Багато автолюбителів, купуючи гараж, планують виробляти в ньому авторемонтні роботи. Для виконання цих робіт необхідно хороше освітлення: гараж, як правило, не має вікон. Отже, денне світло в приміщення гаража не проникає, тому необхідно використовувати для освітлення штучні джерела світла.\nРозглянемо їх основні види і тонкощі вибору, так як гаражний світло повинне відповідати багатьом параметрам.\nВажливість правильної ілюмінації\nНа зір людини недостатнє або надмірне освітлення впливає дуже згубно. До вибору світильників для освітлення гаража потрібно підходити серйозно і уважно. Недостатньо просто підібрати конструкцію світильників, потужність лампочок і розмістити їх в приміщенні гаража. Враховувати необхідно кожен аспект.\nДля зручності вибору в рекомендаціях СНиП була розроблена інструкція 52.13330.2011.\nВідповідно до неї, можна здійснити вибір освітлення для нежитлового приміщення за певними технічними характеристиками.\nНайчастіше необхідно висвітлити не тільки периметр гаража, а й окремі його зони. Від освітленості робочої зони залежать якість виконуваних робіт і зір людини. Необхідно заздалегідь розпланувати, де будуть знаходитися робочі зони. Це дозволить в подальшому оптимально підібрати конструкцію освітлювального приладу і тип джерел світла. Перед вибором освітлення для гаража необхідно вирішити кілька питань.\nдля чого будуть використовувати приміщення гаража;\nякі види ремонтних робіт планується виробляти в гаражі;\nде буде розташовуватися основна робоча зона, а також допоміжні;\nяку максимальну кількість людей зможе перебувати в приміщенні гаража при виконанні певних видів ремонтних робіт.\nЯк тільки знайдуться відповіді на всі ці питання, ви без праці можете підібрати конструкцію приладу освітлення, їх схему розташування. На цьому етапі можна визначити оптимальний джерело світла. Це допоможе зробити проект освітлення економічно вигідним.\nЗа способом кріплення розрізняють стельові і настінні світильники.\nСтелю підійдуть для освітлення гаражів з невеликими габаритними розмірами (наприклад, 3х4 метра). Це найпоширеніший вид світильників. Таке розташування забезпечує рівномірне поширення світла по всьому приміщенню гаража.\nМонтаж таких світильників трохи утруднений: це пов’язано з виконанням робіт на висоті. Для цих робіт необхідний працівник з відповідною кваліфікацією.\nНастінні світильники використовують, коли необхідно висвітлити певні ділянки приміщення. Наприклад, це можуть бути зони верстата, стола, полки або стелажа. Простота в монтажі і обслуговуванні робить дані світлові прилади особливо популярними. Навички в скоєнні електромонтажних операцій – єдине, що знадобиться для монтажу настінних джерел світла.\nОсвітлювальні прилади розрізняють за джерелом світла. Вони бувають:\nНайпопулярніше рішення – використання світильників з лампами розжарювання. Головними перевагами таких джерел світла є низька ціна і простота використання. Однак у них є свої недоліки, до яких відносять відносно короткий термін служби, високе споживання електричної енергії та нестійке світлове випромінювання.\nПри роботі дані джерела світла сильно нагріваються, вони перетворять в світло незначний відсоток електроенергії.\nСвітлове випромінювання такого світильника має жовтий колір спектра. Це сильно знижує колірне сприйняття людини, що працює в зоні освітлення. ККД такого світильника низький, так як використовувана лампою розжарювання енергія перетворюється в тепло.\nВикористання даного освітлювального агрегату в приміщеннях з вибухонебезпечним середовищем небажано. При несправності лампа розжарювання має властивість іскрити, що може стати причиною пожежі. Такий світильник не рекомендується використовувати в приміщеннях з легкозаймистою середовищем.\nБагато автолюбителів використовують в схемі освітлення люмінесцентні лампи або лінійні світильники. Цей вибір насилу можна назвати хорошим, хоча у даних ламп є свої переваги.\nТакі світильники мають рівномірний світловий потік, високу економічність і тривалий термін служби. Однак люмінесцентні лампи погано працюють при низьких температурах. При +5 градусів С і нижче вони не запалюються. Крім цього дані джерела світла при роботі видають характерний звук, що дзижчить.\nПри появі в мережі перепадів напруги такі лампи мигають або світяться тьмяним світлом. Найбільшим недоліком даного виду світильників є наявність в лампі парів ртуті. Експлуатувати таке джерело світла необхідно з максимальною обережністю, щоб не завдати шкоди здоров’ю.\nДля бездоганної роботи таких освітлювальних приладів необхідне джерело безперебійного живлення. Це веде до подорожчання монтажу системи освітлення гаража. Експлуатація таких джерел світла без стабілізатора напруги призведе до їх виходу з ладу.\nПерш ніж застосовувати даний вид світильників для освітлення гаража необхідно придбати стабілізатор напруги і подбати про опалення приміщення.\nЕнергозберігаюча лампа – сучасний вид джерела світла. Вся вигода складається з тривалого терміну служби, хорошою світловіддачі і стабільної роботи при низьких температурах. Перед використанням даного світильника необхідно все ретельно зважити.\nДля пристрою локального освітлення сьогодні нерідко використовують світлодіодні світильники. Ще їх називають LED світильниками. Їх використання для освітлення окремих зон гаража обумовлено великим терміном служби, економічністю, високим перенесенням кольорів, рівномірним без пульсації світловим потоком. Єдиний недолік даного джерела світла полягає в його високій вартості.\nОднак дані лампи перетворять в світло більшу частину електроенергії, вони не мерехтять, не гудуть в процесі роботи і не виділяють в повітря ртутні пари.\nВеликого поширення набули останнім часом діодні стрічки. Це обумовлено надійністю в експлуатації, простотою монтажу, високою продуктивністю. Застосування даного джерела світла підвищує комфорт в гаражі, робить його зовнішній вигляд більш естетичним. Багато сучасні гаражі обладнані саме цим видом світильників.\nСтрічка може мати один або два ряди світлодіодів різного розміру і щільності розташування. У деяких випадках вона здатна повністю замінити центральне освітлення гаража, так як світло від світлодіодних джерел світла досить яскравий, а споживання електроенергії невелике. Вони економічні: витрата світлодіодних джерел світла в 10 разів менше ламп розжарювання. Різновиди примітні тим, що в залежності від типу пристрою вони можуть змінювати відтінок світлового потоку.\nУ тих випадках, коли в приміщенні гаража присутній агресивне середовище (волога, пил, масні пари), необхідно використовувати для освітлення вологозахищені світильники.\nДаний вид освітлювальних пристроїв має закритий, герметичний корпус, усередині якого розташовується джерело світла. За рахунок герметичного корпусу шкідливі фактори, які містяться в приміщенні гаража, не можуть потрапити всередину світильника і зіпсувати джерело світла. Це збільшує його термін служби. Даний джерело світла є найбезпечнішим при експлуатації.\nПереносні джерела світла використовують в гаражах в якості допоміжної підсвічування. Так звана перенесення є простим подовжувач (шнур), приєднаний до джерела світла. Це застаріла конструкція переносного світильника. Наявність шнура робить її незручною в експлуатації і обмежує зону застосування приладу.\nОстаннім часом великого поширення набули акумуляторні переносні освітлювальні прилади. Головна їхня перевага полягає у відсутності шнура. Це дозволяє використовувати його в будь-якому місці (навіть там, де немає електрики). Але відсутність шнура є і недоліком: Цей пристрій необхідна постійна підзарядка акумулятора.\nТермін безперервної роботи між зарядками обмежений.\nВсі переносні світильники повинні бути запитані від мережі 12 Вольт (не більше) зі ступенем захисту не нижче IP44. Ця вимога має виконуватися для забезпечення безпеки. Для підключення диодной стрічки необхідний універсальний перетворювач. Це пристрій живиться стандартна напруга +220 вольт, воно необхідне для роботи диодной стрічки. Його потужність становить 12; 24 або 38 вольт (чим довше стрічка, тим потужнішим має бути перетворювач).\nВсі інші конструкції світильників можуть бути підключені до мережі живлення з напругою 220 вольт. Для визначення потужності освітлення приймаємо, що на 1кв. м. гаража доводиться мінімум 20 Ватт освітлення.\nЯкі краще і як вибрати?\nКонструкція світильника для гаража залежить від виду і характеру виконуваних робіт в приміщенні. Не останню роль відіграють особисті переваги автолюбителів. Ми можемо дати деякі рекомендації, які допоможуть визначитися з вибором приладів освітлення.\nЩоб розрахувати точну кількість джерел світла в гаражі, необхідно визначити, для яких цілей воно буде служити.\nМоже вистачити одного яскравого світильника в робочій зоні і фонового підсвічування по периметру приміщення.\nЯкщо необхідний рівномірний і потужний світловий потік в гаражі, варто вбудувати в стелю два центральних світильника.\nЩоб виключити вихід з ладу відразу всієї системи освітлення, необхідно живитися від двох автоматичних вимикачів.\nПри виборі освітлювальних приладів важливу роль відіграє якість обраній продукції. Дешеві варіанти, як правило, використовують неякісні комплектуючі. Це веде до зниження робочого ресурсу та технічних характеристик світильника. Безпека при експлуатації таких освітлювальних приладів залишає бажати кращого.\nВикористання світильника з цоколем Е27 робить його універсальним в плані застосування будь-якого джерела світла. Ви завжди зможете поміняти джерело світла в такому світильнику на той, який найбільш підходить до виконуваних в даний момент робіт. Підібрати до такого цоколя можна будь-яку лампу. При цьому завжди є можливість вибору теплого або нейтрального відтінку свічення.\nКількість світильників залежить від площі гаража і потужності обраного світильника. Необхідно площа гаража помножити на 20 Вт (мінімальну освітленість одного квадратного метра гаража). Отриманий результат слід поділити на потужність вибраного світильника.\nЗнайдене число стоїть округлити в більшу сторону до цілого числа.\nПриклад: гараж має розміри 3х7 метрів, світильник з лампою розжарювання 75 Вт. Знаходимо кількість світильників: 3х7х20 / 75 = 5,6 штук. Виходить, що для висвітлення даного гаража знадобиться поставити 6 світильників з лампами розжарювання 75 Вт. Змінюючи потужність ламп в більшу сторону, їх кількість зменшиться.\nНайпоширеніша схема розташування світильників в приміщенні гаража – стельова. В даній схемі всі освітлювальні прилади розташовують на стелі гаража. Таке розташування забезпечує оптимальне і рівномірний розподіл світла по площі гаража при мінімальній кількості джерел світла. За рахунок цього дана схема популярна у автолюбителів.\nНастінна схема розташування світильників використовується не рідше. Простота в монтажі і зручність в обслуговуванні обумовлюють її популярність. Така схема дозволяє зберегти простір по висоті гаража, якщо це необхідно для виконання якогось виду робіт. Однак настінна підсвічування поступається за ступенем освітленості центральної.\nЧасто використовують комбіновану схему розташування світлових приладів. Це дає можливість виконання багатьох видів ремонтних робіт в приміщенні гаража. Така схема вважається універсальною. Підключення до мережі живлення виконують роздільно. До одного автоматичного вимикача підключають настінні світильники, а до іншого приєднують стельові. Це дає можливість використовувати кожну схему окремо.\nЯкщо ремонтні роботи припускають часте використання оглядової ями, в ній встановлюють стаціонарне настінне освітлення з напругою 36 Вольт. Використання перенесення в даному випадку не знадобиться, що є перевагою даного способу розміщення світильників.\nДля кращого розташування світильників в гаражі, можна врахувати кілька порад:\nПри монтажі вуличного освітлення в гаражі прикріпіть до світильника датчик руху. Це дозволить заощадити електроенергію.\nМожна встановить фотореле, яке реагує на освітленість вулиці.\nВ опалювальному приміщенні встановлюйте люмінесцентні світильники або світлодіодні, якщо гараж не опалюється.\nЩоб захистити систему освітлення гаража від короткого замикання і перевантажень, встановіть автоматичні вимикачі УЗО.\nНеобхідно змонтувати заземлюючий контур електропроводки щоб уникнути нещасних випадків.\nОбов’язково змонтуйте аварійне освітлення і живити його від акумулятора 12 Вольт. Можна задуматися про альтернативні джерела енергії.\nНе економте на якості комплектуючих матеріалів. Пам’ятайте, що скупий платить двічі.\nВажливо пам’ятати: яку б схему розташування приладів освітлення ви не вибрали, якими світильниками не користувалися, монтаж системи освітлення гаража повинен бути виконаний так, щоб забезпечити безпеку при експлуатації.\nПро те, як зробити світлодіодне освітлення гаража своїми руками дивіться в наступному відео.\nСвітильники для гаража (59 фото): світлодіодні і люмінесцентні лампи, переносні і стельові LED моделі, які краще для освітлення Ссылка на основную публикацию


В Scania визнали безперспективність водневих вантажівок і зосередяться на електротязі | Autogeek\n05.02.2021, 18:08 1.4k Перегляди\nШведська компанія Scania, яка відома своїми вантажівками, заявила про безперспективність вантажних автомобілів з пасивними елементами.\nТакого висновку фахівці компанії дійшли після довгих тестів.\nУ Scania зазначають, що вантажний транспорт з електричними двигунами вигідніше водневих паливних елементів.\nСаме тому автовиробник вирішив більше не досліджувати сферу паливних елементів й зосередитися на електрифікації.\nВ Scania мають намір до 2030 року збільшити продажі електричних вантажівок до 50% (від загального числа поставок), й стати лідером в процесі переходу до стійких транспортних систем, зокрема, на електротязі.\n«У майбутньому використання водню для вантажного транспорту буде обмежено, оскільки для забезпечення достатньої кількості енергії водневим вантажівкам буде потрібно в три рази більше поновлюваних джерел, ніж для автомобілів на акумуляторах. Велика частина енергії втрачається при виробництві водню, розподілі та перетворенні його назад в електрику», – заявила в Scania.\nТакож в компанії наголосили на складнощах у виробництві, ремонті й технічному обслуговуванні водневого транспорту, адже такі системи значно складніші й дорожче у виробництві, тобто витрати в процесі експлуатації таких вантажівок будуть більшими.\nОкрім того варто враховувати й той факт, що водень – це летючий газ, тому необхідне більш ретельне обслуговування для забезпечення високого рівня безпеки.\nЯк раніше повідомляв Autogeek, компанія Scania вперше показала відео з краш-тестів своєї електричної вантажівки.\nПопередній матеріал В Panasonic визначились із конкурентною перевагою: компанія робить ставку на безпеку акумуляторів\nНаступний матеріал Як виглядає Гігафабрика Tesla у Німеччині з висоти пташиного польоту: відео


Press - Nick Falafivka\nЖурнал N 3 (102) листопад 2009 року\nЖурнал про кохання N 6 1995 року\nЖИВОПИСНІ ПРИСТРАСТІ МИКОЛИ ФАЛАФІВКИ\nПоліт думки, вільної від стереотипів мислення, розмаїта вишуканість форм... Цей художник творить складно і сильно, розуміючи для себе мистецтво як космос, необмеженість, вічний пошук. А картини — як своєрідну машину часу: старі повертають у Минуле, а незавершені дозволяють заглянути у Майбутнє.\nВпала на полотно зірка—вогник цигарки. І навколо цього центру відліку грає динамічне коло хвиль, що поступово набирають вигляду жінки з телефоном («Розмова»).\nЖінка — наче струна під пальцями Бог. Свічка, що мерехтить, обпалюючи пІтьму Вірою, Надією і Любов’ю.\nУ Миколи Фалафівки власний світ — мікро і макро, де в замкову щілину якихось чарівних дверей він підгледів напівпрозорих фей в ореолі волосся та вербових гілок. Це — викликані з лабіринтів фантазії чи з давніх маминих казок образи первісної доброти. («Дівчина з замкової щілини»).\nХудожник своєрідно розуміє жінок, намагається щоразу створити нову Єву: жінку — фею, жінку — мадонну, жінку — полум'я. Або — водночас — хвилю і мушлю («Та, що біжіть по хвилях»). „Не знаю, вірю я, чи ні, але жінка для мене є живим свідченням існування Бога.”\nМитець прагне перевтілитись у Сина Божого, відчути на своїх плечах важкий (палиптих «Пристрасті Христові») або, заглянувши в суть-серцевину, порівняти долю людську з долею дерева (диптих «Дерева»).\nПристрасті з гумором.\nРомантик і мислитель, Микола до того ж, — винахідник і жартівник з лагідним і щирим поглядом на своїх героїв, а коли й з посмішкою, то з доброю. «Казанова» — портрет неперевершеного коханця, барвистий лик, зображений на гральній карті: пробите серце завбільшки з торс віддзеркалюсться маленьким фіговим листочком — ото і всі інтриги та любовні пригоди.\nФалафівка Микола Васильович. Народився на Буковині (1964). Закінчив Вижницьке училище прикладного мистецтва (1984) та Український поліфафічний інститут ім. Івана Федорова (1992). Мав виставки своїх робіт на батьківщині та за кордоном: (Великобританія, Польща, Франція). Картини автора знаходяться в галереях і приватних зібраннях (Канада, Німеччина, Норвегія, США, Швеція). Проживає і творить у Львові.\nТижневик N 23 (174) червень 2001 року\nВІД ШАЛЕНСТВА ДО ЩАСТЯ – ОДИН КРОК, - ВВАЖАЄ ХУДОЖНИК МИКОЛА ФАЛАФІВКА\nМабуть, вчені та історики отримали б куди менше інформації про минуле нашої планети, якби не малюнки: розписи у печерах, на глечиках, золотих виробах... Нині ми милуємося полотнами Лувру, Ермітажу, Метрополя... Загадкова усмішка Мони Лізи зворушує серця мільйонів. Ось так, порухами пензля, відбувається увіковічення. Увіковічення почуттів, прагнень, мрій. Микола Фапафівка, ще з дитинства снив малюванням.\n— Батько займався різьбою по дереву. Мати — вишивала. Від них я перейняв любов до прекрасного. У школі почув позитивні відгуки про своє захоплення. Починав зі шкільної газети. Потім закінчив художнє училище на Буковині. Вступив до інституту. Усе життя займаюся улюбленою справою і не уявляю собі іншого.\n— Ви — серед тих, хто створив львівський "Вернісаж".\n— Так. Ми вийшли якось у неділю і виставили свої картини. А через тиждень для всіх вже забракло місця. Художники заполонили куточок власними доробками. Так що можна сміливо сказати, що "Вернісаж" виник з легкої руки моїх друзів і, звичайно ж, моєї. Він міняв своє розташування, як циганський табір, побував на Краківській, Ваповій...\n— Ви працюєте в жанрі акварелі, малюєте олійними фарбами...\n— Натюрморти, виконані олійними фарбами, успішно виставлялися в Парижі. Якщо переглянути увесь мій творчий доробок, то можна знайти все: від реалізму до абстракцій.\n— Чи правда, що під час відвідання Парижа ви змушені були шукати роботу, аби вижити?\n— Було таке. Мені надали галерею для виставки робіт. Причому, досить дешево. Тому я, не вагаючись, вирушив до Франції. У день відкриття кілька творів купили. Я гадав, що Фортуна й надалі мені посміхатиметься. Але вийшло так, що решта робіт була продана аж наприкінці виставки. А жити якось треба було. Місяць провів у Парижі. Мапюйав на Монмартрі портрети. Але, нічого, дав собі раду...\n— У яких ще країнах знають ваші роботи?\n— У Чехії, Швейцарії, Англії. До речі, я навчався в англійському коледжі. Працював в одній фірмі, займався рекламною діяльністю. Там вперше познайомився з комп'ютером. Повернувшись до Львова, працював у видавництві. Будь-яке життєве надбання додавапо мені досвіду як художнику.\n— У вашій творчості багато робіт присвячено жінці.\n— Я філософськи підходжу до цієї теми. Бог створив світ, чоловіка. Останнім його дивом було створення жінки. Мені хотілося дива. В кожній роботі своя форма, мова. Мої жінки — різні. Я завжди прагну творити щось нове, незнане. Цікаво, що дві картини, на яких зображено досить пишні жіночі форми, в мене придбав католицький священик з Цюриха.\n— Як ви працюєте над картиною?\n— Якби хтось зафільмував мене, то маю сумнів, що все б зрозумів. Мій творчий процес, як зрештою, будь-яку творчість, не можна пояснити, усвідомити. Звичайно, я мушу бути сам. і працюю під керівництвом його величності Натхнення. Навіть посуд не мию без Натхнення. Якщо в мене виникає ідея, то я обов'язково мушу її завершити.\n— На якого покупця орієнтуєтеся?\n— Я взагалі не ставлю собі за мету продати картину. Це відбувається спонтанно.\n— Щоб створити картину, потрібно витратити багато сил і енерґії. Яким чином ви повертаєте їх?\n— Без сумніву, що художник мусить віддати частку себе. Я не жалкую, коли мої улюблені роботи знаходять інших господарів. Єдине, що залишається — приємні спогади. А енерґетику черпаю від самого процесу творення. Чув, що багато художників, мов вампіри, позичають енерґетику в інших людей. Мене у цьому не можна звинуватити, бо я не послуговуюся моделями. Мені не позують. Я пишу людей з уяви. I вони справжні. Художник мусить перепустити побачене крізь себе.\n— Як ви відпочиваєте після напруженої праці?\n— Абсолютно нічого не роблю.\n— 1991 року, коли Україна здобула незалежність, ви розпочали роботу на біблійну те-матику. Це збіг обставин?\n— Саме тоді я вкотре перечитував Новий Заповіт. Виникло бажання створити своє бачення. Вже відбулися персональні виставки у Львові. Біблійна тема — вічна, це пошук гармонії, відкриття любові, осмислення Дива.\nХудожника не можна втиснути в рамки. Він не скоряється часові, людському осуду. Я щасливий, що здобув свободу. Колись хотів виїхати з України, та нині відчуваю, що досяг розуміння із собою і світом...\nТижневик N 14 11 вересня 1999 року\n«ЖІНОК З НАТУРИ НЕ МАЛЮЮ...»\nМикола Фолафівка започаткував у Львові вуличні вернісажі\nБільшість полотен 34-річний львівський художник Микола Фалафівка створює, не виходячи з майстерні. До слова, в роботі він вже давно відмовився від послуг натурниць, вважаючи, що це добре на перших порах, коли тільки-но вчишся малювати. Його жінки, міста, квіти народжуються з уяви.\n- Натура - дура, - напівсерйозно - напівжартома каже Микола. - Я згоден з Малевичем, який свого часу так сказав про картини, що їх написано з натури: "Це нікчемне відображення життя". До речі, це раніше, коли не було фотографії, кіно, телебачення, у жи-вописі відтворювали життя ре-алістично, - продовжує він. -Тепер таких завдань малярство перед собою не ставить.\nУ творчості художника простежуються 4 теми: релігійна, еротична, квіти та краєвиди. Крім живописних, у його доробку є і графічні роботи. "Я тут якось на дозвіллі підрахував, скільки всього написав картин, - веде далі мій співрозмовник. – 3’ясувалося, що близько тисячі. Звичайно, я вже ніколи їх не зберу разом. Тут, в майстерні, лише третина робіт, решта - в Чернівцях, де живуть мої батьки, а також в Мінську та в приватних колекціях за кордоном".\nРазом зі своїми роботами Микола об'їздив півсвіту: Прага, Лондон, Париж, Берлін, Брюосель, Відень... "Найкраща країна для життя - Англія", - вважає митець.\n- Можу місяць нічого не малювати, - розповідає він. - Бо коли немає настрою, - не малюю. Я ліпше посуд чи підлогу помию. Протее два тижні пролежати на пляжі під сонцем, вважаю, "вбивство". Хоч, за великим рахунком, все життя - великий відпочинок. Думаю, якщо б не став художником, був би парфумером, бо маю добре розвинений нюх. За запахом можу визначити, хто до мене приходив.\nНапевно, ставши художником, Микола не схибив. Віртуозно володіючи пензлем, може написати і портрет, і пейзаж, і натюрморт, і книгу проілюструвати. Правда, зрідка пише картини на замовлення. Лише у тих випадках, коли просять зробити копію.\nПід час нашої розмови з'ясувалося, що саме він, Микола Фалафівка, започаткував традицію "львівських Арбатів", У 1987 році Микола та ще кілька студентів Львівського поліграфічного інституту ім.І.Федорова (зараз Академія друкарства) стали зі своїми роботами біля магазину "Художник". Через кілька годин не залишилося жодної. 3 того часу розпочалися у нашому місті вернісажі.\n"Ніколи не визнавав усіляких спілок", - зізнається художник. - Все це - колгосп". Натомість Микола має свій "офіс" - щодня до обіду його можна спіймати в барі "Призма" на Пекарській. Тут, до речі, розміщено і деякі його картини. По-різному склалася доля його "жінок": одну з них купила відома львівська туристична фірма. Відразу сімох придбав директор однієї авіакомпанії. Ну і, напевно, иайекстравагантнішим виявився шанувальник жіночої краси з "нових німців", який... примчав за картиною Миколи на власному літаку!\n- Цікаво, чи є картина, яку ви не продасте ні за які гроші? - запитала я наостанок.\n- Я її, на жаль, вже продав, - сумно посміхнувся митець. - "Все продається", - сказав ко-лись Бернард Шоу британській королеві. "I навіть я? - здивовано запитала Її Величність. — Скільки ж я, по-вашому, коштую?". - Ось бачите, Ви вже торгуєтесь...", - відповів дотепний письменник.\nГазета зі Львова N 35-36 (1051-1052) 6 березня 1998 року\nВІН НЕ БОГ. А ЖІНОК СТВОРЮЄ\nМи, чоловіки, насправді ніколи не забуваємо (повірте!), що всі без винятку жінки, які оточують нас, чарівні, неповторні, незрівнянні... Інша справа, що далеко не кожний з нас хоча б інколи про це вам, кохані, нагадує. Хіба що 8 березня, але ж це, без сумніву, не є виправданням.\nХудожник Микола Фалафівка вже не чекає щорічної весняної нагоди. Своїм словом - пензлем і фарбою - він не втомлюється знову і знову освідчуватися у коханні Жінці - чарівній, неповторній, незрівнянній.\nМожливо, що на чийсь поверховий погляд жіночі образи цього митця нереальні, незбагненні. Здається, ось-ось - і вони розчиняться в навколишніх повітрі, воді, сонячних променях... А хіба можна до кінця збагнути дощ, веселку, присмерки, світанок, радість, весну, врешті-решт, хіба можна зрозуміти кохання? Як на мене, саме в цій зовнішній ефемерності якраз і полягає особливий, притаманний лише Фалафівці шарм. Чітко вимальовуються окремі риси, розставляються деякі акценти, але обов'язково присутніми є таємниця, загадковість, якісь дуже жіночі (даруйте!) легковажність і необов'язковість: "Я є й водночас мене не має взагалі". Де ж тут більше реапьності...\nДолі цих Прекрасних Пань складаються по різному. Одні із них вирушили у світи, прикрашають помешкання закордонних шанувальників нашого жіноцтва, інші розбрелися по друзях, знайомих. Є й такі, що вперто не розлучаються з Миколою... Мабуть, закохалися серйозно і надовго? Що ж, в цьому нема нічого дивного. До речі, велика кількість красунь, що їх створено пензлем, схоже, зовсім не лякає його дру-жину. Як і не заважає Фалафівці бути турботливим батьком (виховує семирічну доньку), та й взагалі, цілком нормально, дещо іронічно, але із завидним оптимізмом сприймати клопоти й негаразди нашого повсякденного львівського, і не тільки, життя.\n"У Франції, пам'ятаю, непогано йшли роботи... Але що з того? Це ж така країна, в якій все, що заробив, там і залишиш". Не шкодує. Вірить у свою зірку, у те, що витрачене (не втрачене!) під гальським небом бозна-як, але неодмінно повернеться - образами, барвами, та нехай навіть одною-єдиною витонченою й самодостатньою лінією... Отже, не витратив, а вклав, інвестував у майбутнє.\n...Різні вони, Жінки Миколи Фалафівки. Ось ця, наприклад, у світлі вуличного ліхтаря, спромоглася утворити з власного волосся щось на кшталт вишуканого крісла, летить у просторі, немов комета... А ця, із цигаркою, очей не видно, але вгадуються - примружені, як у кицьки, чом не персонаж тривіального та незабутнього все ж таки літнього курортного роману?.. Різні вони. Живуть уже своїм, незалежним життям. Живуть, говорячи нам: "Не варто чекати 8 березня".\nN 3 (269) 27-28 січня 1998 року\nМИТЕЦЬ – ЦЕ ЛЮДИНА ВІД ЦЬОГО СВІТУ\nЯк і багато художників, він малює і весняний капіж, і ранок, і зливу. Але й ранок у нього не схожий на інші, і злива не така, як у всіх: нема там ні мокрих листочків, ні темного неба, ні похмурої вулиці. Не малює пейзажів та натюрмортів — він без кінця творить жінку. Здається, що і дощ, і ранок, і весна — взагалі весь світ — то лише привід, щоб намалювати її, омріяну і реальну, показати на полотні її тепло, її ніжність, її мінливість, її красу, її незбагненність... Жінка — це Всесвіт Миколи Фалафівки.\nВідомо, що, написавши "Чорний квадрат", Казимир Малевич на-штовхнувся на повне нерозуміння оточення. Він змушений був пояснити ту філософію, що стояла за його мистецтвом: коли художник малює з натури, то це не мистецтво, а лише жалюгідне відображення дійсності. Живопис повинен бути незалежним від життя і відмежуватися від копіювання реального світу. Чорний квадрат—це першооснова, першоматерія, відправна точка, з якрї все розгорнулося і з якої варто починати творити.\nЩось подібне є і у Миколи Фалафівки. Першооснова або, може, най-досконаліша, найдовершеніша "точка" — жінка, яка стоїть на вершині піраміди. Бог створив землю, потім рослини, тварини, чоловіка — і лише під кінець, як вінець своєї майстерності, він виліпив жінку. Вона стапа справжнім витвором мистецтва, втіленням любові й ніжності. I світ Миколи Фалафівки, побачений через цю ідеальну призму, також пронизаний теплом і ніжністю.\nУ ЖИТТІ ЇХ НЕМАЄ...\nВін не малює з натури. Ви не знайдете в житті прототипів його героїнь. Але помітите, що кожна жінка з життя, як і у нього на полотні, так само неповторно відтворює ніч ("Та, що відтворює ніч"), заново відкриває ранок ("Ранок"), таємничо притягує, як дівчина із замкової щілини ("Дівчина із замкової щілини"). Він не творить ідеапьної мрії, він відкриває це ідеальне у жінці. Іноді важко зрозуміти, чи це увесь світ набуває сенсу завдяки жінці, чи то, навпаки, все втрачає сенс, бо є вона— жінка.\nI, як то часто буває, коли найголовніший витвір ще попереду, у Миколи Фалафівки один з найцікавіших задумів ще не перенесений на полотно: художник не намалював своєї дружини. I своєї доньки. Усе ще попереду. Однак...\n"ЖІНКИ МЕНЕ ВЖЕ НЕ ЦІКАВЛЯТЬ"\nОтаку репліку кинув Микола Фалафівка у розмові з нами і пояснив: "Це, мабуть, тому, що минув романтичний період". Проте одразу спохопився: "Але це жарт. Це я сьогодні так кажу. Прийдіть завтра — почуєте протилежне. А взагалі-то, не має великого значення, що зображати. Головне, щоб там була душа. Приємно, коли люди це від-чувають, і неприємно, коли купують картину під колір килимового покриття. А ще важливо, щоб я був задоволений своєю роботою і самим процесом творчості". I коли це так, коли він задоволений, то шкодує за полотнами, які вже продано.\nЯкось поїхали друзі художника до Німеччинич повезли зі собою настінний перекидний календар з його роботами — просто так, на презент. Роботами зацікавився один німець. Назад усі прилетіли його власним літаком. Гість ще дуже обурювався, що з нього надто багато здерли за посадку. "Ну, думаю, скупий страшенно, — каже Фала-фівка, — на власному літаку літає, а сперечається за якихось 100 марок". Вибрав німець одну роботу — "Злива" називається. "Шкодую за нею, — зізнався художник. — Однак не знаю, чи маю право шкодувати, бо за гроші німця купив собі авто".\nХіба не побутує між нами думка, що художник —людина не від світу цього, щр він має бути самотнім, бідним і невизнаним. Або фатальним, щедрим, а на старість забутим. Йогр кохання має бути трагічним, життя — драматичним, сенс — у мистецтві, а слава — після смерті. Що ж, буває і так. Проте, чому б йому не бути, як усі, простим смертним, чому б не відчувати сімейного затишку, чому б не бути щасливим? Приблизно так і думає Микола Фапафівка. Вже вісім років як він одружений, має семирічну доньку.\n"Самотній художник ніколи не матиме душевного комфорту. Я знаю таких художників. У них постійні нав'язливі ідеї, вони нервові, злі на світ і на людей. Коли ж поруч із тобою близька людина, ти просто не можеш бути нещасливим. А коли весь час страждаєш від самотності й непотрібності —- це ненормально, ти, мов інвалід".\nСправжнє мистецтво ніколи не орієнтувалося на пересічну людину. Воно завжди було для обраних, саме для тих, хто міг у витворі побачити душу, а не просто кольорове полотно, що пасує до ін-тер'єру кімнати.:\n"Мені не подобається кон'юнктурність мистецтва на Заході, — каже художник. — Мене вразило, що там усе має ціну. Коли художник заробив гроші, він уже на першій сторінці каталога. Тобто досить лише збагнути, у чому секрет успіху, і встигати за модою. До мис-тецтва ж немає нікому діла. Людям потрібні насамперед телевізор, відео-магнітофон, програвач компактів. Про картини згадують в останню чергу".\nАле той самий телевізор, телефон, годинник— будь-яка річ — це ж про-сто геніально! Їх створили художники за духом, способом мислення. Ми живемо серед творів мистецтва, ми і самі є його витвором. I тому просто гріх не бути митцями".\n"Я РОМАНТИК ДО НАЇВНОСТІ”\n"Я не прагну до банальних цілей: скажімо, щоб мені зробили виставку в Луврі, чи, щоб усі на мене дивилися і казали: ти — Пікассо. Мені достатньо, щоб моя дочка жила краще, ніж я, щоб вона гордилася батьком і пам'ятала про мене.\nЯ невдоволений суєтою, тим, що треба рано вставати, кудись іти, сер-дитися на незнайомих людей, платити штраф "даїшникам", ремонтувати машину. Однак я знаходжу рівновагу. Я романтик до наївності. Мені хочеться, щоб усі люди були щасливими".\nАндрій Яценко, Інна Заєць\nВсеукраїнська газета для жінок N 5 червень 1997 року\n„МОЇЙ ДРУЖИНІ ТРЕБА СТАВИТИ ПАМЯТНИК” –\nВВАЖАЄ МОЛОДИЙ ХУДОЖНИК МИКОЛА ФАЛАФІВКА\nВ майстерні Миколи завжди багато друзів. Це й не дивно.\n- «Келих з вином» - як чарівна, загадкова жінка, - зауважує його друг Павло. - Яка вабить. п'янить, як щастя. Дивлячись на цю картину. кожен має право на свій домисел. Бо всі, хто піднімає келих вина на свята, бажають один одному щастя. Я Миколу знаю давно, відтоді, як він продавав свої роботи на Вірменській вулиці у Львові. На відміну від інших, вони одразу ж кидалися у вічі.\n- В його картинах є такі моменти, які зачіпають душу, - зізнається Віра. - Особливо запало «По той бік буття», де в переломі двох просторів - білого і чорного - людина, що відходить від нас.\nРоботи Фалафівки прикрашають сьогодні багато приватних колекцій у США, Англії, Франції, Канаді. Вонн експонувалися на виставках у Англії, Швеції, Польщі, Франції. Особливий успіх мала серія «Новий завіт», в основі якої біблейські пристрасті Христові. В 1997 році йому, до речі, виповниться 33.\nДружина Миколи, пані Ірина - інженер-технолог за фахом, але тепер викладає англійську мову в одній із шкіл Мінська. Дочка Віка закінчує перший клас, вчить англійську.\n- Я з нею можу спілкуватися. - зауважус пан Фалафівка, - в Англії був півроку на стажуванні. А ще у Франції, Німеччині, інших країнах. Є багато друзів, які тепер часто приїжджають до мене у Львів. Деякі навіть кунили тут квартири - так їм сподобалося наше місто. Томас пише книгу про репресованих евреїв, шукає документи, цікавих людей. Є тут і австріець, який мене приймав. Нам здається, що поїхав за кордон. заробив якусь копійку - і тішишся. А їм навпаки - в нашій країні відкриваються великі можливості для бізнесу. Нині в нас люди живуть тільки сьогоднішнім днем. А треба, на мій погляд, по крапельці переломлювати свою психологію. Одразу ж нічого не буде.\nСподіваємось, Микола Фалафівка ще не раз порадує прихильників свого таланту. Бо й в житті, як відзначають його друзі, він - відкрита душа, має рідкісний хист до спілкування, освоїв нещодавно комп'ютер, спеціальність художника-дизайнера. Адже вільним ху-дожником в наш час не проживеш. Отак і крутиться між сім'єю, буденною роботою, музою. А однісю з улюблених тем і образів його творчості є - жінка.\nВтім, оцініть самі.\n- Чим приваблюють мене жінки?\nПерш за все, своєю жіночістю, красою, активним розумом, діями. В їх рухах - граціозність, сила. А скільки змісту кожному імені! Воно м'яке, ясне. В ньому любов і журба, надія і віра. Воно бринигь весною. Треба іноді більше відчувати, ніж бачити. Мої жіночі обриси навіяні під впливом любові, їх я уособлюю в образі Матері, дружини, донечки.\nМоя мати з під Вижниці, мальовничого села що на Чернівеччині. Це жінка тонкого розуму, сповнена гідності і благородства, поєднаних з надзвичайною жіночістю і ніжністю вдачі. Свою душу виливає в вишиванках, кожна з яких – чи то сорочка, рушник, серветка – справжні витвори мистецтва, що горять, мов жива калинова гілка.\nА дружина Ірина - то любов з першого погляду. Їй треба ставити пам 'ятник за те, що так стійко зі мною переносить всі життєві негаразди, пов’язані з матеріальними нестатками.\nДонечка Вікторія - то справжня потіха, наша надія гідно продовжити свій родовід.\nN 13 (30) квітень 1996 року\nТА, ЩО ВІДКРИВАЄ... ВІДТВОРЮЄ... І ОБПАЛЮЄ НІЧ\nЦього по-справжньому весняного вечора, 26 березня, у залі музею Львівського державного університету Імені I. Я. Франка панувала інтимна атмосфера.\nЇї майстерно створили картини, більшість яких є основою еротичної виставки графіка, живописця Миколи Фалафівки. Роботи автора виставлялись у галереях і приватних колекціях США, Німеччини, Швеції та Норвегії.\nЗображення жінки — ось провідна тема вишуканих картин художника, світосприйняття якого є виявом вільної нестереотипної фантазії. Адже Микола Фалафівка бачить світ через буття у ньому Жінки, обриси тіла якої мимоволі наближаються до геометричних фігур, звичайно ж, з довершеною композицією. Художник переконаний у тому, що вона (жінка фізична) відіграє пасивну роль у мистецтві. Так. жінку бажано сприймати як доказ чогось духовного, як доказ існування Бога, котрий створив її з ребра Адамового ("Супрематична мадонна").\nЗвісно, манерою виконання зацікавлять і шаржі. Таку назву дала цим портретам Христина Саноцька, мистецтвознавець і наставник М. Фалафівки. Проте сам автор відзначив, що то просто робота кількох хвилин. Ці єтюди є результатом настрою навіть одного вечора, "Хоча деякі портрети цілком схожі на моїх друзів. Інколи, після того як етюд вже намальований. я часто наспіх знайомлюся з його персанажем", — каже художник.\nЦикл "Страсті Христові", Саме ці картини філософсько-релігійного змісту примушують замислитися, особливо у дні Великого Посту. Чіткі лінії вимальовують дещо своєрідний за формою зображення образ Діви Марії та її сина з хрестом на плечах. Напевно, відтворення хреста є алегорією того, що він є у кожної людини і у М. Фалафівки теж. ІнодІ цей хрест для нього важкий, а іноді — легкий. І все ж художникові подобається його нести.\nНа вулиці — весна. Можливо, не така, якоі б хотілося, та все ж весна. І у цю пору року чоловіки найбільше говорять про жінок, як це робить М. Фалафівка. Інколи важко розгадати назви його картин: „Зимова вишня", „Яблучний сезон" тощо. Проте жінка — загадка. І доки вона за-лишатимється нею, доти й притягуватиме до себе. Апе ж неважко, мабугь, було розгадати, кого мав на увазі митець під тою, що відкриває, відтворює і — обпалює її величність Ніч, Звичайно ж. — Жінку...\nГазета зі Львова N 78 (513) 10 червня 1995 року\nНАШ ДОМАШНІЙ ЕРОС МАЄ ДОБРИЙ СМАК\nЗнайдеться чимало людей, які вважають, шо в цнотливому українському мистецтві немає місця для еротики. Проте творче об'єднання «Дзига» має свій погляд на еротичні мотиви в нашому сучасному мистецтві - воно сприймає їх як реальність і як один з першопочаткових поштовхів до справжнього самовираження митця. Цієї весни „Дзига” приступила до здійснення одного із свої'х мистецьких проектів - розіслала запрошення багатьом митцям України взяти участь у конкурсі робіт, які згодом увійдуть до виставки, що її назвали «Еротична образотворчість» (Україна, 1995 р,)- На конкурс було подано близько 400 робіт, проте на розгляд журі надійшло на сотню менше (декілька із нмх, наприклад, забракував психоаналітик, який разом з іншими професіоналами увійшов до складу журі). Кожний з членів журі мав право самостійно відібрати роботи, які йому сподобались, маючи перед собою твори, що позначені номерами, за якими були приховаиі прізвища авторів. Відібрано 38 робіт, які разом з тими, що дійшли до останнього етапу, але не стали переможницями, було виставлено для огляду у Пороховій вежі.\nНезважаючи на відсутність прізвищ, вгадувалася рука багатьох львівських художників та скупьпторів - В.ОдрехІвського, М.ФалафІвки, М.Демця, С.Савченка...\n-Еротика в українському мистецтві, - вважає директор ТО «Дзига» Маркіян Іващищин, - саме завдяки історично зумовленому консерватизмові і боязливій цноті суспільства залишилась чи не єдиним культурним явищем, що є «свіжим» для українців та не інфікованим комплексом неповноцінності перед «новою» європейською культурою. Сподіеаємося, що виставка. яка відбудеться у ЛьвовІ у вересні, стане помітним явищем у сучасному мистецтві, Твори-переможниці увійдуть до альбому еротичного мистецтва України, який фірма «Слово і комерція» планує видати до початку виставки в Італії.\nВпевнена. що мистецький твір,який претендує називатися еротичним, - це чи не найкраший тест на присутність доброго смаку і відчуття міри в художніх можливостях творця. Деякі з робіт, які ми тут побачили, з особливою переконливістю доводять, шо нам нема чого кремпуватися - еротика в найпомітніших роботах присутня не сама по собі, а в поєднанні зі справжнім мистецтвом, А одне з полотен - жінка з телефонною слухавкою (назва і прізвище автора сховано за номером) - це просто шедевр.\nНа фото: одна з робіт-переможниць конкурсу\nНародний часопис N 235 (852) 27 грудня 1994 року\nЖІНКО, ТИ ПРЕКРАСНА\nУ сучасної жінки, незважаючи на повсякденні турботи, мізерну через постійні стрибки цін зарплату, вітчизняне взуття і зарубіжну косметику, є ще красиве, загадкове тіло. Те саме тіло, котре стільки віків було для всіх художників прекрасною натурою.\nУ цьому нас переконує молодий львівський художник Микола Фалефівка, який, здається, подолав шлях експериментаторства у різних виконавських техніках і стильових напрямах, має свій погляд на образотворче мистецтво. Тому зображує жінку розкутою і пластичною, в різних ракурсах. Ось вона зваблює чоловіка своїми «формами», а ось — якась неземна, бо це — плід фантазії митця. Десь обережне поводження з матеріалом, а десь — прямий розрахунок нанесподіваний ефект. А тло серії картин на жіночу тематику створює майже фізичне відчуття прекрасної музики.\nМожливо, роботи Миколи Фалафівки і припадали б пилом у майстерні, якби у нього не з'явизся надійний спонсор — учбово-науково-виробниче об'еднання «Електрон». Хоч тут працюють люди, котрі не мають спеціальноі художньої освіти, але у них навіть тепер, у наш вкрай прагматичний час, не притупилось відчуття прекрасного. 3 легкої руки директора цього підприємства Ольги Омелянівни Бадік картини Миколи Фалафівки прийдуть до широкої глядацької аудиторії у вигляді перекидного настінного календаря на 1995 рік, несучи в собі сильний заряд, умиротворення, краси і добра.\nЧимало картин молодого львівського митця вже «пішли в люди». Його різноформатні роботи є у приватних зарубіжних колекціях, з успіхом вони експонувалися не тільки в Україні, а й на престижних виставках у США, Канаді, Німеччині, Швеції, Норвегії.\nСам Микола з Буковини, але спеціальну художню освіту здобув у Львові, постійно відчуває його доленосну ауру, прагнучи до філософського узагальнення життя.\nКультурно-громадський тижневик N 51 (67) 23 грудня 1994 року\nНАСТІННИЙ КАЛЕНДАР З РОБОТАМИ МИКОЛИ ФАЛАФІВКИ\nНастінний календар з роботами Миколи Фалафівки є черговим етапом в творчості молодого обдарованого художника. Образ жінки він обрав не випадково, адже все людське світосприймання проходить крізь неї. Вона – найдосконаліше творіння. Такою бачимо її у сприйнятті художника. Жінка, яка згоряє, любить, надіється і випромінює космічну енергію.\nА втім, вже назви картин говорять самі за себе. Вони співпадають з настроєм, творчою манерою художника: „Віра, Надія, Любов”, „Зимова вишня”, „Дівчина крізь замкову щілину”, „Ранок”, „Злива”, „Повний місяць, або 9 ½”, „ВІдпочинок планети Кохання”. Сім картин, як сім перлин з творчого доробку Миколи ФалафІвки, який вперто здобуває визнання не тільки в нашій країні, а й в Англії, Франції, США, Канаді, Німеччині, Швеції та Норвегії.\nТворча манера художиика оригінальна. Ви у цьому переконаєтесь, якщо придбаєте календар на 1995 рік, який видало учбово-нуково-виробниче обєднання “Електрон”.\nГазета Акціонерного Товариства “Концерн-Електрон” N 27 (1446) 21 грудня 1994 року\nМИТЕЦЬ ЗНАЙШОВ СПОНСОРА\nТі, хто придбають перекидний настінний календар “Жінки”, не розчаруються. Молодий художник Микола Фалафівка обрав цю тему не випадково, адже все людське світосприймання проходить крізь жінку. Вона – найдосконаліше творіння. Такою бачимо її у світосприйнятті художника. Жінка, яка згоряє, любить, надіється, випромінює космічну енергію і просто зранку одягається.\nА втім, вже самі назви картин говорять за себе, вони співпадають з настроєм, творчою манерою художника – „Віра, Надія, Любов”, „Зимова вишня”, „Дівчина крізь замкову щілину”, „Ранок”, „Злива”, „Повний місяць, або 9,5”, „ВІдпочинок планети кохання”. Сім картин, як сім перлин з творчого доробку Миколи Фалафівки, який здобуває визнання не тільки у нашій країні, а й під час демонстрації своїх творів в галереях США, Канади, Німеччини, Швеції та Норвегії, які залишились в приватних колекціях цінителів мистецтва.\nТворча манера художника самобутня і оригінапьна. Ви в цьому переконаєтесь, якщо придбаєте художній календар на 1995 рік, який випустило учбово-науково-виробниче об'єднання “Електрон”.\nN 29 (82) 15-21 серпня 1994 року\nДУЖЕ РОМАНТИЧНА ЗБЕНТЕЖЕНІСТЬ\nЛьвівський художник М.Фапафівка провів вихідні, роздумуючи над назвою нової картини, на якій зображена жінка у купальнику. Вона лежить біля моря і, чи то палить, чи то пускає мильні бульбашки.\nБеручи до уваги назви попередніх робіт ("Зимова вишня", "Повний, місяць або дев'ять з половиною тижнів”, "Формула кохання"), ця може мати назву типу "Біле сонце пустелі" або "Літо в Гаграх" або "У місті Сочі темні ночі".\nЩодо тонів полотна, то вони за першим задумом мали бути темно-сині, потім жовто-гарячі. А в кінцевому результаті, здіймаючи очі до неба і колупаючи пензликом у стіні, художник патетично проголосив: "Кольори тут будуть такі, яких ще на жодній картині не було". Конкретніше з'ясувати не вдалося. Але, можливо, жінка буде синя з зеленими пальцями, жовтими губами і червоними очима. Виглядає романтично.\n„СВІТЛО Й ТІНЬ”\nУкраїнський фотомистецький журнал N 2 1994\nПоліт думки, вилитий у розмаїття вишуканості форм — чи не основні ознаки творчості художника. Відірваний від стереотипів мислення, форми і кольору — творить складно і сильно, що потребує вдумливого глядача. Для себе розуміє мистецтво як космос, необ-меженість, вічний пошук. А картини — як своєрідну машину часу: старі повертають у Минуле, а незавершені дозволяють заглянути у Майбутнє.\nЗагадка здивування — («Супрематична Мадонна»). Гра кіл і ліній — спроба зобразити Мадонну з немовлям, матір і дитину.\nВпала на полотно зірка—вогник цигарки — центр відліку, навколо якого динамічне коло хвиль. Поступово вимальовується жінка, яка розмовляє по телефону («Розмова»).\nЖінка — струна, яку перебирає пальцями Бог. Свічка, що мерехтить, обпікаючи ПІтьму. Віра і Надія, А найяскравіша—Любов.\nV Миколи Фалафівки свій світ — мікро і макро, де він підглянув у замкову щілину чарів-них дверей напівпрозорих світанкових фей, оточених ореолом волосся і гілками верби. Це — викликані образи казкової доброти із старих маминих казок. Витяг з лабіринтів фантазії («Дівчина з замкової щілини»).\nСвоєрідне розуміння жінок, створення щоразу нової Єви характерне для художника Жінка — фея, жінка — мадонна, жінка — полум'я. Або хвиля і мушля («Та, що біжіть по хвилях»). Не знаю, вірю я, чи ні, але жінка для мене є живим доказом існування Бога.\nПеревтілитись в Сина Божого. Відчути на своїх плечах дубовий хрест — про це триптих «Пристрасті Христові». Або порівняти долю людську з долею дерева, заглянувши в суть-серцевину — диптмх «Дерева».\nХудожник—ромактик, мислитель, він ще й винахідник і жартівник. Прикладом цього є «Автопаркет». Це не друкарська помилка, а дійсність—дотепна назва і картина.\nПогляд на своїх героїв лагідний і щирий, а якщо з гумором, то з добрим. Ось «Казанова». Найвдаліший портрет неперевершеного коханця, чий бравий лик, відбитий на гральній карті, де пробите серце завбільшки з торс віддзеркалюсться маленьким фіговим лис-точком — от і всі інтриги й любовні пригоди.\nФалафівка Микола Васильович. Народився на Буковині у 1964 році. Закінчив Вижницьке училище прикладного мистецтва у 1984 р. і Львівський поліфафічний інститут ім. Ів.Федорова в 1992 р. Мав виставки своїх робіт на батьківщині та за кордоном: Польщі, Великобританії, Франції. Картини автора — в галереях і приватних колекціях США, Канади, Німеччини, Швеції та Норвегії.\nЛвівська газета N 76 (398) 20 липня 1993 року\nМИКОЛА ФАЛАФІВКА: НЕОРДИНАРНА ВИСТАВКА В МУЗЕЇ ІСТОРІЇ РЕЛІГІЇ\nНайвищий поверх у будинку, квартира № 13 (але цифр не видно), дзвоник не працює. Зате на дверях поштова скринька. Отак можна переповісти адресу май-стерні художника Миколи Фалафівки. Зрештою, місця творчості його багатьох колег можуть відрізнятися тільки деталями. Зачинившись на горищах, у підвалах, вони виливають свої думки, спостереження й душу в мистецькі форми. Микола Фалафівка не належить до тих митців. котрі прагнуть засвідчити власну особу у списках творчої спілки, котрогось із мистсцьких об'єднань.\nЦе не для нього. Родом з Буковини, із Вижниці. Малює з тих пір, скільки пам'ятає себе. Художнє училище закінчив як майстер різьби по дереву, Львівський поліграфічний інститут — як художник-графік.\n— Чи правда, що виставлялися в Англії?\n— Так. Їздив у студентській делегації. Привезені туди роботи взяли на виставку.\n— Англійцям ми цікаві?\n— Навіть дуже. У нас інша манера живопису, інше сприйняття світу. Окрім того, публіка там вельми доброзичлива, намагається зрозуміти, навіть якщо ти не такий, як вони.\n— Чому працюєте у багатьох техніках: малярство, різьба, графіка, акварелі? Чому поруч зустрічаюгься роботи, ближчі до реалізму, і твори, в яких — відвертий суприматизм? Нє чужий вам і гострий погляд карикатуриста...\n— Яким чином, на мій погляд, повніше можна висловити думку, так і роблю.\n...Тепер — про виставку, котра, власне, і стала приводом для розповіді\nпро художника Миколу Фалафівку. Невеличкий зал Львівського музею релігії постійно з гостинністю приймає найрізноманітніші за тематикою виставки. Не раз\nгосподарі відкривали двері тим, хто прагне пошуку, неординарності. Фалафівка виставляється тут уже вдруге. На даній експозиції представлена тільки невеличка частина його доробку. Тематика. компонування диктувалися частково орієнтацією самого музею і особливістю невеликого, але дуже затишного залу. Центральним розділом, на думку самого художннка, став цикл робіт, тематично пов'язаних з біблейськими сюжетами. Їх ні в якому разі не можна назвати творами суто сакрального мистецтва. Це швидше якісь спогади про пережиті враження від прочитаного. Хоча роботи зроблейі в техніці малярства, проте в них сильно відчутна колись засвоєна наука художника-графіка. Можна скільки завгодно аналізувати особливості техніки, та якщо не буде в роботі власного бачення, таланту, що через лаконічіні деталі викликають глибинний, багатомірний асоціативний ряд, то гріш ціна всім технічним особливостям. Художник, на мій погляд, у даній темі зумів втілити основне — це вічні сюжети, сюжети, котрі нагадують вічну формулу життя. За способом виявлення емоційності вони схожі на самого автора: ніби все стримане зовні, розмова упівголос, а за тим глибокі стрімкі емоційні витоки. Безодня душі людської ніби затиснена у стандартні прямокутники площі картини, котрі інколи так нагадують догми життя.\nМикола Фалафівка аж ніяк не догматик — він філософ. Іноді глибоко замислений, навіть сумний. Іноді сентиментальний. Або ж відверто веселий, навіть трішечки делікатно-капосний. Традиційна формула: Віра, Надія. Любов. У нього вона зображена у вигляді трьох свічок, де згасають у ніби застиглому полум'ї три жіночі фігури. Ось вам Казанова. Його карикатурний барвистий лик відбитий на гральній карті, дє пробите серце завбільшки з торс віддзеркалюється вниз мацьопким фіговим листочком – от вам і всі інтриги й любовні пригоди.\nНе всі роботи однакової мистецької вартості, Зрештою, це нормально й закономірно. Проте ні одній не бракує цікавого задуму, оригінального підходу до способів вираження. Є на виставці підбірка акварелей, котрі близькі за стилем до графіки, карикатури. Ось тут повною мірою виявився талант спостережливості митця, уміння кількома штрихами зафіксувати живу й неповторну принадливість людської особистості, її характеру. Художник дивиться на своїх героїв лагідиими очима, щирим серцем, а якщо й з гумором, то з добрим. Фарбами про них розкаже краще, ніж словами. Значить, все в порядку, значить, чоловік займається своєю справою. А ми собі запам'ятаємо ім'я ще однієї неординарної мистецької особистості — Микола Фалафівка.\nЛвівська газета N 79 (6805) 8 липня 1993 року\nЯКЩО ТАЛАНТ – ТО ВІН ЖИТИМЕ\nТакою була суть привітань, висловлених молодому львівському художникові Миколі Фалафівці на відкритті друтої виставки у рідному місті. 3 теплими словами до художника звернулись директор Музею історії релігії (саме тут відбулося вдкриття експозиції) Володимир Гаюк та директор учбового центру «Електрон» Ольга Бадик.\n— Микола Фалафівка має колосальний внутрішній і філософський потенціал. — ділиться враженнями генеральний директор культурно-мистецького об'єднання «Творчість» Юрій Суховій. — Техніка виконання художнїх творів — на високому європейському рівні (Фалафівка мав дві виставки за кордоном — у Польщі і Англії, а також його роботи є у власних колекціях США, Канади, Німеччини...). Перспектива художника приречена на успіх.\n— Художник малює у сумних. коричнево-сірих та темно-зелених тонах (серія робіт «Страсті Христові», «Дівчина із замкової щілини», диптих «Дерева»), — розповідає Володимир Гаюк, — що складає враження характеру страшної сили, відчуття фатуму. внутрішнього демонізму, хоча насправді Микола — натура ла-гідна і доброзичлива. Кожна акварель — це вміння художника кількома мазками передати найголовніші риси людського характеру. У пошуках співвідношення фігури і кольору створена «Суприматична мадонна» — як спроба найпростішим матеріалом (геометричними фігурами — колом і лініями) зобразити мадонну з немовлям.\nКартина «Розмова». На перший погляд на ній начебто незрозуміла абстрактна фігура. Але якщо дивитись так, як бачив художник, то поступово ви-мальовується плече, лікоть, груди, ще один лікоть, голова, телефонна трубка, дим від цигарки і сама цигарка, і, врешті, жінка, яка говорить по телефону. Така картина виникла, за словами Миколи Фалафівки, як наслідок формального підходу до сприйняття і відображення дійсності.\n«Автопаркет» — твір, де профіль автора «викладений» паркетом. Микола каже, що «спочатку було слово» (гра слів «автопортрет—автопаркет» поселились у голові), а з нього й народився «Автопаркет».\n«Казанова» — найвдаліший художній образ неперевершеного коханця. Джованні тут складається виключно з сердець: око — серце, губи — серце, зачіска — серце, ніс і лоб у поєднанні — серце, і навіть краплини крові, що течуть із рани, — теж серця.\nЗвичайно, все це важко уявити, тому раджу — підіть подивіться. Адже в мистецтві краще один раз побачити, ніж сто разів почути, тим паче, коли розмова про живопис.\nТижневик для всієї родини N 17 (17) 24 травня 2001 року\nВІД ШАЛЕНСТВА ДО ЩАСТЯ ОДИН КРОК -\nТАК ВВАЖАЄ ХУДОЖНИК МИКОЛА ФАЛАФІВКА\nМабуть вчені та історики отримали б куди менше інформації про минуле життя нашої планети, якби не малюнки. Так, розписи на стінах, печерах, на глечиках, золотих виробах відкривали тодішній світ. Ми ще досі милуємось славетними картинами, які зберігаються в Луврі, Ермітажі...\nЗагадкова усмішка Мони Лізи зворушує серця мільйонів глядачів. Ось так, помахами пензлика відбувається увіковічення. Увіковічення почуттів, прагнень, мрій. Дехто переконаний, що художники — народ дивний, і, безперечно, обраний Богом для творчих завдань. Сперечатися з цього приводу не будемо. Взяти хоча б Миколу Фалафівку, який практично з дитинства прагнув малювати. Ні, генетика тут ні до чого. Його батьки також люди мистецтва, тільки в іншому напрямку.\nМ. Ф. Батько займався різьбою по дереву. Мати вишиває. Це також своєрідні малюнки. Як тільки я пішов до школи, то почув на свою адресу позитивні відгуки. Починав із шкільної газети. Я любив цю справу. Закінчив художнє училище на Буковині. Після цього вступив до інституту. Усе житгя займаюся улюбленою справою і не уявляю свого життя з іншою професією. На мою думку, саме живопис - авангард мистецтва. Навіть з появою фотографії живопис не втратив своїх позицій, просто він перейшов на інший ступінь. З'явився експресіонізм.\nВ. С. Ви входили до складу людей, які створили львівський вернісаж.\nМ. Ф. Так. Ми вийшли у неділю і поставили свої картини. А наступного тижня у неділю для нас вже не вистачило місця. Художники заполонили куточок своїми доробками. Так що можна сміливо сказати, що вернісаж виник завдяки моїм друзям і мені. Вернісаж змінював своє місце, побував на Краківській, Валовій вулицях.\nВ. С. Серед ваших робіт багато акварельних, олійних.\nМ. Ф. Так. Після виставки у Львові акварельних творів, 75, одразу були куплені. Для художника це величезний стимул. Натюрморти, виконані олійними фарбами, успішно виставляються в Парижі. Якщо переглянути увесь мій творчий доробок, то тут можна побачитии зображення від реалістичних до абстрактних.\nВ. С. Чи правда, що під час відвідування Парижу ви змушені були шукати собі роботу, аби просто вижити ?\nМ.Ф. Було таке. Мені надали галерею для виставлення своїх робіт. Коштувало це досить дешево. Тому я не вагаючись вирушив до Парижа. В день відкриття декілька творів купили. Я гадав, що Фортуна і надалі мені посміхатиметься. Але вийшло так, що решта робіт продалися наприкінці виставки. Я людина не західна, відповідно гроші витратив. А жити якось потрібно. Місяць провів в Парижі. Малював на Монмартрі портрети. Ввечері боявся ходити вулицями французького міста. Дуже небезпечно. Але нічого - дав собі раду і повернувся на батьківщину.\nВ. С. Які ще країни побачили ваші роботи ?\nМ. Ф. Чехія, Швейцарія, Англія. До речі, я навчався в англійському коледжі вищої освіти. Я працював в одній фірмі, займався рекламною діяльністю. Ось там вперше ознайомився із комп’ютером. Повернувшись до Львова працював у видавництві. Будь-яке життєве надбання додавало мені досвіду як художнику.\nВ. С. Кажуть, що митець може творити лише на голодний шлунок. А ви як гадаєте?\nМ. Ф. В цих словах є доля правди. Коли я, наприклад, був в Парижі, то зрозумів, що частинки душі залишаються у творах, виконаних на Монмартрі. В галереях я бачив як людина знайшла якусь тему, відкрила її і просто заробляє гроші цим. Коли на виставці відчуваєш енергетичний вітерець від картин, то це зроблено з душею. Згадайте, коли притісняли в РадянськомуСоюзі, які твори виходили з-під пензля.\nВ, С. У вашому творчому доробку багато сил і натхнення присвячені жінці.\nМ. Ф. Я фіпософськи підійшов до цього питання. Бог створив світ, чоловіка. Останнім його дивом було створення жінки. Мені хотілося продовжити цю тему. В кожній картині своя форма, мова. Жінки мої різні. В принципі, я постійно намагаюся творити щось нове, урізноманітнювати себе. Цікаво, що дві картини, де досить пишні жіночі форми, в мене придбав католицький священик з Цюріха.\nВ. С. Як відбувається робочий процес створення картини?\nМ. Ф. Якби хтось знимкував мене, то маю сумнів, що все б зрозумів. Мій робочий процес неможливо пояснити, усвідомити. Звичайно, я мушу бути один. I працюю під керівництвом її величності Натхнення. Навіть посуд не мию без натхнення. Якщо в мене виникає ідея, то я обов'язково мушу її завершити.\nВ. С. На якого покупця ви здебільшого орієнтуєтеся?\nМ. Ф. Я взагалі не ставлю собі за мету продати картину іноземцям чи співвітчизнику. Це відбувається спонтанно.\nВ. С. Щоб створити картину, потрібно витратити багато сил і енергії також. Яким чином ви повертаєте втрачену енергію ?\nМ. Ф. Без сумніву, художник повинен віддати частинку себе. Я не шкодую, якщо мої улюблені роботи отримують інших господарів. Єдине, що залишаються приємні спогади. Я енергетику черпаю від самого процесу створення. Чув, що багато художників, як вампіри, забирають енергетику від людей. Мені таке звинувачення не можна висунути, тому що я не користуюся послугами моделей. Мені не позують. Я пишу людей за своєю уявою. I вони справжні. Художник повинен пропускати побачене через себе.\nВ. С. Подейкують, що вампіричні картини у Іллі Глазунова (російський художник). Як ви ставитеся до його творчості?\nМ. Ф. Можливо, його роботи і носять вампіричний характер. Не знаю. Щодо Глазунова, то я люблю його старі роботи. Новий цикл не сприймаю. Якщо бути відверткм, то мені не подобається Глазунов.\nВ. С. Як ви відпочиваєте після напруженої праці?\nМ. Ф. Абсолютно нічого не роблю. Хоча думок з цього приводу багато. Хтось вважає, що митець має постійно працювати. Дехто стверджує, що краще місяць не брати в руки інструмент, а малювати очима. Я, мабуть, віддаю перевагу другому варіанту.\nВ. С. В 1991році, коли Україна здобула незалежність, ви розпочали працювати над біблійською темататикою. Це збіг обставин чи щось інше?\nМ. Ф. Саме в цей період я знову прочитав Новий заповіт. Виникло бажання створити свою призму. Відбулися персональні виставки у Львові. Біблійська тема — вічна, це пошук гармоннії, відкриття любові, осмислення дива.\nВ. С. Модільяні вживав наркотики, тому малював людей без очей. Багатьох художників вважають хворими людьми.\nМ. Ф. Я до всього цього ставлюся поверхнево, бо не приймаю додаткові допінги. Знаю, що Ван Гога ще досі окремі особи називають блазнем, людиною, яка втратила розум. А насправді в нього була хвороба внутрішнього вуха. Болі страшенно мучили художника. Під час чергового приступу він відрізав собі місце болю — вухо. Будь-якого художника можна назвати шаленим. Художника не можна умістити в рамки. Він не підкоряється часові, людському засудженню. Я щаслива людина, яка має свободу. Колись хотів по-кинути країну, але сьогодні відчуваю, що досяг порозуміння із собою і буду жити в Україні, зокрема у Львові.\nВ. С. Як почувають себе ваша дружина і донька поруч з шаленою людиною?\nМ.Ф. Витримують. Моя дружина – викладач англійської мови. Донечка захоплюється музикою. У неї вже є власні твори. Вона також малює. Одну картину навіть хотіли купити, але я не дозволив, адже це твір моєї доньки.\nВ. С. У вас в помешкані картини виключно власні чи ще когось із художників?\nМ. Ф. Лише мої. Заздрю по-доброму тим, хто може поруч із своїми творами тримати інші. Але в моєму домі виключно мої картини. Я не купував жодного разу роботи інших майстрів.


Виїзне медичне консультування – новий напрямок дистанційного навчання лікарів загальної практики. | Дніпропетровська обласна рада\nВиїзне медичне консультування – новий напрямок дистанційного навчання лікарів загальної практики.\nСпеціалісти Дніпропетровської медичної академії консультували пацієнтів Магдалинівської центральної районної лікарні.\nФахівці в області педіатрії, неврології, гінекології, гастроентерології та хірургії спільно з місцевими медиками вивчали історію хвороби людей, які проходять лікування у медичному закладі. Вони давали рекомендації та, у разі необхідності, коригували раніше прописаний курс лікування.\nТаке виїзне консультування було проведене в рамках проекту дистанційного курсу навчання для сімейних лікарів, який протягом трьох років реалізується на базі Дніпропетровської обласної ради. Завдяки цьому проекту щороку близько 700 медиків з різних районів, сіл і селищ, не відходячи від своїх робочих місць, отримують нові знання від спеціалістів Дніпропетровської медичної академії.\n«Три роки тому ми розпочали проект з дистанційного навчання сімейних лікарів. Він вже отримав всеукраїнське визнання – наша область стала переможцем конкурсу «Кращі практики місцевого самоврядування 2018». Ми продовжуємо регулярно проводити лекції для сімейних лікарів, використовуючи сучасні технології. Та виникла необхідність поглиби цей проект, зробити його більш насиченим і перейти від теорії до практики. Саме тому ми організували тестове виїзне консультування, до якого залучили не тільки кращих спеціалістів Дніпропетровської медичної академії, але й медиків та їх пацієнтів з Магдалинівського, Царичанського, Петриківського та Новомосковського районів», — сказав заступник голови Дніпропетровської обласної ради Мгер Куюмчян.\nСпеціалісти ДЗ „Дніпропетровська медична академія МОЗ України” вперше співпрацювали з районними колегами у такому форматі та вже готові продовжувати таку практику.\n«Я вперше беру участь у такому заході. Подивитися хворих, вивчити, чим і як лікують, це дуже корисно для всіх нас, адже це обмін досвідом. Переконана, що таку ініціативу потрібно продовжувати. Думаю, якщо буде цікаво, то ми навіть могли б налагодити співпрацю і при необхідності брати на лікування пацієнтів цього закладу до себе», — поділилася хірург, кандидат медичних наук, асистент кафедри загальної хірургії ДЗ „Дніпропетровська медична академія МОЗ України” Надія Нор\nПрактику виїзного консультування позитивно сприйняли й місцеві жителі Магдалинівського району. У них не завжди є можливість виїхати до обласного центру, аби проконсультуватися у спеціалістів. Учасник АТО Іван Манамса, який у 2014 році отримав поранення на передовій, пояснив – витрати на дорогу до Дніпра йому обійдуться приблизно у 600 гривень. А завдяки проекту дистанційного навчання лікарів загальної практики зміг проконсультуватися у спеціаліста з обласного центру на території Магдалинівської ЦРЛ.\n«На даний момент у мене в нозі стоїть залізо. Треба чекати, поки зростеться нога. Наш хірург з вогнепальним пораненням стикається вперше, він не знає, що зі мною робить. Потрібні консультації, треба, аби спеціалісти сюди приїжджали».\nЗа день роботи у Магдалинівці спеціалісти Медичної академії прийняли близько 50 пацієнтів.\nІніціатор такого формату обміну досвідом між медиками, заступник голови Дніпропетровської обласної ради Мгер Куюмчян запевнив – практику виїзних консультувань продовжать, а на їх основі розроблять унікальні інформаційні матеріали, які допомагатимуть в роботі лікарям у районах, селах та селищах.


Кому служить у Житомирі «Європейська солідарність»? » Zhitomir-OnLine | Новини Житомира | Новости Житомира\nПісля недавньої конференції Житомирської обласної організації партії «Слуга народу», яка відбулася на території житомирського аеропорту, залишилося чимало вражень. Найпершим чином, вразили ті завдання та плани, які прозвучали у виступах делегатів конференції. Їх насправді багато і всі вони достатньо амбітні і серйозні. Але одна фраза, яка прозвучала під час зібрання «слуг народу», все ж таки неабияк здивувала. Йшлося про те, що «команда «Слуга народу», незважаючи на шалений супротив та тиск з боку опонентів», впевнено крокує до поставленої мети». Це про який супротив йдеться?\nЦікаво було б почути і про конкретні форми і прояви тиску опонентів? І кого можна вважати на Житомирщині опонентами нинішньої влади і конкретно «команди «Слуга народу»? Можливо обласну організацію партії «Батьківщина», яка справді вражає керівництво області своїм нестримним і повсякденним прагненням влаштувати своїх « членів» на посади керівників комунальних підприємств? При цьому партійці із «Батьківщини» на території Житомирщини наче й не чули про те, що їх лідерка ледь не щодня голосно заявляє звідусіль про те, що «не дамо владі продати нашу землю».\nАле що там «Батьківщина»? У Житомирі є ще одна партійна структура, яка, згідно настанов свого партійного керівництва, мала б постійно заявляти про свою опозиційність до нинішньої влади. Йдеться про позицію та діяльність місцевих лідерів партії «Європейська солідарність». Пам’ятаєте ще про таку? Партія колишнього Президента України Петра Порошенка. Досить погортати сторінки новин тих часів, коли Петро Олексійович приїздив до Житомира у якості глави держави і побачити на фотографіях лише дворічної давності, як багато було тих, хто підтримував «лінію» Блоку Петра Порошенка у Житомирі і на Житомирщині загалом. Сьогодні, коли «вождь» почувається не так міцно та впевнено, у рядах його прихильників відбулися разючі чисельні втрати. Але навіть тих, хто залишився у рядах тепер вже «Європейської солідарності», хто здобув разом із партією мандати депутатів місцевих рад, назвати опонентами нинішньої влади аж ніяк не можна. Із наголосом на слова «аж ніяк»!. Адже, за логікою речей, у часи, коли галопуючими темпами зростають ціни, а тарифи на енергоносії вже давно подолали європейські показники, депутати, активісти та й просто рядові партійці від «Європейської солідарності» мали б ледь не щодня виводити земляків – поліщуків на всілякі акції протесту. Чи можливо Олександр Рабінович, як голова обласного осередку «Європейської солідарності», вважає той розпродаж української землі , який запроваджений від 1 липня 2021-го року, нормальною європейською практикою? Чи, можливо, «Європейській солідарності» хоча б на території Житомирщини варто було б хоча б на деякий час змінити назву своєї партійної структури?\nНі, воно , звісно, нелегко критикувати владу і обласне керівництво Житомирщини від «слуг», коли ледь не половина твоїх колишніх соратників і недавніх товаришів «по партії» зуміли спритно поміняти «папаху» і отримати новий партійний членський квиток. Чи то від «Слуги народу», чи то від «Пропозиції», але ж критикувати владу, сформовану і укомплектовану із твоїх кумів, сватів та однокласників, воно якось не з руки. Навіть, якщо ти справжній європеєць і маєш значка чи депутатське посвідчення від «Європейської солідарності».\nНу, а керівникам нині правлячої партії «Слуга народу» просто гріх говорити про «шалений супротив» та тиск « із боку опонентів» на території Житомирщини! Де той тиск і хто про нього чув? Навіть тоді, коли хтось із нардепів від «Європейської солідарності», тих, хто й досі знаходиться у парламенті разом із Петром Порошенком, приїздить до Житомира, їх партійні колеги із Житомира ведуть себе дуже сором’язливо . Так було під час приїзду до Житомира нардепа Володимира В’ятровича чи його парламентського колеги Олексія Гончаренка. Здавалося, що «Європейська солідарність» у Житомирі пішла на декілька днів у глибоке підпілля і легалізуватись своєю появою під час зустрічей у Житомирі із нардепами – однопартійцями просто не може. Все це називають сьогодні тактичним вмінням працювати в умовах перебування у стані опозиції.\nТільки ж забуває нинішня «європейська солідарність», що ні поваги, ні навіть співчуття у виборців Житомирщини їх кандидати більше ніколи не отримають. Навіть, якщо «слуги» щось там втратять чи спотикнуться на черговому галасливому скандалі. Люди ж бо ще не зовсім втратили здоровий глузд і анекдот про вибір у ситуації « одягнути хрестика чи зняти труси у бані» народ поки що добре пам’ятає. Але питання про те, чи пам’ятають цей повчальний висновок члени житомирського осередку « Європейської солідарності», досі залишається відкритим.\nУ Житомирі відбулася конференція Житомирського обласного осередку політично ...\nОПЗЖ - вороги України, «Слуга народу» - опоненти-дилетанти: партія Порошенк ...


Проектні технології у початковій школі | Методичний портал ®\nОпубліковано: Полякова Вт, 2012-11-06 21:39\nУрок - проект у 3 класі\nМета: поповнити і систематизувати знання про природу;\nнавчити учнів проводити опитування, анкетування;\nудосконалювати вміння учнів проводити спостережен-\nня, робити висновки;\n1.\tУчень розповідає вірш О.С. Пушкіна „Осінь...”\nВчитель: - У вересні місяці ми вирішили з вами працювати над проектом „Пори року”. Три місяці спостережень, пошуків, досліджень пройшли. Ось зараз ми послухаємо захист міні-проектів „Осінь”.\n2.\tЗахист міні-проекту групи синоптиків «Краплинка»\n1учень: - Наша група проводила спостереження за температурою в осінні місяці. Свої спостереження ми оформили у календарі погоди. За три місяці:\n\tсонячних днів – 31\n\tпохмурих – 46\n\tсамий теплий день – 3 вересня\n\tсамий холодний день – 22 листопада\n\tперший сніжок випав – 23 листопада\n\tднів з опадами – 32\n\tвітряних днів – 18\n\tтривалість дня – день став коротшим\n2 учень: - Ми вважаємо, що осінь була теплою. Із газет і ТВ новин ми дізналися, що погодні умови були сприятливими для засівання озимини. Сподіваємось на добрий врожай хліба. А хліб – всьому голова!\n3 учень: - Пропоную гру „Чи знаєте ви умовні позначки?”\n(Показуються умовні позначки, а діти відповідають, що це.\t- ясно; - туман;\t- сніг…)\nНагородження учнів за кращий календар погоди, за малюнки на тему „Осіння погода”.\nКращий календар погоди: Самойлович Ксенія.\nКращі малюнки: Трало Вероніка, Шарко Євген, Шалімова Вікторія.\n1учень: - Ми пропонуємо продовжити роботу над проектом „Пори року. Зима”, спостерігати за температурою повітря та тривалістю дня взимку.\n3.\tЗахист міні-проекту групи спостерігачів за життям рослин «Кульбабки».\n1 учень: - Нам було цікаво, як же рослини реагують на зміни погодних умов?\nДля своїх спостережень ми взяли дерево – катальпа, яке бачили кожен день із вікна свого класу. Свої спостереження оформили у щоденнику.\n2 учень: (показує щоденник та розповідає)\n1 - 30 вересня на цьому дереві лист зелений, плід-коробочка зелена.\n1 – 25 жовтня – лист жовтіє по краю, плід-коробочка жовтіє.\n20 листопада – лист опав, коробочка – темна.\nПроводиться інсценування „Бесіда трьох дерев”.\n1 дівчина: - Ой, подружки! Яка чудова погода була! Я так квітла! Бджілки так попрацювали! Назбирали багато меду! А кожна добра господиня назбирала квітів, чудовий чай буде узимку!\n2 дівчина: - А я розпустила свої коси до самої землі! Добрий господар нарізав гілочок з листячком, зв`язав у віники. Яка ж лазня без віника?\n3 дівчина(тремтячи): - Ой, холодно мені, холодно. Боюсь замерзнути.\n1 і 2 дівчини до третьої: - А ти, скинь своє листячко і спокійно засинай.\nПісля цього кожна дівчина задає питання:\n-\tГілки з листям якого дерева зв’язують та використовують у лазнях? (береза)\n-\tКвіти якого дерева медоносні, а чай з цих квітів лікувальний ? (липа)\n-\tДоповнити речення „Що ти тремтиш як лист? Який лист?\n-\t(осиковий )\n1 учень : - Зміна погодних умов та пори року впливають на життя рослин. Ми пропонуємо продовжити роботу над проектом „ Пори року. Зима” ; дослідити „Чому на Новий рік ми вбираємо ялинку?” „Як святкують Новий рік в інших країнах?”\n4.Захист міні-проекту групи спостерігачів за життям тварин «Ластівки».\n1 учень: -Ми дослідили в родинах знання народних прикмет. Дехто мав затруднення , інші назвали по дві прикмети. Більше всіх знають прикмети наші бабусі. Ми узяли кілька прикмет та провели дослідження.\n2 учень: - Я спостерігала за горобцями на своєму подвір ї.В сонячну погоду вони весело цвірінькали та літали по вулиці, ловили комах. Перед великим вітром горобці починають метушитися, перелітати з місця на місце, голосно цвірінькати. А зараз моїх друзів –горобців стало більше, вони стали перебиратися ближче до житла людей.\n3 учень: - А я спостерігала за своїм котом Васьком. Він у мене дуже жвавий, любить гратися, бігати по вулиці. У хмарну погоду мій Васька більше сидить вдома, а на при кінці листопада мого Ваську не хвилюють навіть його любі горобці-холодно. Він став ледарем , та все більше лежить на вікні. Як каже народна прикмета „Коти лізуть на піч грітися , знай, що ніч буде з заморозками”.\n4 учень : - Ми слухали, що зараз багато мишей з полів переселяються до людських осель. У народі кажуть , що це до суворої зими. Подивимось!\nПроводиться гра „Вгадай прикмету”:\nС•В• Г•Л•С•Н• К•Р•Ч•ТЬ - Д• Х•Л•Д•В.\nПТ•Х• Х•В••ТЬ Г•Л•В• П•Д КР•Л• – Д• Х•Л•Д•В.\nВисновок, що зміна погодних умов та пір року впливає на життя тварин. Ми пропонуємо продовжити роботу над проектом „Пори року. Зима”, оформити виставку малюнків та творів учнів „Друзі наші менші”.\n5. Захист міні-проекту тими, хто полюбляє поезію «Складалкини».\n1 учень: - Нам дуже пощастило. Ми познайомились з хлопчиками та дівчатками 3-А класу, побували у них на уроці. Вони всі разом зі своєю вчителькою ЛЕГОВОЮ З.Ф. на уроках складають вірші. Знайомтесь! Маша Дзюбан! Вона – юна поетеса\n( Діти знайомляться з Машею, Марійка читає свої улюблені вірші про природу та школу).\nПроводиться конкурс віршів про осінь.\nІ місце: Бормотов Влад.\nІІ місце: Болдін Ілля.\nІІІ місце: Трало Вероніка.\nВчитель: - Можливо після знайомства з Машею, конкурсу віршів багатьом з дітей забажається писати вірші особисто. Можливо серед нас з`явиться нове ім`я поета, як колись з`явилось ім`я Івана Олексенка.\nРозповідь вчителя про поета-земляка Івана Олексенка. Слухання віршів, присвячених різним порам року, демонстрація його книжок.\nВисновок, що зміна пір року впливає і на творчість людей. Ми пропонуємо продовжити роботу над проектом „Пори року. Зима”. Провести свій конкурс „Я – юний поет”.\nІІ. Підведення підсумку захисту проекту „Пори року. Осінь” та складання плану роботи над проектом „Пори року. Зима”.\nПолякова І.В. вчитель початкової школи НВК №16 м.Мелітополь\nПоложення "Учень року-2014"\nКонспект уроку для 2 класу. Іноземна мова. Тема «Пори року. Осінь»\nСкладання розповіді на задану тему «Прийшла зима»