuseid, siis on selge, et seal jääbki justkui 4 annust üle. Mingil põhjusel on 0.25mg süstlas rohkem ravimit. Seetõttu ka minu segadus.\nminule arst kirjutas välja 65kg puhul, BMI 26. Kirjutas välja naistearst. Kurtsin et kaal ei lange peale sünntust ja raseduse ajal oli gestatsioonidiabeet. Loodan saavutada selle abil oma normaalkaalu 54-55kg.


Kleebisleht euroala riigilippudega\nKiltsi mõisa vesiveski (0)\nPostitan selle foto peamiselt Valdo Prausti kaasteksti tõttu, mille avaldasin hiljuti Nahkanuia ajaveebis koos samast hoonest oluliselt vanema fotoga.\n"Kiltsi mõisa (neo)gooti stiilis vesiveski Põltsamaa jõe ülemjooksul; foto ca 1900.-10.a Leipzigis trükitud postkaardilt (minu erakogust).\nJärvamaalt Virumaale (Karedalt Rakverre) suunduv tähtsaim muinas- ja keskaegne maantee asus praegusest maanteest täiesti erineva koha peal, kulgedes läbi Ammuta,Kuusna, Metsla, Ramma, Pikevere, Raigu, Ilmandu, Sootaguse, Kiltsi, Vao, Mõisamaa ja Väike-Maarja. Alles Väike-Maarja järel Koonu juures suundus ta teele, mis ka tänapäeval on üsna pikalt ühtse teena alles – sealt Rakverre kulges ta nimelt läbi Pandivere, Kadila, Meriküla, Inju, Vana-Vinni ja Piira.\nKuna kogu see tee kulges kõrgel maastikul, ületas ta kogu pikkuses praktiliselt vaid üheainsa jõe – Põltsamaa jõe ülemjooksul hilisema Kiltsi mõisa juures (teise jõeharu küll mõni km edasi Vaol), kus oletatavasti oli muinasaegne koolmekoht, mis võimaldas pääseda üle jõe ning minerallpinnasega kallaste tõttu polnud pikemaid soosildu vaja sinna rajada.\nOletatavasti tekkis peale ristisõdu (13. saj. algust) selle põlise jõeületuskoha juurde vesiveski, selle juurde omakorda aga läänivaldus (esmamainitud 1383). Hiljemalt 1466. aastaks oli läänivaldusesy välja kasvanud juba toekas lääni- ehk eramõis (Hof Asze), mis tõenäoliselt oli juba siis välja ehitatud võimsa vasallilinnusena (kivist kindlusmõisana). Suur osa selle müüre on tänases – 1790. aastal valminud – Kiltsi lossis ära kasutatud, iseäranis esimesl korrusel. Arvatavasti siis (kui mitte juba varem) lülitati kindlusmõisa süsteemi ka varasem vesiveski, mida läks nüüd lisaks vilja jahvatamisele vaja lossi ümbritsenud vallikraavide täitmiseks veega (osalt säilinud lossitiikidena). Kui mitte varem, siis hiljemalt siis ehitati vast vesiveski ka välja kapitaalse kiviehitisena (pildil). Samas jäi tähtis maakondadevaheline kaugmaantee käima veskitammi pidi üle jõe kuni 16. sajandini.\nVõib oletada, et fotol kujutatud veskiveski (tõen. 18.-19. sajandi neogooti ehitis) põhines suuremal või vähemal määral keskaegsetel müüridel. Tegu oli omapärase hoonega – fassaade kaunistasid teravkaarpetikud ning mõisapoolset otsa ilmestas kaks keskaegset linnusetorni imiteerivat torni (fotol näha üks neist). Pole välistatud, et nii mitmedki neist elementidest võisid olemas olla juba keskajal.\nTänaseks on see kaunis ehitis kahjuks varemeis ja unustatud – peale 1990. aastate alguse laastavat tulekahju seda ei taastatud ning alles jäid vaid müürid. Sihvakad tornid oli hoonel aga hävinud (lammutatud) juba 1930. aastate algul. Veel 1970. aastate algul oli kunagise tähtsa muinasmaantee lõigust tekkinud Kiltsi-Sootaguse- Ilmandu külatee autoga läbitav, kuni raudteeülesõidu sulgemine 1970. aastate lõpul liikluse sellel teel kaotas. Praegu teavad vaid vähesed, et veski müüridest on mööda käinud Virumaa edelaosa üks tähtsamaid maanteid, mida mh on oma liikumisel kasutanud kasutanud 13. sajandil ka Rooma paavsti eriesindaja Modena Wilhelm oma diplomaatilisel missioonil siiamaile."\nAllikas ja avaldamisõigused: Aivo Aia, jagada viitega allikale\nAsukoht: Virumaa, Väike-Maarja kihelkond, Kiltsi\nSildid: kiltsi, veski, 1936, 3000px


ERISAADE | Marko Mihkelson: Leedu sulges piiri Hispaania taktikaga, Valgevenes ootavad tuhanded ikka ülepääsu - Delfi\nERISAADE | Marko Mihkelson: Leedu sulges piiri Hispaania taktikaga, Valgevenes ootavad tuhanded ikka ülepääsu\nMarko Mihkelson Erisaates 10.08.2021\nRiigikogu väliskomisjoni esimees Marko Mihkelson käis Leedus kohapeal, et näha, kuidas Lukašenka hübriidrünnakut tõrjutakse.\nMarko Mihkelson saabus alles loetud tundide eest Leedust, kus käis esmaspäeval kohapeal uurimas, mismoodi tegeletakse Valgevene võimude poolt mahitatava hübriidrünnaku vastu, kus Minsk smugeldab ja surub inimesi üle piiri. Riigikogu väliskomisjoni esimees kirjeldab Delfi „Erisaates“ detailselt, kuidas Valgevene piirivalve Omoni kilpide, kumminuiade ja kiivrite ähvardusega takka lükates inimesi üle piiri Leetu ajab. Ometi on Leedu suutnud viia saabuvate inimeste hulga peaaegu nulli – Mihkelson räägib, mis on n-ö Hispaania taktika, mida selleks kasutatakse. Oht pole siiski veel möödas, Valgevenes on veel tuhandeid inimesi piiriületuse ootel – oht pingetõusuks on suur. Kardetakse, et väiksemate gruppide asemel võidakse lükata piirile massilisem grupp. Mihkelsoni muljete ja nähtu kohta küsis Raimo Poom.\nMarko Mihkelson rääkis Delfi „Erisaates“, et tema käik Leetu oli silmiavav ja kinnitas, et Leedu on hübriidrünnaku all.\nTa kirjeldas, kuidas nägi ühes piirivalve keskuses sisuliselt otsepildis, kuidas Valgevene tõukab inimesi üle piiri. „Meil tõepoolest õnnestus Medinikai piirivalvekordoni keskuses peaaegu otsepildis näha, kuidas Valgevene piirivalve aitab kaasa illegaalse voo ehk hübriidrünnaku tekitamisele.“\n„See nägi välja umbes selliselt. Oli hommik, veidi peale kella kümmet. Umbes seitsmepealine grupp ilmub Leedu piirivalve kaamera ulatusse. Liiguvad metsast Valgevene piiritõkendi suunas. Tuletan meelde, et Leedu-Valgevene piir on umbes 670 kilomeetrit pikk, millest vaevalt 80 km on tarastatud. Olgugi, et see on päris algeline tara. Sellest grupist siis aidati üks üle aia. Aed on umbes kahemeetrine ja kolm rida okastraati. sealt vahelt poetati siis nooremapoolne, lapseohtu inimene üle. Kui üks oli üle aia saanud, ilmusid metsast välja kümmekond Valgevene piirivalvurit. Piirivalvuritel ju tavaliselt pole kumminuiasid, kaitsekilpe ega kiivreid peas. Sisuliselt nägid nad välja, nagu oleme näinud Valgevene tänavatel märulipolitseid või Omoni tegutsemas. Nad tulid seisid kümnekesi sinna [piiriületajate selja] taha.“\n„Kui Leedu patrullauto oli kohal, siis võeti see üks üle piiri saanud inimene kinni. Ja need, kes olid veel piiri taga, jalutati lähima aia värava juurde, kust nad toimetati samuti Leedu patrullautosse. Ja kogu selle aja, kui need inimesed liikusid ühes suunas, hoidis samal kaugusel ja distantsil positsiooni Valgevene piirivalve. Elementaarne, tuvastatud ja kontrollitud näide, kuidas Valgevene piirivalve osaleb inimkaubanduses,“ kirjeldas ta Valgevene režiimi varjamatut tegevust Leedu vastu.\n„Taktika nii käibki, et kui Valgevene piirivalve on seal vastas, siis samast neid tagasi ei saadeta. Nad viiakse teise piiritsooni ja seal suunatakse Valgevene poole tagasi,“ seletas Mihkelson. „Pinge, temperatuur piirivalvurite kontekstiks on väga kõrge. Pinge provokatsiooniks, vahejuhtumiks või relva kasutamiseks on olemas. Seetõttu Leedu pool loomulikult püüab vältida igasugust ajendit provokatsiooniks.“\nVäliskomisjoni esimees tõi välja, et Leedu kasutab Hispaanialt laenantud viisi piiri kontrollimiseks ja seda on valmis kasutama ka Läti ja Poola. „Minu teadmistel eilsetest kohtumistest on nii Poola kui ka Läti valmis rakendama sama taktikat, mida Leedu on viimased päevad on kasutanud. Ehk kui toimub illegaalsete piiriületajate tuvastamine piiril ja nad tahavad üle tulla, siis nende vastuvõtmisest keeldutakse. Neid teavitatakse sama taktikaga, mida kasutas Hispaania Markost tulnud illegaalse voo tagasi tõrjumiseks, et olge head, kui tahate asüüli taotleda, palun pöörduge lähimasse ametlikku piiriületuspunkti. Seal esitage oma taotlus.“\nEnt Leetu on juba jõudnud vähemalt 4000 inimest. Mihkelson rääkis, et see paneb nende riigi peale suure koorma. „Leedu on andnud märku, et nende administratiivne võimekus on loomulikult piiri peal. Leedu välisminister tõi eile näite, et migratsiooniametis, mis tegeleb nende kodanike tuvastamise ja administratiivse poolega, tegeleb selle poolega tavaliselt 15 inimest. Praegu otsitakse erakorraliselt tööle 50 uut inimest.“\nSamuti tuleb riigil tegeleda juba talveks valmistumisega. „Illegaalid on paigutatud 40-sse väiksemasse või suuremasse laagrisse või kinnipidamiskohta. Eile näiteks nägime, et nad olid piirivalve kordoni enda territooriumil, sealsamas, kus me nägime neid kaadreid valvekeskuses. Seal elab praegu umbes sadakond peamiselt Iraagist tulnud illegaali. Tingimused on muidugi sellised, et kui kohe tuleks talv, siis oleksid nad päris kehvas olukorras. Samas nägime, et sealsaamas paikneva piirivalve kooli staadioni juurde rajatakse konteinerlinnakut. seal oli juba praegu kohale tooduid 20 soojakut ja peaks tulema tuhatkond.“\nAga Leedu esimeseks sooviks on praegu anda välja karm sõnum. „Leedu poliitikute peamine tähelepanu on praegu sellel, et panna piir piiriületusele. Anda signaal, et Leedu pole roheline kanal Euroopasse pääsemiseks. Ja lisaks püütakse kõigiti motiveerida neid, kes sinna on jõudnud, tagasi pöörduma.“\nOht pole surve kasvuks piirile valgevene poolt kaugeltki möödas. Näiteks tõi Mihkelson välja, et Valgevenes ootab arvatavalt ikka veel tuhandeid inimesi võimalikku piiriületust. „Väga üldistavatel andmeetel võiks eeldada, et Valgevene territooriumil on jätkuvalt kuskil 5000–7000 iraaklase ringis. Kõige kriitilisem koht, mida Leedust praegu jälgitakse, on Grodno piirkond, kus väidetavalt asub umbes tuhatkond iraaklast. Praegu on piiriületused toimunud tavaliselt kümneliikmelistest gruppides.“\n„Kartus on, et kui tahetakse olukorda pingestada, siis võidakse suunata palju suurem grupp inimesi korraga piirile. Aga Leedu on selleks valmis ja on ka selle läbi mõelnud, kui nii suur hulk inimesi korraga piirile saabuks,“ rääkis Mihkelson.\nLisaks osales Mihkelson Vilniuses ka erinevatel üritustel, millega tähistati eelmise aasta 9. augusti Valgevene presidendivalimiste aastapäeva. Ta räägib saates, kas Valgevenes on diktaator Aljaksandr Lukašenka nüüd enda täisvõimu taastanud või on veel mingitki lootust demokraatlikele muutustele.


Valus vasakul kubemes allosas kõhu. Prostatiit tõmbab vasakule kubemesse\nValus vasakul kubemes allosas kõhu, Mis valu vasakpoolses kubemes on? Valu vasakpoolsel kõhtu naistel, selle põhjused ja ravi\nEnne arstiga konsulteerimist võib patsient võtta mõned abinõud valulike aistingute vähendamiseks: Rahunege ja võtke valus vasakul kubemes allosas kõhu. Kõrgendatud valus vasakul kubemes allosas kõhu korral võtke palavikuvastaseid ravimeid Paratsetamool, Ibukliin. See koliit vasakus küljes, alakõhus? Koliit vasakus servas Kõhuvalu on alati murettekitav märk. Mitte kõik ei tea, et selliste sümptomitega valuvaigisteid ei soovitata võtta. Võimalik on "kustutada" ägedate kirurgiliste patoloogiate sümptomaatilist pilti, mis vajavad viivitamatut abi, näiteks äge pimesoolepõletik.\nMenstruatsioonivalud naistel mõjutavad tavaliselt kogu kõhtu. Kuid valus vasakul kubemes allosas kõhu võib funktsionaalse munasarjatsüsti moodustumisega vasakul olla piiratud valu, ainult allosas, ühel hetkel.\nSamuti on naised valus vasakul kubemes allosas kõhu vastuvõtlikud sellisele haigusele nagu põiepõletik. Tsüstiidiga seotud valu on lokaliseeritud alakõhus, kuid vasakpoolsem kusejuha põletikul võib see olla tugevam.\nSeetõttu peaksid sugulased või kolleegid vastavalt olukorrale tegutsema. Aitame teid natuke ja pakume väikest toimingute algoritmi juhuks, kui leiate end mõne inimese kõrval, kellel on vasakul kõhus koolikud. Pidage ainult meeles, mida me alguses valuvaigistite võtmise kohta ütlesime. Ja loobuge mõttest anda kannatanule analgiini pill. Proovige luua inimesele mugav keskkond - kutsuge teda üles positsioonile, kus valu on vähem tunda.\nKui olete kodus, pange haige inimene voodisse. Mõõda temperatuur. Hinnake inimese seisundit. Kui valu ei kao, tõstetakse temperatuuri - edasist iseseisvat tegevust pole oodata.\nIgal valus vasakul kubemes allosas kõhu on võimatu taluda ja oodata. Kõhus on liiga palju õõnesorganeid, valu põhjustajaks võivad olla pisarad, tursed, perforatsioon ja muud ägedad hädad. Nendes olukordades ootamine on eluohtlik.\nPeaksite muretsema, kui: valu on väga tugev ja spontaanne; kerget ebamugavustunnet on pikka aega tunda ühes kohas; valulikkus avaldub perioodiliselt, kasvava intensiivsusega; valu kaasnevad muud ebameeldivad sümptomid. Üks viis seisundi leevendamiseks on ravimite võtmine, kuid kõhuorganite puhul ei tohiks kiirustada pillide võtmisega. Valuvaigistid ja spasmolüütikumid võivad moonutada kliinilist pilti ja raskendada haiguse diagnoosimist. Patsient peab külastama arsti kui valu on mõõdukas või kerge või kutsuma kiirabi kui valu on tugev ja tugev.\nValu täpsel lokaliseerimisel on suur valus vasakul kubemes allosas kõhu väärtus. Selle kindlaksmääramiseks peaksite vaimselt jagama kõhu risti asetsevateks neljaks kvadrandiks.\nMis valu vasakpoolses kubemes on?\nSeda iseloomustab järsk algus cool tunne kui tsüstiit välkkiire intensiivsuse tõus. Kramplik tugev valu ilmneb siseorganite spasmide taustal. Perioodiliselt nõrgeneb, mõneks ajaks võib see täielikult kaduda, kuid siis see jätkub.\nMis vasakus servas? Vasakpoolne valu kõhu ülemises kvadrandis ribide all asuv piirkond, iliumi ülaosa, vasakpoolne epigastrium avaldub diafragma kahjustuste, mao limaskesta või gastriidi haavandite, kõhunäärme põletiku, kaksteistsõrmiksoolehaiguste, põrna patoloogiaga. Valu päritolu kindlakstegemiseks võite kasutada täiendavaid märke. Ebamugavustunnet alumises osas põhjustavad kuseteede, naiste reproduktiivorganite ja jämesoole kahjustused.\nVere lisandid oksendamisel võivad näidata haavandeid. Mao perforatsioon põhjustab teravat torkimist või torkimist. Soolehaigus Valuga võivad esineda ka peensoole põletikulised või haavandilised kahjustused. See sümptom kaasneb soolesulguse ja volvulusega. Muutused provotseerivad raskustunnet kõhus, puhitust, perioodilisi krampe. Valu ilmneb ka jämesoole käärsoole laskuva osa haiguste korral: Crohni tõbi, haavandiline koliit.


Pokémon Go'i psühholoogia, 8 nähtust mõista - yes, therapy helps!\nPokémon Go, Niantici ja Nintendo videomäng nutitelefonidele on selle käivitamise esimestel päevadel omandanud enneolematu populaarsuse .\nSellel videomängul tekkinud palavik on muuhulgas teeninud, nii et Nintendo aktsiate väärtus on paari päeva jooksul kasvanud enam kui 25% võrra. Selles taotluses loodud uudishimulikest olukordadest, nagu näiteks mõnest öösel läbikäijatelt, levivad endiselt mõned lugusid, mis pärast politseinikule selgitamist, et nad mängivad mängu narkootikumidega toimetuleku asemel, panevad neid veenma ja laadivad alla Pokémoni. Mine sinna ise.\nMiks sa nii kiindad Pokemon Goi?\nMillised võivad olla videomängude kaubandusliku edu võtmed? Lõppude lõpuks on Pokémon Go üsna lihtne rakendus: võimaldab meil põhimõtteliselt kasutada täiustatud reaalsust, et uurida meie ümbrust Pokémoni otsimisel mida me näeme ainult meie nutitelefoni kaameras. See on lihtne, kuid mängude allalaadimise hinnangul toimib see hästi.\nSiin pakun välja mõned Pokémon Go'i mängitavate kogemuste psühholoogilised aspektid, mis võiksid olla selle edukuse panuseks.\n1. Mäng on peaaegu üldse mitte\nPokémon Go'i peamine kaebus on see, et see on lihtsalt videomäng . Seda võib mõista kui täiendava reaalsuse lakki keskkonnas, kus me füüsiliselt reisime, kutsudes meid kõndima ja uurima tegelikke alasid.\nRohkem kui väga spetsiifiliste reeglite ja krüpteeringutega mäng, mida avastada, on kogemus ilma liiga sügavuti, mis pakub meile kerge meelelahutust. Seetõttu ei pea me mängu mängimiseks aega püstitama, ilma et me midagi muud ei häiriks meid. Pokémon Go sobib meie igapäevastele kogemustele ja mängimine ei nõua meilt rohkem pühendumust, kui oleme valmis andma. Tegelikult saab seda kasutada nii, nagu oleks see taotlus, mis sundis meid oma vaba aja jooksul oma jalgu venitada .\n2. Tajutav väike risk\nPokémon Goi saab mängida ilma midagi tasumata ja see aitab juba inimestel seda mängida . Kuid lisaks on Pokémon Goi ettepanek nii lihtne, et võimalused, mida me tundsime petnud, kui oleme hakanud mängima, on väga madalad.\nPuuduvad skripti muudatused, mis hävitavad kogemusi, me ei jõua mängu lõpuni ilma, et saaksime katsetusi jätkata, ega keskkondade ja väljakutsete kvaliteet ootamatult pärast mõne tunni möödumist avalduse avaldamisest taandub. Mängut mängides pool tundi, saame mõista, kas meile meeldib see või mitte, ja on vaba võimalus Pokémon Goi mängima hakata praktiliselt ilma riskita (Lisaks õnnetustele, mis meil võib olla, kui me ei pööra tähelepanu sellele, mis on ekraanist kaugemale, kui me käime muidugi).\n3. Nõutav tuttav\nIlmselgelt , on võimatu leida selgitusi Pokémon Go edukuse kohta, rõhutamata Pokémoni frantsiisi väärtust. . Videomängud, välisseadmed ja -tooted kaubandus Pokémonit müüakse peaaegu üksi, sest nende kaubamärki tunnevad juba paljud inimesed, kes pole seda tüüpi vaba aja veetmisega kunagi huvitatud.\nKui me lisame sellele ka asjaolu, et frantsiisi mängud kipuvad hindama positiivselt, on väga tõenäoline, et Pokémon Go'i pildid ja videod (müügiedendus või mitte) kutsuvad palju rohkem tähelepanu kui teised konkureerivad tooted. Esiteks seetõttu meie silmad meeldivad meile meeldivaks , ja teiseks, sest need mälestused on tõenäolisemalt meeldivad kui negatiivsed.\n4. Sõltuvus kogumisobjektidest\nKutsu koguda asju (antud juhul Pokémon) on lihtne ja tõhus viis videomängude kestvuse pikendamiseks . Nad muudavad meid neile rohkem mängima, sest nad asetavad meid täpselt loogikale, mida saab eeldada selliste elementide kogumiseks: me näeme teisi mängijaid ja tähemärke paremate seadmetega kui meie, kujutleme ette, mis oleks see, kui oleksin need kogumisobjektid, mida me intuit, aga mitte oleme jõudnud jne Nagu me teame, et kui me jätkame mängitavate reeglite alusel püüdlusi, mida me juba teame, et me kõik need elemendid saavad, on väga lihtne, et idee investeerida aega, et suurendada nende auhindade võitmise võimalusi, on väga ahvatlev.\nTeisalt, kogumisobjektide ressursi kasutamine suurendab videomängude kestust mõnevõrra kunstlikult, kuna see on väga lihtne ja stereotüüpne huvi tekitamise viis: piisab uute objektide kujundamisest ja neile teatud statistikast ja omadustest.See ei maksa nii palju kui näiteks algsete keskkondade loomine uute väljakutsetega või mängu kujunduse muutmine, et lugu atraktiivsemaks muuta.\nNiisiis Nende kogumisobjektide lisaväärtus põhineb väikeste ajutiste rõõmu piikide loomisel, kui saate uue objekti , mis paneb meid selle rõõmu seostama sellistes lihtsates ja ennustatavates olukordades sarnaselt sellele, kuidas B. F. Skinnerit õpetas tema tuvi ping-pongi mängimiseks. See lihtne vahend on mängude jaoks ideaalne mängida tasuta nagu Pokémon Go, kuna seda saab rakendada suhteliselt tagasihoidliku esialgse eelarvega.\n5. Uudishimu näha "teine mõõde"\nPokemon Go on mehaaniline ja prognoositav, jah kuid see kutsub meid sõna otseses mõttes nägema oma naabruskonna versiooni ja valdkondi, kus me sageli asume, kus asjad on erinevad .\nLisaks üritate tänavatel ja pargidel, mida me oma eluga tuvastame Pokémon Goi täiustatud reaalsusest mängu käivitamise esimestel päevadel, uurime territooriumi, mida poleks keegi teine seni näinud. Kohalikult tunnevad me osa maailma piduest, et avada Pokémon Go'i planeedi versioon.\n- Proscojoncio (@Proscojoncio) 12. juuli 2016\n6. Sotsiaalsete palavik\nKui on veel võimalus saada kasu sellest, et müüdav videomäng on massiliselt tarbitud, on see loovad massitarbimise võimalused, et muuta mäng ühiskondlikuks kogemuseks planeedi skaalal . Pokémon Go muudab selle võimalikuks mitte ainult tegelike mängijatega mängu kaudu üksteisega suhelda, vaid annab neile võimaluse luua lisandunud reaalsusega uudishimulikke olukordi, mida nad saavad sotsiaalsete võrgustike kaudu jagada.\nVõimalused on peaaegu lõpmatud ja nutitelefoni puhul on kalduvus fotograafi ja jagada kõike, mis meiega juhtub, väga kõrge. Kõik see lisaks sellele videomängu jaoks on suurepärane viiruslik reklaamikampaania , mis muudab rohkem inimesi seda proovima. Mis toob meid järgmisele punktile.\n7. Ettevõtte kogemus\nPokémon Go ei ole lihtsalt sotsiaalne rakendus, sest see on moes Internetis ja sotsiaalsetes võrgustikes. See on ka sellepärast, et ma alustan mängu üksinda suudame meid lõpuks kõndida inimestega, keda just kohtusime .\nInimesed lähevad jõugu Pokémoni jahtima, kogunevad parkides, kohtuvad Pokémoni treeninglustega, aitavad üksteist leida kõige haruldasemaid eksemplare ... Paljudele täiskasvanutele on lapsepõlves naasmine mitte sellepärast, et elemendid koguda on Pokémon, kuid kuna selle rakenduse mängimine on sarnane mängimisega, mida lapsed teevad parkide tegemisel.\nNendel päevadel on Pokémon Goi huvi lihtsalt see, et sadu tuhandeid inimesi on oma planeedi ümber mänginud. Noortest aastatuhandetest, kes on Pokémoni universumi uuesti avastanud, mängisid nad 90ndate lõpus lastele ja teismelistele et lihtsalt otsustada tarbida mõnda vähest videomängu mängida tasuta nende taga on ambitsioonikas reklaamikampaania, neil kõigil on põhjused huvi mängida, mis teiselt poolt on nii lihtne ja madal, et see ei välista kellelgi.\nKõik need digitaalsed põliselanikud nad on flokeerinud Pokémoni juurde ja on hakanud jagama pilte interneti kaudu . Pildid, mis tunnustatakse koheselt Pokémoni frantsiisi osana ja mis on iseenesest avalikustamine. Sel moel muutub soov selle mängu alustamiseks selle virtuaalse paraadiga liituma uue moodi bensiiniks.\nExtra: Võimalik terapeutiline manustamine\nSelles artiklis käsitleb Psycogaming võimalusi, mida Pokémon Go võiks olla kasulik vaimsete häirete vastu võitlemiseks nagu depressioon, ärevus ja sotsiaalne foobia. Kahtlemata paljutõotav joon, mis annaks veelgi jõu juba revolutsioonilisse videomängusse.\nCalling All Cars: Lt. Crowley Murder / The Murder Quartet / Catching the Loose Kid (Mai 2022).


EAKLi esimehe sõnul ei nähtu Reformierakonna programmist, kuidas kavatseb erakond suurendada Eesti elanike sotsiaalset turvalisust. "Eesti sotsiaalkulutused on niigi arenenud riigi kohta häbiväärselt madalad ning süsteem toetab ebaproportsionaalselt suures mahus jõukamat osa elanikkonnast – Reformierakonna programm ei lahenda seda vastuolu," kinnitas Taliga.\nSamas tõdes ametiühingute esimees, et programmis leidub punkte, mille elluviimise vajadust on ametiühingud juba aastaid rõhutanud. "Meil on heameel näha Reformierakonna programmis tööõnnetus- ja kutsehaiguskindlustuse kehtestamise punkti. Samuti rõhutasime meiegi oma poliitikaettepanekutes vajadust kaotada erisoodustusmaks investeeringutelt töötajate täiendõppesse," rääkis ta.\nTaliga sõnul soovib EAKL nende ja teiste küsimuste osas algatada Reformierakonnaga konsultatsioone, et selgitada välja nende ettepanekute täpsemad üksikasjad ning leida koostöös parimad lahendused.\nAmetiühingujuhi sõnul on tal eriti suured ootused Reformierakonna lubaduse suhtes kaasata senisest enam tööturupoliitika korraldamisse sotsiaalpartnereid. "Võimatu on püüelda Põhjamaade tiigri tiitli suunas ilma, et ametiühingute ja tööandjatega peetaks sisulist ja tõsist dialoogi," tõdes keskliidu juht.