Teadlased lõid esmakordselt riidematerjali, mis kuumas jahutab, aga külmas soojendab - Forte\nTeadlased lõid esmakordselt riidematerjali, mis kuumas jahutab, aga külmas soojendab\nTeadlaste loodud uus riieFoto: Faye Levine, Marylandi Ülikool\nKuigi aastate jooksul on loodud kõiksugu imelisi riidematerjale, oli inimkonna varamust jätkuvalt puudu materjal, mis külmas soojendaks ja soojas jahutaks. Nüüd on aga ka see olemas, vahendab Phys.org.\nMarylandi teadlased YuHuang Wang ja Min Ouyang lõid riide, mis suudab automaatselt reguleerida läbi selle liikuva soojuse hulka. Kui keskkond on soe ja niiske, siis lubab riie infrapunakiirguse ehk soojuse läbi riide, kui keskkond on jahe ja kuiv, ei luba aga riie kiirgust välja.\nRiie on valmistatud spetsiaalsest lõngast, mida katab elektrit juhtiv kiht. Soojades tingimustes muutub see kiht aktiivseks ning mõjutab seeläbi infrapunakiirguse ja riide omavahelist suhestumist. "Tegemist on esimese tehnoloogilise lahendusega maailmas, mis võimaldab infrapunakiirgust dünaamiliselt kinni hoida," ütles Wang.\nRiide valmistamiseks kasutatav spetsiaalne lõng koosneb kahest kiust - üks neist on veekindel, teine imab niiskust. Süsinikust nanotorukestega kaetud kiud saavadki seeläbi niiskusega reageerides muuta süsiniktorukeste omadusi.\n"See on võrreldav justkui raadioantenni painutamisega, et leida täpselt üles õige lainepikkus või sagedus, millele see vastab," selgitas Wang. Lihtsustatult võiks uut riiet tema sõnul võrrelda justkui kahe elektromagneetiliste lainete "üles korjamiseks" üksteise ligidale toodud antenniga. "Kui kiud liiguvad üksteisele lähemale, muutub ka kiirgusvahemik, millega nad suhestuvad. See omakorda väljendub selles, kuidas riie suhestub inimkehast infrapunakiirgusega," selgitas Wang.\nTeadlased konstrueerisid kuulmisvõimelise riidesordi (2) 14.07.2010\nTeadlaste sõnul reageerib riie keskkonnamuutustele niivõrd kiiresti, et inimene ei saa isegi aru, kui tal külm või palav hakkab. "Inimkeha on imeline radiaator ning annab välja väga palju soojust," ütles teine riide looja Min Ouyang. "Kogu ajaloo jooksul on ainus võimalus selle radiaatori reguleerimiseks olnud riiete selga panek ja ära võtmine. See riie on aga tõeline kahesuunaline reguleerimissüsteem," ütles ta.\nTeadlaste töö tulemused avaldati teadusžurnaalis Science.\nMade in Cambodia: H&M-i teksasid õmbleva töölise argipäev


Rambo V: Sylvester Stallone räägib Rambo minevikust - Filmid | Veebruar 2021\nRambo V: Sylvester Stallone räägib Instagrami postituses Rambo minevikust\nKõrval Mike Floorwalker/12. veebruar 2019 15:33 EDT\nSylvester Stallone on väga-väga põnevil, et ta mängis viimast korda John J. Rambo.\nKuna ta on viimaste kuude jooksul mitu korda teinud, asus staar Instagrami jagama uusi pilte koos tekstiga, mis annab meile sügavama ülevaate ikoonilise tegelase seljatagust, kelle loo ta lõpetabRambo V: Viimane veri.\nTutvustatud 1982. aastalEsimene veri, Ei antud Rambole kunagi palju üksikasjalikku ajalugu peale rohelise bereti olemise (teate ... nad on 'tõelised badassid') ja tõsiasja, et teda on koolitatud valu ignoreerima, ilmast mitte arvestama, elama maalt ja sööge asju, mis muudaks kitsekänni. Sly viimane Instagrami postitus, millel on kujutatud ühemehe armeed värske näoga noormehena, kes pole veel ülim tapmismasin, sisaldas üllatavalt konkreetseid üksikasju Rambo sõjaväe ajast, viidates samas ka asjaolule, et tema jaoks on sõda pigem pidev meeleseisund kui miski muu. Teine foto, mis on tõenäoliselt tehtud seatud, näitas Sly tegelaskuju nägu, nagu ta kas toidaks tõsist peavalu, avataks kuninga suuruses hunniku passi või võib-olla mõlemat.\nmike myersi filmid\nRambo kell 20 'Sõjad algavad VÄLJAS, kuid ei lõpe kunagi siseselt ..' ütles John. Aastal '68 oli AIR FORCE kopteri piloot, '70 viidi erijõududesse '75, seejärel värvati nad DELTA FORCE-is 77-st 78-ni\nPostitus, mida jagas Sly Stallone (@officialslystallone) 10. veebruaril 2019 kell 18.53 PST\nNeile, kes ei teadnud, oli Rambo saaga üks usaldusväärsemaid 80-ndate aastate frantsiise, vaatamata sellele, etEsimene veri polnud ilmselt kunagi kavatsenud sarja käivitada. Esimene värelus oli kohandatud David Morrelli samanimelisest romaanist, milles politsei jälitab Loode metsade kaudu salapärast traumeeritud Vietnami loomaarsti pisikese vagaduskuriteo eest, mis politsei jaoks hästi ei lõpe. Romaanis sooritab Rambo lõpus enesetapu - saatus, mida filmi tegelane peaaegu jagab (tegelikult pidi Stallone rääkima režissöör Ted Kotcheffist vaese Rambo pausi lõikamine pärast seda, kui lõplik stseen oli juba algmaterjali järgi tulistatud). Kuigi film sai erinevaid ülevaateid, oli see absoluutselt koristatud piletikassas ja tegelane siirdus 1985. aasta prantsuse kangelasvastasest täielikult hävitamatu surmaagendiniRambo: esimene veri II osa, mis nägi Rambo naasmist Vietnami 'faktide kogumise' missioonil, mille käigus ta võttis endaga kaasa põhimõtteliselt kõik relva omavad inimesed kogu riigis. See film tegi bonkersi piletikassa ja muudeti 'Rambo' lühendiks 'badass' jaoks ülejäänud kümnendiks ja pärast seda; 1988-ndadRambo IIIkolis tegevuse Afganistani ja näib olevat sarja lõpp.\nKuid siis, täiesti kaks aastakümmet hiljem, tulid 2008. aasta lihtsalt pealkirjaksRambo, režissöör Stallone ja leidis, et meie kangelane mõtleb Tais oma madudepüüdjana (me kõik oleme oma elus sellel hetkel olnud), enne kui teda sunniti taas tegutsema, et kaitsta misjonäride rühma korruptiivsete Birma sõdurite eest. Kuigi filmilõikude arvustused olid põhjalikult segunenud, leidsid fännid enamasti, et see on Rambo loo rahuldav jätk, ja ka selle absoluutne puhumine (no pun mõeldud) hull vägivalla tase.\nNüüd tulebRambo Vja kogu lavastuse vältel on Stallone üles astunud Instagramis, et pakkuda ekraanipiltide lugu visanditeta fotosid. Nende hulgas: a kauboi müts-sportlik Rambo otsib intensiivselt vihmasajus; meie kangelane sarnane rõivas ratsutamine; Rambo wielding tema kõigi aegade lemmikrelv, vibu ja nool (plahvatusohtlikud nooleotsad pole kohustuslikud); ja a lühiseeria uue filmi kaastähtede esiletõstmine.\nMõne muu detaili täitmine on järgmine ametlik kokkuvõte, mis ilmus veebis eelmise aasta novembris ja selgitab kauboi mütsi. See on järgmine: '(Rambo leiab end elavat Arizonas asuvas rantšos, olles väga vaevatud ja maadlemas PTSD-ga, kui ta võtab vabaaja töö igal pool, kus vähegi võimalik. Kui kauaaegne peresõber ja kinnisvarahaldur Maria teatab Rambole, et tema tütar on kadunud pärast Mehhikosse peole minekut, asub ta naise juurde noormeest otsima. Mis juhtub, on vägivaldne põrgus laskumine, kui Rambo avastab seksikaubanduse ringi. Ta ühendab ajakirjanikku, kelle poolõde on samuti röövitud, ja peab kasutama kõiki oma võimeid tüdrukute päästmiseks ja tige kuriteovanema taandamiseks.\nNagu me kõik teame, ei ole PTSD-ga sügavas rahutuses ja maadlemises Rambo kunagi varem tohutult palju perset löönud; me ei näe põhjust, miks see viimane väljasõit teistsugune oleks. Kuigi ametlikku väljalaskekuupäeva pole määratud,Rambo V: Viimane veri eeldatakse, et see jõuab ekraanidele millalgi sel aastal; teatame täiendavatest üksikasjadest, kui need kättesaadavaks saavad.\narve engvall naine


Taas uksed avav Eesti Kunstimuuseum pakub alanud aastal rikkalikku programmi — Sirp\nEesti Kunstimuuseumi filiaalide uksed avanevad taas 19. jaanuaril. Alanud aastal ootab külastajaid ees tihe programm: avatakse Kumu kunstimuuseumi ja Adamson-Ericu muuseumi uued püsiekspositsioonid ning kõigis filiaalides on ees ootamas mahukad, tõelisi kunstipärleid pakkuvad rahvusvahelised suurnäitused.\nEsimesena jõuab kätte kauaoodatud suursündmus kohaliku kunsti huviliste jaoks, kui 17. veebruaril avatakse Kumu kunstimuuseumi uus püsinäitus „Identiteedimaastikud. Eesti kunst 1700–1945“. Püsiekspositsioon heidab värske pilgu Eesti kunstiklassikale alates baltisakslastest lõpetades esimese vabariigi aegsete kohalike suurnimedega. Ekspositsiooni on kaasatud ka tänapäeva Eesti tuntud kunstnikud Marge Monko, Tõnis Saadoja ja Neeme Külm, kes on näitusele loonud spetsiaalselt klassikute pärandiga suhestuvad teosed.\nAprill rõõmustab väliskunstihuvilisi, kui Mikkeli muuseumis avatakse Hispaania ühe tuntuima modernisti Ignacio Zuloaga teoste näitus. Kastiilias asuvast Zuloaga loomingule pühendatud muuseumist jõuab Mikkeli muuseumisse hulk esinduslikke portreid ning mitmeid rikkalikke, hispaania hinge peegeldavaid olustiku- ja maastikumaale, mille vahendusel saab tutvuda Hispaania ajaloo, ühiskonna ja kultuuriga 19. sajandi lõpust 20. sajandi alguseni. Näitusega tähistab Hispaania suursaatkond ühtlasi Eesti-Hispaania diplomaatiliste suhete loomise 100. aastapäeva.\nKadrioru kunstimuuseum toob koostöös Belgia fondiga The Phoebus Foundation aprillis siinse publiku ette esmakordselt Madalmaade suurmeistrite – Hans Memlingu, Peter Paul Rubensi ja Anthony van Dycki tööd. Euroopa kunstilugu mõjutanud autorite looming jõuab siia mahuka näituse „Memlingist Rubensini. Flandria kuldne ajastu“ raames. Näitus tutvustab Flandria kunsti tippmeistrite kõrval ka tollast maailmapilti, naiskunstnike positsiooni, poliitilist satiiri, teaduse arengut ja eluolu, pakkudes esmakordselt võimalust tutvuda Madalmaade kunsti tippmeistritega vahetult siinsamas Eestis.\nKäesolev aasta toob Kumu kunstimuuseumisse ka Läti rahvusliku kunstiaarde Janis Rozentālsi näituse. Rozentāls oli 19. ja 20. sajandi vahetusel populaarseim ja mitmekülgseim läti kunstnik. Näitus, mille puhul ajastu vaim sulandub kunstniku elutantsuga, toob vaatajani Rozentālsi loomingu rahvaelu stseenidest sümbolistlike nägemusteni. Teosed jõuavad Eestisse Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi kogust.\nMais jõuab Madalmaade kunst ka Niguliste muuseumisse, kui avatakse näitus „Meeletu Dymphna järele. Lugu tüdrukust, kes ajas keskaegse linnarahva hulluks“, mis toob vaatajate ette The Phoebus Foundationi fondi kuuluva püha Dymphna altariretaabli.\nPõhjaliku uuenduskuuri läbib Adamson-Ericu muuseum, kus uuenevad nii püsiekspositsioon kui ka haridustegevuseks mõeldud ruumid. Märtsi lõpus ehitustöödeks suletav muuseum avab taas uksed juunikuus, kui avatakse efektne jaapani kimonote näitus ja senisest sisulisemalt tarbekunsti kaasav Adamson-Ericu loomingu püsiekspositsioon.\nMuuseum on tõhustanud tervise kaitseks ohutusmeetmeid (muuseumides tagatakse desinfitseerimisvahendite olemasolu, sagedane pindade ja ruumide puhastamine; 50% täituvus). Samuti palutakse külastajatel järgida 2+2 reeglit ja kanda maske, järgimaks valitsuse ja Terviseameti ettekirjutusi ja pakkumaks turvalisi kunstielamusi. Külastaja meelespea ja uuendatud meetmetega saab tutvuda muuseumide kodulehel.


Ulmekirjanduse BAAS - Charles Stross - The Labyrinth Index\nSingularity Sky (2003)\nThe Atrocity Archive (2004)\nIron Sunrise (2004)\nThe Family Trade (2004)\nThe Hidden Family (2005)\nThe Clan Corporate (2006)\nHalting State (2007)\nThe Merchants` War (2007)\nSaturn`s Children (2008)\nThe Revolution Business (2009)\nThe Trade of Queens (2010)\nThe Fuller Memorandum (2010)\nScratch Monkey (2011)\nRule 34 (2011)\nThe Rapture of the Nerds (2012)\nNeptune`s Brood (2013)\nThe Rhesus Chart (2014)\nThe Annihilation Score (2015)\nThe Nightmare Stacks (2016)\nEmpire Games (2017)\nThe Delirium Brief (2017)\nThe Labyrinth Index (2018)\nExamination Night (1992)\nAncient of Days (1992)\nJury Duty (2002)\nThe Concrete Jungle (2004)\nAppeals Court (2004)\nThe Rapture of the Nerds (2004)\nMissile Gap (2005)\nParole Board (2012)\nThe Boys (1987)\nIn the DreamTime (1988)\nGeneration Gap (1989)\nYellow Snow (1990)\nApproaching Xanadu (1990)\nMonastery of Death (1990)\nSEAQ and Destroy (1991)\nSomething Sweet (1991)\nThe Midlist Bombers (1992)\nTarkovsky`s Cut (1993)\nRed, Hot and Dark (1993)\nShip of Fools (1995)\nDechlorinating the Moderator (1996)\nA Boy and His God (1998)\nExtracts from the Club Diary (1998)\nTOAST: A Con Report (1998)\nBear Trap (2000)\nA Colder War (2000)\nBig Brother Iron (2002)\nRogue Farm (2003)\nFlowers from Alice (2003)\nSnowball`s Chance (2005)\nMinutes of the Labour Party Conference, 2016 (2006)\nMessage in a Time Capsule (2006)\nTrunk and Disorderly (2007)\nDown on the Farm (2008)\nBit Rot (2010)\nA Bird in the Hand (2011)\nA Tall Tail (2012)\nToast and Other Rusted Futures (2002)\nTimelike Diplomacy (2004)\nOn Her Majesty`s Occult Service (2007)\nWireless: The Essential Charles Stross (2009)\nThe Bloodline Feud (2013)\nThe Traders` War (2013)\nThe Revolution Trade (2013)\nKülmem sõda (2013)\n· Charles Stross ·\n6.02.2019, kell 15:42\nNagu need, kes Laundry sarjaga kursis, juba teavad, toimub Vanade Jumalate invasioon maale. Ühendkuningriigis on (peaaegu) demokraatlikul ja legaalsel moel peaministriks, praktiliselt isevalitsejaks saanud Nyarlathotep, tuntud ka kui Must Vaarao. Talle ustavate alamate jaoks asjad eriti ei muutu, mitteustavate jaoks... noh, eks neile leitakse kasutust.\nSeekordseks jutustajaks on varem kõrvalosas esinenud Mhari Murphy, väga terane, väga töökas, väga sarkastiline vampiiritar. Ta on pälvinud uue valitseja soosingu: ametikõrgendus salateenistuses, Karnsteini parunessi tiitel koos kohaga Lordide kojas. (Tunnistan, et mina pidin tiitli tähendust taga otsima.) Muidugi kaasneb sellega vastutus, näiteks kaasvampiiride verega varustamise eest. (Õnneks on tark valitseja taastanud surmanuhtluse.)\nAmeerikas on samal ajal toimumas midagi kummalist. Presidendist pole midagi kuulda ja tavalised ameeriklased on täielikult unustanud, et neil üldse kunagi president on olnudki. Mhari saab ülesandeks kohale lennata, asi selgeks teha ja võimaluse korral president päästa. Selleks saab ta enda käsutusse mõned varasematest romaanidest kõrvalosalistena tuttavad "kergestiasendatavad", nende seas ka oma lennuvõimelise boyfriendi. Tihedat tegevust täis lõikude vahel võtavadki tempot maha Mhari süümekad vampiirluse ümber ning ratsionaalsed ja emotsionaalsed kõikumised seoses boyfriendiga: hammustada või mitte. Algul tundub, et tegevusliine on palju ja need ei kulge ajas lineaarselt, aga teisiti poleks saanud Ameerikas toimunut nii tõhusalt kirjeldada. Siiski, naguteada, ma ei salli tekste, kus tegevus on antud miski kõiketeadva olevuse silmade läbi, see on ikkagi nii 19. sajand. Õnneks on autor esitanud ka Mhari seletuse, kuskohast on ta saanud teadmised ühe või teise sündmuse kohta, koos ülestunnistusega, et mõni neist pole ehk fakt, vaid ekspertarvamus.\nFilmina oleks see lugu minu maitse jaoks ehk otsesõnu liiga verine, sest Mhari missioon ei kulge sugugi libedalt, aga raamatu teeb nauditavaks Strossi lõikav sarkasm.\nPS Minu jaoks lisas võlu üks kõrvaltegelane, haldjatarist verenõid, keda tema õnnetu sünniloo pärast oli mõnitatud lapsest saadik haldjate seas ning maises sõjavangide laagris annavad valvurid talle samuti solvavaid hüüdnimesid. Kultuuride konflikt tekitab tõeliselt naljakaid segadusi, aga Mhari missiooni käigus on haldjatarist palju kasu. Kui ülejäänud tegelaste puhul mul väga selget pilti nende välimusest ei tekkinud, siis haldjatari kohal meenus Fiona Dourifi suurepäraselt tehtud Barti roll "Dirk Gently" teleseriaalis. Just nii ma haldjatari ette kujutasingi.\nThe House of Shattered Wings (2015) Aliette de Bodard\n23.08.2020, kell 01:22\nEks ma hakkasin seda lugema eesti keeles ilmunud jutust tekkinud uudishimu mõjul. No ei olnud see maailm. Aga ei olnud ka päris tavaline maagiast ja kodadevahelisest vaenust kantud fantasy. Väärtushinnangud olid teised - millegi valitsejaks saamine tähendab eelkõige vastutust, tähtsad on ustavus ja kohusetunne. Reetmisest tingitud needus kasvab aga nii vägevaks (ja vastikuks) puuks, et Notre Dame kaob selle sisse ära.\nHuvitav tegelaskond: tavainimestele lisaks Surematud, Langenud Inglid (ja eriti esimene nende seas, Lucifer), kuhugi Seine'i põhja on aga pesa teinud lohed. Ja kusagil Pariisis on koht või asi, mis taaselustab surnud - ainult oma eelmist elu nad ei mäleta.\nKohati julm, see on hea, sest nii ei satu YA radadele. Kohati ülemäära tundlev, mis kipub just YA poole. Ja autor on ka enda päritolu sisse kirjutanud. Hinne tähendab ainult seda, et ma ootasin enamat, ja võib tõusta, kui ma märkan, et mäletan lugu ka veel mõne kuu möödudes. Aga enne järgede kallale asumist otsiks pigem veel midagi Xuya universumist.\n17.08.2020, kell 16:01\nSeda juhtus meil ka, et mõni skribent - olgu siis juba nimekas või lausgrafomaan - käis ringi ja kuulutas, et on valmis saanud geniaalse teosega, kuid kuri tsensuur ei lase seda avaldada. Tulid vabamad ajad, sahtlipõhjadest kraabiti välja kõik sinna kogunenu ning paisati lugejate ette - ning selgus, mitteavaldamise põhjuseks polnud nõukavastasus, vaid käsikiri oligi lihtsalt kõnts.\nMidagi sellesarnast on juhtunud ka vendadega. No milleks, eks ole? Liiatigi kui nõuka võimu õõnestamine polnud isegi eesmärgiks.\nKahte varianti võrreldes on teine ilmselt parem, hinne kaks on ausalt välja teenitud. On vähem loba ja vähem tarbetuid tegelasi. Esimese variandi puhul kipub hinne pigem ühe poole. Bürokraatia kallal ilkumist on oksendamiseni, mõttetuid tegelasi on samuti üleliia. Ja nagu teine variant näitas, sai neist täiesti valutult vabaneda. Jäi ka arusaamatuks, kust olid nõuka teadushierarhiasse siginenud magistrid, keda mina seal küll eales ei kohanud. Samas pole see küsimus nii tähtis, et jälgi ajada.\nSoovitus: püüdke vältida. "Troika" valguses hakkab ka "Esmaspäev" jaburamana paistma.\nThis Immortal (1966) Roger Zelazny\n10.05.2020, kell 23:05\nEks siin natuke algajalikkust muidugi ole. Ütleme kohe ära, et algajalikkust Zelazny skaalal, tegemist on siiski tasemega, milleni vähemalt 90% end kirjanikuks pidajatest ei küüni. Niisiis, lobisemist ja üleseletamist on tiba liiast. Muidugi, kui peategelane on väga pika elueaga, siis on tekkinud ka väga palju mälestusi ning eks seda ole siis loba ajamisega markeeritud. Dialoogid seevastu on väga head, vähemalt nii kaua, kui neid on kasutatud tegelaste omavaheliste suhete väljendamiseks. Paraku esineb ka näiteid sellest, et tegelaskõnet on kasutatud lugejale millegi selgitamiseks. No ja lõpuleheküljed sellest, mis edasi sai, on juba tarbetud. Just nagu ka kakluste kirjeldused - kui peategelast on juba surematuna tutvustatud, ei arva ju keegi, et umbes kolmandiku romaani kohal pistab 24 jalaga boakrokodill ta lihtsalt nahka.\nHeas mõttes algajalik on aga see, et võib märgata motiive ja ideekatkeid, mis on leidnud väljaarendamist hilisemates romaanides nagu "Lord of Light", "Doorways in the Sand" ja küllap mujalgi. Ehk isegi üllatav, aga selgub, et mingi melanhoolse alatooniga kõdu ja kaduvik esineb Zelazny loomingus algusest peale.\nÜks nüanss, mille peale kirjutamise ajal ilmselt ei mõeldud. Kui ma loen, et veganid on sinise nahaga, siis tundub see üsna loomulikuna. Kui aga väidetakse, et veganid on miski kõrgem, targem jne eluvorm, kes tulnud inimkonda päästma, siis ma pean endale kordama, et jutt ei käi toitumispuudulikkusega tegelastest. Hea vähemalt, et neile Coca-Cola meeldib.\nThe Dream Eaters (2004) A. M. Dellamonica\n8.05.2020, kell 00:18\nMinu jaoks seni tundmatu autor teeb siin paremini hollyblacki kui Holly Black ise - ja ma võin korrata, et pärast "Modern Faerie Talesi" triloogiat on Holly Black minu jaoks karmide haldjalugude autor number üks.\nOn kaks näitsikut, sõbrannat juba lastekodu ajast. Üks valib politseiniku karjääri, teine aga hakkab välja mõtlema nii totraid moode, et on kahekümneselt juba arvestataval tasemel jõukas. Ühel hommikul ilmub ta aga politseinikust sõbranna juurde ja asetab kaasas olnud kingakarbi lauale sellise näoga, et ise ta seda küll enam avada ei taha. Lähemal vaatlusel selgub, et karbis on suht väike, st noor haldjas, roheline pipetilaadne asjandus käes, muidu aga leivatüki sisse keeratud ja küllaltki surnud. Lisainfoks - leid pärineb sümpaatse varateismelise, samast lastekodust pärit tüdruku aseme juurest, kelle moekunstnik oma hoole alla võttis, tüdruk ise on aga kadunud.\nPolitseinikul on asi kohe selge: haldjas käis selle asjandusega unenägusid varastamas, ilmselt tõukas tüdruk ta läbi une eemale, haldjas kukkus leivale, kleepus seda katva nutellakihi külge, haldjatolmu pudenes leivale, mis ärkas sellest ellu ja lämmatas haldja. Et siis suht normaalne sündmus, liiatigi kipuvad haldjad alatasa unenägusid varastama, sellega on aga nii, et kui näiteks su delfiiniunenägu ära tõmmatakse, siis ei näe sa delfiine unes enam kunagi.\nEga midagi, tuleb minna tüdrukut päästma haldjate kättemaksu eest; selleks, et ka moekunstnik saaks retkel osaleda, tuleb tal loovutada üks varbaküüs, selle vastu annavad haldjad nagu viisa. (Politseinikul on viisa juba nelja haldjalinna, nii et ta teab, kuidas see asi käib.) No ja eks siis juhtub üht-teist kummalist.\nMa olen siin mõnda aega nokkinud lugude kallal, mis pärinevad Neil Gaimani luuletuse järgi pealkirja saanud kogumikust "The Faery Reel", aga rohkem hästi ei viitsi märkmeid teha, sest Dellamonica jutt on selle komplekti parim, tegelased on elusad, mitte vanaemade-aegsest lasteraamatust välja lõigatud. Mõneti on see arvestatav kogemus ka meie olude jaoks. Temaatilised kogumikud, mille jaoks tellitakse jutte just nagu teemaga kokku puutunud autoritelt, ei ole hea mõte. Parimal juhul leiab sellisest ühe hea ja paar arvestatavat juttu, ülejäänutel kirjanduslik väärtus puudub.\nFoxwife (2004) Hiromi Goto\n25.04.2020, kell 03:30\nSuur soo, kus saab paadiga sõita, servades elavad inimesed ja püüavad soost söödavaid elukaid, soo keskel on saar, kus elavad libarebased. Üsna arusaamatu - muidugi võib öelda ka "eksootiline" - taust: elukad on arusaamatud, inimsuhted samuti, igaühel on heartmother ja siis veel keegi ristiema moodi, meestest pole juttu. Sõidab hõimus mittelugupeetud tütarlaps elukaid püüdma, aga läheduses neid napib ja poolkogemata satub saare lähedusse, rikkudes nii ära libarebaste pulmatseremoonia. Kuni samused otsustavad, kas süüa ta kohe ära või enne natuke piinata, tuleb talle neiuna esinedes appi pruut, kes pulmadest üldse huvitatud polnud. Järgneb hulk tagaajamist ja libarebaste tekitatud hallukaid, aga tüdruk jätab rebastele hea mulje ja nad lasevad ta koos selle pruudiga minema. Nii et tüdruk jõuab koju tagasi, korvis väike valge rebasepoeg, kellel on küll saba ära lõigatud. Aga saba on eraldi kompsuga kaasa antud.\nUndine (2004) Patricia A. McKillip\n21.04.2020, kell 14:12\nNäkineiud elavad väga, väga sügaval vee all. Vähemalt need, kellel kalasaba segamas pole. Vahel on neil meest vaja. Siis tuleb pinnale minna ja sealt kaasa krabada. See pole lihtne, mees võib enne kohale toimetamist ära uppuda, nii et esimesele sellisele katsele minek teeb peategelase mõneti närviliseks. Jõuab pinnale, seal on aga sadu surnud, haisvaid kalu ja kena noormees, kes kirub mingit öko-värki ja on kalade pärast murelik. Näkineid tahaks kalahaisusest veest puhtaks saada ja noormees pakub, et tal on majapidamises pesemisvõimalus täiesti olemas. Üks asi viib teiseni ja nii jääbki näkineid kuivale maale elama, õnneks on jõgi lähedal.\nBioloogilistele nüanssidele pole autor tähelepanu pööranud, lihtsalt selline... romantiline (?) lugu. Õnneks suht lühike.\nThe Oakthing (2004) Gregory Maguire\n21.04.2020, kell 13:59\nEsimene maailmasõda, talupere otsustab läheneva rinde eest veel viimasel hetkel põgeneda, aga ligi saja-aastane vanaema unustatakse maha. Tuleb vanaemale külla päkapikk, ei ütle midagi, aga näeb morn välja. Vanaema teab, et päkapikkude peletamiseks tuli lävele tilgastanud piima pritsida. Komberdab vanaema piimaandjat otsima, leiab lõpuks kitse, lüpsab puukingadesse, sest anum ununes maha. Selgub, et vahepeal on rinne üle käinud, talusse on jäetud üsna katkine saksa sõdurpoiss. Jne jne. Lõpuks annab päkapikk teada, et ega ta seda piima nii väga ei tahagi.\nNatuke parem kui Heinsaar, aga mitte ka oluliselt.\nImmersed in Matter (2004) Nina Kiriki Hoffman\n19.04.2020, kell 14:40\nSaame muuseas teada, et haldjast isa ja inimesest ema lapsed kõlbavad parimal juhul haldjatele teenriteks, aga inimesest isa ja haldjast ema lastest võivad saada täisväärtuslikud haldjad. Peategeline ongi üks selline, tal on haldja jaoks suht haruldane anne: kujumuutmine ja loomade keelte mõistmine. Muuta saab ennast aga ainult nendeks, kelleks muutumist on keegi esivanematest juba harrastanud. Haldjapoiss tahaks kangesti hobust, kas või katsuda ehk natuke rääkida, aga haldjana lõhnab ta hobuste (ja tallipoiste) jaoks valesti, muutuda oskab ta öökulliks ja hundiks, need aga ei ärata hobustes samuti usaldust.\nÜsna mõttetu jutt, aga hästi kirjutatud.\nScreaming for Faeries (2004) Ellen Steiber\n19.04.2020, kell 14:24\nSiin oleks nagu kaks poolikut juttu: omavahel kokku eriti ei sobi ja kumbki omaette ka ei kanna. Üks lugu on 16-aastase tütarlapse hingevärinatest, kui ta kõhkleb, kas on aeg esimest korda oma boyfriendiga "lõpuni minna". Kahtlustest ja sisemistest segadustest hoolimata on tüdruk asjalik, sugugi mitte esimeses nooruses autoril on tema kujutamine õnnestunud elutruult ja moraliseerimata, teismelised ise nii hästi kirjutada ei oskaks.\nTeine liin on haldjatest või lendpäkapikest vms, kes ilmuvad välja, kui tüdruku nelja-aastane täditütar akna taga kasvava puu peale kõvasti karjub. Need olendid võivad väga lühikese ajaga korraldada väga suure segaduse, kui neisse piisava austusega ei suhtuta.\nMina seda lugu uuesti ei loe, aga romantilise loomuga teismelistele võib sobida küll.\nThe Night Market (2004) Holly Black\n17.04.2020, kell 14:25\nHea küll, autori ämm oli Filipiinidelt, rääkis eksootilisi lugusid. Ja kui "Tithe" autorilt siis kogumiku jaoks haldjalugu telliti, otsustas ta selle eksootika ära kasutada. Ma lehitsesin mäluvärskenduseks isegi natuke Frazerit, päris sellist tegevustikku tal mainitud polnudki. Nii et miks mitte - iseasi küll, kas kunstmuinasjuttu ja müüte niiviisi võrrelda saakski. Niisiis, kena vanem õde põlgab ära puuhaldja lähenemiskatse, pidades teda tavaliseks põllutööliseks. Puuhaldjate armastusega on aga nii, et mida enam ta vastuarmastust leidmata kiimleb, seda haigemaks jääb tema armastuse objekt. Et siis jama majas. Nooremal õel on küll väike silma torkav iluviga (Meelis Milder, anybody), aga ta haarab vapralt matšeete ja puu kallale: võta needus maha, või muidu... Nii lihtsalt see ei lähe, aga lõpuks saab vanem õde siiski terveks. Ühe huvitava mõtisklemisaine viskab autor lugejale veel puändina. On ju tohutupalju õpetlikke (kunst)muinasjutte, milles tegemist armuloitsuga. Noh, et söödad need seemned vms talle sisse ja ta armastab sind igavesti. Reeglina lõppevad need lood halvasti. Aga kui seemned ise ära süüa?\nKokkuvõttes miinusega neli, märkasin, et olin "Tithele" nelja pannud, aga selle tase jäi siin saavutamata.\nNever Never (2004) Bruce Glassco\n14.04.2020, kell 02:04\nPeter Pan pole mulle kunagi hingelähedane olnud. Võibolla oli sama loo osaline esitamine tema põhivaenlase, kapten Hooki vaatenurgast isegi hea mõte, ja suur hulk tegelasi on ju jutus ära mainitud. Ehk oli isegi naljakas see täiendatud loetelu erinevatest lastekirjanduse vooludest, mille lugejatest Peter endale aja jooksul uusi jüngreid on värvanud: tulnukad, zombid, ninjad... Ainult et lugu venib nagu tatt, on neli-viis korda liiga pikk ja nii on sisse eksinud ebaloogilisi mõttekäike. Jääb vaid kaasa tunda neile, kellele autor "loovkirjutamist" õpetab.\nCatnyp (2004) Delia Sherman\n10.04.2020, kell 20:50\nPealkiri peaks olema suurtähtedega, tegemist on New Yorgi avaliku raamatukogu kataloogiga. Antud juhul lõvikujulisega. Kratsid lõvi kõrva tagant ja esitad küsimuse, lõvi kutsub hiire, hiir toob kataloogikaardi, millel raamatu asukoht. Või umbes nii. Siis on veel kihlvedu, et kelle armastus on sügavam, haldjate või inimeste oma. Ja vahetuslapse sekeldused sellega. Kannatab lugeda, aga natuke naiivne ja ilmselt ei kuulu ma sihtgruppi.\nThe Price of Glamour (2004) Steve Berman\n10.04.2020, kell 20:41\nVictoria-aegses Londonis moodustab haldjarahvas kogu kuritegeliku allmaailma. Ja on väga solvunud, kui üks inimlaps nendest osavamaks vargaks osutub.\nHoiatav näide sellest, mis võib juhtuda, kui Dickensit liiga palju lugeda. Puudub veel ainult, et mõni haiglase ettekujutusega lugeja seda haldjapungiks nimetaks...\nThe Faery Handbag (2004) Kelly Link\n10.04.2020, kell 20:34\nMeelisel on õigus, et algus lubas enamat, aga mumeelest oli kaootiline kirjeldus antud juhul õigustatud. Andis edasi jutustaja segadust, teadmatust, mis oli oluline ja mis mitte. Kohtas ta ju mõndagi seletamatut. Boyfriend kadus kotti ära. Kotist tuli ja hiljem kadus sinna tagasi mees, kes nimetas ennast tema vanaisaks. Ning raamatukogutöötajat, kes üritas kotti sisse piiluda, hammustas miski ninast ja kotist kostis õudset ulgumist. Neid asju ongi ju üsna raske loogiliselt kokku siduda. Ja kogu värvikas taust selle koti kohta tuli vanaemalt, kes ütles: kui ma arvaksin, et sa seda usud, ei saaks ma seda sulle rääkida.\nTengu Mountain (2004) Gregory Frost\n5.04.2020, kell 20:16\nÜsna püüdlikult jaapanipärane, aga lausa liiale pole autor sellega läinud. Selline klassikaline muinasjutt, kunstnikuambitsioonidega nooruk läheb mõneks kuuks mägedes elava tädi juurde, et seal joonistada vms. Kohtab teel veidrat munka, aga peab teda tenguks (umbes nagu haldjaks). Tädi muudkui söödab ja kiidab, söödab ja kiidab, kuni tuleb lõikuspidu vms ja selgub, et poiss on on parajalt paksuks ja pehmeks nuumatud ärasöömise eesmärgil. Tengud, just nagu haldjad, et kannata kokkupuutumist rauaga, munk tuleb ka appi, glamuur kaob ja ilmneb, et pole ei tädi ega õigupoolest majagi.\nÜks kord kannatas lugeda, aga soovitama küll ei hakka.\nElvenbrood (2004) Tanith Lee\n3.04.2020, kell 20:17\nLihtsakoeline vahetuslapse lugu, millele on väriseva käega püütud sügavust lisada. Kui autor oleks selle valmis kirjutanud 17-aastasena, siis, kui see tal esimest korda pähe tuli, võiks ju andeks anda - et noor alles ja ehk õpib veel. Aga 40 aastat sellist muna haududa... Hea küll, katsun nüüd teisel katsel nime meelde jätta ja edaspidi eemale hoida.\nThe Raven Tower (2019) Ann Leckie\n22.01.2020, kell 17:22\nVõtame tuttava süžee, aga väikeste muutustega. Kroonprints, kes seni riigi piiri vaenulike naabrite eest kaitsnud, saab teada, et isa on väga haige, ja asub teele pealinna. Kus selgub, et isa on kadunud, troonil aga istub juba onu Claudius (hea küll, nimed on teised). Gertrudet selles versioonis ei ole, tema asemel on võimuvahetusega leppinud väga mõjukas ülempreestrinna, kes printsile lapsest saadik "nagu ema" olnud. On Polonius, kes samuti terariistaga lähedat tutvust teeb. Ophelia pärineks nagu rohkem "Tõrksa taltsutusest", aga vahepeal pöörab ära temagi. Horatio kohal on printsi madalast soost sõber ja adjutant. Rosencrantz ja Guildenstern on sedapuhku lausa kaksikud - ja agressiivsemalt meelestatud.\nKõrvaltegelaste seas on kattumised väiksemad. Tegevus areneb, nagu sellises olukorras ikka: Claudius ja Polonius vassivad, üldiselt on aga kõigile selge, et mingi jama on käimas. Ning kui jamasid lahendama hakatakse, jääb tegelasi kiires tempos vähemaks ja lõpuks on vaenuvägi linnamüüride alla saabumas. Paar sümpaatset tegelast siiski pääsevad.\nMis aga Leckie variandi eriliseks teeb: kogu tekst on jumala pöördumine nö Horatio poole vaheldumisi jumala sisemonoloogidega. Jumalaid on selles maailmas palju, kuigi ka nemad on surelikud. Konkreetne jutustaja on Mäe Jõud ja Vastupidavus ning väliselt esineb ta (iirc) kuue meetri pikkuse ja pooleteise meetri kõrguse musta kivina. Ilmselt võiks ta vahel ka mingil muul kujul esineda, aga lihtsalt ei taha - näiteks tema sõber, jumal Myriad, kes saabus Maale meteoriidina, rändab ringi tohutu sääseparvena. Jumalate puhul pole suurus oluline, üks tähtsamaid naaberlinna jumalaid, kelle haldusalasse kuulus meditsiin ja teadus, kõndis ringi väikese pruuni koerana. Nagu ikka, saavad jumalad jõudu sellest, kui nende poole palvetatakse ja ohvreid tuuakse: veri on muidugi kõige parem, aga kasu on ka piimast, toidupaladest ja lihtsalt lahkest meelespidamisest. Jumalatega on nii, et kui jumal midagi ütleb, siis läheb see täide. Muidugi juhul, kui see saab täide minna. Kui jumal väidab midagi vähetõenäolist ("saagu selle metsa puudest sõdurid, kes kõnnivad üle vee ja purustavad vaenlase laevastiku"), siis kaotab jumal selle täideminekut tagant tõugates väga palju jõudu. Ja kui jumal väidab midagi võimatut, siis kaotab ta pikapeale kogu jõu ning sureb. Arusaadav siis, et reeglina on jumalad oma väljendustes ettevaatlikud, eelistades öelda "ma olen kuulnud sellist lugu, et..." Loomulikult käib jumalate seas intriigide punumine, omavahelised võitlused, üksteiselt jõu võtmine jne - ning eks neil ole inimestega võrreldes ka oma salaplaanide tegemiseks oluliselt rohkem aega.\nKui Leckie tekitas oma "Abistavate" triloogias (ingliskeelsetes) lugejates segadust kõigi tegelaste puhul naissoost asesõna kasutades, siis nüüd on pidev "sina" kasutamine süžee (kuigi võiks öelda ka "hämamise") huvides. Sest kui nö Horatio on kogu aeg "you", mitte "he" ega "she", siis jääb tema sugu lõpuni lahtiseks. See pole väga oluline detail, kuid mõnevõrra intriige tekitav ometi.\nMa saan aru, et autor tahtis vahepeal jumala monoloogidega tempot maha võtta ning sündmuspaiga tausta ja ajalugu kirjeldada, aga kohati läks see ometi veidi igavaks - kuigi kivi puhul on pikad, mõtlikud heietused igati kohased. Nii jääb kõrgeimast hindest natuke puudu, aga tugev nelil on välja teenitud.\nSkirmish (1950) Clifford D. Simak\n24.12.2019, kell 00:50\nMulle küll meeldis. Kõigepealt on jutul nüüdseks teatud ajalooline väärtus: jah, kunagi just niiviisi ajalehti tehtigi. Ajakirjanik pole ainus, kes on haaratud inimeste reaktsiooni uurivasse kontrollrühma, aga see selleks. Pigem võiks rõhutada Simaki ettenägelikkust - ja sedagi, et maailm on eelmiste arvustuste kirjutamisest saadik muutunud. Vahepeal on tekkinud see, mille eest Simak hoiatab: Internet of Things. Aga et Simaki kangelasel õige lahenduseni jõudmine aega võtab - no ei olnud siis veel Ramones meeldejääval kombel laulnud lihtsast ja universaalsest lahendusest: Beat on the brat with a baseball bat.\nThe World of the Red Sun (1931) Clifford D. Simak\n20.12.2019, kell 22:49\nKunagi Simak mulle väga meeldis. Aga ju ma siis juhtusin paremaid lugusid lugema. Sest see taastutvus head muljet ei jätnud. Pulp-fiction, seda küll, aga minu jaoks pole see kompliment.\n20.12.2019, kell 22:40\nKõigepealt võib rõõmuga märkida, et kolmandal katsel on algaja kirjastus jõudnud tasemeni, millel vormistus enam lugemist ei häiri. Et siis Lummur, mitte enam Luumurd. Lausa lakke hüpata on ehk veel vara, paar segast lauset ja mõned tähevead ju siiski veel on, ning ma pole kindel, kas on vaja rõhutada, et muna on ikka munakujuline.\nTeine positiivne moment: tegevus on edasi antud peategelase vaatenurgast. Lugeja teab niisama palju kui temagi ja nii on lihtsam talle kaasa elada. Kolmandaks: tüdruk-tegelase vaimustus Jaapani kultuurist lisab isikupära ja on mullegi arusaadav. Hea küll, muud sealsed kultuuriilmingud jätavad mind ükskõikseks, aga muusika mulle kohati meeldib, näiteks Shonen Knife ja Tsushimamire on bändid, mille videoid ma seniajani vaatan jne. Nii et kolmveerandi ulatuses see lugu mulle päris meeldib. Näiteks see (hilis?)teismeliste kaootiline käitumine, kus head kavatsused toovad kaasa halbu tagajärgi.\nMuidugi, tegemist on noortekaga ja nende puhul on vist lausa obligatoorne, et lugedes tuleb loogika välja lülitada ja leppida, et asjad lihtsalt on nii. Parem mitte mõeldagi, kuidas ikkagi need nanomasinad sealt dimensioonide vahelt mööda hingeniite... Et lugejal lihtsam oleks, lisatakse sellistes lugudes ka nö maine, tuttav plaan. See peaks vastukaaluna olema loogiline ja äratuntav. Antud juhul on tõetruudus kohati süžee arengule ohvriks toodud. No ma ei suuda ette kujutada gümnasisti (liiatigi poksijat), kel poleks taskus raha pudeli viina jaoks. Veel võimatum on see aastate eest sõjaväest tagasi tulnud vanema venna puhul, kes tuimalt lepib raha puudumise ja vennaga ühes toas magamisega.\nNagu öeldud, kolmveerandi ulatuses on lugu väikestest nurinatest hoolimata täiesti loetav. Viimane veerand on müra ning kaamera kipub rohkem üldplaani võtma. Mõttetu paugutamine, sest ka nn suurfilmide puhul teavad ju kõik, et blondiin, neeger ja koer jäävad lõpuks ellu. Nii et kokkuvõtte sellest viimasest veerandist oleks võinud umbes viie lausega lisada praegu epiloogi nime kandvale peatükile ja suhtedraama ehedamalt esile tuua. Lõpumeeleolu vastaks üsna hästi Sam Cooke'i kunagisele hitile: She was too young to fall in love and I was too young to know it. (Dr Hooki variant sellest laulust oleks antud juhul ülepakutud.) Autor on siiski veel puändina lisanud vene rikkalikust folkloorist pärit ütlemise: Mama, rodi menja obratno. See üllatab, kuid kas just heas mõttes. Siiski, miinusega küll, kuid neli on välja teenitud.\nLife With a Fire-Breathing Girlfriend (2014) Bryan Fields\n7.12.2019, kell 23:54\nDavid on kergelt ülekaaluline vabakutseline progeja. Harrastab vibulaskmist, D&D tüüpi mänge ja muud ulmelist, sellega seoses kuulub sarnaste huvidega inimeste klubisse. Kui ta on parajasti teel klubisse, astub ligi erakordselt kena neiu uhkes Cosplay kostüümis, kellel on üks väide ja üks küsimus. Väide on: ma olen su välja valinud. Ja küsimus: kus need ulmikud siin kogunema pididki.\nVarsti selgub, et neiu on tegelikult inimkuju võtnud lohe. No et lohede (ja muude olevuste) planeedil on küll ka inimesi, aga need on kuidagi tuimad ja allaheitlikud. Seepärast käivad naissoost lohed Maal lõbutsemas - siin jaksavad inimesed veel imestada ja imetleda. Ning kui Maal saab palju nalja, siis on lohel koju pulmalennule naastes rohkem ja elujõulisemaid mune.\nHakkavadki toimuma seiklused, algul lihtsamate vastastega, nagu tülikad naabrid, lõpuks aga pahura ükssarvikuga, kes on kohale ilmunud selleks, et Maa inimkonna arvukus umbes miljonile taandada.\nMa ei saanud hästi aru sihtgrupist. On mõnusaid kilde, millest lapseohtu lugejad aru ei pruugi saada. Ja täiskasvanute jaoks on lugu tiba nagu lapsik. Sestap ka tagasihoidlik hinne.\nThe Return of the Incredible Exploding Man (2019) Dave Hutchinson\n15.11.2019, kell 16:09\nMulle meeldivad Hutchinsoni romaanide algused. Neis on midagi sarnast, olgu tegevusajaks siis nn kaasaeg (The Villages), kümnekonna aasta kaugune tulevik nagu jutuks tulevas uskumatu plahvatava mehe naasmises, mõnekümne aasta kaugusel nagu Euroopa sari või hoopis katastroofijärgses maailmas (Shelter).Kõigis neis on üsna vähe ulmelisi elemente: võibolla mõni elu lihtsamaks tegev vidin, võibolla meenutatakse mõnda kummalist ajaloosündmust, aga üldiselt on lugejal sellesse maailma lihtne sisse elada, sest see tundub tuttavana. Ja loomulikult kirjeldatakse sündmusi peategelase vaatekohast, nii et lugeja teab toimuvast just niisama palju - õigemini küll vähe - kui kangelanegi. Seega on kõik just nagu elus. Vähehaaval hakkavad selles tuttavana tunduvas maailmas toimuma imelikud asjad. Esialgu lihtsalt vihjed, et kõik pole päris nii, nagu oleks võinud arvata. Ja jällegi, peategelasel võivad olla küll aimused, aga ei mingit selget pilti sellest, mis värk siis on. Kui ma nimetasin romaanide algusi, siis mahuliselt võib see olla tubli kaks kolmandikku romaanist, ma mõõtma ei hakanud. Siis käib pauk.\nLõpud enam nii köitvad ei ole. Paugust tekkinud lained sumbuvad vähehaaval, mõned on midagi võitnud, mõned kaotanud, mõned otsa saanud. Elu läheb jälle peaaegu vanaviisi edasi, ent natuke teises rööpas. Pole isegi päris kindel, et lugeja oleks teada saanud, mis pauk siis käis ja miks. Hutchinsonilt pole mõtet oodata lõpulehekülgede üllatavaid pöördeid ja dramaatikat, rääkimata siis maailma päästmisest või muidu õnnelikust lõpust.\nAntud juhul on peategelaseks allakäinud vabakutseline teadusajakirjanik Alex Dolan. (Mõtlesin kogu lugemise aja, mis on tal tegemist tuntud meemipart Dolanigam, aga ei mõelnudki välja.) Allakäik pole isegi otseselt tema viga, kogu trükiajakirjandus käib alla, eriti veel selline, mis püüab millestki keerulisemast kirjutada. Nii - kui Alex end ühel päeval uimasena postkasti juurde veab, leiab ta endale üllatuseks suure hulga kirju firmadelt, kes tänavad teda oma arvete viimaks ära maksmise eest. Ja veel ühe kirja, mis ütleb, et helista, tahaks sulle tööd pakkuda, ja et muuhulgas maksin su arved ära.\nNoorepoolne teadushuviline miljardär - miskipärast kujutasin selles rollis ette Ashton Kutcherit - on ära ostnud ühe Idaho maakonna ja veel tükke naabermaakondadest, ning rajanud sinna asjanduse, mille kõrval praegune suur osakeste põrguti on väike mänguasi. Elanikud olid meelsasti nõus maid müüma, sest põllumajandus oli seal täiesti tulutu ettevõtmine. Maksimalistist miljardär lasi ehitada hulga maju teadlaste ja tehnikute jaoks, keda oli vaja umbes viistuhat ühikut, siis paistsid vanad majad kuidagi inetud ning need lõhuti maha ja ehitati uued asemele. Nii pole linnakeses ühtegi hoonet, mis oleks vanem kui viis aastat. Alex kutsutakse kohale selleks, et ta käsilolevast projektist artikleid kirjutaks ja lõpuks ka selle ajaloost raamatu kokku paneks. Kuulujuttude kohaselt tahab miljardär oma põrgutiga leida gravitatsiooniosakesi - no et kui valgus on nagu laine ja nagu osake, siis peaks ju gravitatsiooniga sama lugu olema. Aga kuna vahel käib tööde arenguga tutvumas asepresident ja kõrgeid sõjaväelasi, siis tundub, et tegemist pole läbinisti erakapitalile tugineva projektiga. Alex muidugi puikleb kergelt vastu, aga erialane töö, korrapärane palk ja kena majake kaaluvad kõik kahtlused üles. Idüllilist kohanemist segavad mõned veidrused - maja eelmised elanikud on kuidagi väga äkitselt lahkunud, jättes maha asju, mida inimesed kolides tavaliselt kaasa võtavad; vahel keegi koputab, aga lingist kinni võttes saab elektrilöögi ning ukse taga pole kedagi; siin-seal võib järsku täiesti tühja koha peal märgata staatilist sädelust, mis meenutab inimfiguuri. Ning millaski naelutab keegi AleXi ukse kõrvale pesukaru.\nViimaks saab põrguti valmis ja lülitatakse sisse. Nagu öeldud, pole lõpud Hutchinsoni kõige tugevam külg.\n13.10.2019, kell 17:29\nPaar heatahtlikku märkust tegijatele. Võimalike spoileritega. Korrektuur on oluline. Antud juhul on see puudulik. Eksimised poolitusreeglite vastu, rea keskele sõitnud poolituskriipsud, peamiselt aga puuduvad sõnavahed. Isiklik kogemus: kui toimetaja peaks sisust aru saama, siis korrektor peaks teksti suhtuma kahtlevalt või lausa vastumeelselt. Sest kui kumbki neist unustab end lihtsalt lugema, jäävad vead parandamata. Toimetajatööga võib rahul olla, jäi ehk veel ainult paar kahtlast kohta. Näiteks pole ma kindel, kas 273 kohta sobib öelda "mitusada".\nKahekesi kirjutamine võib anda tulemusi, aga tavaliselt pole see siiski parem sellest, millega kumbki eraldi hakkama oleks saanud. No näiteks et Dick ja Zelazny olid mõlemad head kirjanikud, aga ma usun, et kumbki eraldi oleks kirjutanud parema "Deus Irae". Kui mõlemad autoris tegelevad sama peategelasega, jääb see pinnapealseks ja/või skisoidseks. Antud juhul oleks lugu saanud huvitavam, kui sisse oleks toodud ka nö vastaspoole, Marsi koloonia vaatenurk mõne selle esindaja kaudu. Kumbki autor oleks saanud arendada ühte tegelast ja oleks ühtlasi vastandatud kaks maailmavaadet: Marsi poolt konkreetne (kuigi mitte ehk kõige õnnestunum) plaan inimkonna edasiviimiseks ja siis praegune kangelane oma süüdimatult spontaanse rahmeldamisega.\nKapten Moskarit ajendab algul rahapuudus ja hiljem kuidagi nagu väärastunud iha siiami kaksikute ühe poole vastu. Võibolla peaks ütlema "huvitavalt väärastunud", aga kindlasti pole vahekord kaksikute naispoolega, mille küljes tolkneb - enamasti selleks ajaks küll teadvuseta olekus - vend, mitte igaühe jaoks. Aga, noh, alati võib ju ritta LGBT... (või mis need olidki) uusi tähti lisada.\nKosmiliste ja muude katastroofidega on, nagu on. Öeldakse ju, et ühe inimese surm on tragöödia, miljoni surm kõigest statistika. No ja lugeda ongi sellest just niisama huvitav kui statistikaõpikut - mõne jaoks põnev, paljude jaoks igav. Sest neil miljonil on juba ükskõik, kuidas see juhtus, küsimus on selles, kuidas need üksikud ellujäänud pärast hakkama saavad.\nEllujäänute jaoks ei tundu elu päikesesüsteemis pärast Päikese kustumist eriti kutsuvana. Musta augu tekkimiseks peaks Päikese mass muidugi paar-kolm korda suurem olema, pika aja jooksul see hajuks ja planeedid leiaksid endale uued orbiidid, aga vaevalt inimesed seda ära jõuaksid oodata. Jupiterist uue energiaalllika tegemine on küll parem kui mitte midagi, aga Maal on see võrreldav katsega ennast Kuu pinnale tehtud lõkke valguses soojendada. Kuid ega ulmeromaan ei peagi õnneliku lõpuga olema. Muidugi, lugu sellest, kuidas kaks isehakanud pealikku kulutavad teineteisega sõdimiseks kogu olemasoleva ressursi ja enamgi veel, on samavana kui inimkond.\nKõikvõimsus ei ole kõige parem omadus, millele juttu ehitada. Tavaliselt on see komistuskiviks high fantasys - kuidas panna rüütel ja maag omavahel võrdset võitlust pidama, kui maagil on igaks olukorraks loitsud valmis. Antud juhul on kesksel kohal pihku mahtuvad kerad, mis võivad valmistada ükskõik mida (kui vaid küsida oskad) ja ükskõik kui palju. Kuni lõpuks on jama majas. Hea küll, ma olen ise ka mõnes arvutimängus endale ressursse juurde kirjutanud, et esimene läbimine ladusamalt läheks, aga just piiratud vahendite optimaalne kasutamine teeb ju asja huvitavaks.\nSeninimetatud on siiski pigem teisejärgulised probleemid, rohkem nagu maitseotsustused. Märksa häirivam on valitud stiil. No jääb arusaamatuks, miks kasutatakse 21. sajandil kirjanduslikke väljendusvahendeid, mis olid moes 19. sajandil. See külarealismi ja rahvusromantismi veider segu, mille puhul "kaamera" asub ebamäärases kauguses ning jääb arusaamatuks, kes räägib, kellele räägib ja miks räägib (ning "kirjanik", "lugejale" ja "meelelahutuseks" ei ole head vastused) jätab kokkuvõttes mulje, nagu loeks Andres Saali seiklusjuttu. Sellise vanamoodsuse tõttu pole võimalik tegelastele kaasa elada ja jutt muutub iseenda paroodiaks, mis tõenäoliselt ei olnud autorite eesmärk.\nMulle on ette heidetud, et hindasin Lummuri esimest raamatut liiga kõrgelt. Ju ma arvestasin mitte ainult sellega, mis kirjas, vaid ka sellega, mis oleks võinud veel olla. Antud juhul ma paraku mingit täiendavat potentsiaali ei näinud. Usutavasti ostan ka Lummuri kolmanda raamatu, aga kui sealgi korrektuur puudub, siis jääb see ka viimaseks.\n19.08.2019, kell 01:27\nMa mäletan juba ammustest aegadest, et ükskõik millisel tasemel kirjandusvõistlusele laekub lisaks ilmselgetele ebaõnnestumistele ka vähemalt üks väga hea tekst. Paremal juhul lausa kaks. Ning väga, väga harva rohkem. Žüriisse mitte kuulumine on selge eelis: harvendamise on keegi juba ära teinud ja võib loota, et ainult esikümmet lugedes pääseb suuremast osast jamast. Nii oligi, leidsin kaks minu meelest väga head juttu, ning nii võib jutuvõistlusele ja seda esindavale kogumikule panna hindeks “hea”. Juttude kaupa võttes oleks kaks viit, kaks nelja ning ülejäänute puhul oleks asjatu vaev hakata kaaluma, kas mõni neist on lähemal kolmele või ühele.\nVaieldamatu esikohalugu oli “Käilakuju”. See oli imho uuenduslik kogu žanri kontekstis. Teadvuste/hingede ümberistutamist kehast kehasse on ulmes kasutatud ju palju (vt. näit Richard K. Morgan), aga siis on eeldatud selle digitaliseerimist. Või siis, varasematel perioodidel, lihtsalt viibet võlukepikesega. Nii jõhkrat ja samas usutavat meetodit, et tuleb kehast kogu närvisüsteem välja kiskuda ja “mediteerima” jätta, kohtasin ma esmakordselt. Pole siis ka ime, et selle tagasiistutamine teise kehasse ei anna päris adekvaatset tulemust. Õhustik oma “registreeritud teisitimõtlejatega” meenutab idanaabrit, jutu meeleolu tõi aga kuidagi meelde Ursula Le Guini “The Day Before the Revolutioni”, mis koos Orsinia lugudega kuulubki mumeelest selle autori paremikku.\nOlgu igaks juhuks jälle üle korratud: kirjandus tegeleb inimsuhetega, inimese ees seisvate valikutega. Ning oleks parem, kui autor oleks need suhted läbi tunnetanud. Ulmel on siin peavoolu kirjanduse ees teatud eelis: autor saab paika panna maailma, kus talle olulisena tunduvad suhted kõige selgemalt esile tulevad. “Lumemarjaveri” on selle kohta väga hea näide.\nVeel kahes jutus on inimsuhted täiesti olemas. “Apollo 18” petab lihtsameelsema lugeja ehk oma tõepoolest leidliku ulmelise poolega ära. Samas on see samas siiski lugu ka sellest, kuidas peategelases on omavahel võitlemas esimese armastuse järelmõju (ning tegemist ongi valusa ja unustamatu seisundiga, millegipärast meeldib mulle puppy love rohkem kui eestlaste vasikaarmastus) ja kohusetunne, soovi konkureerivalt agentuurilt teadmisi kätte saada.\nMuidugi toob “Esimene port” meelde “Ready Player One”, aga see pole kaugeltki mitte kõige hullem, mis juhtuda võiks. Inimlikest valikutest tuleviku (pool?)virtuaalses maailmas on selles loos juttu, otsad jäetakse lõpuks meeldivalt lahti, provotseerides lugejat mõtlema, kuidas tema sellises maailmas käituks.\nÜlejäänud lugude “kirjanduseks” nimetamine oleks selge liialdus. Siiski, kahel juhul võib stiili pidada kirjutamist peaaegu õigustavaks teguriks.\n“Riisirahvas” tundub Robert E. Howardi jäljendusena. Juba omal ajal oli Howard mõttetu meelelahutuse meister ning miks tema stiili peaks jäljendama, jääb küll arusaamatuks, aga sellega on kenasti hakkama saadud. Kirjanduslik stiil on siiski seotud ajastuomase mõtteviisiga, kõik süžeed on nagunii palju kordi läbi kirjutatud, huvitav on ainult see, kuidas seda parajasti tehakse.\nSiis kogumiku nimilugu. Kas loole lisab midagi, et sadamasse saabub just tsepeliin, mitte galeer, miinitraaler või kosmosesüstik? Ei. Kas on kuidagi uudne, et algul tüütu ja tülikana tunduv jõnglane osutub Tähtsaks Isikuks? Ei. Nii ratsutabki lugu mööda klišeesid, pakkumata inimolemuse kohta midagi uut või huvitavat. Lugu on sujuvalt kirja pandud küll ja sobib harjutustööks ning ilmselt leidub inimesi, kelle jaoks nn aurupunk on väärtus omaette.\nMa nüüd ei tea, kuidas on “Siis, kui nad tulid” saamisloo ja läbitunnetatusega. Kui autor on tõepoolest noorema õe kaotanud, siis jääb vaid kaasa tunda ja loota, et kirjutamine mõjus teraapiliselt. Kui mitte, siis on tegemist heroilise sotsiaalpornoga.\n“Sümpaatia” ja “Riia keisririik…” on katsed midagi enda jaoks põnevat kirja panna, paraku jõuab lugejani põnevuse asemel ponnistuse higilõhn. Mõlemas on vähemalt üks huvitav mõte, aga see katab vaid ulmelise poole, inimolemusest ei saa me midagi teada. Ja üldse mitte naljakas följeton “Libakass” vihjab ilmselt, et midagi pidi ju kümne hulka panema, aga ülejäänud lood olid veel õnnetumad.\nThe Grand Dark (2019) Richard Kadrey\n28.07.2019, kell 15:28\nMa võin ju aru saada, et kui autori viimased 12 raamatut on olnud edukad ja üks sari oleks ka nagu lõpetatud, siis tahaks kirjutada midagi muud. Aga õnnetut sotsrealismi poleks siiski tarvis olnud.\nTaust, tähendab, siiski lausa realistlik ei ole. Üsna tugeva ajastulise paralleelina on tunda Weimari vabariiki, täpsemalt võibolla Ülem-Sileesiat: ametlik asjaajamine on saksakeelne, ent palju on ka slaavi nimesid. Suur sõda on möödas, samas on õhus teadmine, et see ei jää viimaseks, ja kõik võtavad elust, mis võtta annab. Lõpu poole hakkavadki sotsid juba tänavatel märatsema. Sõda on peetud peamiselt mürkgaasidega, paljudel ellujäänud sõduritel on näod sellest vastikult moonutatud, mistõttu nad peavad kandma rauast maski, aga see-eest on ühistransport neile tasuta ja minimaalne elatis kindlustatud.\nTegevuspaigaks on linn, mille üks pool on sõjas hävinud, seal on nüüd ainult muda ja mürkgaaside jäägid, no ja siis mõned kambad, mis püüavad sealt midagi kasulikku välja kaevata. Teadus on oluliselt rohkem arenenud kui meile tuttavas maailmas. Tänavatel liiguvad maglev trammid - segamini hobuveokite ja kõige muuga. On robotid - pakirobotitest robotuksehoidjate, isesõitvate taksode ja suurte sõjamasinateni välja. On androidid. On kimäärid - vastavalt tellimusele "kirjutatud" genoomiga orgaanilised vormid, tavalisest intelligentsemad koerad näiteks. Energiaallikaks on miski "plasma", aga söekaevandused ja -elektrijaamad töötavad edasi, et inimestel tööd oleks. Kui plasmalamp läheb ümber, voolab plasma sealt välja ning hooletu kasutaja läheb põlema. Lõpuks aga selgub, et "plasma" on suuresti orgaanilise päritoluga. Dekadentsile omaselt eelistab kultuuritarbija seksi ja vägivalda - pealkirjas esinev "The Grand Darkness" ongi üks sellisele vaatajaskonnale orienteeritud varieteeteater. Laval on elutruud (ja tuleohtlikud) nukud, mis kordavad lava taha varjunud, nendega "galvaaniliselt" seotud näitlejate liigutusi. (Nukkudelt on ju nagu lihtsam efektselt päid jms maha lõigata.)\nKummalisi asju on selles maailmas veelgi, aga see sotsrealistlik lähenemismeetod... Peategelane on ühiskonna põhjakihist pärinev püüdlik nooruk, kes ongi juba jõudnud jalgrattakulleri auväärse töökohani. Ta tunneb küll väga hästi linna, kõiki neid tagahoovidest ja keldritest läbi viivaid otseteid, aga tänavatarkusest jääb puudu. Ehk siis põgeneda ta oskab, aga nukkide, noa või püstoli kasutamisega on lood kehvad. Nii on raske talle kaasa elada, kui järjekordse äparduse järel jääb vaid mõelda, kes ja mille eest talle järgmisena pasunasse annab.\nUmbes poole raamatu kohalt muutuvad mõned tegelaste pillatud naljad ka naljakaks. Ja tüüp asub otsustavamalt tegutsema. Ainult et selles puudub loogika, kõik lihtsalt juhtub autori tahtmist mööda ja äpust saab superkangelane, kes, kuuli- ja noahaavu täis, segamatult edasi askeldab. Nii et ei olnud meeldiv lugemiselamus.


Maatriks transformatsioon |\nTervenemine ja tervendamine on osa transformatsioonist. Haigused on igaühe enese poolt esile kutsutud seisundid, mida luuakse jätkuvalt edasi oma mõtte- ja tundemaailmas, kuid kahjuks mitteteadlikult. See töötab nagu programm, mida ei osata peatada ja oma tegevusega loob see programm üha uusi kinnitusi, et kui tunne on ja kuskil valutab, ju siis on ikka see haigus ka olemas. Juba ühest Maatriksi seansist tekib tugevalt tajutav muutus, valud kaovad, mõttemaailm korrastub ja enesetunne paraneb. Tervenemine toimub Maatriksi seansi käigus hetkega. Oluliseks teemaks siinkohal on patsiendi suhtumine ja teadlikkus sellest, mida ta enda mõttemaailmas peale Maatriksi seanssi edasi toimuda laseb. Muutus on teadvuses toimunud, kuid kas mõistus seda aktsepteerib. Teadvus põhineb siinkohal konkreetselt otsitud informatsioonil, mida läbi tunnetuse kinnitatakse. Kui teadvus hakkab otsima vana haigusmustrit, siis leitakse see ka kindlasti tundena üles ja luuakse uuesti vana haigusmuster tagasi. Endine seisund on taastatud.\nMaatriks transformatsiooni praktiseerib kliinikus Toomas Piik


Negavatt õpetab õpilasfirmadele keskkonnahoidlikkust | Negavatt\nLaupäeval, 11. jaanuaril toimub Keskkonnainvesteeringute Keskuse (KIK) roheideede konkursi Negavatt koolituspäev õpilasfirmadele, kus õpetatakse noortele, kuidas juhtida ja turundada vastutustundlikku ettevõtet.\nNegavati projektijuht Anni Raie selgitab, et keskkonna- ja kliimateemad on tänastele noortele väga olulised ning seetõttu soovivad mitmed õpilasfirmad oma ettevõtte ka rohelisemaks muuta. Kuid, kui seda põhjalikult läbi ei mõtle, võib teadmatuse tõttu asi natuke nihu minna. „Seepärast peamegi vajalikuks noortega neid teemasid arutada, et õpilasfirmad aitaksid reaalselt maailma paremaks muuta,“ selgitab Raie. „Mul on hea meel, et õpilasfirmade programmi vedav Junior Achievement Eesti oli lahkesti nõus meiega koostööd tegema, sest soovime, et keskkonnahoidlikel õpilasfirmadel oleks võimalus oma toote või teenuse arendamist jätkata kandideerides Negavati konkursile,“ lisab ta.\nLisainfo: Negavati projektijuht Anni Raie, anni.raie@kik.ee, 59 094 144


Uudised - Alexela KML. Haarav võitlus, milles AVIS Utilitas Rapla lõi võõrsil punktiga TTÜ KK-d (ees on koondisepaus!)\nSven Kaldre ründab korvi Devonte Upsoni katte varjust.\nAlexela KMLis peeti viimane mäng enne koondisepausi (liiga jätkub 1.12). TTÜ KK tegi võimsa sissejuhatuse, kuid AVIS Utilitas Rapla tuli tänu maa-alale teisel veerandil mängu tagasi ning võitis lõpuks 73:72 (34:37).\nRohkearvuline publik (ca 625) TTÜ spordihoones oli tunnistajaks kodumeeskonna ilusale mängu algusele. Kõik jooksis. TTÜ võitis Toomas Raadiku kolmese järel avaveerandi 21:15 ning läks teisel veerandil koguni 18 punktiga ette (33:15). Ent Rapla võttis kasutusele oma legendaarse 3-2 maa-ala, misjärel vaheajale mindi TTÜ vaid kolmepunktises eduseisus (37:34).\nÕnneks ei tähendanud pikem mõõn TTÜ KK jaoks ärakukkumist emotsionaalses mõttes. Jätkus võrdne, võitluslik, kohati rabe, kuid üsna kvaliteetne mäng, kus liider pidevalt vahetus. TTÜ 46:39 edu pöördus Rapla 48:46 eduks. Raadik viis TTÜ taas ette 53:52, ent Gert Dorbek vastas kaugelt (53:55 Raplale). Olmre läks läbi ja enne viimast perioodi tablool viik 55:55.\nIV. veerand. Koheselt murrangut ei sündinud, punkte sepistati vähe. 33. minutil viis Cressler Rapla ette 61:58, kuid 35. minutil suutis hüppeliigesele viga teinud Levi Giese TTÜ omakorda ette viia 66:63. Olid otsustavad hetked, mida paremini kasutas Rapla (8:0 vahespurt Kaldre, Kajupanga ja Upsoni korvidest) - 2 min enne lüppu juhtis Rapla 71:66.\nKuid Olmre tabas 2+1 ning Rapla rünnak luhtus. Lõpus, 40 sekundi sees ei tabanud kahel korral Olmre ning seejärel ei saanud TTÜ enam palli enda valdusse - ei õnnestunud vaheltlõiget ega ka viga õigele mängijale. Vastasele anti vigadega ründeaega juurde (TTÜ-l polnud vead täis). Lõpuks, 3,9 sek enne lõppu saadeti Cressler vabaviskejoonele ning too tabas mõlemad (73:69). Lõpusekundil Olmre kaugviskele tehtud viga ja kolm tabavat viset enam mängusaatust ei muutnud - 73:72 võit Raplale.\nRapla teenis kolme kaotuse kõrvale viienda võidu. TTÜ paraku aga ühe võidu kõrvale juba kuuenda kaotuse. Kui arvata hulka allajäämine Kalev/Cramole (kus TTÜ oli pikalt mängus), on TTÜ kaotanud lõpuga neli mängu seitsmest.\nVÕTMEHETK. 36. ja 38. minuti vahel tegi Rapla 8:0 vahespurdi, sellal tabasid kaugelt nii Sven Kaldre kui Indrek Kajupank.\nPUNANE NIIT. Kui TTÜ pidi Rapla maa-ala tahtel viis-viie vastu aeglasemat mängu praktiseerima, oli tulemus vilets.\nMÄNGU TEGIJA. Sven Kaldre. Aktiivne, kõrgeima pluss-miinusega (+14), positiivne tegelane paljudes töölõikudes.\nX-FAKTOR. Levi Giese kohanemine, tänaseks väga hea vorm. Palju punkte, laudu, lahtisi palle, väga kõrge reiting - Eff. 35!\nGiese näitajad kolme KMLI mänguga on 32,5 min, 16 pt, 12 lp, 2,7 vl, 2,7 bl. Kahesed 56 %, vabavisked 92 %.\nSTATISTIKA EI VALETA. Lõppkokkuvõttes tuleb tunnistada, et Rapla tabas ligi 10 % paremini. Seda ei ole võrdses mängus sugugi vähe.\nMÄNGU STAARID. Kaldre ***, Giese **, Cressler & Olmre *\nTTÜ KK - AVIS Utilitas Rapla 73:72 (34:37)\nPink: 3-7 pt (!)\n2 pt: 46 vs 59 %\n3 pt: 30 vs 27 %\nvv: 92 vs 82 %\nTTÜ: Giese 23+14 lp+2 bl, Olmre 23 pt, T.Raadik 11 pt, Metsalu 6+3+2, N.Käbin 6+3+4+3 vl.\nRapla: Cressler 20+6+5+4 vl, Kaldre 17+4+4+3 vl, Upson 14+6+2+2bl, Kajupank 13+4 lp, Ziedinš 7 pt, G.Dorbek 2+5+6+4 vl\nAivar Kuusmaa (Rapla, Delfi TV-s): "See pole esimene kord kui me ei saa mängu alguses minema. Miinus 18 pealt võita näitab teiselt poolt jällegi meeskonna potentsiaali. Aga me ei peaks - korduvalt, kulutama niipalju enda närvirakke.\nValmisolek mänguks polnud niisiis taas parim võimalik. Eriti Upson. Tema suhtumine esimesel poolajal on mulle ikka täiesti vastuvõetamatu. Peame tegelema sellega, et kõik mängijad hakkaksid esimesest minutist korvpalli mängima. Plussidest rääkides eks maa-ala meid jälle toitis rasketel hetkdel. Miinus 18 pealt tulime puhkepausiks miinus kolme peale."\nRait Käbin (TTÜ, Delfi TV-s): "Superhästi alustasime, lausa 18 punkti oli edu... Aga kaval rebane Kuusmaa tõmbas taas kaardipakist jokkeri ning nad tulid maa-alaga mängu tagasi. Oli viieminutiline periood, mil meil puudus viis-viie vastu mängides igasugune kiirus, transition rünnak jne. Stoppe ei saanud, kiireid seda enam.\nLõpp oli loterii. Ütlesin praegu pärast mängu Olmrele ka, et pole häda. Keegi pidi need visked enda peale võtma. Täna need ei läinud, järgmine kord tõenäoliselt lähevad."


Jaak Valge kodulehekülg: Ootamatu tunnustus\nEesti Vabariik mind autasustanud pole. Ning tõenäoliselt ka ei tee seda, vähemalt siis, kui ta on jätkuvalt selline eiteakelle riik nagu praegu. Pole mul ka alust seda tunnustust soovida. Sest ma ei pea sellest riigist lugu, ehkki ma ei ole temaga sõjas. Küll aga pean lugu Eesti ühiskonnast. Riik, mis peaks olema ühiskonna elujõu realiseerimise ja arengu tagamise vorm, ei ole seda mitte. Eesti riigiga teen mina koostööd ainult nendes valdkondades, kus ta sellist suunda omab.\nMu elulookirjelduse see lahter, kuhu märgitakse riiklikud tunnustused, on üsna tühi. Välja arvatud erialapreemiad artiklite ja raamatu eest. Nüüd tuli aga ootamatu abi Venemaalt. Nimelt tunnustati mind kui üht Venemaa olulisemat vaenlast. Venemaa riiklikus noortelaagris Seliger 2010 oli ka minu pähe pandud haakristimüts ning pea ise torgatud teiba otsa. Pea all tahvlil oli tsitaat minu 2007. aasta Sirbi artiklist Eesti meestest II ilmasõjas (artikkel siin kodulehel): „Niisiis andsid suurima panuse II maailmasõja võitlustes Eesti riigi ja rahva eest eesti mehed Saksa vormis. Teisiti ei saanudki see olla.”\nKokku oli neid „Venemaa vaenlasi“ umbes 40, Eestist peale minu Andrus Ansip, Mart Laar ja Tunne Kelam, Lätist Edvins Šnore ning tema filmis esinevad ajaloolastest eksperdid. Teisi oli üle maailma, ameeriklasi ja grusiinlasi, aga suurem osa venelased. Nende hulgas ka näiteks Valeria Novodvorskaja ja Vladimir Bukovsky.\nVõib-olla oligi minu sellise tunnustuse saamise põhjuseks just seesama artikkel, kust tsitaat pärit, mida on Venemaal erinevates internetiportaalides palju kommenteeritud. Ühestki selle artikli sõnast taganeda ei näe ma küll põhjust, artikli idee oli selles, et pärast bolševike tegusid Eestis esimesel punasel aastal oleksid eesti mehed võidelnud sovettide vastu ükspuha kellega koos, kas vene valgekaartlaste, tšetšeenidega või Napoleoni suurarmeega. Aga tolles ajaloolises situatsioonis ei saanud teistmoodi olla, kui tuli võidelda koos sakslastega.\nVõib-olla oli põhjuseks osalemine 21. mail konverentsil "II maailmasõda – tegemata järeldused". “Venemaa vaenlaste” hulgas oli kuus seal konverentsil osalenut – Kelam, Laar, mina ning Vene ajaloolased Victor Suvorov, Nikita Petrov ja Mark Solonin.\nEnt küll kriitilisemalt ja rohkem kui Vene riigi kohta olen kirjutanud USA-st ning Eesti riigist. Mitte et Venemaa riiklik poliitika või siis ka Natsi-Saksamaa poliitika oleks mulle sümpaatsem kui USA või Eesti oma, seda küll mitte, aga Vene riigist ja Natsi-Saksamaast kirjutavad teised niigi ja paremini kui mina. Niimoodi oleks mind loogiliselt samahästi, või ehk formaalselt veel rohkemgi alust kuulutada ka USA ja Eesti riigi suurimaks vaenlaseks. See oleks iseenesest küll tore – meelde tulevad need N. Liidu 1937-38. aasta suurprotsessid, kus poliitiliselt ebameeldivaid isikuid süüdistati ühekorraga Saksamaa, Jaapani, USA, Inglismaa ja Prantsusmaa spiooniks olemises – mis siis, et need riigid, kelle kasuks nad olevat spioneerinud, üksteisega vaenujalal olid.\nAga tõsisemaks minnes - põhjuseks, miks just Venemaa vaenlase tiitli sain, võib olla see, et Vene juhtpoliitikud samastavad Venemaa endise Nõukogude Liiduga või siis see, et Venemaa juhtpoliitikud ei talu üldse kriitikat, isegi seda vähest mitte, mida ma olen Venemaa kohta teinud. Kinnitades veelkord, et USA ja Eesti on demokraatlikumad kui Vene riik. Aga eile meilis Aleksander Djukov oma uue fondi „Ajalooline mälu“ ajakirja, ning kinnitas, et ka minu kaastöö on sinna oodatud. Mine tea, võib-olla küsingi Djukovilt, kas ta ikka seda tõsiselt mõtles ning jaatava vastuse korral kohandan sellesama Eesti meeste essee vene lugeja tarvis. Ning polemiseerin selle ajakirja esimeses numbris ilmunud artikliga „Ajalooline mälu – lahinguväli“. Selleks läheks mul paar nädalat kuni kuu aega, ent mõju oleks taolisel esseel tuhat korda suurem, kui kõrvalistel teemadel kergesti koostatavatel/ilmutatavatel pisitrükistel, mille eest palju rohkem publikatsioonipunkte võiks saada.\nPostitaja: Jaak Valge kell 14:51\nÕnnesoovid tunnustuse puhul! Lisa ka blogi elavdamiseks oma teibas oleva näo pilt.\n10. august 2010 02:08\nPärnakas ütles ...\nÜhinen samuti õnnesoovidega tunnustuse puhul Seligerist.\nSissekandest, kuidas Teile tundub, kas neid valdkondi riigis, millega koostööd teha annab jääb järjest vähemaks või on tegemist muu põhjusega(seotud inimestega, kes vastavaid valdkondi kureerivad ja juhivad)\nKas riigi kaugenemine ühiskonnast(rahvast) täna on Teie hinnangul kasvav tendents või vastupidi?\nOn mingeid positiivseid märke ka täheldada?\n14. august 2010 12:07\nPärnakale. Head küsimused. Kindlasti on koostöövõimalused seotud nende inimestega, kes vastavaid valdkondi juhivad, ent teisalt pole valdkondade juhtideks sattumine juhuslik, vaid riigi masinavärk valib välja sellised, kes tema olemusele kõige paremini sobivad. Kas neid valdkondi jääb järjest vähemaks, kus riigiga koostööd teha - ma arvan, et vahetult iseseisvuse taastamise järel oli neid kokkupuutepunkte tunduvalt rohkem. Siis olid ka poliitikud rohkem visionäärid. Seejärel on riik ühiskonnast hiilivalt kaugenenud. Poliitikud on muutunud kusagil mujal tehtavate otsuste täitjateks-konjunkturistideks, kes otsustavad ainult pisiasju ning riigiaparaat bürokratiseerunud ja stagneerunud. Üha raskem on mõnes valdkonnas midagi tõeliselt olulist ja kasulikku läbi viia. Rahvastiku vananemine, emigreerumine, kihistumine, riigist võõrandumine ning kultuuriline allakäik jätkub ning meie poliitiline nn eliit vaatab sellest kõigest hoolsalt mööda ning tegeleb asendustegevusega. Mina ei oska mingeid positiivseid märke näha, aga kiiret halvenemist ka justkui enam ei toimu. Võib-olla pole enam halvenemisruumi, aga võib-olla on ka, eks pärast Keskerakonna võimuletulekut näe. Aga arvan, et kui tuleb kiirete muutuste ajajärk, mil on vaja ise olulisi otsuseid teha, siis osutub suurem osa praegusi riigitegelastesi kõlbmatuteks. Vaata või praeguse valitsuse liikmeid. Võta üks ja viska teist. Ning see on tõenäoliselt üks parimaid valitsusi, mida meie riigi poliitiliste jõudude jaotuse tänase seisu juures välja panna on. Sama presidendiga, kes on väga halb, kuid keda pole mõtet jõuliselt kritiseerida, sest tõenäoliselt oleksid teised veel halvemad. Mitte et Eestis oleks head riigimehed otsa saanud, nad on kindlasti olemas, aga praegune süsteem ei lase neil esile tõusta. Arvan, et ilma väliskeskkonna kardinaalse muutuseta mingit paranemist meie riigi ja ühiskonna suhetes ei toimu. Aga väliskeskkond muutub lähiaastatel küll, iseasi, kuhu.\nOleksin samuti elevil Kristjani soovitatud illustratsioonist.\nTragikoomiline lugu igatahes selle Seligeriga.\n17. august 2010 17:57\nTänan hr. Valge et leidsite aega pikal ja põhjalikult vastata.\nEt siis perspektiivid on keerulised - enne midagi ei muutu kui suurem kriis tuleb ja seda praeguses maailmasüsteemis? Deglobaliseerumise käigus?\nMõistan et Te ei usu muutustesse seestpoolt, kuigi kevadise poliitteatri menu näitas natuke et tahe on olemas.\nKuigi jah väga hästi on ühte lausesse mahutatud tänase Eesti valuprobleemid. Loodan et mõni positiivne valik ikka on, muidu perspektiiv suht revolutsiooniline mille hind on ettearvamatu.\n26. august 2010 22:45


Publisert 06. mai. 2021 kl. 12:40 Oppdatert 14. jul. 2021 kl. 10:41


Inno ja Irja kohvik: Haldusreform hävitab Eesti riigi\nHaldusreform hävitab Eesti riigi\nPresident Toomas Hendrik Ilves armastas välismaal käies ja Eestist rääkides toonitada, et väikeriik ongi suhteliselt kallim ülal pidada kui suur. Maailmas on tänapäeval väikeriigid laialttunnustatud, sest nad aitavad säilitada mitmekesisust ja on tasakaalustavaks teguriks suurriikide vahel.\nKui ma olin nõukogude sõjaväes ja suhtlesin seal kõrgete ohvitseridega, siis tuli paratamatult juttu Eesti iseseisvumisest. Aasta siis oli 1989-1990. Mina eestlasena kaitsesin Eesti iseseisvumise ideed, mis tollal oli tärkamas. Ohvitserid aga vaidlesid vastu, öeldes, et nii pisike riik, miljoni elanikuga ei saa ju ometi ära elada. See on pisem kui mõni Moskva linnaosa. Et nii väikses riigis ei saa olla seda, teist ja kolmandat. Et väike ei saa hakkama. Kui ma siis ütlesin, et kunagi ju sai Eesti hakkama ja vägagi edukalt, siis vangutati selle peale ikka pead. Samas, kui meie vestlus oli kestnud juba mõne tunni, siis said ka kõrged nõukogude ohvitserid aru, et tegelikult on hea, kui maailmas valitseb teatud mitmekesisus. Et on hea, kui kuskil on väike riik, kus on kaunis vanalinn samanimelise likööriga ja kus räägitakse omapärast keelt. See ei tee suurtele midagi halba ja suured võiksid seda isegi toetada.\nNõukogude ohvitseride argumendid olid laias laastus samad, mis täna tuuakse seoses haldusreformiga Eestis väikeste valdade kohta. Põhisõnum on see, et väike on liiga väike ja seetõttu ei saa hakkama. Olgugi, et omavalitsused teevad koostööd ja nad on liitunud katusorganisatsioonidega nagu omavalitsuste liidud. Sellest ei piisa. Öeldakse, et väike ei saa hakkama, ei suuda pakkuda teenuseid, pole piisavalt häid inimesi.\nEnt kõike seda saab ka öelda Eesti kohta. Kunagi, kui Eesti iseseisvus, siis lauldi tuhandetest küladest ja sellest, et kuni Eesti küla veel elab, siis elab Eesti ka. Tänaseks on paljud külad välja surnud. Ja mitte sellepärast, et neil midagi häda oleks, vaid sellepärast, et neilt on võetud ära võimalus elamiseks. Majanduskriisi ajal kärbiti kõvasti omavalitsuste tiibu, see pidi olema ajutine meede, aga see jätkub tänaseni. Kui Euroopa Liidus anti Eestile kriisi ajal raha juurde, siis Eesti käitus oma väikestega vastupidi: võttis ära sellegi pisku, mis oli.\nIga Eesti väike küla ja väike omavalitsus sümboliseerib Eestit. Mis on väike, aga ilus. Mis ei saa endale kõike lubada, aga mis selliselt ongi huvitav ja unikaalne. Eesti omavalitsuste hävitamine on nagu Eesti enda hävitamine. Hävitatakse Eesti idee - väike on ilus.\nÖeldake, et väike ei saa hakkama. Aga kas suured saavad? Väikses vallas on asjaajamine läbipaistev ja demokraatlik. Sa saad iga kell vallavanemal nööbist kinni võtta ja ta korrale kutsuda. Suure tõenäosusega on ta sinu naaber, kes jälgib, et sa midagi valesti ei tee. Ja sina vaatad, et tema igapidi korrektselt käitub. Suures omavalitsuses midagi säärast pole, puudub sotsiaalne kontroll, vastutus hajub. Pole ime, et suurtes omavalitsustes on kõige rohkem korruptsiooni ja asjad ei liigu. Tallinn on lausa korruptsiooni pesa, samamoodi Tartu ja Narva linnad.\nOmavalitsuste likvideerimine ja sundliitmine pole mitte millegagi põhjendatud. See on nagu Eesti sundliitmine Nõukogude Liiduga 1940. aastal. Väiksed omavalitsused võivad küll olla veidi kallimad ülal pidada, nagu ka terve Eesti riik. Ometi kätkevad väiksed endas ja hoiavad alal midagi sellist, mida suur ei suuda mitte kunagi pakkuda. Mitte kunagi. Seetõttu on omavalitsuste likvideerimine nagu Eesti likvideerimine ja kõik, kes selle eest seisavad, likvideerivad tegelikult Eestit.\nkirjutas Inno at 06:05


Nuuri lauluvõistlusõ võitja\nSeo kuu alostus tõi Võromaalõ rõõmusõnomi: Saarõmaal peetü koolilatsi lauluvõistlusõ «Solistica 2020» pääpreemiä sai Võromaa tütrik Otsari Hellika, kiä opp laulmist Põlva muusigakoolin Suurõ Margoti ja Jõgi Riivo käe all. Taad lauluvõistlust pidä Otsari Hellika kõgõ tähtsämbäs koolilatsi võistlusõs Eestin. «Võistlus om suurõ kaaluga: näütüses joba tunnõdu laulja Stefan ja Sissy omma taa umal aol [...]\nOodõtas Hindätiidmise avvohinna kandidaatõ\nVõro instituut üten Põlva ja Võro maakunna arõnduskeskusõga om vällä kuulutanu timahavvadsõ Hindätiidmise avvohinna konkursi. Ettepanõkit avvohinna saajidõ kotsilõ oodõtas joba tulõva nädäli lõpus. 2012. aastagast om latsiaiulõ, koolõlõ ja kultuuriasotuisilõ, -ütisüisile ja -seltsele vällä antu Hindätiidmise avvohinda, mink mõtõ om hoita võrokõsõs olõmist avvo seen. Timmahavvagi saa egäüts ette säädi Vana-Võromaa latsiaia, kooli ja/vai [...]\nKäsitüükonkurss «Aigu om»\nMTÜ Vana-Võromaa Käsitüü om vällä hõiganu vahtsidõ kaupu ja meelüsside luumisõ konkursi teemaga «Aigu om». Ettevõtmisõga tahetas mano saia käsitüükaupu ja meelüssit, miä näütäse vällä Vana-Võromaa ummamuudu olõmist, a omma säälman iks ka elon tarvilidsõ as’a. Konkurss lõpõs mahlakuu viimätsel pääväl ja oodõtas ka koolilatsi ossavõtmist. Võrokeeline ütelüs «Aigu om» näütäs vällä võrokõisilõ esiumast elo- [...]\nEesti turismivõrgun om vahtsõnõ tsihtkotus: Vana-Võromaa\nEesti ammõtlistõ turismiteedüse võrku puhkaeestis.ee panti vahtsõaastakuu lõpun Lõunõ-Eesti regiooni tsihtkotussidõ hulka mano Vana-Võromaa piirkund. Vana-Võromaa om kimmäs kultuuripiirkund, miä haard võrokiilsit kihlkundõ Põlva, Võro ja Valga maakunnan ja om innekõkkõ tunnõt teno võro keelele ja savvusannakombilõ. Vana-Võromaa piirkunda oppasõ tundma 42 kaemiskotust ja kats matka leheküle puhkaeestis.ee pääl, keväjäga tulõ kultuurimatku pakmiisi viil mano. [...]\nMinevä puulpäävä tähist’ umma 100. sünnüpäivä Vähi Helmi Karula kihlkunnast Rebäsemõisast. Helmi võtt’ küläliisi vasta uman imäkotun, kon om müüdä lännü suur jagu timä elust. Truksa vanaprovva näüdäs’ pildialbummõ ja kõnõl’ juttõ inneskidse ao elust: umast tüütämisest Saksa aol Urvastõ vallavalitsusõn ja Lüllemäe meierin. Ildampa jäi suurõst perest peri Helmi ütsindä imätalu iist hoolitsõma. Sääl [...]\nPensionireform uma pää seen\nTapõlus, miä käü parhilla Eestin pensionireformi ümbre, jääs mullõ küländ arvosaamalda as’as. Hädä tollõn, et kõnõldas õnnõ rahast, tuust, kuimuudu inemisel vanast pääst rahha olnu. Ummõtõgi ei olõ raha midägi säänest, miä püsüs, kõttu täüt ja tarõ lämmän hoit. Raha iist saa noid asjo kül osta, midä elon vaia lätt, a aig om näüdänü, et [...]\nKuslapuu Kaja: kõgõ õigõmb om tervessaamisõ jaos aigu võtta\nVõro liina apteegin tüütäs Kuslapuu Kaja, kiä om uma tüü kõrvalt ka rahvameditsiini vasta huvvi tundnu. Intervjuun Umalõ Lehele tulõtas tä miilde lihtsämpi asjo, midä võinu inemise silmän pitä, et tervüs talvõaol kõrran püsünü. Tä and veidükese nõvvo ka noilõ, kedä viirustõbi joba haigõsängü om veenü. Om sääne aig, ku liigus hulga egäsugumaidsi pisiläisi. Kuis [...]\nKiä vai mea meid päst?\nVahel tunnus, et mi rahvas nigu omgi luud murõtama ja pelgämä. Ja tuud hätä külh ei olõ, et põhjust ei lövvä. Ilm lätt kõrrast lämmämbäs. Mitte nii, et peris lämmind aigu enämb om, hoobis sant suusailm tükis olõma kolmveerand aastaiga… Sügüse oll’gi jo sääne tunnõ, et medägi imelikku sündümä nakas, ku kuldnoka viil oktoobrin traatõ [...]\nKäve mõni aig tagasi juhiloa arstitõendit uuõndaman. Sääl tull’ täütä ankeet. Muidu kõigildõ asjalik, aga edimäne küsimus oll’ ülearu asjalik: elustiil. Kõrra käve pääst läbi: elupalutaja. Tuud ma ilmselgelt ei olõ: viina ei võta, suitsu ei tii, narkotsi ei harrasta. Midägi oll’ viil, aga ei tulõ miilde. Kohmassi sis moosõkandi muudu: kantri. Säälsaman tull’ miilde, [...]\nKiri Kapstamäelt. Rõõmulaulminõ\nVõromaal ellen om minno joba päält katõ aastaga egä pühäpäävä õdagu rõõmustanu koorilaul. Laula Võro segäkoorin Hilaro, mink nimigi juhatas rõõmu mano. Laul tege rõnna rõõmsas, üteldäs. Olõ tuuga ekäpite nõun, laulminõ ja egäsugumanõ tiidlik helütekütämine omma mu kogõmuisi perrä tervembäs tegevä. Ku saami haigõt, oigami. Ku olõmi rõõmsa, hõiskami. Helü kand mi energiät, tege [...]\nHarglõ kihlkunna õdagujaon Lannamõtsa külän inneskidsen Taheva vallamajan om sisse säetü käsitüütarõ. Tarõ, miä inne oll’ vallavanõmba kabinet, om no täüs kangastelgi, miä uutva kolmapäivilde huviliidsi kudamist opma. Oppust saa 15 aastakka käsitüüd tennü Elissaarõ Triinu-Liisi käe all. Käsitüütarõ vallategemine sai härgütüst mitmõst kokkotrehvämisest. Inneskine Taheva vald om sääne kant, kohe om elämä tulnu hulga [...]\nKildakõisi aost, ku talvõ olli viil lumidsõ\nSeo talv om väega kehvä lumõsaagiga olnu. Edimäne sääne, määnest ei olõki innembä nännü. Suurõ ettekuulutaja ütlese, et ku talvõl lummõ ei olõ ja külmä ei tulõ, ei olõ ka ilosat suvvõ luuta. Kõik kah’otegijä ja teo eläse kah säändsel talvõl häste ja uutva keväjät, et naada mõnuga kasvokõisi jürämä. Ku ma nakka naid talvi [...]\nHädä ots iks inemist. Tõnõ jago\nPäävalu Päävalu um meil viil alahinnatu ja vähäravitu, a tuu um hädä, midä tulõ ette kõgõ sakõmbast. Päävalul um pall’o põhjuisi, nigu viipuudus, umbnõ õhk ja vingugaas, kaalast päälenakkav valu (radikuliit), unõlda olõk, pinge ja ületüütämine, ülearvo suur kihäkaal, perilikkus. Päävalu jaotõdas kattõ sorti: 1) esmanõ valu: • migreen – ütepuulnõ, tuikaja, või üteh kävvü [...]\nPriinime lugu: Sai, Saia\nNimel Sai om täämbädsen Eestin 126 kandjat, nimel Saia 121 ja nimel Saija 19 kandjat. Sai panti kokku 15 mõisan, Saia 5 mõisan. Võromaal panti Sai 1809 Kanepi khk Tammõ mõisa Suuna talu kodapoolitsõlõ. Kuigi Põlgastõn om vana talunimi Saia, mõtõl’ opõtaja Roth vist lihtsäle saia pääle, selle et pandsõ ka nimmi nigu Leib ja [...]\nKuis vanaimä maada saassi?\nLatsõpõlvõst tulõ miilde üts lugu. Vanaimä kõnõl’ iks juttõ, ja peris pall’o. Täämbädses pääväs omma nuu saanu tävveste vahtsõ mõttõ mano. Näutüses kõnõl’ tä, et inemise eloh om üts vaiv – hummogu tühi kõtt, õdagu uni. Timä tõnõ ütlemine oll’, et tedä ajava kõgõ üles kats kutsmada võõrast – Vaiv ja Huul. Nuu kats olliva [...]\nMa kirutõ umast esäst, kelle oppaminõ om minnu läbi elu vidänü. Pääle sõta tulli kolhoosi ja imä pidi tüüle mineme. Esä jäi sõan üte käege, selle tedä es aetõ. Tä tallit’ kotun eläjit ja kamand’ aiamaa pääl. Ma tilbõndi suvõl kogu aig esäl takan ja uursõ, mille om mõni asi nii ja mõni naa. Esä [...]\nElotarkust praktikandilõ Brikatiirikursusõ mano käve ka katõnädäline praktika. Liinatütrik pidi uma praktika tegemä Eesti kavvõmban otsan kolhoosi suurfarmin. Sääl arvati, et noorõl inemisel olõs hää ka kuunolõkist ossa võtta. «Opit elotakust,» arvas’ esimiis. Suurfarmi kuunolõkil arotõdi tüüasju. Keskiäline naanõ, kes eläjile süütä ette vidäsi, pidi rassõt kärro tõukama. Käro oll’ vana ja vaivat, ederatas lopõrd’ [...]\nMurõ raha käkmisega Ma kuuli raadiost, et pia saava kõik uma pensioniraha samba seest är kodo viiä. Tuu uudissõga tull’ mul miilde aig aastakümnit tagasi, ku mi uulidsa pääle edimädse rahaautomaadi panti. Sõs oll’ kah pall’o inemiisi är hirmutõt, et näide raha videles saina seeh. Võtiva uma rassõ vaivaga teenidü raha saina seest vällä ja [...]\nKats ijäkahru kõrbõn Kats ijäkahru omma kõrbõn, jalotasõ. «Kae, tan piät kül maru nilbõ olõma, et nii hulga liiva maaha om pantu,» seletäs üts tõõsõlõ.\nParm tsuskas: koroonaviirusõ hirmun\nNummõr’ 456 – Radokuu 13. päiv 2020


Läänemaal tuvastati 2 uut koroonaviirusse nakatunut, Eestis lisandus 84 positiivset testi - Läänlane.ee\nViimase ööpäeva jooksul analüüsiti Eestis 2842 koroonaviiruse testi, neist esmaseid positiivseid teste oli 84 ehk 3% testide koguarvust.\nÖöpäeva jooksul manustati 7753 vaktsiinidoosi, vaktsineerimisi on tehtud kokku 612 683 inimesele, vaktsineerimiskuur on lõpetatud 538 011 inimesel. Täisealiste hõlmatus vähemalt ühe vaktsiinidoosiga on 55,4%.


Talvel märkame, kuidas varakult läheb pimedaks ja ööd pikenevad. Pimedus on süngete maailmasündmuste, vaimse pimeduse või kurjuse sümbol. Öösel hoolitsesid lambakarjad Petlemma lähedal põllul oma lambaid, kui järsku ümbritses neid särav heledus: «Ja Issanda ingel tuli nende juurde ja Issanda selgus paistis nende ümber; ja nad kartsid väga »(Lk 2,9). Ta rääkis suurest rõõmust, mis peaks tabama neid ja kõiki inimesi, "sest täna on teile Päästja, sündinud Kristus." Karjased käisid ja nägid ...\nJeesus tegi Pühakirja kohta õpetliku avalduse grupile juudi juhtidest, kes teda taga kiusasid: "Just Pühakiri osutab mulle" (Jh 5,39:19,10 NCC). Aastaid hiljem kinnitas seda tõde Issanda ingel kuulutuse kaudu: "Sest Jumala Vaimu antud prohvetlik sõnum on Jeesuse sõnum" (Ilm). Kahjuks eirasid Jeesuse aja juudi juhid nii Pühakirja tõde kui ka Jeesuse kui Jumala Poja identiteeti. Selle asemel olid templi religioossed rituaalid ...\nNagu ta lubas, naaseb Jeesus Kristus maa peale, et mõista kohut kõigi Jumala riigi rahvaste üle ja valitseda nende üle. Tema teine võimul ja hiilguses tulek on nähtav. See sündmus juhatab sisse pühade ülestõusmise ja autasustamise. (Johannese 14,3; Ilmutuse 1,7: 24,30; Matteuse 1; 4,15. Tessalooniklastele 17: 22,12; Ilmutuse.) Kas Kristus tuleb tagasi? Mis oleks teie arvates suurim sündmus, mis maailmalaval juhtuda võiks? Järjekordne maailmasõda? Kohutava haiguse ravi avastamine? Ülemaailmne rahu? Või…\n«Ikka ja jälle, isegi enne meie aega, rääkis Jumal meie esivanematega prohvetite kaudu mitmel erineval viisil. Kuid nüüd, viimasel ajal, rääkis Jumal meiega oma Poja kaudu. Tema kaudu lõi Jumal taeva ja maa ning pärandas ka temalt kõige. Tema Isa jumalik au ilmneb Pojas, sest ta on täielikult Jumala kuju ”(Heebrealastele 1,1: 3–XNUMX HFA). Sotsiaalteadlased kasutavad aja kirjeldamiseks, milles me elame, selliseid sõnu nagu “kaasaegne”, “postmodernne” või isegi “postpostmodernne”. Samuti soovitavad nad erinevaid ...\nEnamik kristlasi ei usu evangeeliumi - nad arvavad, et pääste on võimalik saada ainult siis, kui see teenitakse usu ja moraalselt kindla eluviisiga. "Sa ei saa elus midagi tasuta." "Kui see kõlab liiga hästi, et tõsi olla, siis pole see ilmselt ka tõsi." Need tuntud elutõed lüüakse läbi igaühe meist läbi isikliku kogemuse. Kuid kristlik sõnum on selle vastu. Evangeelium on tõepoolest rohkem kui ilus. See pakub kingitust. Varalahkunud kolmainsuse teoloog Thomas Torrence ütles selle nii ...\nInimestele meeldib väita, et Jumal valib alati õige aja ja ma olen kindel, et see on tõsi. Üks minu mälestusi Piibli algajate kursusest on “ahaa” kogemus, mille sain, kui sain teada, et Jeesus tuli maa peale täpselt õigel ajal. Õpetaja selgitas, kuidas kõik universumis pidi sobima, et kõik Jeesuse kohta käivad ettekuulutused saaksid täielikult täidetud. Paulus rääkis Galatia kogudusega Jumala lasteks olemisest ja maailma jõudude orjuseks olemisest. "Aga kui aeg sai täis ...\nKristlik hingamispäev on elu Jeesuses Kristuses, kus iga usklik saab tõelise puhkuse. Iganädalane kümne käsuga Iisraelile antud seitsmenda päeva hingamispäev oli vari, mis osutas meie Issanda ja Päästja Jeesuse Kristuse tõelisele reaalsusele kui tõelise reaalsuse märgile. (Heebrealastele 4,3.8: 10–11,28; Matteuse 30: 2–20,8; 11. Moosese 2,16: 17–XNUMX; Koloslastele–XNUMX.) Päästmise tähistamine Kristuse jumalateenistuses on meie vastus armulistele tegudele, mida Jumal on meie heaks teinud. Iisraeli rahva jaoks oli jumalateenistuse keskpunktiks Egiptusest lahkumise kogemus - see, mida Jumal nende heaks tegi ...\nPaljud kristlased pole kindlad ja mures, kas Jumal neid ikka armastab? Nad muretsevad, et Jumal heidab nad välja, ja veel hullem, et ta on nad juba välja ajanud. Võib-olla on teil sama hirm. Mis te arvate, miks kristlased nii muret tunnevad? Vastus on lihtsalt see, et olete enda vastu aus. Nad teavad, et nad on patused. Nad on valusalt teadlikud oma ebaõnnestumistest, eksimustest, rikkumistest - pattudest. Neile on õpetatud, et Jumala armastus ja isegi nende päästmine sõltub sellest, kui hästi ...\n“Kõik vaatavad sind ootusärevalt ja söödad neid õigel ajal. Te avate oma käe ja täidate oma olendid ... ”(Psalm 145, 15–16 HFA). Vahel tunnen nälga kuskil sügaval enda sees. Mõttes üritan teda mitte austada ja mõnda aega alla suruda. Ühtäkki tuleb see aga jälle päevavalgele. Ma räägin igatsusest, soovist meie sees sügavamalt paremini aru saada, täitumishüüdest, mida püüame meeleheitlikult muude asjadega täita. Ma tean, et tahan Jumalalt rohkem. Välja ...\nMiski ei müü nagu ennustused. See on tõsi. Kirikul või ministeeriumil võib olla rumal teoloogia, imelik juht ja naeruväärselt ranged reeglid, kuid neil on mõned maailmakaardid, käärid ja hunnik ajalehti koos jutlustajaga, kes suudab mõistlikult väljendada ise, siis tundub, et inimesed saadavad neile ämbritäie raha. Inimesed kardavad tundmatut ja nad ei tea tulevikku. Nii tundub, et mõni vana tänavakaupmees, kes tuleb kaasa ja väidab, et teab tulevikku ...\nInimesed solvuvad mõnikord kristliku õpetuse peale, et pääste saab toimuda ainult Jeesuse Kristuse kaudu. Meie pluralistlikus ühiskonnas oodatakse sallivust, tõepoolest nõutakse seda ja usuvabaduse mõistet (mis lubab kõiki religioone) tõlgendatakse mõnikord valesti nii, et kõik religioonid on kuidagi võrdselt tõesed. Kõik teed viivad ühe ja sama Jumala juurde, väidavad mõned, nagu oleksid nad kõik läbi kõndinud ja sihtpunktist naasnud. Nad ei näita sallivust ruuduliste suhtes, kes usuvad ainult ühte moodi, ja nad ...\nPühakiri ütleb meile, et meie ülempreestrit Jeesust kiusati kõiges sarnases, kuid ilma patuta (Hb 4,15). See märkimisväärne tõde kajastub ajaloolises kristlikus õpetuses, mille kohaselt võttis Jeesus oma inkarnatsiooniga justkui vikaarfunktsiooni. Ladinakeelne sõna vicarius tähendab “tegutseda kellegi esindajana või valitsejana”. Oma kehastumisega sai igavene Jumala Poeg inimeseks, säilitades samal ajal oma jumalikkuse. Selles kontekstis rääkis Calvin "imelisest vahetusest". TF ...\nJeesuse päevil oli juudi ja samaarlaste peamine vaidlus koht, kus Jumalat tuleks kummardada. Kuna samaarlastel ei olnud enam Jeruusalemma templis oma osa, leidsid nad, et Garizimi mägi on õige koht jumalateenistamiseks, mitte Jeruusalemm. Templi ehitamise ajal olid mõned samaarlased pakkunud juutidele abi nende templi ülesehitamisel ja Serubbabel oli nad karmilt tagasi lükanud. Samaarlased vastasid kaebusega Pärsia kuningale ja lõpetasid töö (Esr 4). Kui juudid sulgesid linnamüürid ...\nUsk Jumalasse on Jumala kingitus, mille juured on tema kehastunud Pojas ja mida valgustab tema igavene sõna Püha Vaimu tunnistuse kaudu pühakirjas. Usk Jumalasse muudab inimese südame ja meele vastuvõtlikuks Jumala armuandele, päästele. Jeesus Kristuse ja Püha Vaimu kaudu võimaldab usk meil olla vaimselt kogukondlik ja olla ustav Jumalale, meie Isale. Jeesus Kristus on meie usu autor ja viimistleja ning armu kaudu pääseme me usu, mitte tegude kaudu. (Efeslastele 2,8; Apostlite teod ...\nPüha Vaim: Ta elab meis!\nHaben Sie manchmal das Gefühl, dass Gott in Ihrem Leben abwesend ist? Der Heilige Geist kann das für Sie ändern. Die Autoren des Neuen Testaments bestanden darauf, dass Christen, die zu ihrer Zeit lebten, Gottes lebendige Gegenwart erlebten. Aber ist er heute für uns anwesend? Wenn ja, wie ist er anwesend? Die Antwort ist, dass Gott heute wie auch am Beginn bei den ersten Christen durch den Heiligen Geist in uns lebt. Erleben wir den in uns wohnenden Geist Gottes? Wenn nicht, wie können wir das ändern? Gordon D. Fee erzählt in seinem Buch «Gottes ermächtigende Gegenwart» die Bemerkung eines…\nEvangeelium on hea uudis päästmisest Jumala armu kaudu usu kaudu Jeesusesse Kristusesse. See on sõnum, et Kristus suri meie pattude eest, et ta maeti, tõusis kolmandal päeval pühakirjade järgi üles ja ilmus siis oma jüngritele. Evangeelium on hea uudis, et me saame siseneda Jumala riiki Jeesuse Kristuse päästva töö kaudu. (1. Korintlastele 15,1: 5–5,31; Apostlite teod 24,46:48; Luuka 3,16: 28,19–20; Johannese 1,14:15; Matteuse 8,12: 28,30–31; Markuse–XNUMX; Apostlite teod; - ) Miks sa sündisid? Need on loodud eesmärgil! ...\nKuigi Jumala imeline andestus on üks minu lemmikteemadest, pean tunnistama, et seda on isegi raske mõista, kui reaalne see on. Jumal kujundas need algusest peale oma helde kingitusena, mis oli poja kaudu kalliks ostetud andestuse ja leppimise akt, mille haripunkt oli tema ristisurm. Meid ei õigustata mitte ainult, vaid ka taastatakse - viiakse meie armastava Kolmainu Jumalaga joonde. Oma raamatus “Lepitus: Kristuse isik ja töö” [saksa keeles: Lepitus: Kristuse isik ja töö] T. ...\nNehemja raamat, mis on üks Piibli 66 raamatust, on ilmselt üks vähem märgatud. See ei sisalda südamlikke palveid ja laule nagu Psalter, ei ühtki suurejoonelist kirjeldust loomisest nagu 1. Moosese raamat (XNUMX. Moosese raamat) ega ühtegi Jeesuse elulugu ega Pauluse teoloogiat. Kuid Jumala inspireeritud sõnana on see meie jaoks sama oluline. Vanas Testamendis lehitsedes on sellest lihtne mööda vaadata, kuid sellest raamatust võime õppida palju - eriti tõelise ühtekuuluvuse ja eeskujuliku elamise kohta. Nehemja raamatust saab raamat ...\nSee oli aasta kõige keerukam pulm ning pruudi miljonärist isa ei jätnud midagi kõrvale, et muuta tema esmasündinud tütre pulm unustamatuks sündmuseks. Linna tähtsamad inimesed olid külaliste nimekirjas ning kingituste nimekiri ja kutsed saadeti kõigile külalistele. Suurel päeval tulid külalised sadade kaupa ja toimetasid oma kingitused. Peigmees polnud aga ei rikas ega rikkast perekonnast. Sõltumata sellest, et isa oli väga rikas, tõid külalised kaasa väga eksklusiivseid kingitusi, millega peamiselt harjuti ...\nMu naisel oli hiljuti väike terviseprobleem, mis tähendas operatsiooni haiglas päevase patsiendina. Selle tulemusena saatsid kõik meie neli last ja nende abikaasad talle ilusa lillekimbu. Nelja kauni lillekimbuga tema tuba nägi välja peaaegu nagu lillepood. Kuid umbes nädala pärast surid kõik lilled paratamatult ja visati minema. See ei ole kriitika värvikate lillekimbu kinkimise eest, vaid lihtsalt lilled närbuvad. Korraldan igal pulmapäeval oma naisele lillekimbu. Aga kui…\nVestluses Nikodeemusega mainis Jeesus huvitavat paralleeli kõrbes mao ja tema enda vahel: „Nagu Mooses kõrbes mao ülendas, tuleb Inimese Poeg ülendada, et kõigil, kes temasse usuvad, oleks igavene elu» ( Jn 3,14: 15). Mida Jeesus selle all mõtleb? Jeesus tugineb Vana Testamendi loole Iisraeli rahvast. Iisraellased olid kõrbes ega olnud veel lubatud maale sisenenud. Nad olid kannatamatud ja kaebasid: "Rahvas ärritus teel ja rääkis vastu ...\n"Taevas" tähistab piibliterminina Jumala valitud elukohta, aga ka kõigi lunastatud Jumala laste igavest sihtkohta. „Taevas olla” tähendab: jääda Jumala juurde Kristusesse, kus pole enam surma, leina, nuttu ja valu. Taevast kirjeldatakse kui "igavest rõõmu", "õndsust", "rahu" ja "Jumala õigust". (1. Kuningate 8,27: 30–5; 26,15. Moosese 6,9:7,55; Matteuse 56: 14,2; Apostlite teod 3: 21,3–4; Johannese 22,1: 5–2; Ilmutuse 3,13–XNUMX;–XNUMX;. Peetruse). Kas me läheme surres taevasse? Mõni irvitab ideest "taevasse minna". Aga…\nKuulus tähendamissõna Jeesusest: kaks inimest lähevad templisse palvetama. Üks on variser, teine maksukoguja (Luuka 18,9.14: 2000,). Täna, kaks tuhat aastat pärast seda, kui Jeesus selle tähendamissõna rääkis, võib meil tekkida kiusatus teadlikult noogutada ja öelda: "Muidugi, variserid, eneseõiguse ja silmakirjalikkuse kehastus!" Püüame ette kujutada, kuidas mõistujutu mõjutas Jeesuse kuulajaid. Ühelt poolt: varisere ei peetud suureks silmakirjatsejaks, kelle jaoks meie, kristlased, aastat ...\nSee pidi olema nende viimane söögikord Jeesusega enne tema surma, kuid jüngrid ei teadnud seda. Nad arvasid, et söövad koos minevikus toimunud suursündmuste tähistamiseks, teadmata, et enne neid toimub palju suurem sündmus. Üritus, mis täitis kõik, millele minevik oli tähelepanu juhtinud. Oli väga kummaline õhtu. Midagi oli valesti, jüngritel polnud aimugi, mis see on. Kõigepealt pesi Jeesus nende jalad, see oli hingematvalt ja hämmastav. Muidugi, Juudamaa oli kuiv ja ...\nKas teate lugu Jeesusest, kes Laatsaruse surnuist üles äratas? See oli tohutu ime, mis näitab meile, et ka Jeesusel on vägi meid surnuist üles äratada. Kuid loos on palju muud ja John räägib mõningaid üksikasju, millel on meie jaoks tänapäeval sügavam tähendus. Pange tähele, kuidas John seda lugu räägib. Laatsarus ei olnud tundmatu Juudamaa elanik - ta oli Marta ja Maarja vend, Maarja, kes armastas Jeesust nii palju, et naine kallas talle kalli õli. Õed lasid Jeesusel ...


Raul Vaigla: Lähtun elades põhimõttest - kõike mõõdukalt - Viru Keskus\nRaul Vaigla: Lähtun elades põhimõttest – kõike mõõdukalt\nMida tähendab sinu jaoks heaolu?\nHeaolul on minu jaoks mitu tähendust. Tähtsaim nendest on minu oma sisemine tasakaal. Eks see on vana tõde, et vaim ja füüsis peavad olema tasakaalus. Sealt koorub ka heaolu, mis väljendub minu olemises, tegemistes ja suhetes lähedastega. Proovin koguaeg olla parim abikaasa, parim isa, parim kolleeg. Loomulikult ma ei mõtle selle peale, et see on kohustus, vaid see tuleb loomulikult välja.\nSama on ka iluga – ilus olemine käib kokku olemusega. Sisemine ilu peab peegeldama ka välja. Ma ei mõtle sellele teadlikult, et kus ja millal olen ilus. Vahel ärkan hommikul üles, juuksed sassis ja ütlen abikaasale et näed, ilus geniaalse soenguga mees ärkas. Abikaasa kiidab heaks.\nMis aitab sul hoida ja tõsta enesekindlust?\nMinu puhul tuleb kasuks vanus. Olen veendunud, et vanusega tuleb ka enesekindlus, sest tean seda omast kogemusest. Vanusega hakkad iseennast rohkem usaldama. Põed asjade üle palju vähem, kui nooremas eas ja teed asju, milles tunned ise ennast hästi ja ei mõtle esimese asjana, et mida küll teised sellest arvavad. Soovitan ka teistele teha midagi sellist, mis paneb teid hästi tundma. Näiteks peab oskama tunnistada endas tahke, millega rahul ei ole. Alusta nende puuduste parandamisest.\nRäägitakse, et Eesti mehed ei hooli oma tervisest – kuidas sinuga lood on?\nMulle tundub, et täna teadvustavad mehed endale järjest rohkem, et oma tervise eest tuleb hoolitseda. Üleüldiselt on oluline, et mehed oma vaimsele ja füüsilisele tervisele tähelepanu pööraksid ja selles valemis oma elemendid üles leiaksid.\nMinu elustiili juurde kuulub mõte – kõike mõõdukalt. Annan oma parima, isegi kui see panus on minimaalne. Pean oluliseks sportida ja teen aasta või pooleteise tagant “tehnilist ülevaatust” perearsti juures. Füüsilisest poolest rääkides kuulub mu ellu stabiilne spordi tegemine. Käin kaks või kolm korda nädalas jäähokit mängimas ja seda juba viimased 20 aastat. Võib öelda, et sellest on saanud heas mõttes sõltuvus. Jagame jäähoki kirge poeg Robiga.\nKui sport ja arstilkäigud kõrvale jätta – kuidas enda eest hoolitsed?\nIluprotseduuridega olen laisk, teen neid sellises mahus, et tunneksin ennast hästi. Habetki viitsin ajada vaid kahe päeva tagant. Hommikune rutiin on siuh-säuh, hambad puhtaks, vesi näole ja kerge dušš. Seoses pandeemiaga muutusin nii mugavaks, et abikaasast sai ka mu juuksur, aga tänaseks on ta mu sujuvalt professionaalse juuksuri juurde tagasi suunanud. Vahel käin ka massaažis, sest erialaselt tuleb kasuks lasta oma keha mõnikord mudida, et lihaspinged välja juurida. Pillimängus tekivad need paratamatult.