Бідні аптекарі і добрий керівник області\nВласники аптек дружно плачуться, як мало їм вдаєься заробляти. І 40% - це мінімальна націнка, яка їх влаштовує на затверджений кабміном перелік ліків.\nСлід зазначити, що є ще обмеження надбавки до 15% на перелік "найнеобхідніших" ліків. Правда, цей перелік дуже куций.\nТаким чином виходить, що на основну масу аптекарського краму націнка явно перевищує 50%.\nЯкі бідні аптекарі, бідолашні монополісти. Мало сльози на очі не навертаються, як подумати, як їм тепер стало сутужно жити.\nРозчулився не лише я, а й голова нашої обладміністрації Кміть. Йому дуже шкода бідних аптекарів.\nЯк завжди, про якихось там людей, з яких здирають три шкури, не подумав ніхто.\nОновлення. З"явилося два повідомлення про реальний розмір аптечних націнок: Правда пише про 150-200%, Захід - про 38-85%. Вражає...\nPosted by Andriy Tsykholyas at 07:59 0 comments Links to this post\nОстаннім часом вчергові відзначились наші мішцеві судді.\nПо-перше, відпустили банду квартирних злодіїв, маючи на руках купу доказів. Неважко здогадатися, чим займуться ці новозвільнені крадії.\nПо-друге, явно заангажованим було рішення щодо комуняк і Свободи. Прихильнакам злочинця Леніна заборонили мітингувати до 12-ої години, а Свободі - протягом цілого дня. Можна по різному ставитися до цих двох політичних сил, але чомусь для львівшьких суддів комуняки виявилися рівнішими перед законом...\nПо-третє, є вирок у справі того обезбашеного цигана, який закатрупив 4-ох людей. 7 років. За вбивство чотирьох людей наші львівшькі судді дали цигану аж сім років. Дивно, що взагалі не відпустили...\nОскільки єдиним джерелом влади в Україні є народ, то народ повинен забрати владу у таких суддів. В умовах, коли суддів більше цікавлять хабарі ніж закон, суд Лінча навряд чи буде менш справедливим.\nPosted by Andriy Tsykholyas at 22:45 0 comments Links to this post\nУ світі дешевшає нафта. У Штатах падають ціни на бензин. Тепер галон там коштує 2 долари 78 центів.\n1 галон - 3,785 літри. Візьмемо курс 6 грн/бакс. І переведемо у ціну за літр:\n2,78 / 3,785 * 6 = 4,41 грн/літр.\nНу, шановні автомобілісти, як вам така ціна? І це без врахування того, що у їхній бензин не дають дешевих (канцерогенних) свинцевих присадок, а використовують дорожчі замінники?\nА тим часом наші нафтотрейдери божаться, що між ними немає монопольної змови...\nPosted by Andriy Tsykholyas at 22:58 0 comments Links to this post\nКорки, Ющенко і ЗУНР\nСьогодні Львів стояв у корках. Корки вже не перший місяць є звичним явищем у нашому місті, але сьогодні це було щось.\nА вся справа в тому, що сьогодні відбулася накладка кількох факторів.\nПо-перше, купа доріг розритих Садовим і далі "ремонтуються".\nПо-друге, через завтрашній приїзд Ющенка у місті почалась алярмова активізація тих самих ремонтних робіт. Ситуація до болю нагадує совок, - показуха на момент приїзду чергової бонзи.\nПо-третє - хода студіків на з нагоди завтрашньої дати. Воно, правда, не дуже добре відзначати усілякі урочистості наперед. Але сьогодні п"ятниця, а завтра - субота. Завтра загнати студіків на ту ходу було би просто неможливо. Тож загнали сьогодні. Знову совок...\nP.S. Заганяти людей не будь-які заходи - це дурість. Сьогодні дурні викладачі попіарилися перед камерами... а результат - в студентів формується негативне ставлення до ЗУНР і Січових Стрільців...\nPosted by Andriy Tsykholyas at 22:52 1 comments Links to this post\nФокус Садового і Федоренка із звільненням кондукторів виявився напрочув "вдалим".\nКондукторів звільнили місяць тому. Тож і з грошенятами у Львівелектротрансу мало би стати краще - Федоренко саме цим мотивував масове звільнення. Отже, зайвих витрат позбулися...\nАж ось тобі на: Федоренко уже просить грошей у міськради.\nУ Львівелектротрансу немає грошей. Знову. Тепер уже винні не кондуктори, а "поганий" тариф і перекладення колій.\nА може проблема не в кондукторах, не в тарифі і не в коліях... Може проблема в керівництві Львівелектротрансу?\nСьогодні знаменний день. Європа і Франція зокрема пісяють в штани зі страху перед Москвою.\nТак міністр Франції у справах Європи Жан-П'єр Жуйє відверто сказав, що відносини з Росією не дозволяють говорити про членство України в НАТО.\nА Європарламент не визнав Голодомор геноцидом.\nВідповідно, Україні варто переглянути своє ставлення до Європи. Наприклад, перестати ловити на нашому західному кордоні нелегалів, які рвуться у ЄС. Нехай жирна Європа сама їх виловлює. Може Росія їй в цому допоможе...\nPosted by Andriy Tsykholyas at 22:05 0 comments Links to this post\nLabels: жорстокий світ, Україна\nЯк відомо кілька днів тому гебіське керівництво Росії розпочало військову агресію проти Грузії. Ця агресія триває і досі. Росія нахабно бомбардує Грузію, гинуть цивільні люди. Верхом гебіського цинізму є заяви про "миротворчість" та відображення у кремлівських ЗМІ розбомблених росіянами грузинських міст і видавання цього за зруйнований грузинами Цхінвалі.\nЯка реакція світової спільноти? Ганебна. Європа ласа до російського газу робить дуже обережні заяви з проханням встановити перемир”я. Сполучені Штати, у яких рильце теж у подібному пушку з Іраком, Афганістаном і Югославією, теж роблять заяви. Балаканина також ведеться і в імпотентному ООН. Реально ж жодних дієвих кроків ніхто не вживає, Грузію просто залишили наодинці з Росією.\nЯка реакція України? МЗС зробили кілька заяв, на них пролунала нахабна і неадекватна відповідь. Як завжди. Але Україна більше “відзначилася” на боці агресора. Російські кораблі з Севастополя попрямували у зону конфлікту. І є повідомлення, що вони вже встигли потопити грузинський військовий катер. Тим самим Україна теж стала плацдармом, з якого гебіський режим атакує суверенну країну. До речі, це сеперечить договору між Україною та Росіює про базування ЧФ останньої у Криму. Проявила себе і наша п”ята колона (комуністи та партія регіонів), які дружно щебечуть на підтримку Росії. На додачу, перестрашені німці закликають Україну нічого не робити.\nЩо це означає для України? Недаремно ж гебня проводить агітацію проти Грузії й України. В разі успіху з першою (що цілком імовірно), окрилені кремлівські гебісти можуть полізти до нас. Так-так, наш "братній" народ може на нас напасти. Привід знайти достатньо легко, наприклад, якийсь інцидент з ЧФ Росії у Криму, потім виявиться, що в Криму (і не тільки) багато хто має російські паспорти (що для креблівської гебні рівноцінне індульгенції). Враховуючи п"яту колону, настрої на Сході та Півдні та стан нашої армії, у Росії не буде великих проблем принаймні до Дніпра. Приклад з Грузією свідчить, що ми залишимося наодинці з агресором, і ніхто нам не допоможе.\nЦе означає, що Україна шкурно зацікавлена в тому, щоб кремлівська гебня у Грузії дістала по носі. Поразка у Грузії унеможливить на довший час будь-які агресивні військові дії щодо України.\nЩо буде робити офіційне керівництво України? Нічого суттєвого. Воно зараз найбільше заклопотане міжусобними чварами (особливо балоган президента). А це між іншим грає на руку гебіським агресорам.\nСаме тому допомогти Грузії зараз повинен кожен з нас. Кожен, хто не хоче, щоб його місто бомбардували російські "фотографи-миротворці". Для цього достатньо просто перестати купувати товари і послуги виготовлені у Росії. Як правило ми маємо з чого вибирати. Так давайте ж не будемо вибирати made in Russia. Замість “Балтики” можна з успіхом пити будь-яке українське пиво, замість російських мильних опер можна дивитись латиноамериканські, замість російських блокбастерів - американські, перелік можна продовжувати до нескінченості. Особисто я буду так робити. І я буду так робити доти, доки кремлівська гебня буде аргесивно ставитись до України.\nОтож, бойкотуєм made is Russia! Viva Georgia!\nPosted by Andriy Tsykholyas at 08:06 0 comments Links to this post\nLabels: бойкотуєм негідників, економіка, жорстокий світ, Україна\nPosted by Andriy Tsykholyas at 16:06 2 comments Links to this post


Любите «Людей-Ікс»? Варто любити хоча б через той вигадливий пристрій, який зветься Церебро. Вдягнеш шолом, замкнешся в спеціальній кімнаті – і зможеш відчути кожною клітиною власного тіла думки і переживання таких же, як ти. Тільки одна перешкода для повноти цих платонічних контактів: маєш при цьому бути суперсильним мутантом-телепатом. Відчувати іншого всім своїм їством – це відхилення від людської природи. Хочеться мені в назві цієї химерної прозової збірки побачити відсилку до того мутантського «Церебро» і потенційно наявного, але реально неможливого повного злиття з почуттями іншого. Але тієї поп-культурної алюзії тут немає.\nЦе-ребро. Ребро, яке либонь не частина тіла, а ребро монетки, що щойно підкинули, щоби дала відповідь на важливе доленосне питання – або, або. І монетка зависла – ребром, не буде тут відповіді. І книжка так само не про це.\nГанна Улюра, LB.ua\nВсе простіше і складніше. Церебро, cerebrum – це мозок. Не розум, бо тоді б книжка звалася «Раціо» і була б написана зовсім про інше. Це суто мозок, орган тіла, здатний відчувати і продукувати весь біль і всю насолоду, які переживає тіло, і при цьому сам по собі не спроможний ні боліти, ні насолоджуватися. Те саме, зрештою, мутантське Церебро, просто чарівний шолом вдягати нема кому. Примітивні люди ж бо тут – сумні власники мозку. Всезнаючий супергерой покинув помешкання. Тепер всі спроби зрозуміти один одного відбуватимуться суто між нами – просто і занадто людьми.\nКоли автор, який має свій стиль і жанрові уподобання, раптом їм зраджує, то напевно прийшов час сказати щось важливе. «Церебро» Андрія Бондаря не схоже на його попередню прозу. Бодай тому, що це уже сто відсотків витриманий фікшн – художні оповідання без осадів публіцистики. І при тому «Церебро» – злегка таки галюциногенна проза, м’яко кажучи, неміметична. Не «життя як воно є». І навіть не «життя у всій його повноті». А «життя як його немає», якщо таке взагалі можливо.\nШістнадцять коротких оповідань. Кожне оповідання має сюжет, але не обов’язковий анітрішки. Це не класичні оповідання типу Шервуда Андресона і навіть Селінджера, а скоріше мала проза після Вальзера. Читали крихітні оповідання Роберта Вальзера? Там таке, наприклад: сиджу дивлюся на людину, вона в плащі, хороша людина, симпатична, мабуть, лікар, а може і не лікар – все. От про такі структури Бондарю ідеться, здається, свідомо. Оповідання, які не розкривають якийсь глибокий характер чи аналізують концентровано-динамічну подію. А натомість оповідання-ситуації.\nЯкщо класична мала проза, це: є А, В, С, в точці В щось сталося, і тепер А не дорівнює С. То будь-яка проза з «Церебро», це: є А, В, С; А не дорівнює С, але і В не дорівнює В, а весь час розпадається на непевну суму В1, В2, В3. Коротше, щось триває, нічого не стається. При цьому пафос (емоційне забарвлення, себто) самого твору такий, що змушує повірити: сталося щось неймовірно важливе, не менше за мить Сотворіння, а ми знову все пропустили. Світ вічного другого місця на конкурсі невдах.\nОт перший твір – «Дельфіни і шиншили», буцімто дуже типовий для Бондаря внутрішній монолог чоловіка середнього віку, якому болить несправедливість світу. Під такими (змістовно) постами у ФБ зазвичай пишуть в коментарях про «змучену совість людства». Це молитва, позаяк інакше назвати монолог, звернений до Бога, буде складно. Це молитва атеїста, позаяк інакше назвати людину, яка висуває Творцю все новіші вимоги до покращення світу і не думає дякувати за його милість, буде невірно. Коротше, він вимагає перегляду десяти (і більше) заповідей.\nСкрижалі сильно застріли з погляду історичного моменту і динаміки моралі, бо мораль від ходу історії напряму залежна (вітання кінікам). А деякі речі технічно безглуздо забороняти: типу «не вари теля в молоці» матері. Це уже не з десятка заповідей, але все рівно не треба такого. А ще «не забажай дружини іншого». Сенс в тому, щоб не дожити того віку, коли своя дружина уже набридне, а дружина іншого – ще ні. То або скорочуй, дорогенький Боже, людський вік, або відміняй заборону на перелюб. І головне – шиншили, з яких живцем здирають шкуру. І дельфіни, яких катують у крихітних басейнах для розваг публіки. Їм, цим двом істотам, треба спецопіка. Безвинні створіння потребують захисту. І відміни все таки табу на чужих жон, будь ласка.\nДо речі, те теля, що незварене в молоці матері. Мало б бути ягня, якщо першоджерелу довіритися. Жертовне ягня, яке замість Ісака підклав Аврааму Яґве, наприклад. Думка про офірну жертву, де одне дитинча підміняє інше, у світі Бондаря перетворилася на процедуру гетакомби-лайт, жертвоприношення биків у славу богів. І ще один символічний шар такої підміни: теля в біблійних текстах виникає там, де ідеться про замісну жертву Христа. Але саме ту репліку про «молоко матері його» трактують як ідіому «встигни, поки є час, і ягня не стало дорослим настільки, аби матір покрити». Отак тут, в «Церебро» і буває: в одній репліці – думка про жертву і жертовність, яка має силу, коли вчасна і коли нікому наразі не потрібна. Щось треба зробити до того, як запліднений світ стане непридатним, аби бути перетвореним. Наприклад, попросити бога за шиншил, ну поки є для того час.\nСмішна і ніжна ця флешпроза написана заради двох фраз. Одна з них: «Я не прошу Тебе щось змінювати у скрижалях, які ти подарував раннім людям, Господи. Просто допиши». Так працює світ «Церебро», так і з ним доведеться взаємодіяти. Це не змінена реальність, а доповнена. І сенси в твори не закладені, а наче готові до того, щоб смисли до них самотужки нарощували. Мозок як відкрита система – це цікавий погляд, де органу приписують особливості саме його функції.\nДруга фраза: «Тоді мені здається, що я – не самотній, що є хтось, окрім мене, що нас насправді двоє». Ця репліка є уже на першій сторінці «Церебро», і вона в цій книжці визначна. Хоча в тому конкретному випадку ідеться про звернення до Бога, яке є діалогом навіть за умов, що ніхто ініціатору розмови не відповідає, і він (щиро кажучи) в співбесідника не вірить. Саме такі розмови складають зміст «Церебро». Діалоги на одного, зверненні до когось, в існування кого не віриш, але саме від нього конче треба отримати відповідь.\nШістнадцять коротких оповідань. І книжка в цілому має сюжет, але необов’язковий анітрішки. Є якась вихідна умова, дуже банальна: замерзли труби, забилася стічна яма, знайшов на поличці раніше нечитану книжку, підібрав на дорозі автостопера, приїхав на поетичний фестиваль, почав необов’язкову розмову з попутником у потязі, тощо. Далі людина, яку ця банальна ситуація прикликала в його життя, трансформується в якесь відгалуження уже його Я, буквальну субособистість.\nКожен твір – це історія такого от візитера (в езотеричному сенсі). Серія двійників, якій намагаються розпізнати, в чому ж їхня подібність. Ну от що спільного буде у тихого інтелігента Андрія, в якого переповнився дачний туалет, і хамовитого асенізатора Андрія ж? (оповідання «Ахмад»). Окрім того, що обом смакує чай «Амхад» і обидва непогано знаються на концепції морального імперативу. І тієї митті, як розмова візитера і того тихого чоловіка перетворюється на пізнавальний нарцистичний акт, твір обривається. Щоб почалося наступне оповідання – про те саме написане, зрештою. Така собі ампутація мозку в шістнадцять підходів.\n(Мета)сюжет обривається, завмирає у передчутті очищення, оновлення, катарсису… А катарсис у комплекті з асенізатором-візитером – це, до речі, кумедно (κάθαρσις має і цілком фізіологічне значення). Ну і зрештою, «про те, що це очисний катарсис, ти дізнаєшся не одразу. Одразу ти довідуєшся, що ти ідіот».\nТри оповідання в збірнику творять окрему єдність і показують, якою книжкою «Церебро» могло б бути, а заодно, чому такою книжкою «Церебро» ніколи не буде. Деконструкцією це звуть розумники. Отже, «Адольф», «Клофелін», «Особлива порода людей».\n«Адольф, або Закони гостинності» – оповідання, варте книжки. Це пес так зветься, Адольфом, німецька вівчарка на початку, карликовий пудель – у фіналі.\nЯкийсь умовний він приїздить на поетичний фестиваль у Верхній Силезії. Його поселять в будинку нареченої організатора, Гертруди. Тут і її батьки живуть, і їхня родичка, яка щойно повісилася на другому поверсі (або ні). Верхня Силезія – це десь згори і зверху Західної Європи, як і серце, до речі. В це саме серце його і вкусить пес Адольф, що стрічає їх на порозі родинного маєтку. Вночі його намагається спокусити мати Гертруди, і ранить йому додатково укус голкою від брошки-троянди, уже на її грудях. Кошмар посилюється щохвилини, і тішить хіба передчасне повідомлення, що бодай Адольф в цій божевільні – не скажений.\nМістерія, в якій наприкінці в жертву принесуть спраглу кохання стару з трояндою на грудях. Немає, понімаєте, в цьому світі інших претенденток на роль офірної незайманки.\n«Клофелін» – оповідання-сон, навіть трішки пародія на традиційні романтичні оповідання-візії, не смішна пародія, а страшна.\nСталося непоправне, виникає уже уві сні таке відчуття: щойно випитий чай замість цукру містив клофелін. Починаються марення всередині сну, і це – згадки-навіювання про дитинство (цілком типове, цілком щасливе). Катастрофа настала лагідна і малопомітна. Ідуть з мамою купувати шкільну форму. «На що ти заслужив?», – питає в різних варіаціях і весь час мама. Він заслужив перетворитися на ляльку у маминих руках, а мама стає сама собі сином відтак. Бо «ти не заслужив» насправді.\nІ ні, це не про едипів комплекс всякий, це значно глибше.\n«Мама тримає на руках ляльку, у якої ноги стирчать звідти, звідки з тулуба мала рости голова, а там, де мали бути ноги, друга пара ніг. Точніше, перша». Цей опис конверсивної потвори зі сну – екфразис відомої ляльки Ганса Беллмера. Робота Беллмера зветься «Допельгерц», «два серця», яких між іншим, судячи з анатомії ляльки, у цієї істоти немає жодного. Здвоєнні серця і двійники-візітери. Це далося про себе знати прокушене Адольфом серце із попереднього твору. Це такий собі карго-культ Серця Христова. Між іншим, ця свято припадає зазвичай на середину літа (таки шкільні базари – оповідання попри химерність є точним).\nПринцип у тому, щоб від’єднати тіло від серця і обожнити обоє компонентів, але кожне окремо. Сенс в тому, щоб надати якомусь органу тіла метафізичну автономію. Серцю? – Ок, навіть двом серцям. Мозку? – Тим більше, а краще всій церебральній системі. І створити нових людей, автономних від самих себе. Особливу породу.\nНаступний твір якраз так і зветься «Особлива порода людей».\nВін приходить до зоопарку, де в великій залі стоїть з одного боку акваріум з акулою, з іншого – акваріум із бегемотом. На стіні висить молоток, і молоток за законом жанру вистрілить у фіналі. Бо він сидить собі і міркує, хто б переміг в двобої акули і бегемота. А тут ще підсаджується якийсь балакучий чолов’яга і повідомляє, що люди особливої породи приходять раз на двадцять років у цей павільйон. І цей чоловічок задовольняє їхні потреби, фактично відповідаючи на питання про сенс буття. Що ж робити, якщо це питання так часто набирає форми «Хто переможе – акула чи бегемот»?\nЦьому твору бракує хіба вказівки на те, що розмова незнайомців відбувається в павільйоні нічних істот (і цієї конкретної цитати з «Аустерліцу» Вінфріда Зебальда, а не численних розкиданих то тут, то там на цей твір алюзій, звісно, немає). І тоді стало б прозоро-ясно: це книжка про зачаття, про «відмотування-назад» свого життя до того моменту, коли була запліднена яйцеклітина, з якої довелося вилупитися. Навряд оповідання про це, але чому б і ні. Бо зрештою «Особлива порода» – це злегка відомзмінена емблематична проза. Нагадаю, акула за символікою – посланець богів, а геральдичний бегемот – символ жіночої плідності (дивина, так?). Вітаю, перед нами оповідання про непорочне зачаття.\nІ що з цим всім робити? Просто: вдягаєш супер-шолом Церебро. Загоряються червоні вогники – навколо такі самі мутанти, як і ти, значить. Але здебільшого, знаєте, горить тільки один червоний – це і є ти сам, що ввімкнув раптом свій мозок. І це червоний знак заборони переходити сакральні дороги саме в цей час і в цьому місці. Вимикай мозок! Сеанс закінчено.


Відбулися заходи з нагоди Дня захисника України та Дня Українського козацтва\nТрадиційно напередодні Дня захисника України у великій залі районної ради відбулась зустріч з учасниками антитерористичної операції з питань їх соціального захисту. На зустрічі були присутні голова районної ради О.Проциш, голова райдержадміністрації Ю.Танасійчук, селищний голова Олег Московчук, перший заступника голови райдержадміністрації П.Мазур, заступник військового комісара Новоушицького районного військового комісаріату О.Гусляков, керівники установ та структурних підрозділів райдержадміністрації\nОсновна мета зустрічі була спрямована на те, щоб поспілкуватись з учасниками АТО, дати відповіді на питання, які їх турбують та допомогти у вирішенні проблем.\nНачальник управління соціального захисту населення В.Гарбуз проінформував про пільги, якими можуть користуватися учасники АТО. Серед них - безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням; 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством; 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення тощо.Одним із важливих питань для демобілізованих військовослужбовців є виділення земельних ділянок, адже учасники бойових дій та прирівняні до них особи мають на це першочергове право.\nБагато запитань виникало щодо працевлаштування демобілізованих. Присутні отримали інформацію про можливість безкоштовного здобуття професійно-технічної освіти та подальшого працевлаштування за отриманою професією, про виплати допомог по безробіттю.Також запрошені давали багато запитань стосовно проблем, які їх турбують. Серед них: надання знижок на медикаменти, призупинення відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, щодо водопостачання, орендної плати за користування земельними ділянками тощо.\nНа всі запитання, які надходили із залу, були надані відповіді та роз’яснення.\nПісля закінчення зустрічі керівники району та запрошені учасники бойових дій поклали квіти до пам’ятників загиблих воїнів часів Другої світової війни, воїнів інтернаціоналістів та пам’ятного знака Героям Небесної Сотні.\nПрисутні хвилиною мовчання засвідчили шану тим, хто у різні часи історії поклав своє життя за волю і незалежність України.\nДалі на усіх чекав святковий концерт підготовлений аматорами та творчими колективами будинку культури та мистецтв. Талановиті вихованці підготували для захисників патріотичні вокально-хореографічні номери, а поет А.Пасічник виступив із власними віршами.


Українець здивував незвичайним використанням лімузину Lincoln - Автотема\nУкраїнець здивував незвичайним використанням лімузину Lincoln\nУ Чернівцях помітили розкішний лімузин “Lincoln Town Car 2”. Фото рідкісного дорогого авто, який виступив в нашій країні в незвичайному для себе амплуа, опублікував в соціальній мережі користувач Дмитро Сав’юк.\nЛімузин потрапив у кадр, коли прямо з нього невибагливий автовласник почав продавати дари українських полів – цибулю і картоплю, пише видання «7 Днів».\nРозкішний автомобіль, втім, і виглядає вже “поколгоспному”: він весь в пилу і бруду. Однак, місцевим жителям, судячи з усього, такий прилавок подобається.\nНа капоті реалізатори навіть розташували весь асортимент сільгосп продукції, і це не тільки мішки з картоплею або цибулею, але й горщики з домашніми квітами. В цілому, це вже швидше сарай, а не елітне авто.\nНагадаємо, що Лімузин “Lincoln Town Car 2” зустрічається в Україні досить рідко. Це авто вироблялося в США підрозділом “Lincoln-Mercury”, що належить компанії “Ford”. Перші версії зійшли з конвеєра в 1981 році, і випускалися до початку 2010-х, але не тому вигляді, як на фото. Базовий “седан” подовжували за технологією “стретч”, врізаючи в кузов середньої секції додаткові елементи салону, за індивідуальним замовленням клієнта.\nПід капотом лімузина встановлювали 4,6-літровий, 8-циліндровий двигун, потужністю у 242 кінські сили. За “паспортом” споживав цей силовий агрегат трохи більше ніж 13 літрів на 100 кілометрів в змішаному режимі пересування. Кожен Лімузин “Lincoln Town Car” оснащувався підсилювачем керма, а гальма у моделей були дискові та вентильовані. Двигун працював в парі з 4-ступінчастим “автоматом”. До позначки в 100 кілометрів на годину вистачало часу в 9,5 секунди після старту. Максимальна швидкість – 180 кілометрів на годину. В Україні, за другу версію лімузина, покупці бажають отримати від 3 500 до 7 700 доларів США(від 98 000 до 215 000 гривень).\nЛучшие внедорожники 2021 года — станут отличным выбором\nЭксперты назвали лучшие внедорожники для большой семьи, которые оснащены большим количеством посадочных мест. В 2021 году эксперты советуют покупать Land…\nУкраинцам рассказали, на какие автомобили нельзя поставить ГБО\nВ Украине автогаз используется для заправки автомобилей, которые морально устарели. Как правило, некоторые европейские производители ставят на авто такие двигатели,…\nНет чёрным автомобилям, еде за рулём и езде в халате: автомобильные запреты в разных странах мира\nВсе страны разные, и законы в них тоже. Иногда они граничат с совершенной нелепостью, а порой указывают на важные культурные…


«Екстрений виклик». Ураган в Одесі забрав життя чоловіка (ВІДЕО)\nГоловна / «Екстрений виклик». Ураган в Одесі забрав життя чоловіка (ВІДЕО) / 01.06.2013 14:02\nВчора на Одещині, з епіцентром в обласному центрі, пройшов сильний буревій. Є жертви урагану – загинув один чоловік, в наслідок ураження електрострумом, кілька людей постраждало.\nТакож внаслідок негоди обірвані електромережі, пошкоджені газопроводи, понад 3000 дерев повалено. Протягом дня газопостачання в регіоні відновлено. На разі 261 один населений пункт залишився без світла.\nДо теми: «Екстрений виклик». Гроза залишила Полтавщину без світла\nРятувальники працюють у посиленому режимі, щоб ліквідувати наслідки негоди.


Томас Дональд. Маркіз де Сад Глава десята — Громадянин Сад |\nHome › Заметки › Томас Дональд. Маркіз де Сад Глава десята — Громадянин Сад\nТомас Дональд. Маркіз де Сад Глава десята — Громадянин Сад\nАспект\t07/11/2012\tЗаметки\nТомас Дональд. Маркіз де Сад\nГлава десята - Громадянин Сад\nглави держави, але не имели абсолютної влади, перебувала в стадії становлення конституційної монархії.) мері того як безладдя підсилювалися, Людовик XVI і Марія-Антуанетта всі частіше з тугою замислювалися, чи не варто вдатися до допомоги Пруссії й інших могутніх держав, щоб контрреволюційним шляхом знову зробити короля хазяїном ситуації. Це бажання відновити влада не стало просто черговою амбіційною мрією реакції. На великій території Франції панували анархія й сваволя. Роялісти боролися з повстанцями, а революційні фракції билися між собою. Для Саду ж на першому місці поставав питання про фізичне й фінансове виживання. 2 квітня 1790 року, у день, коли він вийшов із Шарантона, стіл і дах у своєму будинку на рю дю Булуар йому запропонував пан де Милли. Через чотири дні Сад з'їхав від нього, знявши номер в отеленні "Дю Булуар" на тій же вулиці. Він негайно написав Гофриди, своєму юридичному повірникові в справах в Апте. У листі маркіз просив три тисячі франків з податків, зібраних з його земель, тому що інших засобів до існування не мав.) його у свій час від поліції, тепер стали демократами й рівноправними громадянами, що усвідомили своє положення й права, і не хотіли розставатися з тим, що відбирали в них при старому режимі. Їхня традиційна неслухняність, що колись послужило йому гарну службу, цього разу працювало проти Саду. Його більше не будуть зустрічати з піснями прикрашені стрічками пастушки. У травні 1790 року маркіз написав лист іншому своєму другові, адвокатові Рейно в екс, у якому завірив, що, з огляду на складність обстановки в Провансі, найближчим часом поїздка туди в його наміри не входить. "Мені потрібно вирішити тут важливі питання, і страх бути підійнятим на демократичній шибениці змушує мене відкласти подорож до наступної весни". Він не іронізував. Незабаром Гофриди довелося ховатися, тому що він співчував роялістам і вважався представником колишнього аристократа.) розгарбування й пожежі в Бастилії. Деякі з них Рене-Пелажи вдалося врятувати, але вона взяла на себе сміливість спалити ті з них, які порахувала непристойними. Під час побачень із дружиною у в'язниці Сад передавав їй також деякі секретні послання й папери, але все це теж пропало. Звільнившись із Шарантона, він направився в монастир Сент-Ор, її останній притулок у Парижу, але його, як небажаного гостя, не прийняли. Ще до кінця квітня Рене-Пелажи початку готування до шлюборозлучного процесу. Але головною причиною гніву, що маркіз обрушив на голову гарної жінки, що стала тридцять років тому його дружиною, але з тих пор що розтовстіла й напівосліпла, була втрата рукописів.) У нинішній політичній нестабільності Сад нема чого не міг продати, щоб набрати потрібну суму, у зв'язку із цим вирішили, що на зміст дружини він повинен буде виплачувати 4000 ліврів у рік; крім того, після його смерті їй покладалася основна сума доходів з маєтків. Зберігаючи спокій і розум, от, що писала Рідше-Пелажи із приводу розлучення 13 червня 1790 року\n"З моєї сторони, рішення прийняте після ретельних і важких міркувань, що займали мене якийсь час. Якщо пан де Сад пораскинет мозками, він усвідомлює причину, що змусила мене піти на це, і зрозуміє - інакше й бути не могло. Що стосується скандалу, так маркіз - майстер у цій справі. Мені б не хотілося говорити те, що він змусить мене сказати якщо буде потреба виступати в мій захист. Але, якщо він змусить мене почати такий крок, я скажу".) написав своєму адвокатові. Це перше із численних листів Гофриди на ту саму тему. "Поряд з вашим посланням, я одержав звістку від Ліона [з Ма-Де-Кабан]. Говорять, овець ще не стригли. Чорт із ними, із цими вівцями! Плювати я на них хотів, мій учений друг! Невже ви думаєте, що, розраховуючись зі своїм м'ясником і булочником, я можу сказати: "Добродії, овець ще не стригли"? Про так, так-так, мій учений друг, ви будете сміятися. Я радий, що змусив вас сміятися, але надішліть мені хоч скільки-небудь грошей, інакше ви поставите мене в надзвичайний стан і піддасте найжорстокішим труднощам. Чекати більше двох тижнів я не можу. Сьогодні 23 червня".) коли гармата дала осічку. юрба, Що Зібралася, виявилася настільки щільної, що маркіз, простоявши шоста година під дощем, практично не промок. Все-таки він не міг удержатися, щоб не помітити: "Не стихаюче все республіканське свято злива змусила засумніватися в неаристократичному походженні Бога".) її Кене - Констанц або "Чутлива". Подібно многим його жінкам, вона була акторкою. Констанц була майже у два рази моложе його й уважалася замужем, але її чоловік виїхав в Америку, залишивши дружину й сина. Женитися на ній, поки живо Рене-Пелажи, маркіз не міг, але він зробив єдино правильний вибір. Пара створила загальний будинок і прожила разом у злагоді й спокої до кінця днів Саду. У розлуці вони перебували лише ті кілька місяців, коли маркіз потрапив за ґрати з волі Революції й Констанц не мала можливості відвідувати його, а також на початку останнього ув'язнення в будинку для душевнохворих у Шарантоне. Її він охарактеризував як "добропорядну й чесну обивательку, що любить, ласкаву й розумну". Констанц ділилася з ним невеликим змістом, покладеним їй її чоловіком, у той час як він забезпечував її харчуванням і житлом. Якщо її любов до нього дозволить продовжити його дні настільки, щоб він зумів повернути свої гроші, Сад збирався забезпечити її подальше існування. Крім того, маркіз обмовив можливість її проживання в Сомане після його смерті.) почуття. Навряд чи вона не знала, що Сад є тим самою людиною, що висік батогом Троянд Келлер або намагалася займатися анальним сексом з дівицями в будинку Мариетти Борелли в Марселі. Своєї нової коханої маркіз читав рукопису своїх робіт, щоб вона була в курсі його літературних вишукувань. В 1791 році, коли "Халепи чесноти" на догоду публіці виявилися "приправлені перцем", перейменовані в "Жюстину" і підготовлені для продажу, там стояла присвята Саду Констанц. У листах Гофриди він характеризував її як молоду жінку, не позбавлену розуму й почуття. У присвяті до "Жюстине" Сад називає її прикладом чесності, гідним наслідування, " аморальності, щоненавидить дурман, і безбожництва, з якими й справою, і словом вона веде безперестанну боротьбу". Судячи із цього опису, Констанц стала підходящою компанією для Саду-Мораліста, якої маркіз з'являється у своїх виконані двозначності добутках, свідком щирості його клятвених завірень про те, що гріх і порок він описував лише для того, щоб на їхньому тлі релігія й чеснота могли сіяти бездоганною чистотою.) акторів і інших впливових людей театру. До кінця 1790 року Сад і Констанц проживали на вулиці З де Матюрен, біля шосе д'антен, що йде із центра міста на північ. Невеликий будинок перебував не на самій вулиці, і потрапити туди можна було, пройшовши через сад, що ставився до будинків, що стояли в дороги. Своє життя там разом з Констанц маркіз порівнював з життям огрядного священика у своєї пресвітерії. Його фамільний титул, що був багатство, від якого в Парижу при новому режимі не було ніякої користі, - все це робило Саду, як аристократа, об'єктом для підозр. Більше того, його маєтку в Провансі виявилися зобов'язані платити новому порядку "патріотичні" податі. 12 червня 1791 року маркіз настійно просив своїх представників "боротися, але не платити, або, як це говориться, добре їх пестити, щоб не кусалися".) під час тюремного ув'язнення. Тепер процедура передачі їхньому театру стала, як і багато чого іншого, егалитарной. Автор, як і раніше, читав свій добуток членам трупи, але потім проходило голосування. У маркіза вже був удалий д\nИстория Цыганка (по повести М. Горького «Детство») Детство Горький М | Натуральные числа и делимость (диалог Гуманитария и Математика)


ЛАБІРИНТ 2020 - Запорізький міський палац дитячої та юнацької творчості\n30 жовтня 2020 року стартувала міська літературна гра «Лабіринт 2021». Вже багато років поспіль гра все ще в тренді. Старшокласники нашого міста продовжують знайомитись з творами українських та зарубіжних письменників, розширяти власний світогляд, вчитися працювати в команді. В першому відбірковому турі зустрілися ті, хто на запитання: «Для чого читати книжки в ХХІ столітті?» готові відповісти: «щоб відкривати світ»…\nВ грі брали участь команди: колегіуму «Елінт», гімназій №50 та №104 (Дніпровського району), гімназії «ОРТ – Алєф» (Вознесенівського району), спеціалізованої школи №7 (Комунарського району). Предметом гри стала творчість класика кримінального детективу, англійського письменника, сера Артура Конан Дойля. Кожен учасник гри мав можливість удосконалити дедуктивний метод від Шерлока Холмса, використовуючи доказову базу і логіку, тобто знання тексту. За результатами гри І місце посіла команда колегіуму «Елінт». Всі учасники вийшли до фіналу, який відбудеться в квітні 2021 року. Предметом гри стане творчість Агати Крісті.\nУчасників гри привітала студентка І курсу магістратури філологічного факультету ЗНУ Дем’яненко Олена, в минулому учасник гри. Партнерами гри є комунальний заклад Обласна бібліотека для юнацтва та кафедра філології ЗНУ.\nІІ відбірковий тур гри за твором Сергія Гридіна «Не такий» відбудеться у лютому 2021 року.


Фітнес: спортивні клуби, школи, секції в Ужгороді | Фітнес Ужгород\nВ розділі «Фітнес Ужгород» ви знайдете тренування в Ужгороді за напрямами: йога, шейпінг, аеробіка, тренажерні зали і т.д.\nСпорт » Фітнес » Фітнес Ужгород: йога, шейпінг, аеробіка, тренажерні зали і т.д.\nЩо таке фітнес? Це заняття фітнесом, уроки фітнесу, фітнес-тренування у самих різних напрямках. Фітнес в Ужгороді представлений багатьма напрямками: йога, шейпінг, аеробіка, тренажерні зали і т.д.. Кожен спортклуб Ужгорода пропонує різні види оплати за тренування - помісячну оплату або абонемент.\nФітнес в Ужгороді по видам:\nТанцювальна студія "Family Place"\nАдреса: м. Ужгород, вул. 8 Березня, 33а\n- Дитяча хореографія,\nІндивідуальний підхід до кожного. Ми сповідуємо красу та гармонію танцю.\nНа поточний момент розділ«Фітнес в Ужгороді» ще поповнюється новими спортивними секціями та клубами. Якщо ви знаєте про школу танців, секції або спортклуб, який проводить спортивні тренування в Ужгороді, напишіть нам!\nВи проводите тренування за напрямом «Фітнес», але інформація про вас ще не додана в каталог? Напишіть нам про те, що ви проводите спортивні тренування в Ужгороді або відразу скачайте форму на додавання інформації в каталог.\nФитнес в Ужгороде


565. Ця людина оголосить всьому світу, що є Месією і буде підтримана багатьма провідними світовими лідерами\nМоя дорога улюблена дочко, великі зміни в світі, передбачені перед Моїм Другим Пришестям, скоро відбудуться крок за кроком.\nЧас для самозванців, які стверджуватимуть, що вони приходять в Моє Ім’я і для того, щоб вони об’явилися світу, дуже близький.\nТак багато людей будуть введені в оману, повіривши цим лжепророкам, бо вони повідомлять про себе з великою бундючністю.\nАле один з них ошукає багатьох, тому що представить себе в якості царя, покірним способом, щоб переконати людей, що є Мною, Ісусом Христом.\nЦей чоловік скаже всьому світу, що він Месія і йому будуть аплодувати багато провідних світових номінальних лідерів.\nВони представлять його спочатку в якості надзвичайного і співчутливого політичного лідера.\nВ ньому будуть бачити талановитого миротворця, як Я вже казав вам. Його манірність буде відображати містичний образ, який здаватиметься божественного походження.\nЙого гарний зовнішнішній вигляд і спокуслива особистість буде привабливою для народу.\nНезабаром він повинен об’явитися світу, і його поява буде несподіваною.\nТі лідери, які представлятимуть його як рятівника, людину, яка покладе край війні на Близькому Сході, користуються повагою в багатьох частинах світу. Ось чому цей фальшивий месія буде так легко прийнятий.\nЧерез деякий час його привабливість пошириться. ЗМІ будуть хвалити його дипломатичну майстерність і число його послідовників буде великим.\nЦе той чоловік, який скаже, що він Месія. Він скаже всім, що він – Ісус Христос, який повернувся, щоб оголосити про своє друге пришестя.\nВін – антихрист.\nНе дайте себе обдурити ані на мить. Я, Ісус Христос, прийшов в перший раз у плоті, щоб врятувати людство. Але знайте наступне. На цей раз Я не прийду в тілі. Я прийду, як злодій вночі. Я підготую світ через ці Послання, але не скажу вам ні дня, ні години, бо Я не знаю цього. Тільки Мій Отець знає про час.\nЯ оголошу про Моє Друге Пришестя перед знаком Мого приходу, який з’явиться в небі по всьому світу.\nБудь-який чоловік, який стверджує, що він є Ісусом Христом, але який ходить по землі, як людина – брехун.\nТікайте, тому що він принесе невимовне нещастя і страждання. Його обман заколисає душі у фальшиву любов до Бога. Він перекрутить Правду. Ті, хто йдуть за ним, знаходяться у великій небезпеці.\n« 925. Мою Істинну Церкву проженуть з Риму, і їй доведеться певне число років терпіти спустошення\n1226. Бог Отець: Моя Любов переможе зло і ненависть »


Пан із Сан-Франциско – узагальнений образ бездушшя | Шкільні твори\nHome ⇒ 📁Шкільні твори ⇒ Пан із Сан-Франциско – узагальнений образ бездушшя\nГроші. Гроші правлять світом. Гроші можуть усе. Якби люди ставилися до грошей як до засобу існування, то багатії були б набагато щасливіше, тому що вони б більше думали про інших, їхнє життя не належало б грошам, воно могло б бути прекрасним. Але вони присвячують своє життя зароблянню грошей, а потім ці гроші поневолюють їх. Так робить пан із Сан-Франциско з оповідання О. Буніна. Гроші для нього є метою, а не засобом здійснення своїх планів і бажань. Це те, для чого він живе. Опис всього його життя (п’ятдесят вісім років) становить усього лише півсторінки.\nМи бачимо, що воно у нього ніколи не було теперішнім, повноцінним і щасливим. Він теж це усвідомлює і тому влаштовує собі дворічну подорож, думаючи, що нарешті-то відпочине, розважиться. Але він так і не навчився радуватися сонцю, ранку, не навчився отримувати задоволення від приємних дріб’язків, відчуттів і почуттів. У нього їх просто не було. Тому він не відчуває радості і під час відпочинку.\nПан із Сан-Франциско завжди був переконаний, що задоволення можна купити, і тепер, коли у нього багато грошей, буде багато радостей. Але він помилився. Він купував дорогі сигари, кращі номери, компанію “вищого світа”, дорогу\nїжу. Але він не купив того, що йому дійсно потрібно, – щастя. Він не звик до радостей. Увесь час відкладав своє життя на потім, але коли прийшло це “потім”, він просто не зміг ним скористатися. Він точно знає, що потрібно робити: поводитися, як і інші багаті люди, так звані вершки суспільства. Він ходить у театри не тому, що йому хочеться насолодитися виставою, а тому, що інші так роблять. Він ходить у храми не для того, щоб помилуватися їхньою красою і помолитися, а тому, що так треба. Церква для нього – порожнеча, одноманітність, місце, де немає слів, а отже, нудно. Він думає, що якщо буде робити речі, які іншим роблять приємність, то вони будуть робити приємність і йому. Пан із Сан-Франциско не розуміє радостей інших людей, не розуміє, чому він незадоволений, і це робить його дратівливим. Йому здається, що треба тільки перемінити місце, і йому буде краще, що у всьому винувата погода, місто, але не він сам. Йому так і не довелося відчути себе щасливим. Пан із Сан-Франциско презирливо ставиться до людей, які нижче його по положенню, адже вони не можуть за все заплатити, як він. Вони існують, щоб служити йому (“Він ішов по коридору, і слуги жалися по стінах, а він їх не помічав”). У ньому немає духовного початку, немає почуття прекрасного.\nПан із Сан-Франциско не бачить краси природи, але ж тільки вона залишиться з ним після його смерті. Вікно символізує світ, що відкритий перед ним, але яким він не в змозі насолоджуватися. Таким же символічним жестом є те, що він закриває вікно, з якого пахне кухнею і квітами. Пан із Сан-Франциско живе розміряним життям, без потрясінь, без сюрпризів, нічого ніколи не змінює у розпорядку дня. Він багато їсть і п’є. Але чи доставляє їжа йому задоволення? Швидше за все, ні. А якщо і так, то це нічого не міняє. Просто його шлунок вимагає їжі, багато їжі, і пан із Сан-Франциско служить йому, потурає йому. Він вже не людина, його життя тече автоматично. Він спланував усе вперед на два роки. “Він сподівався насолоджуватися сонцем Південної Італії у грудні і січні, карнавал він думав провести у Ніцці, у Монте-Карло, початок березня він хотів присвятити Флоренції, до Страстей Господніх приїхати у Рим. Входили у його плани і Венеція, і Париж, і бій биків у Севільї, і купання на англійських островах, і Афіни, і Константинополь, і Палестина, і Єгипет, і навіть Японія”. Дуже символічна “любовна” парочка на кораблі.\nВони за гроші показують, що кохають один одного, і це їм вже жахливо набридло, але, напевно, вони більше нічого не хочуть або не вміють робити. (“Він танцював тільки з нею, і все виходило в них так тонко, чарівно, що тільки один командир знав, що ця пара найнята грати в любов за гарні гроші і вже давно плаває то на одному, то на іншому кораблі.”) Те ж саме, по суті, робить і пан із Сан-Франциско – він прикидається, що живе. І як цій парі, можливо, ніколи не вдасться пізнати кохання, так і пану із Сан-Франциско не призначено по-справжньому пожити. Взагалі, пан із Сан-Франциско – це узагальнений образ, адже в нього навіть немає імені. Він – це символ цілого стану. Відсутність імені говорить також про відсутність індивідуальності. Він – просто типовий багатій. Він помер, тільки почавши, на його думку, жити. А може він саме тому і помер? Його життя змінилося, тепер у нього навіть немає такої мети, як заробляння грошей. Пан із Сан-Франциско не був гідною людиною, і ті, хто робив йому повагу при житті, після смерті нехтують. Луїджі зображує його, сміється над ним.\nХазяїн готелю, бачачи, що пан із Сан-Франциско більше не джерелом доходу, відмовляється залишити його тіло у пристойному номері. Йому не знаходять пристойної труни і везуть додому в якімсь дерев’яному ящику. І коли мертвий лежав у поганому номері, лише природа, що він відкидав, залишилася з ним і не відвернулася від нього (“Сині зірки дивилися на нього з неба, цвіркун зі смутною безтурботністю співав на стіні”). Тільки вона сумує після його смерті. Пан із Сан-Франциско – усього лише ще одна жертва. Він помер задовго до фізичної смерті. Спочатку була смерть духовна. Оповідання закінчується там же, де і почалося, – на “Атлантиді”. “Атлантида” символізує тлінність усього існуючого, нагадує нам про те, що всьому прийде кінець. Кільцева композиція говорить про те, що закінчилася історія людини, але ще існує багато таких людей, яким призначено жити або просто існувати. Люди будуть залежати від грошей, поки не зрозуміють їхнього теперішнього значення.\nУ оповіданнях І. О. Буніна постійний мотив – перевага природного буття над його розважливим устроєм. Одне з яскравих свідчень тому – знамените оповідання “Пан із Сан-Франциско”. Дія оповідання відбувається на великому пасажирському кораблі, що здійснює подорож з Америки в Європу. І під час цієї подорожі головний герой оповідання, літній пан із Сан-Франциско, помирає. Здавалося б – пересічний випадок, нічого особливого. Що ж привабило у цій історії автора? У оповіданні “Пан із Сан-Франциско” І. О. Бунін розкриває своє відношення до бездушного, споживчого суспільства. Оповідання побудоване на узагальненнях і протиставленнях. Пароплав “Атлантида” – це як би модель цього суспільства.\nЗовсім різним життям живуть трюм і верхня палуба: “Глухо гуркотали велетенські топлення, що пожирали купи розпеченого вугілля, з гуркотом увергає в них облитими їдким, брудним потом і по пояс голими людьми, багряними від полум’я; а отут, у барі, безтурботно закидали ноги на ручки, курили, цідили коньяк і лікери…”. Докладно описується розкішне життя на “Атлантиді”, де увесь час зайнятий їжею або підготовкою до поглинання їжі. Пасажири їдять, п’ють і забувають про Бога, про смерть, про покаянні думки. Вони не думають про страшний океан, що ходив за стінами корабля, веселяться під “безсоромно-печальну музику”, обманюють себе брехливим коханням і за всім цим не бачать щирого сенсу життя.\nНа прикладі долі самого пана із Сан-Франциско (Бунін навіть не дав йому імені) автор говорить про порожнечу, безцільність, нікчемність життя типового представника споживчого суспільства. Навіть перед смертю герою оповідання не приходить просвітління, думка про Бога, покаяння, гріхи. Його смерть як би передвіщає загибель усього несправедливого світу “панів із Сан-Франциско”, що для Буніна – лише одна з форм прояву “загального зла”.\nПопередній Попередній запис: Новаторство “епічного театру” Б. Брехта\nНаступний Наступний запис: Жіночі образи у романі М. Лєрмонтова “Герой нашого часу”


Привітання коханому з Днем народження своїми словами | ВІТАННЯ\nВітання » З особистими подіями » Hа День Народження » Коханому » В прозі » Привітання коханому з Днем народження своїми словами\nПривітання коханому з Днем народження своїми словами\nЛюбий і коханий (ім’я), з Днем народження! Ти милий, романтичний і веселий. Я сама собі заздрю – мати такого хлопця – це справжня удача! Коли я з тобою спілкуюся, я забуваю про все на світі. З тобою так добре! Я хочу побажати тобі залишатися таким, який ти є, бо ти – кращий! Удачі тобі у всіх твоїх починаннях. Я тебе люблю!\nЗі мною сталося найпрекрасніше, що може статися з дівчиною… я закохалася… ти підкорив мене з першого погляду, і я довірливо пішла за тобою… В твій День народження я особливо щаслива, адже так приємно бути з коханою людиною в її найголовніше свято! Будь щасливий, любий мій, нехай у твоїй душі завжди звучить музика щастя, а будь-яке бажання в ту ж мить виповнюється!\nОдного разу ти підійшов до мене, і дуже серйозно запропонував дружити… яким же крихіткою ти був! Але, як справжній чоловік, незабаром ти подарував мені квітку і сказав, що одружишся на мені, коли ми станемо великими… Пройшло багато років, в нашому житті траплялося всяке, але, видно, наша доля вирішилася ще у дитинстві! Ми поки не одружені, але вже разом, даруємо один одному любов і ніжність, і ти все також серйозний і даруєш мені улюблені квіти… В твій День народження я хочу пообіцяти тобі, що буду з тобою, навіть коли ми будемо старенькими… Але ти весь час залишайся юний серцем, будь життєрадісним, веселим і ніколи не сумуй!\nМилий мій, вітаю тебе з днем народження! Я бажаю, щоб кожен прожитий рік, запам’ятався тобі тільки гарними подіями, а настання нового року твоєму житті означало передчуття нових перемог і досягнень! Я лДблю тебе і дуже хочу провести з тобою поруч ще багато років!\nУ свій День народження, коханий мій, ти сяєш посмішкою Чеширського кота, ти, як хлопчисько, радієш подарункам і, задуваючи свічки на торті, загадуєш найбажаніше… Коханий мій! Нехай все, що загадано – збудеться, хай усмішка і гарний настрій не залишають тебе, а подарунки і приємні сюрпризи твої близькі й сама Фортуна підносять частіше! Будь щасливий сьогодні і всі дні твого життя!\nЛюбити, вірити, чекати нової зустрічі і, нудьгуючи, згадувати найкращі миті разом… а коли він повертається – не помічати летячих годин, танути під поглядом… Так я живу кожен день — і не бажаю собі кращої долі! Зі мною – коханий, і перед нами відкритий весь світ, ми ще збудуємо своє щастя, і воно буде висотою до небес! З Днем народження, єдиний мій! Я бажаю тобі не простого щастя, але щастя особливого, створеного з усіх твоїх мрій та найзаповітніших бажань!\nСьогодні ми вперше святкуємо твій День народження разом… і мені здається, що я перебуваю на найкращому святі в світі! На чолі його – ти, сьогодні всі гості привітають тебе і побажають багато хорошого, і нехай все збудеться! А потім, коли всі розійдуться по домівках, я обійму тебе і зізнаюся в любові і повторю те, що побажаю зараз… Хай для тебе кожен день світить сонце, зірки і місяць! Хай за тобою завжди слідує твій ангел-хранитель і береже, допомагає і виконує всі бажання!


Apartments Vera в Раб в Хорватія - Найкращі знижки на перебування в готелях\nSupetarska Draga, Раб, Хорватія - Показати на карті\nПризначений як для ділових поїздок, так і для відпочинку, Apartments Vera ідеально розташований у Supetarska Draga; одному з найпопулярніших районів міста. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути.\nПропонуючи гостям широкий спектр послуг та чудовий сервіс, Apartments Vera прагне зробити ваше перебування максимально комфортним. Безкоштовний Wi-Fi у всіх номерах, автостоянка, сімейний номер, зона для паління - це лише кілька характеристик, які відрізняють Apartments Vera від багатьох інших у цьому місті.\nПроживання у готелі має високу ступінь комфортності, з кондиціювання, підігрів, балкон, телевізор з РК / плазмовим екраном, супутникове / кабельне телебачення у кожному номері. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Незалежно від мети вашого візиту до Супетарска Драга, Apartments Vera є відмінним місцем для вашого перебування.


"Просили у Бога донечку, Він подарував дві і два синочки": подружжя з Тернопільщини взяло у прийомну родину чотирьох дітей : 30:09:2019 - te.20minut.ua\n"Просили у Бога донечку, Він подарував дві і два синочки": подружжя з Тернопільщини взяло у прийомну родину чотирьох дітей\nУ смт. Дружба, що на Теребовлянщині, живе унікальна сім'я Снігурів. Зараз двоє батьків виховують прийомного сина та опікуються ще трьома дітьми, в яких померла рідна мати.\nДо дня усиновлення, який відзначають сьогодні, 30 вересня, Наталя Снігур розповіла про те, як справляється із великою родиною та як зважилась на такий серйозний крок.\nУ Наталії та Ігоря Снігурів найстаршій донечці - 16, наймолодшій - три. Проте усі діти в сім'ї з'явились лише шість років тому.\nДуже довго пара хотіла стати батьками. Про те, щоб всиновити дитину, також роздумували кілька років.


"Євробачення": Україна може відмовитися від конкурсу у 2017 році - glamurchik.tochka.net\n"Євробачення": Україна може відмовитися від конкурсу у 2017 році\n13 травня 2016, 12:10\nЗураб Аласанія прокоментував можливу перемогу Сергія Лазарєва на конкурсі "Євробачення-2016"\n"Євробачення": Україна може відмовитися від конкурсу у 2017 році © tochka.net\nУже завтра, 14 травня, відбудеться фінал конкурсу "Євробачення-2016". Ще трохи, і ми дізнаємося ім'я переможця. Багато глядачів, букмекерів і представників ЗМІ намагаються вгадати результат, але це тільки припущення. Кожна країна хоче перемогти, але виграти може тільки один виконавець.\nНе один тиждень обговорюють шанси на перемогу Сергія Лазарєва від Росії і Джамали від України. У кожного шанси на перемогу великі, як стверджують букмекери конкурсу.\nА ось Зураб Аласанія, Гендиректор Національної телекомпанії України, після виступу Джамали зробив заяву, повз якої редакція tochka.net пройти не може. На своїй сторінці у Facebook він написав, що UA: Перший, який займається підготовкою до конкурсу "Євробачення", може відмовитися від участі в конкурсі в 2017 році. Це може статися, за його словами, в тому випадку, якщо перемогу в 2016 році здобуде Сергій Лазарєв.\nПро альтернативу думати змушений. Якщо переможцем стане людина на ім'я Лазарєв – думаю, в наступному році "UA: Перший" знову відмовиться від участі в конкурсі\nнаписав Зураб Аласанія.\nМожливо таке рішення пов'язане з тим, що в разі перемоги Лазарева проведення конкурсу відбудеться в Росії. Але це тільки припущення. Чи дійсно відмовиться Україна від участі в конкурсі, якщо перемогу здобуде Сергій Лазарєв, судити рано. Сподіваємося, що тоді Зураб Аласанія пояснить таке рішення на офіційному рівні, а не на своїй сторінці в Facebook.\n"Євробачення-2016": топ-8 яскравих виступів конкурсу (фото, відео)\nВідзначимо, Аласанія також додав, що хвилюється за співачку Джамалу, але гордий за неї, незважаючи на результати конкурсу:\nРадію за Джамалу незалежно від місця, яке вона займе. А все ж нагадую і вам, і собі, що за правилами "Євробачення" країна-переможець в наступному році буде приймати "Євробачення" у себе. А поки переглядаю ще і ще раз: виступ, сцена, камери, світло, організація процесу... Звикаю до думки, кароч...\nЗураб Аласанія © https://www.facebook.com/\nНагадаємо, що стало відоме ім'я нового члена журі від Росії. Почесне місце дісталося зірці серіалу "Вороніни". Подробиці читай за посиланням.\nТи згодна з думкою Зураба?\nконкурс Сергій Лазарєв новини tochka.net Євробачення-2016 новини шоу-бізнесу зіркові новини новини гламурчіку новини сьогодні Зураб Аласанія\n"Євробачення 2016": список учасників першого півфіналу\n3393 2 роки тому\n5342 2 роки тому


Півтораметровий в'язаний килим Себастьяна Шонхейта | В'язання\nПівтораметровий в’язаний килим Себастьяна Шонхейта\nЛюди, які знають німецьку, напевно вже звернули увагу на незвичайну, завидну для будь-якого художника, прізвище нашого автора, Себастьяна Шонхейта (Sebastian Schonheit). Адже в перекладі з німецької це слово означає “краса”, отже, професію для хлопця вибирали якщо не на небесах, то вже точно якісь вищі сили. Втім, дивлячись на створений Себастьяном проект “Giant Knit”, починає здаватися, що вищі сили допомогли йому не тільки з вибором професії. Чи під силу простому смертному самостійно зв’язати гігантськими спицями настільки ж гігантський півтораметровий килим?\nЗа мірками в’язання, у Себастьяна Шонхейта вийшов дуже маленький клаптик, розміром навряд чи з долоньку. Але в перекладі в “земні” мірки, цей “клаптик” зможе з успіхом замінити як приліжковий килимок, так і теплу ковдру-плед, яким запросто сховається з головою чоловік середнього зросту.\nІ спиці, і нитки, як і саме в’язання, нібито створені для бабусі-велетня, і тим цікавіше було спостерігати за тим, як стрункий, витончений юнак-студент орудує цими пристроями. Так-так, це не просто гігантський плед з 300 величезних петель. Це було справжнє уявлення, представлене відвідувачам щорічної арт-виставки в Пекіні.


Напередодні Дня Збройних Сил України і в Міжнародний день волонтера у Львові відбулася низка заходів – АрміяInform\nНапередодні Дня Збройних Сил України і в Міжнародний день волонтера у Львові відбулася низка заходів\nЗокрема офіцер групи цивільно-військового співробітництва оперативного командування «Захід» підполковник Андрій Рисюк, представник обласного військового комісаріату підполковник Юрій Соловей поспілкувалися зі школярами під час тематичних зустрічей.\nТак, в 65-й школі разом з ними перед учнями виступив майор запасу Геннадій Беденко, який навчався в цій школі. У 2014-2015 роках він брав безпосередню участь у бойових діях на Сході України в складі 24-ї Королівської бригади на Луганському напрямку поблизу населеного пункту Кримське.\nКрім того, у 32-й школі слово мав її випускник полковник медичної служби Тарас Кльофа. Завдяки його професійній і вчасній допомозі під час бойових дій на Сході України було врятовано чимало життів наших захисників.\nЗ нагоди свята учасникам військово-патріотичних зустрічей було вручено Почесну відзнаку Командувача військ оперативного командування «Захід».\nСьогодні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону теплими словами дякували і волонтерам, які самовіддано підтримували Українське військо у скрутні часи.


Бог Велес | SPADOK.ORG.UA\n11.12.2017 9387 Борис Рибаков\nРейтинг 3.1 з 5. Голосів: 101\nСьогодні існує дуже багато матеріалів на тему слов'янського язичництва, богів слов'янського культу і т.д.. Побутує чимало вигадок, в більшій мірі завдяки сектам інглінгів та "рідновірським" фанатикам. Багато цих фантазій ніяким чином не пов'язані з дійсними фактами з історії та етнографії, археології, писемними джерелами. Мало хто цим займався й на науковому рівні, адже щоб дослідити таку тему потрібно бути об'єктивним, не прив'язаним до однієї точки зору та вивчати цю тему довгі роки. Таким був Борис Рибаков. Публікуємо вибірково витяг із книги академіка - "Язичництво давніх слов'ян" (1981), котра являє собою антологію слов'янської міфології і може пролити світло на ту "писанину", яку ми знаходимо в інтернеті.\nВелес, Волос, Власій...\nЛітописне визначення Волоса як "скотьєго бога" дає нам найважливішу сторону культу: Велес був богом багатства, достатку, скотарства, можливо, й плодючості. Вираз ідеї багатства веде нас в ті часи, коли головним багатством племені була саме худоба, стада великої рогатої худоби - «говяда» (відд санскр. "говінда"). Однак, крім вказівки на скотарство і багатство, ім'я Велеса має ще один семантичний відтінок - культ мертвих, культ предків, душ померлих, потойбіччя. На це вказав ще А. Н. Веселовський, привівши ряд балтійських паралелей: welis - литовськ. - небіжчик, welci - душі померлих.\nПро зв'язок Волоса з ведмедем свідчить семантика слів "волосатий, волохатий", а звідси - "волхв" - теж волохатий (може бути, одягнений у ведмежу шкуру? - Б. Р.). З Волосом пов'язане сузір'я Плеяд - Волосині; сяйво Волосині віщує вдале полювання на ведмедя. Звернемо увагу на те, що відомості про зв'язок Волоса з культом ведмедя йдуть з далекої півночі слов'янського світу, де полювання довгий час зберігало своє значення.\nВкрай важливо врахувати зазначене Івановим і Топоровим значення кореня «Vel» в значенні «мертвий»; «Wael» (з давньоангл.) - «Залишився на полі бою, труп». Можливо, саме тут ми знайдемо пояснення пізнішій зв'язку Волоса з культом мертвих. Спочатку, в далекому мисливському минулому, Велес міг означати «дух вбитого звіра», «дух мисливської здобичі», тобто Бога того багатства первісних мисливців, яке втілювалося тушею переможеного звіра. Зв'язок Велеса з ведмедем дозволяє датувати цей культ більш пізньою фазою розвитку мисливського товариства, цілком ймовірно, це неоліт або бронзовий вік в його північному мисливському вигляді.\nОскільки скотарство розвинулося з полювання, з вилову і вирощування дикого молодняку, то при переході до скотарства господар лісу і повелитель лісової звірини міг бути переосмислений в покровителя одомашненої звірини, став «Богом худоби» в прямому сенсі слова. У цьому випадку, неминуче повинно було статися розшарування образу: з одного боку, ведмідь, «лісовий цар», якому приносяться прохання про збереження всієї худоби, а з іншого - Велес як покровитель худоби, образ бика, корови, рогатого скоту.\nПерехід від уявлень про покровителя вдалого полювання до бога-скотаря насправді не настільки контрастний: в обох випадках кінцевий результат сприймався як вбивство і поїдання тварин; мисливець переслідував і вбивав вільного звіра; скотар різав зв'язану худобу, але обидва вони годували себе і своїх одноплемінників м'ясом. Перехід до землеробства не вимагав нового переосмислення образу «Бога худоби», так як скотарство залишилося істотним і незамінним елементом комплексного землеробсько-скотарського праслов'янського господарства. Худоба забезпечувала оранку полів, шкіру та хутро для одягу, молоко, сир, масло для столу, ріг і кістку для виробів. Худоба і раніше, як і при пастушому господарстві, уособлювала багатство племені (за кількістью голів рогатого скоту визначався рівень достатку того чи іншого вождя - С.П.), і саме ту його частину, яка на відміну від зерна могла майже необмежено накопичуватися, обмінюватися, відчужуватися. Тож не дивно, що аж до середньовіччя слово «скот» означало не тільки домашніх тварин, а й майно, гроші, багатство. Слово «скотолюбіє» означало користолюбство, «скотар» - фінансовий чиновник, що стоїть між посадником і старостою; «скотарка» - скарбниця.\nВплив поступово зростаючого землеробства міг позначитися лише в одному: архаїчний зв'язок Велеса з убитим, мертвим звіром, що виник в мисливську пору, тепер осмислювалася ширше - як світ мертвих взагалі. Померлі предки віддавалися землі; у свідомості давніх орачів предки сприяли родючості і врожаю. Частування «дзядів» на кладовищі або за домашнім столом носить аграрно-магічний характер. Цілком припустимо, що саме з цієї причини, у зв'язку з культом предків, Велес і в землеробському суспільстві зберіг зв'язок зі світом мертвих.\nЗвернемо увагу на те, що селяни-хлібороби XIX ст. жертвували Волосу не перший сніп нового врожаю (Велесова борода), зазвичай прикрашений стрічками, що зберігався у хаті до майбутнього року, а останню жменю колосків, яка залишилася на сжатій ниві. Хліб був прибраний, поле омертвіло, хлібороб склав свою «здобич» у хрестці і лише тоді згадав про Волоса, залишаючи йому колосся «на борідку», зав'язавши їх вузлом. Поряд з цим звичаєм у деяких слов'янських народів існувало шанобливе ставлення до останнього снопа, який вивозяться з поля. Його називали «дідом», «старим», «бабою»; його зерна вважали плідними і домішували їх до посівним.\nПоєднання мертвого, вижатого поля з Велесовою бородою і останнім снопом, в якійсь мірі пояснює нам зв'язок Велеса з світом предків, світом навіїв, що лежать в землі і допомагають її родючості.\nОднак додаткові хліборобські функції божества не заступили його основу суть: до християнізації Русі Волос-Велес зберіг своє значення "Бог худоби" в прямому сенсі слова. Тільки лише в силу цього і мало статися заміщення Велеса за співзвучністю імен святим Власієм, який став цьому грунті покровителем худоби аж до XIX ст.\nОтже, намічається наступна еволюція образу Волоса:\nспочатку, в мисливському неолітичному суспільстві (коли культ ведмедя вже частково відтіснив культ лосиць-рожаниць), Волос міг бути господарем лісу, божеством мисливської здобичі, що виступав у ведмежому образі. Можливо, що саме ім'я його було лише загальним іносказанням, викликаним табу на справжнє ім'я: Волос - волохатий, кудлатий, як пізніший ведмідь - мед відає, як лось - сохатий, рогатий.\nВ уявленнях первісних мисливців, очевидно, існували дві основні ідеї: одна з них стосувалася природи взагалі, достатку об'єктів полювання і уособлювалася в небесних жіночих божествах, що нібито породили весь звірячий приплід, а інша відносилася до техніки мисливської справи, до отримання убитого, мертвого звіра. Волос був втіленням цієї другої ідеї, і важко сказати, на якому етапі розвитку мисливської магії виник цей образ кудлатого покровителя вдалого полювання - адже і мамонт був волохатим, і палеолітичний носоріг був шерстистим (у неандертальця був культ печерного ведмедя - С.П.)...\nЯкщо вірно зроблене Івановим і Топоровим зближення слова «волхв» з тим же поняттям «волохатий», «кошлатий», то в пошуках витоків ми можемо опинитися на тій хронологічній глибині, коли мисливець маскувався в звірячу шкуру, коли чаклун-жрець, імітуючи процес полювання , виступав в звіриному вигляді і був волохатий (за що такого шамана і прозвали - волхвом, взідси - магія, волшба, тобто обрядодії, чарування, магізми). Пізніші мисливці на ведмедя не маскувалися в ведмежі шкури, але як ритуальний одяг ведмежа шкура дожила до XIX в. (напр. Ведмежі Комоєдиці 24 березня у білорусів).\nЗ розвитком скотарства, функції звіриного бога ускладнилися охороною домашніх тварин. Волос став божеством всяких благ, як мисливських, так і скотарських, божеством усього племінного достатку і багатства. Таку ж метаморфозу зазнала і мисливська зброя: рогатина стала головним магічним предметом в обрядах, що супроводжували перший вигін худоби на пасовище.\nЗемлеробство, нерозривно пов'язане зі скотарством, залишило Велеса «Богом худоби» і в якійсь мірі воскресило архаїчний зв'язок цього божества з ідеєю смерті, яка тепер розумілася крізь призму аграрної магії: померлі, зрізані серпами колосся були здобиччю хлібороба; ґрунтовий шар землі, що породжує колосся, був разом з тим і вмістилищем праху предків. Велес, який за часів тотемізму і віри в реінкарнацію пов'язував первісного мисливця зі світом звірів, тепер доторкнувся до культу предків в аграрному круговороту життя і смерті, став в якійсь мірі епіхтонічним божеством, пов'язаним з родючістю грунту.\nНамічена тут еволюція Велеса підтверджується географічними спостереженнями: культ Велеса простежується значно чіткіше на північних околицях слов'янського світу, де роль полювання зберігалася довше, ніж на півдні; зв'язок Велеса з світом мертвих теж проступає більш виразно в північній частині індоєвропейського (в тому числі і балто-слов'янського) світу.\nПісля прийняття християнства двійником стародавнього Волоса-Велеса став святий Власій Севастійський. У святочній слов'янської обрядовості ім'я Велеса вже не згадується, але під новий рік і на масницю в піснях згадувався Тур; по селах водили бика, в маскарадах брали участь рогаті маски, іменовані «туром». Не виключно, що у Велеса могли бути дві звіриних іпостасі: більш архаїчна, мисливська - ведмідь (збережена на Півночі) і кілька більш пізніх, пов'язаних зі скотарством, - тур, зустрічається в південних слов'янських областях від України до Далмації. Введення християнства мало накласти сувору заборону на ім'я популярного слов'янського бога і могло сприяти появі в святочних піснях такого новоутворення, як тур, Туриці (власне, бик-тур - теж дуже архаїчний символ і сягає доби Трипілля - С.П.).\nОкрім знаменитого Юр'євого дня - свято вигону худоби на полонину, внаслідок етнографічних дослідень, з'ясувався ще один день вшанування «Рогатого бога» - 6 січня - Велесів день завершував собою великий цикл свят Зимового Сонцестояння. Зв'язок Велеса з зимовими святками пояснює нам не тільки обрядове печиво у вигляді домашніх тварин, а й ряджені, одягання тварин масок в святочні дні, танці в вивернутих кожухах. Старі автори залишили нам барвисті описи святочних маскарадів, коли люди "на тых же своих законопротивных соборищах и некоего Тура-сатану... воспоминают и иныи лица своя и всю красоту человеческую (по образу и по подобию божию сотворенную) некими харями или страшилами, на диявольский образ пристроенный, закрывают...".\nВ іншому повчанні в більш загальній формі йдеться: «... ми самє ся від людей в звірі ся Прелагается» .\nСтійка традиція святочного переряжіванія в різних звірів і тварин і святочного випікання «короваїв» і «корівок» стає значно більш зрозумілою після того, як її вдалося зв'язати з богоявленським освяченням худоби і з будівництвом Богоявленської церкви на місці ідола Велеса. Древній «скотій бог» займав чільне місце в народній календарній обрядовості.\nРядження в звірині маски і в вивернуті кожухи проводилося двічі на рік - на зимові святки і на Масляну (також Комоєдиця, Туриці, Маланка, Велесові святки); обидва терміни пов'язані з сонячними фазами - Зимовим Сонцестоянням і Весняним Рівноденням (масниця щорічно зсувається зі свого споконвічного місця церковним календарем). Дохристиянська масниця за часом збігалася з архаїчною Комоєдицею - святом пробудження ведмедя, коли, як уже говорилося, білоруси танцювали ритуальний танець в шубах хутром назовні.\nЯкщо Велес-Волос був об'єктом і центром святочно-масляного карнавалу з його широким пісенним репертуаром, то нам стає зрозумілим згадка Велеса в «Слові о полку Ігоревім».Вибираючи ту чи іншу форму зачину своєї поеми, великий автор немов примірявся до Бояна, пробуючи то один стиль, то інший, намагаючись уявити читачеві, як би міг почати поему його попередник Боян:\nКняжий поет, який оспівував Мстислава Тмутараканського і Ярослава Мудрого, названий тут онуком Велеса.\nЗа записами етнографів середини XIX ст. відомо, що під новий рік, коли прощалися з усім старим, в селах виконували цілі цикли билин-старин. Зимові святки були кульмінацією святкового пісенно-танцювальної творчості всіх жанрів, і тому не дивно, що то божество, навколо якого і заради якого все співалося, виявилося в уявленні давніх слов'ян покровителем пісень, сказань, поезії взагалі. Виконавці такого роду ритуальної поезії, як билини і оповіді, цілком могли іменуватися «Велесовими онуками».\nНа жаль, зібраний етнографічний матеріал XIX ст. не дозволяє повністю відновити весь календарний цикл молінь Велесу. Імовірно він може бути представлений так.\nПерший тиждень січня. Рядження на зимові святки в звірині шкури, маски тура, вовка, чорта, кози, ведмедя, обряди замовляння худоби.\nМасляна. Комоєдиця (лютий-березень). Ведмежі танці, маски тура.\nЮріїв день (23 квітня). Перший вигін худоби. Язичницьке божество заховане під св. Георгієм (аналог Юрія).\nТуриці на Трійцю (у західних слов'ян).\nЖнива. Обряд снопа "Велесова борода". Зберігання необмолоченних снопів для обрядового годування худоби в «Велесові дні» (2 або 6 січня). Виготовлення солом'яної бороди, що ставиться на куті - покутті.\nАвтор: Борис Рибаков,\n"Язичництво давніх слов'ян" (1981)


Василь Степенко: “Найголовніше – переконати людей, що ми можемо жити краще” | Зоря Полтавщини. Громадсько-політична газета\nВасиль Степенко: “Найголовніше – переконати людей, що ми можемо жити краще”\nНародний депутат України двох скликань, кандидат економічних наук, заслужений працівник сільського господарства України, кавалер ордена “За заслуги” ІІІ ступеня і двох орденів “Знак Пошани”, мудрий керівник і цікавий співрозмовник – усе це про голову Полтавської районної ради Василя Івановича Степенка, якому 28 листопада виповнилося 65 років. Як зізнається сам Василь Іванович, усього того, що випало на його долю, вистачило б життів на три. І все ж підбивати підсумки прожитих років він не поспішає, адже попереду ще чимало планів і задумів…\n– Моє життя склалося так, що з самого дитинства я був самостійним, допомагати було нікому: в сім’ї нас було четверо дітей, батько – інвалід війни. Тому я дуже рано зрозумів, що маю сам відстоювати те, що, на мою думку, здавалося правильним. Я завжди відстоював інтереси колективу, захищав слабших, не мирився з неправдою. Як казав Володимир Висоцький, “воював за правду”. З великим задоволенням ішов на службу в армію. Якби мене не взяли до армії, я б вважав, що я не відбувся як людина. А повернувся зі служби старшим сержантом, був занесений до Книги пошани військової частини. Доля так склалася, що в інституті був старостою групи. Одне слово, я завжди був на перших ролях, мені завжди доводилося ухвалювати рішення й відповідати за їх виконання, – розповідає Василь Іванович.\nНародився Василь Степенко у невеликому селі Рибальське Охтирського району Сумської області у дружній, працьовитій сім’ї. Тоді були дуже складні роки, щойно пережили голод 1947-го. Батько, хоча й був інвалідом війни, працював у кузні, мама – весь час у ланці, заробляла трудодні…\n– Мої батьки були хорошими людьми, – згадує Василь Іванович. – Але жили ми бідно. Все, що вирощували, – несли на базар. Я ніколи не забуду, як сидять мама й батько, а я старшим був із дітей, і ведуть розмову: “Оце, Варко, є стільки-то грошей, що ми купимо? Давай Васі купимо черевики, бо він таки старший, Любі – кофтину, а Наташа нехай Любине доношує”. Так було. Тому я з дитинства навчився все цінувати, бо в нашу сім’ю жодної копійки нізвідки просто так не надходило.\nТрудову діяльність Василь Степенко розпочав у 1966 році на Ірпінському комбінаті сталевих матеріалів і будівельних пластмас, що в Київській області. Потім – служба в армії, навчання в Полтавському сільськогосподарському інституті, по закінченні якого його доля нерозривно пов’язана з Полтавщиною. Молодий, енергійний, ініціативний, він працював на керівних посадах у сільськогосподарському комплексі, на комсомольській, партійній роботі, двічі обирався народним депутатом України. Життя, як мовиться, смугасте, іноді воно піднімає людину на певні висоти, інший раз – опускає на нижчі щаблі. Мабуть, для того, щоб відбувалося свого роду переосмислення пройденого шляху, вносилися певні корективи. Таким воно було і є й у Василя Степенка, хоча загалом він вважає себе щасливою людиною. Його щастя, зокрема, й у сім’ї.\n– Сім’я у мене – то справжня опора: дружина Людмила Андріївна, двоє синів – Сергій та Ігор. Старша у нашій сім’ї – дружина, вона зберігає сімейне вогнище, облаштовує побут. Моя справа, як і в доісторичні часи, – “забити мамонта й принести додому м’ясо та шкуру”, а вже вона вирішує, що з того можна приготувати чи створити. Горджусь своїми синами. Як кажуть люди, вони – мого виховання. Вважаю, що сім’я – це не просто своєрідний тил і підтримка, сім’я – це той осередок, де можна й зроблене проаналізувати, й відпочити та подумати про подальший життєвий шлях. Дуже погано, якщо людині не хочеться повертатися додому, це справжня трагедія. Я, наприклад, завжди, коли їду з дому чи приїжджаю додому, дуже радію з того, що мене завжди проводжають і зустрічають сини, дружина. Загалом вважаю, що прожиті роки минули недаремно.\nТой, хто не виконує своїх обіцянок, не заслуговує ні на увагу, ні на повагу. Якщо сказав чи пообіцяв щось, повинен зробити. І саме за це мають цінувати людину – вважає Василь Степенко, підтверджуючи це своїми щоденними справами. Є у нього й численна когорта друзів:\n– Друзі шкільні, армійські, по роботі, сім’ї, й найбільше оцінюю їх за рівнем порядності. Життя не раз піднімало мене на певні вершини, щоб потім кинути вниз. І я бачив, що деякі люди, які свого часу клялися у вірності, потім намагалися мене не помічати. І це навіть добре, адже тоді пізнаєш ціну дружби й розумієш, що є справжні друзі й тимчасові попутники.\nВасиль Іванович згадує, як у 28 років очолив колгосп імені Воровського в селі Калашниках Полтавського району. Пропрацював там трохи більше п’яти років, і господарство стало одним із кращих у районі, а можливо, й в області:\n– Чи не через день у колгосп Воровського навідувався перший секретар обкому партії Федір Трохимович Моргун. За один рік до нас приїздило 118 делегацій. Тоді мене запитували журналісти: що головне – урожайність підняти чи підвищити продуктивність на фермах? Я ж завжди говорив: найважливішим для мене було переконати людей, що ми можемо зробити життя ліпшим. Скажімо, коли я прийшов у господарство й почав говорити, що ми будемо прокладати в селі водогін, будувати тротуари, знаєте, що почув про себе? Не прямо в очі, звичайно. “Ну оце присилали-присилали всіляких (дурнів), але такого ще не було”. Люди не вірили в те, що життя можна змінити на краще. І в кожному колективі, де б ти не працював, головним завданням було і є – переконати людей, довести їм, що вони можуть зробити щось краще, але й сам ти повинен у це вірити.\n– Якщо у Вас бувають хвилини душевної слабкості, до кого можете прихилитися?\n– Звісно, таке іноді буває, і зазвичай я намагаюся справитися зі своїми проблемами самотужки. Свого часу займався боротьбою і порвав меніск. Після операції у мене не розгиналася права нога. Це було для мене, у 23 роки, справжньою трагедією. Під час реабілітації в одному з санаторіїв Криму побачив дітей-інвалідів. І хоча я не вважаю себе слабкодухою людиною, побачене настільки вразило, що мені стало соромно за себе. Інший випадок – на початку роботи головою колгоспу. Якось приїхав погостювати додому. Поки мама готувала обід, я сів на диван і задрімав. Чую, хтось мене гладить по голові, потім бере за руку. Розплющую очі – переді мною стоїть мама, а вона була дуже мужньою людиною, й каже: “Що, синку, важко?” “Важко”, – відповідаю. Вона на мене подивилася й каже: “Це тобі важко? У тебе машина, в тебе водій, ти закінчив інститут, тебе що, в Німеччину гнали (мама була остарбайтером. – Авт.), ти що, від німців тікав?” Подумав, уявив собі, як її, 16-річну дівчину, везли в отих холодних товарних вагонах, і не міг вибачити собі, що “розпустив нюні”. І вже назад на роботу їхав іншою людиною. Так, я встаю о п’ятій годині, так, є проблеми на фермі, не вистачає механізаторів, але невже можна порівнювати ці труднощі з людськими бідами в часи воєнного лихоліття? Цей приклад я й до цього часу наводжу своїм колегам. Так, сьогодні тяжко від оцієї політики, яка, на жаль, дуже “грязна”, а жити зараз не важко, бо будь-яка людина, тим паче висококласний спеціаліст, завжди може заробити на достойне життя.\n– Василю Івановичу, що Ви вважаєте найвищим досягненням у житті? Що, можливо, хотілося б змінити?\n– Почну з другого запитання. Я вважаю: якщо чоловік щось хоче змінити в своєму житті, то йому не треба було жити. В одну річку двічі не ввійдеш і назад нічого не повернеш. А своїм найбільшим досягненням я вважаю те, що в мене є нормальна сім’я, є два сини, якими я горджуся, що в мене були хороші батьки і я не був падлюкою, встиг дещо зробити. Я б хотів, щоб, коли прийде певний час, мої внуки й діти думали, що все-таки їхній дід і батько був правильною людиною.\n– Найважливіше завдання, яке нині потрібно виконати в районі?\n– Я приходив у Полтавський район тричі, хоча й працював увесь час у районі. Так-от, коли в 1987 році мене обрали першим секретарем райкому компартії, я посадив за парти всіх керівників господарств, бо мало хто з них міг пояснити, що таке рентабельність виробництва, не кожен знав, наприклад, на яку глибину треба сіяти буряк чи скільки тисяч насінин буряка потрібно сіяти на гектар. Я ж прийшов із колгоспу, який мав рентабельність 53 відсотки. Тоді мені навіть Федір Трохимович Моргун не вірив, казав: “Як ти зміг досягти таких показників?” А перший секретар райкому – це по суті був господар району, свого роду голова великого колгоспу, який мав права і за все відповідав. Економіка повинна бути економною – це тодішнє гасло життя. Будучи секретарем, якось я приїхав на поле одного колгоспу, де сіяли кукурудзу, й запитав у керівника господарства: “На яку глибину ви сієте, скільки насінин на метр потрібно?” І він нічого не зміг мені відповісти. А я був “хворий” кукурудзою, бо саме вона мене “вивела в люди” в колгоспі імені Воровського, адже давала по 100 центнерів із гектара, тож її не можна було не любити. “Якщо ти нічого не знаєш, то чому тут ходиш по полю? – запитую. – Йди відпочивай”. Але коли ми їх вивчили, повірте: вони зовсім іншими людьми стали.\nТепер знову я прийшов головою районної ради. Це така цікава посада – можна працювати, а можна тільки радити. Моя секретар каже: “Василю Івановичу, до Вашого приходу були такі дні, що жодна людина в райраду не заходила. А зараз – одна виходить, інша заходить…” І знову ми посадили за парти тепер уже голів сільських рад і навчили їх, що таке бюджет, як заробляти гроші. Як результат – зараз на рахунках сільрад акумульовано 27 мільйонів гривень. І це заслуга районного депутатського корпусу, в складі якого – представники десятьох політичних партій. Але, попри таку строкатість, ми – єдина команда, яка робить одну спільну справу для людей. Скажімо, в цьому році взяли за основний напрямок підтримку медицини. Вже вклали в цю галузь понад мільйон гривень. У результаті всі наші 57 закладів охорони здоров’я, до речі, я в кожному з них побував особисто, перетворилися на невеликі “феофанії”. Ми замінили 12 опалювальних котлів, вікна… Я горджуся тим, що зроблено. І в реалізації задуманого мені ніхто не заважає, бо завжди ставлю собі запитання: що ти особисто зробив сьогодні? І намагаюся дати відповідь конкретною справою. Хоча, звісно, та ситуація, що казначейство заблокувало наші, й не тільки наші, рахунки – це ганьба держави. Адже на тих рахунках знаходиться 3,5 мільйона гривень, які можна було б використати на добрі справи, але маємо те, що маємо. Тож працювати є над чим, надто якщо цього хотіти.\nЗоряни приєднуються до привітань, які надходять на адресу іменинника. З роси й води Вам, Василю Івановичу!\n« Названо кращих посадовців місцевого самоврядування Полтавщини\nБудувати Європу в Україні »\nЛіміт часу вичерпаний. Будь-ласка, перезавантажте CAPTCHA. + 3 = 8


Кардинал Маркс: Церква – двигун суспільних змін :: КАТОЛИЦЬКИЙ ОГЛЯДАЧ - Інформаційний сайт порталу MCI\nКардинал Маркс: Церква – двигун суспільних змін\nТри тижні минуло після Апостольського візиту Бенедикта XVI до Німеччини. З цього приводу кардинал Рейнхард Маркс, архиєпископ Мюнхена і Фрайзинга, у своїй статті, опублікованій у сьогоднішньому номері "L'Osservatore Romano", звертає увагу на дві промови Святішого Отця до різних середовищ, але, тим не менше, дуже пов'язані між собою. Йдеться про виступ Папи Римського в Бундестазі та звернення до мирян у Фрайбурзі.\n"Для мене послання Папи досить чітке – держава повинна залишатися державою, а Церква повинна залишатися Церквою", – зазначив єрарх. Він підкреслив також, що суть промови у парламенті полягала у тому, щоб показати здатність сучасної демократії мати майбутнє. "Йдеться не просто про визнання, але навіть про велику цінність того, що складає нашу суспільну реальність", – говорить кардинал Маркс. Проте, на думку єрарха, Папа хотів показати, що юридичне визнання певних норм більшістю голосів є нормальним, але для формування ціннісного фундаменту його явно не достатньо. "Фундаментальні права, записані у німецькій Конституції, не можуть бути анульовані парламентською більшістю", – зазначив архиєпископ і нагадав, що законодавча система потребує мати у своїй основі опору на творчий розум Бога.\n"Однак, Папа не хоче, щоб Боже Об’явлення стало державною, політичною чи законодавчою програмою. Поділ між державою і Церквою необхідний для сучасної демократії", – підкреслив кардинал Маркс.\nРозмірковуючи про промову Понтифіка до мирян, німецький єрарх підкреслив, що завданням Церкви є сприяти зміні цього світу. "Ця зміна повинна реалізуватися через посвяту себе суспільству і світу, свідченням любові й правди, свідченням Євангелія словами і вчинками", – сказав кардинал.\nЦерква, на думку єрарха, є виробником цінностей для держави, її завдання полягає у тому, щоб свідчити про надію і бути двигуном змін, відновлення, рухом до "нових небес" і "нової землі". "Саме тут знаходиться зв'язок між цими двома промовами Бенедикта XVI і суть його послання: мир і сучасна демократія не мають самі в собі необхідних ресурсів, з яких суспільство буде брати орієнтири", – підкреслив німецький кардинал.


malLady.ru » Їжа » Дієти » Вегетаріанська дієта: користь і шкода\nБагато досліджень показали зв'язок між вегетаріанської дієтою і зниженням захворюваності метаболічними захворюваннями. У групі цих захворювань - ожиріння, серцево-судинні захворювання, підвищений кров'яний тиск, діабет і деякі форми ракових захворювань. Але важливо уважно ставитися до такого раціону, розраховуючи надходження достатньої кількості вітаміном, поживних речовин і калорій.\nКоли справа доходить до суворої вегетаріанської дієти, необхідно використовувати збагачені рослинні продукти, наприклад соєве молоко. Так само необхідно приймати харчові добавки.\nНасправді, вегетаріанська дієта має деякі особливості, які можуть пояснити, чому вона, хоча б частково, корисна для загального стану здоров'я. Всі розуміють чим корисний грейпфрут, яблуко, томат, капуста і зелень, інші овочі і фрукти, але не всі намагаються включати їх в свій щоденний раціон.\nОсновні характеристики вегетаріанської дієти:\nзнижений вміст загального жиру, насичених жирів і холестерину;\nпідвищений вміст харчових волокон (вони корисні для регулювання функції кишечника і підтримують розумні рівні глюкози і холестерину в крові);\nнайголовніше, цей тип дієти забезпечує високе споживання фруктів і овочів - продуктів, які завдяки високому вмісту антиоксидантів, підвищують захисну функцію організму проти розвитку деяких форм раку, серцево-судинних захворювань, і запобігають розвитку катаракти в очах людей похилого віку.\nЗагалом, не варто приписувати всі переваги тільки дієті. Вегетаріанство це спосіб життя, який тягне за собою певні правила. Вегетаріанці, як правило, люди, які ретельно стежать за масою тіла, виконують регулярні фізичні вправи, дотримуються помірного вживання або навіть відмови від алкоголю, не курять.\nМожливі ризики, які ховаються в "зеленій" кухні\nЯкщо вегетаріанська дієта різноманітна, добре збалансована, вона може дати переваги для здоров'я людини. Однак треба розуміти ризики, які можуть призвести до повного розвалу організму в разі суворої дієти, яку часто порівнюють з неврівноваженим і недостатнім споживанням поживних речовин.\nКрім того, не всі ті, хто вважають себе вегетаріанцями, слідують строгим правилам. Є люди, які в своєму раціоні виключають м'ясо та продукти приготовані з додаванням м'яса, але все ж їдять рибу, яйця, молоко і молочні продукти.\nЄ також ті люди, які називають себе вегетаріанцями в істинному розумінні цього слова, їх дієта включає в себе тільки продукти рослинного походження, але іноді вони допускають присутність молочних продуктів, наприклад сиру або сиру. Так само є "крайній" тип вегетаріанців, які в якості їжі використовують тільки продукти рослинного походження.\nОчевидно, що дієті, яка обмежує велику кількість продуктів, дуже важко забезпечити всіма необхідними поживними елементами наш організм. Зокрема, це відноситься до кальцію, вітаміну D і вітаміну B 12, і зокрема до амінокислот і мінералів, цинку та залізу.\nЩо стосується білка і амінокислот, в якості основних будівельних блоків, неможливо задовольнити щоденну потребу організму в них, включаючи тільки рослинну їжу в раціон.\nТак само, поєднуючи певні продукти, переконайтеся, що споживання загальної кількості калорій задовольняє щоденної потреби в енергії. Якщо їжа не "з'єднується" один з одним, існує ризик розладів, пов'язаних з певними недоліками в раціоні. Наприклад цинк засвоїться, якщо він вживається разом з клітковиною.\nЗерна, масляні насіння, фрукти та овочі, хоч і містять білки низької якості, ніж білки тваринного походження, тим не менш, можуть забезпечити адекватне споживання істотних і несуттєвих амінокислот, тільки тоді, коли вони належним чином обрані й об'єднані один з одним.\nДжерела важливих мінералів і вітамінів при вегетаріанство\nКоли ми говоримо про цинк, це мінерал, який відіграє важливу роль в нашому організмі в період росту і розвитку. Варто ще раз зазначити, що більша частина цинку міститься в рибі, м'ясі, молоці, яйцях, але він також знаходиться в зернових, у сухофруктах і бобових культурах.\nНеобхідно приймати достатню кількість цинку для росту дітей і під час вагітності. При відсутності цього мінералу в раціоні може провокуватися недостатній розвиток плода. При шкірних захворюваннях цинк так само дуже важливий.\nХоча цинк присутній в зернах, фруктах і овочах, він не може належним чином поглинатися в шлунково-кишковому тракті, якщо вживається спільно з волокнистими компонентами їжі. Ці волокна "ловлять" цинк, утворюючи нерозчинні сполуки з ним, і, таким чином, цинк виводиться з організму, а не поглинається кишковими ворсинками.\nЗалізо є мінералом з великим значенням для організму, тому що це основний елемент гемоглобіну і всіх інших гема білків. Крім того, залізо, як і цинк є важливим для активації багатьох ферментів в метаболічних процесах. Хоч і вважається, що кращим джерелом заліза є м'ясо, а продукти багаті залізом в основному тваринного походження, вегетаріанці, звичайно, не відчувають нестачі в цьому мінералі. Так, наприклад, одне яблуко на 100 гр. містить 2.2 мг. Якщо з'їсти 4 яблука в перебігу дня, то добова норма заліза буде заповнена.\nКальцій є елементом, який у великій кількості міститься в молоці і молочних продуктах. Усуваючи ці продукти зі свого раціону дійсно важко, без певних знань поживної цінності певних рослин, отримувати оптимально необхідну кількість кальцію в організмі. Кальцій присутній в овочах і насінні (кунжут). Але на деяких етапах життя, особливо в дитинстві та в підлітковому віці, важкою отримати для задоволення щоденних потреб кальцій тільки з рослинних джерел.\nВітамін D присутній в рибі (тунець, скумбрія, лосось, сардини), молоці і молочних продуктах, яйцях і створюється в нашому організмі, при попаданні на шкіру сонячних променів. Основні потреби у вітаміні задовольняються при знаходженні на сонці протягом декількох хвилин. Але все ж необхідно стежити за достатнім надходженням вітаміну D з їжею.\nЩе один важливий недолік дієти заснованої виключно на продуктах харчування рослинного походження, це недолік вітаміну В12. Відсутність цього вітаміну протягом тривалого періоду призводить до серйозних порушень в метаболізмі амінокислот, що відбивається в роботі нервової системи, впливає на склад крові, ріст і розвиток організму.\nОскільки це вітамін можна знайти тільки в продуктах тваринного походження, ті, хто практикує винятково рослинну дієту, повинні переконатися, що вітамін В12 надходить в організм у вигляді харчових препаратів. Слід зазначити, що борошно отримують з ячмінного солоду має вітамін В12.\nВелика група людей вибирають слідувати вегетаріанської дієти, тому що вони вважають, що це правильний вибір для того, щоб досягти кращого здоров'я.\nВегетаріанська їжа, яка виключає молоко і молочні продукти, яйця, доходить до рівня, де важко задовольнити основні принципи харчування без певного рівня знань про харчування і пізнанні харчових компонентів певних продуктів. Таким чином, суворі вегетаріанці, як правило, схильні до ризику дефіциту певних факторів росту і у них можуть виникнути серйозні проблеми з імунітетом.\nСтатті за темою "Вегетаріанська дієта: користь і шкода"


Вступ 2020: розпочато прийом електронних заяв на вступ до магістратури - Факультет культури і мистецтв\nНовини > Вступ 2020: розпочато прийом електронних заяв на вступ до магістратури\n“Сьогодні розпочалось подання заяв на вступ до магістратури. Ми просимо вступників бути максимально уважними, не поспішати, уважно читати інструкції щодо подання заяв та не панікувати. Якщо у статусі заяви з’являється позначка “Затримано”, у жодному разі не потрібно відміняти її, а звернутись до закладу вищої освіти для уточнення – ймовірно, приймальна комісія має деякі питання щодо документів вступника. Особливо це стосується вступників на спеціальності “Право” та “Міжнародне право”, де є пріоритетність заяв (вступ за широким конкурсом). У цьому випадку скасування змінює пріоритетність, яку вже не можна відновити”, – зауважила директорка ДП “Інфоресурс” Оксана Бєлік.\nПро вступ до магістратури ЛНУ імені Івана Франка