Каналізація Львова: чому «гроші не пахнуть», хто такі «пурґанти» та інше у «дивній» книзі - новини ZIK.UA\nНовини » Суспільство вівторок, 27 вересня, 2016, 10:37 568\nКаналізація Львова: чому «гроші не пахнуть», хто такі «пурґанти» та інше у «дивній» книзі\nДві книги, які побачили світ у видавництві «Аверс» – «Каналізація міста Львова (від початку XV ст. до 1939 року)» автора Павла Ґранкіна (вже покійного) та «Водогін міста Львова (від початку XV ст. до 1939 р)» автора Христини Харчук, – були відзначені як краща книга на цьогорічному Форумі видавців. Робота над підготовкою до друку цих книг тривала шість років, поєднує їх набір карт, виданий у вигляді третьої книжки. Такі фундаментальні дослідження каналізації та водогону Львова з XV століття до 1939 року опубліковані вперше, вони містять багато нового цікавого матеріалу, викладеного у доступному науково-популярному стилі зі збереженням історичних фактів. В них подано багато якісних фотографій.\nПро це сказала директор видавництва «Аверс» Галина Гнидюк.\nВиявляється, що такі звичні для сучасної людини блага цивілізації, без яких неможливо зараз уявити життя – водогін та каналізація – з’явилися у Львові дуже давно, ще у XIV столітті. Щоправда, вони мали не такий сучасний вигляд, як тепер. Їхній розвиток тривав довго і містить багато різних цікавих фактів, які знаходять свій відбиток у теперішніх умовах. Скажімо, колись за несплату «водного» податку відрізали труби, тепер це також застосовують. Плату за користування туалетами брали вже у Давньому Римі. А проблеми зі сміттям супроводжували Львів і у середньовічні та пізніші часи.\nЩе дуже багато різного і незвичного можна почерпнути з цих двох книг, які викликають неабиякий інтерес. Пропонуємо ознайомитися з окремими цікавенькими фактами з них.\nПочатки каналізації Львова\nПерші згадки про роботи з водовідведення – копання ровів та канав – містяться у записках Мартіна Ґруневера (1606–1606) та описі Львова Йоганна Алембека (Альнпека) (1603–1606).\nЗгідно з їхніми відомостями, водовідвідні канави і рови були одними з перших інженерних споруд, що з’явилися у княжому місті. «Якщо враховувати, що тодішня техніка майже не змінювалася протягом століть, то можна припустити, що вона була майже така, як і в пізніші часи: викопані в землі канави з укріпленими палями (або фашинами) берегами; іноді застосовували видовбані дерев’яні жолоби («корита»).\nТакими були початки каналізації Львова. Її розвиток ніби в мініатюрі повторював розвиток каналізацій у давніх культурах. У Стародавньому Єгипті використовували жолоби для зрошування полів фекаліями. Закриті стічні канави з часом стали замінювати підземними кам’яними каналами.\nЗ туалетами Давнього Риму пов’язана і крилата фраза «Гроші не пахнуть» («Ресunia non оlet»). Як оповідає Светоній, Тит (син імператора Веспасіана Флавія) докоряв батькові за те, що він навіть вбиральні пообкладав податками. Той взяв монету з першого прибутку, підніс до його носа і спитав, чи смердить вона. «Ні», – відповів Тит. «А це ж гроші з сечі», – сказав Веспасіан. З легкої руки Веспасіана Флавія плата за користування каналізацією стала загальним явищем і залишається актуальною дотепер.\nЗбереглися тільки принагідні згадки про каналізацію Львова в міських актах і хроніках, на підставі яких можна зробити певні висновки про місце розташування міських каналів. Так, у хроніці Зубрицького йдеться: «Рік 1719... Під містом було два старовинні великі головні канали для його осушення, на хлопа глибоко засклеплені, з яких один від Галицької брами аж на Краківське передмістя попід єврейські ятки виходив». 1404 роком датує Луція Харевічова початок праць над львівським водогоном і пов’язане з ним створення підземної каналізації.\nНеобхідність постійного дренажу зумовлювалась високим рівнем підземних вод у місті. Про цей рівень дає уявлення випадок, що стався у 1521 році при перенесенні з монастирського цвинтаря до костелу тіла Святого Яна з Дуклі. Тоді в розкопаній могилі з’явилася така кількість води, що пізніше там зробили криницю і цю воду вважали цілющою.\nКрім головних каналів, що проходили під вулицями міста, існували і другорядні, які відводили воду з храмів, міських будівель тощо.\n«Пурґанти, що гній шуфлювали»\nОчищенням підземних каналів та ринштоків відали рурмайстри, а безпосередніми виконавцями були «пурґанти, що гній шуфлювали». До обов’язку останніх входило також вивезення «гноїв» з міста. Серед міської служби «пурґанти» з’явилися з 1525 року. До цього очищенням міста завідував кат, а прибирали місто як, наприклад, в 1467 р два рази в рік: перед Великоднем і перед днем Святого Михайла (29 вересня). Іноді чистили також і площу Ринок – перед процесією на свято Божого Тіла. Тільки від часів епідемії 1548 року зростає турбота по чистоту міста. Тоді винаймали постійного слугу для щотижневого очищення міста і вивезення нечистот.\nКанали слугували для дренажу, а фекалії накопичувалися у вигрібних ямах туалетів у кам’яницях, якими користувалися усі мешканці будинку. Чималу популярність у той час мали нічні горщики, які заможні люди возили зі собою. Дуже часто їх вміст виливали не до вигрібних ям, а просто на вулицю.\nСанітарний стан єврейської дільниці був жахливим, євреї не мали міського громадянства і не сплачували податків, бо вважалися королівськими підданими. «Не дивно, що де тільки євреї мешкали біля міського муру або веж, там були «гної на півтора, два, два з половиною (зрости) хлопа».\nУ 1772 році, коли Львів став столицею Королівства Галичини і Льодомерії у складі Австро-Угорської імперії, бруду на площі Ринок було так багато, що в ньому застрягла карета самого цісаря Йосифа II разом із запрягом з шести коней.\nОднією з акцій нової влади було розпочате у 1777 році розбирання міських фортифікацій, що тривало аж до 1820 року. Разом з упорядкуванням Нижніх (західних валів) тривали роботи з регуляції річки Полтва, що була стоком підземних каналів, розташованих здебільшого у центральній частині міста. У 1861 році з’явився перший канал, води з якого відводилися не до басейну Полтви, а до потоку в Білогорщі (басейн Дністра). Крім кам’яних у Львові були і дерев’яні канали. Виконані з дубової деревини, прямокутні в перетині, вони були удосконаленим варіантом відомих ще з середньовіччя «корит» – жолобів, якими відводили воду.\nКам’яні і дерев’яні канали, а також відкриті ринштоки становили каналізаційну мережу тогочасного Львова, яка створювалась стихійно, без якогось плану, у міру розвитку міста і збільшення його населення. Нещільні канали та вигрібні ями забруднювали ґрунтові води і це сприяло частим епідеміям. Так, епідемія холери, що тривала з 22 травня по 24 вересня 1831 року, забрала життя 2621 мешканцю міста. Потреба модернізації львівської каналізації ставала дедалі актуальнішою.\nПерекриття Полтви дубовими плахами\nКінець 1870-х років став часом появи перших планів створення у Львові більш сучасної системи каналізації. З 1878 року поряд з цегляними починають застосовувати і канали з бетонних труб. У 1890 р. Було вимощено дно Полтви в районі пл. Сольських (тепер пл. Зернова) і перекрито річку дубовими плахами на площі Різні. Одночасно будували канали в різних дільницях Львова, здебільшого на передмістях.\nУ 1906 році інженер Юзеф Зажицький оприлюднив свою працю «Про каналізації міста Львова». Мережу міста автор поділив на 16 каналізаційних басейнів. Цей план був використаний у майбутньому для детальнішого плану каналізації м. Львова.\nНаприкінці 1920 року розпочалися роботи над подальшим перекриттям Полтви, яке було доведено до тодішньої межі міста. Перекрита частина річки закінчувалася на території Клепарова, у районі теперішньої вулиці Торф’яної. Далі річка текла у відкритому річищі, дно і береги якого було викладено бруківкою.\nРоботи над створенням єдиної системи каналізації міста тривали навіть в апогей кризи 1930-1931 роках. Але її не вдалося повністю створити до початку Другої світової війни.\n«Ловці перлів» або «манеляжі»\nНа 1938 рік загальна довжина міської каналізації становила майже 163 000 м. Автор єдиного нарису, присвяченого львівській каналізації, Александер Мединський дає не тільки загальний технічний огляд міської каналізації, а й зупиняється на людських аспектах цього підземного світу: «...трапляється, що канал розташований під підлогою, до якого таким чином легко дістатися з підземелля. Тому нема нічого дивного, що підземелля становлять зручний терен для кримінальних елементів, які скоюють з каналів посягання на чужу власність». Також він пише про людей, які походять з передмістя і відбувають з боку Замарстинова у подорожі до підземних каналів, де інколи годинами займаються «виловом перлів». Назвали їх «ловцями перлів», а на спеціальному жаргоні їх звуть «манеляжами». Вони приходять до підземелля, щоб виловлювати з мутних струг «скарби», що потрапляють туди зі стічними водами. «Манеляжі», обравши зручне місце, закидають у воду маленькі сіті, а коли набирають у них густий осад з дна, викидають його на хідник і, наблизивши каганець, маленькими грабельками шукають у ньому розмаїтих коштовних предметів, що іноді через необачність потрапляють до каналізації.\nПерший водогін у Львові\nЗгідно з матеріалами археологічних розкопок, які були проведені С. Терським у 1997 році, перший львівський водогін з керамічних труб, який з’явився у житлових кварталах навколо Старого Ринку на Підзамчі, можна датувати XIV ст. Водогін, вірогідно, йшов від джерел Високого Замку (сучасна вул. М. Кривоноса) у бік єврейського кварталу. На час розкопок, водогін виявлений на глибині чотирьох метрів, був ще добре збережений, у керамічних трубах ще текла джерельна вода. Як і всі водогони середньовічної Європи, львівський водогін прокладали в особливій секретності – документів, які б виявили точне місце розташування водогінних споруд, не виявлено.\nТрубопровідних майстрів або будівничих водогону називали рурмайстрами. Їм допомагали підлеглі, які прокладали канали, чистили криниці. У другій половині XV століття у Львові працювало чимало рурмайстрів, запрошених містом з інших країн. Рурмайстри належали до добре матеріально забезпечених працівників.\nНа будівництво водогону, незалежно від того, мав він слугувати для приватних чи громадських потреб, у середні віки необхідно було мати королівский дозвіл. На початку XVII ст. з міського водогону, за згодою магістрату, воду за малу плату підвели до кожного будинку середмістя. За споживання води користувачі платили так зване «водне» або «рурне» («трубне»).\nЗ водогонів, які під’єднували за індивідуальними контрактами до будинків повноправних громадян, тобто римо-католиків, плата була окрема. Міська влада намагалася обмежити доступ до води вірменам, русинам, євреям, а також духовенству та шляхті, які не хотіли платити місту податків. За несплату їм відрізали водогони.\nУ XVII ст. (1654–1655) львівські водогони будували з керамічних труб, але згодом рурмайстри переконалися, що такі водогони дорогі й ненадійні передусім у місцях перетину з фортифікаційними спорудами. Тому найбільш розповсюдженими стали дерев’яні труби, просвердлені зі стовбурів дуба, вільхи або сосни. Всередині труби висвердлювали канал діаметром 15-20 см, в який забивали залізні циліндричні з’єднувальні муфти довжиною близько 30 см, якими з’єднували дерев’яні труби в герметичну нитку водогону.\nСистема водопостачання у середньовічному Львові була гравітаційною і включала водозабори, водозбірники й водогінну мережу. Біля підніжжя Високого Замку за Миколаївською церквою було джерело і водозбірник, відомий ще з часів князя Лева.\nВодограї на площі Ринок\nУ 1770 році площа Ринок вже мала чотири криниці з кам’яним обмуруванням на всіх кутах, які забезпечувалися водою з підміських джерел. Уперше всі ці криниці з’явилися на давньому плані Львова у 1770 році і подані як fontes ciritata. Вони не були фонтанами у прямому розумінні цього слова – вода в них не б’є угору, а витікає двома струмками. Згодом, у XIX ст. відомий львівський скульптор Гартман Вітвер оздобив їх кам’яними статуями міфологічних постатей – Нептуна, Амфітрити, Адоніса і Діани.\nДо давніх криниць Львова XVII ст. відносять криницю монастиря Святого Лазаря, криницю Бернардинського монастиря і криницю на Високому Замку. Криниці перебували під наглядом міського хіміка Мечислава Дунін Вонсовича, і після видачі ним свідоцтва про непридатність їх закривали або навіть закопували. За його даними, найбільш придатною для пиття вважалася вода з Погулянки.\nНа початку XIX століття для відпочинку заможних верств населення споруджували платні купальні на ставах, які були обладнані роздягальнями, ресторанами та обслугою. Один з перших таких закладів виник на Залізній Воді.\nРозвиток системи водопостачання Львова\nВ 1896 році почали пошук нових джерел для водопостачання міста, було вирішено закласти новий водогін. Урочисте відкриття і посвячення нового водогону з Волі Добростанецької відбулося 9 березня 1901 року.\nМіська мережа складалася з двох систем: кільцевої і розгалуженої тупикової. Ці дві системи виникли через характер міської забудови. В центрі міста і там, де при існуючих вулицях було можливо замкнути кільце водогону, застосовано першу систему, а в тупикових і лише частково збудованих вулицях – другу.\nУ 1928 році введено в дію водогін з джерел у м. Великополі – місцевості, віддаленій на 2,6 км від Волі Добростанецької. В 1930-х роках в околицях міста, де не можна було довести водогінну мережу, збудовано багато вентиляційних криниць, а також свердловин з помпами. Тоді ж існував так званий парк водовозних цистерн та асенізаційних криниць Антонія Кунца. Цистернами завозили воду в ті частини міста, де був брак питної води, а також поливали вулиці для очищення від бруду.\nУ будівельному сезоні 1932 і 1933 років через значну нестачу водогінної води у двох частинах міста – на верхньому Личакові та Новому Львові поблизу Залізної Води зведено дві водонапірні вежі. У 1933–1935 роках у Львові спорудили три плавальні басейни: критий при вул. Стшалковської, 5 (тепер – пл. С. Петрушевича, 1), відкриті – «Замарстинів» (тепер «Спартак») і «Залізна вода» («Динамо»).\nПопулярністю користувалися також львівські лазні. В міських лазнях при вул. Бальоновій (тепер вул. Під Дубом), а також у перших громадських лазнях на вул. Бема (вул. Я. Мудрого), заснованих у 1912 році, наприкінці 1930-х років протягом місяця могло купатися 5500 осіб. Лазні тоді почали будувати також при школах, гімназіях, магістратських будинках, будинках залізничників тощо.\nУ 1939 році водогінна мережа налічувала 312 км, до неї було під’єднано 7912 будинків. На початку XX Львів мав шанс стати портом і увійти до системи водних шляхів Європи. Галицькі інженери створили проект, згідно з яким місто можна було сполучити з водними шляхами Європи двома каналами. Перший канал мав з’єднувати Дністер з Віслою, а отже – Чорне море з Балтійським. Другий канал передбачав сполучення через Буг зі Стиром, а далі з Прип’яттю і Дніпром. Однак за часів Австро-Угорщини ці проекти так і не були реалізовані, а потім на заваді стала Друга світова війна.


Освіта для розтління? Сексуальне виховання в Україні\nСередня освіта Інтерв'ю Початкова освіта Реформи\nЧи потрібна українській молоді сексуальна освіта? Позиція представника МОН та неспростовні факти. Відповідаємо на важливі запитання.\nУкраїна має одні з найвищих показників підліткової вагітності та захворювання населення на ВІЛ/СНІД серед європейських країн. Попри це, рівень сексуальної освіченості молодих українців усе ще лишається вкрай низьким. Сексуальне виховання дітей – одна з найбільш щемливих тем сучасної української освіти. Чому так відбувається? Спробуємо розібратись.\nОфіційна версія відмов від бесід про «ЦЕ» у дорослих – фрази на кшталт «такими розмовами, ми лише підштовхнемо дітей до раннього сексуального досвіду» або «задавати дітям психологічних травм не можна». Проте, чи не здається вам, що подібні заяви абсурдні?\nБільш правдивою версією видається очевидний факт – дорослі просто бояться розмовляти з дітьми та підлітками на цю тему, оскільки під час їхнього зростання питання сексуальності були справжнім табу. До того ж, більшість батьків досі не мають достатнього понятійного словника, аби просвітити своїх дітей , а вчителі як від вогню сахаються теми статевого виховання. Мовляв, навіть під час теми «Розмноження» на уроці біології діти занадто комедійно сприймають нові знання. Однак, педагоги не розуміють, що така поведінка учнів, скоріше, наслідок недостатньої поінформованості, аніж причина їхнього зніяковіння. Діти, відчуваючи, що дорослі знічуються під час діалогів цієї тематики, сприймають її як щось непристойне.\n«Всеосвіта» поцікавилась як ставиться до необхідності запровадження сексуальної освіти Павло Кузьмович Хобзей, заступник міністерки освіти і науки України.\nЯ і моя родина схиляємось до просвіти дітей у напрямку віри. Себто, у нашій традиції прийнято спрямовувати нащадків до формування шлюбно-сімейного орієнтування та високоморальних цінностей. Моя сестра принципово непохитна щодо питань релігійного виховання дітей і коли ми розпочинаємо з нею дискусію на тему сексуальної освіти я завжди кажу: «Сестро, піди до гінеколога та запитай про те, скільки дівчаток вагітніють ще до того, як досягають повноліття або переглянь статистику, який відсоток пацієнтів, хворих на захворювання, що передаються статевим шляхом серед дітей». Цифри справді лякають. Тому, питання чи варто більше приділяти часу сексуальному вихованню дітей та підлітків, скоріш риторичне.\nСтатистика проливає світло на справжню реальність і пояснює чому зараз варто відійти від консервативних поглядів, забезпечуючи юним українцям більше якісних знань, що підвищать рівень сексуальної освіченості.\nОстанні дослідження представництва Дитячого Фонду ООН в Україні (ЮНІСЕФ) свідчать, що 123 500 підлітків у віці 10-19 років перебувають у групі ризику. З них 90 000 – діти вулиць, 13 000 молоді чоловіки, які практикують секс з чоловіками, 5 500 молодих дівчат залучених до комерційного сексу та 15 000 – підлітки, які приймають ін'єкційні наркотики. Офіційних відомостей щодо підліткової епідемії ВІЛ наразі в Україні немає. Однак, числа у подібних дослідженнях, вочевидь, невтішні.\nСексуальна освіта, як така, в українських школах, не представлена належним чином. Інформація, що час від часу підіймається на поверхню – це усього декілька тем – ВІЛ; хвороби, що передаються статевим шляхом; користь презервативів.\nДо прикладу, переглянемо які теми, присутні у підручниках рекомендованих Міністерством освіти і науки України, направлені на сексуальне виховання дітей:\n«Основи здоров’я»|5 клас|2013 рік\nЦей підручник містить усього 2 теми з 29 параграфів, які принаймні частково дотичні до сексуальної освіти:\n«Про туберкульоз та ВІЛ-інфекцію» (с. 130-137);\n«Спілкування з однолітками» (с. 124-130).\n«Основи здоров’я»|6 клас|2014 рік\nУ цьому виданні 3 теми з 33 параграфів, які фрагментарно зачіпають важливу тему:\n«Розвиток підлітка» (с. 56-60);\n«Як зробити внесок у боротьбу з ВІЛ/СНІДом» (с. 101-106);\n«Стосунки і здоров’я» (с.124-129).\n«Основи здоров’я»|7 клас|2015 рік\nПідручник містить 4 теми 31 параграфа:\n«Психологічний розвиток підлітка» (с.91-96);\n«Культура почуттів» (с. 110-115);\nІ ще два параграфи про ВІЛ і СНІД (с. 183-195).\n«Основи здоров’я»|8 клас|2016 рік\nУ книжці 4 розділи з усіх 30 параграфів:\nРозділ «Спілкування хлопців та дівчат», який розкриває тему важливості рівноправного спілкування хлопців та дівчат, пояснює, що таке стать, гендер, гендерні стереотипи (с. 81-84);\nРозділ «Наслідки ранніх статевих стосунків». У цьому розділі йдеться про причини і наслідки ранніх статевих стосунків та підліткової вагітності. Тут запропоновані види демонстрування симпатії без статевих стосунків (с. 87-89);\n«Небезпека інфікування ВІЛ та інфекціями, що передаються статевим шляхом» (с. 90-92);\nРозділ «Віктимна поведінка». Тема направлена на інформування дітей щодо убезпечення себе від ситуацій, що загрожують інтимним насильством (с. 93-97).\n«Основи здоров’я»|9 клас|2017 рік\nУсього у виданні 30 параграфів. У підручнику розглянуто 5 тем, що стосуються сексуальної освіти:\n«Стосунки та рівні спілкування» (с. 99-107);\n«Цінність родини. Готовність до сімейного життя» (с. 108-110);\n«Стан репродуктивного здоров’я молоді в Україні» (с. 112-114);\n«Негативні наслідки статевих стосунків у підлітковому віці» (с. 115-118);\n«ВІЛ/СНІД: проблема людини і проблема людства» (с. 119-130).\nОднак, ці знання видаються украй дозовано та не відповідають запитам сучасних підлітків. Вчителі розповідають про те, що контрацептиви – це добре, але не повідомляють як ними правильно користуватися. На жаль, інструкцію до презервативів читали навіть не усі дорослі, і багато хто не знає про те, що їх не можна носити в кишенях одягу, а використовувати потрібно тільки з додатковим лубрикантом, аби кондом не порвався у найбільш невідповідний момент.\nМи давно вже покинули простір, у якому сексу не було. Тож, мабуть, вже прийшов час змінити своє ставлення до сексуальної освіти дітей і навчитися говорити про статеве життя дещо під іншим кутом. Зрештою, припинити вульгаризувати термінологію, що стосується теми статевого та гендерного виховання і надати підліткам інформацію у повному обсязі.\nНагадаємо, «Всеосвіта» розповідала про курси для підвищення сексуальної освіченості дітей та молоді України.\nЯк виховують «громадян майбутнього» у Сінгапурі, де система освіти – одна з кращих у світі?\n«У світі професій» : гра для допитливих


До 70-річчя Перемоги Росія втратила Україну, союзників, і власну країну\nГлавная/Аналитика/До 70-річчя Перемоги Росія втратила Україну, союзників, і власну країну\n70 років на Росію не нападав зовнішній ворог, проте за ці роки росіяни самі втратили країну, яка виграла ту війну.\nПро це пише російська журналістка Наталія Геворкян у колонці для радіо “Свобода”. “До 70-річчя Перемоги ми втратили близький нам народ, який боровся з фашизмом у лавах радянської армії. Наші союзники в тій війні стали “пиндосами” і “гейропою””, – продовжує журналістка.\n“У кошмарному сні мені не могло приснитися, що Україна стане для Росії “фашистською” і що 9 травня наші народи будуть святкувати одну на всіх нас перемогу в стані війни один з одним. Вперше за 70 років нас розвели так, що не склеїти, не накрити спільний стіл, не обійнятися. Не тільки союзники в тій війні, але і рідна і близька країна 9 травня не буде поруч. І, швидше за все, Україна, як і весь світ, поступово почне святкувати 8 травня – закінчення Другої світової, а не Великої Вітчизняної”, – пише Наталія Геворкян.\nВона зазначає, що “в цьому приступі самовпевненості, агресивності по відношенню до зовнішнього світу Росія маргіналізується. Ображена, зла і… ні, не сильна. Сильна – Німеччина та її канцлер, яка 10 травня приїде в Москву і покладе квіти до могили Невідомого солдата. Німеччина, яка пройшла через крах і сором і знайшла в собі сили покаятися і побудувати нову країну. Німеччина, куди їдуть багато росіян. Німеччина, яка програла все і прийшла до 70-річчя своєї поразки країною номер один у Європі”.\nУ той же час Наталія Геворкян підкреслює, що 70 років потому у країні-переможниці люди і їх життя не стали безумовною і найважливішою цінністю, оскільки в Росії на розкрутку свята 9 травня виділяється в три рази більше грошей, ніж на покупку і ремонт квартир для ветеранів, і на їх лікування. “Народ якось лякаюче байдужий до цього і навіть ніби радіє”, – зазначає Наталія Геворкян.\n“Можна прикрасити машину гаслом “Спасибі дідові за Перемогу!” і в той же час спокійно проїхати повз голосуючого на узбіччі діда в орденах”, – зазначає журналістка, додаючи, що “народ, який переміг нацизм, залишився масою, якою легко маніпулювати, і яка рабськи заглядає в очі вождю”.


Житло - це не квадратні метри, не гарнітури й сучасна побутова техніка. Це, швидше за все, відносини між людьми й речами. Можна просто привезти з меблевого магазину гарнітур (але як одноманітні сучасні квартири!), а можна бути справжнім творцем свого житла, як би одухотворити його, привнести щось своє, адже кожна людей - особистість. І тоді житло перетвориться в будинок, де добре й затишно всім\nЗатишок не купується, він створюється. Квартира може бути крихітної й бажаної, а може - величезної й непривітної. Ознака затишного, зручного житла - простота. Польова квітка проста, але як досконалий і гарний! У зручній квартирі не повинне бути нічого вигадливого, претензійного. Не терпить вона й показного багатства. Згадаємо мудрість прадавніх: "Якщо не вистачає розуму зробити просто, роблять багато".\nОрганізувати житловий простір треба так, щоб воно не оточувало вас, а ви жили в ньому. Домівка може й повинен зміцнювати родину. У щасливий будинок завжди квапляться потрапити скоріше, адже там улюблені люди, улюблені книги, потрібні й зручні речі, створені або вдосконалені вами\nБудинок - це місце, де людина відновлює сили після трудового дня, де він спілкується зі членами своєї родини, ухвалює друзів, де панує атмосфера рівноваги. Удома хочеться віддаватися міркуванням, займатися творчістю, розважатися. Житлове середовище впливає на розвиток людини, становлення його як особистості, відбивається на його настрої, відносинах між членами родини, від житла багато в чому залежить успішне виховання дітей. Якщо туфлі тиснуть, їх можна віддати в розтяжку. А якщо у своїй квартирі ви почуваєте себе, ніяково, незручно, те цьому горю допомогти складніше.\nПо житлу можна судити про спосіб життя родини, її смаках, пристрастях, рівні культури. Воно повинне бути пристосоване для готування й приймання їжі, сну, відпочинку, різного роду занять, зберігання речей і предметів, гігієнічних процедур, виховання дітей. У квартирі людей повинен випробовувати відчуття повнокровного життя. Втім, отут нам краще привести слова знаменитого архітектора Ле Корбюзье, який сказав піднесено й поэтично: "Житло - це можливість вільно рухатися, стояти, лежати; насолоджуватися прохолоддю або теплом, відпочивати, поринати в роздуми... Житло - це можливість мати родину, складову ланка вічному ланцюга життя; цей простір, необхідне для сімейних радостей".\nБули часи, коли прагнення людину облагородити своє житло інший раз трактувалося чи не як ознака міщанства або снобізму. Найчастіше виродливий вещизм, що проявляється в невтримнім накопиченні, ототожнювався із природнім бажанням людини створити для себе гарне й зручне житло. Тепер житло перестає бути просто утилітарною " середовищем проживання" - усе частіше це об'єкт естетичного осмислення людиною самого себе й своєму життя\nВажливо й інше: багато з людей, віддаючи частину свого дозвілля благоустрою квартири або кімнати, обладнуючи інтер'єр власними руками, роблять це не тому, що не можуть придбати необхідні речі в магазині, а із природнього прагнення ктворчеству.\nЦікаво, що саме в таких інтер'єрах звичайно не бачиш дорогою, "модної" меблів - ні знаменитих "антеев", ні монументальних, як надгробка, стінок зі складним різьбленням і бронзовою фурнітурою. Усі тут просто, природно, і дихається тому легко й вільно.\nІнші квартири запам'ятовуються надовго. От, приміром, по всім периметру стін однієї з кімнат ідуть стелажі із книгами, а все поле стін над ними зайняте живописом - пейзажі в простих дерев'яних рамах. Так і здається, що це вікна в природу - однотонне тло шпалер не заважає любуватися картинами


Анатолій Шара: Ну я как всє або як диванні воїни святкують День Захисника | site.ua\nВишневе. В цей передсвятковий день в супермаркетах величезний ажіотаж. Люде гребуть все підряд: особливо затребуваним є алкоголь та "мяско на шашелі".\nСтою в черзі в одному з таких. Переді мною стоїть бабця з внуком, той мучає її якимись складнючими іменами з мультфільмів. А попереду них високий атлетичний чоловік - це кадровий військовий, точніше прикордонник, з яким живу в одному будинку. Ми привіталися, махнувши один одному головою. Перед військовим стоїть галаслива юрба чоловіків різного віку. Вони перетворили касу в суцільний регіт та матюгальник. З їх розмов стає очевидним, що кожен з них надзвичайно крутий чувак. Крутіше за них тільки варені яйця. Підійшла їх черга. Касир почала пробивати кілотонни різного алкоголю та їжі: пиво, віскі, вино, українське національне блюдо - "шашлик". Один з них найбільш активний та відповідно найкрутіший раптом каже:\n- Вот ета ми атдахньом на Дєнь Защітніка Украіни. Давно ми так нє собіралісь, мужикі. Чуствую - будєт очінь круто.\nПрикордонник різко розвернувся до нього:\n- А ти її захищав? - звернувся він. Регіт, веселощі та матюки різко зникли.\n- Ні понял, - знітився хлопак.\n- Та що тут розуміти!?! Питаю, ти особисто захищав Україну, воював за неї? - військовий підійшов ще ближче. На пару секунд запанувала тиша. Крутий мен, відводячи погляд в сторону, ледь чутно відповів:\n- Ну я как всє...\n- Командував полками на дивані, поки там пацани... - перебив його прикордонник.\n- Ну как би ні савсєм, - слова та вселенська крутість пропали не тільки в нього, а й в друзів, які мовчки пакували все в пакети.\n- Скажи чесно, що ти просто з друзями хочеш убиться в гамно, а День Захисника це просто привід. Будь чесним хоч тут, реально будь чоловіком, - резюмував військовий. У відповідь не було навіть мугикання.\nКасир з острахом подивилася на нього та назвала хлопцям суму до сплати.\n- Воєваки, бля! Захисники України, бля, - розчаровано махнув рукою військовий в сторону "крутих менів".\nSerhii Ruzhitski, Марина Добровольська, Oleksandr Kalashnykov, Mathei Ch, Druzhenko Tetiana та ще 24 користувача\nGeorge Vyshnya, Тарас Яловничий, Віктор Тальний, Oleksandr Kalashnykov, Mathei Ch та ще 21 користувач\nAlexander Kalinchenko, Віктор Тальний, Anri Kovalchuk, Druzhenko Tetiana, Анатолій Прохоренко та ще 10 користувачів\nВіктор Тальний, Oleksandr Kalashnykov, Mathei Ch, Анатолий Жуковский, Yir Yv та ще 13 користувачів\nМаксим Колиба, Serhii Ruzhitski, Марина Добровольська, Сергей Копаница, Ирина Красноступ та ще 13 користувачів\nYurii Erro, Ярослав Денека, Serhii Ruzhitski, Mathei Ch, Анатолій Прохоренко та ще 35 користувачів\nRia Colos, Віктор Тальний, Mathei Ch, Анатолий Жуковский, James Call та ще 14 користувачів


Влада заявляє про неминуче підвищення цін на електроенергію для населення | Galka.if.ua\n22 Jul, 2021 10:53\nПро це голова Національної комісії, що здійснює держрегулювання в сферах енергетики і комунальних послуг (НКРЕКП) Валерій Тарасюк сказав в інтерв’ю Економічній правді.\n“Обговорюються різні сценарії [підвищення тарифів], але у нас немає іншого майбутнього, крім поступового вирівнювання тарифів для промисловості і населення. Це великий самообман, коли ми вважаємо, що людина, яка платить за електроенергію менше, дійсно отримує від цього якусь користь”, — зазначив він.\n“Я не можу оприлюднити всі варіанти підвищення цін. Який варіант буде прийнятий і буде прийнятий з 1 серпня, ми сказати не можемо, тому що це політичне рішення Кабміну. Думаю, чекати залишилося зовсім небагато”, — заявив очільник НКРЕКП.\nМіністерство енергетики розраховує запустити нову модель спеціальних зобов’язань (ПСО) на оптовому ринку електричної енергії для населення з 1 серпня, заявив 8 липня міністр Герман Галущенко.\nАгентство “Інтерфакс-Україна” повідомляло, що споживачів поділять на чотири категорії в залежності від обсягів споживання (до 100 кВт-год; 100−300 кВт-год; 300−500 кВт-год, від 500 кВт-год).\nЗа інформацією директора ДП “Гарантований покупець” Костянтина Петриківця, максимальний тариф пропонується встановити на рівні близько 3,4 грн/кВт-год.


Амінокислоти Carlson L-Lysine 500 мг (100 капсул) (105885) Фірмовий товар!: продаж, ціна у Києві. Амінокислоти для спортсменів від "Интернет-магазин «Ironstore»" - 1012669492\nАмінокислоти Carlson L-Lysine 500 мг (100 капсул) (105885) Фірмовий товар!\nВ наявностіКод: 105885\n224,40 грн.280,50 грн.\n•слабых связках и сухожилиях\nЛізин підтримує такі структурні білки, як колаген і еластин, які утворюють сполучну тканину, таку як шкіра, сухожилля і кістки. Тобто ця амінокислота здатна зміцнити всі з'єднання в організмі і запобігти неприємні наслідки, пов'язані з їх пошкодженням, такі як переломи, внутрішні кровотечі, розтягнуті зв'язки, шкірні захворювання. L-лізин також є попередником L-карнітину, який необхідний для метаболізму жирів і виробництва енергії. Крім того, лізин підтримує імунну систему і правильну серцево-судинну функцію.\nПорцій в упаковке100\nПриймати 1 капсулу 1-6 рази в день."\nЦіна: 224,40 грн.


«Малголленд драйв» (англ. «Mulholland Drive») — психологічний трилер, знятий у сюрреалістичній манері, написаний і поставлений Девідом Лінчем 2001 року. У головних ролях знялися Наомі Воттс, Лора Геррінг та Джастін Теру.\n«Любовна історія у місті мрій», — так пояснює свій фільм режисер. При цьому зміст та жоден із символів Лінч відмовився пояснювати. «Мені приємно слухати, як по-різному трактують люди мої фільми», — пояснив Девід. Фільм розповідає глядачеві про темноволосу дівчину Ріту (Лора Герінг), яка в результаті аварії втрачає пам'ять. Вона знайомиться із блондинкою Бетті (Наомі Вотс), талановитою молодою акторкою. Разом вони намагаються відновити пам'ять Ріти. У цей час їм на шляху трапляються дивні речі: гроші, знайдені у сумочці Ріти, труп у будинку Даян Селвін, чиє ім'я Ріта випадково пригадала, та ін. Друга частина фільму є більш заплутаною. У ній гарненька, доглянута Бетті виявляється невдалою актрисою, котра перебуває у депресії через любов до Камілли. Останньою є все та ж Ріта. Та кожна із цих жінок віддзеркалює особистість колишніх Бетті та Ріти. «Ріта — це та фантазія Бетті, якою б вона хотіла бачити Каміллу», — пояснює в одному з інтерв'ю Наомі Вотс.\nКритики тепло зустріли фільм, про що свідчать приз за найкращу режисуру Каннського кінофестивалю 2001 року та номінація на премію «Оскар» у цій же ж категорії. Підводячи підсумки першого десятиліття XXI століття, асоціація кінокритиків Лос-Анджелеса, а також видання «Cahiers du cinéma» і «Time Out» визнали «Малголленд драйв» найкращим фільмом цих років. Такі видання, як Rolling Stone, Village Voice, Sunday Times і The Guardian включили фільм до трійки найкращих фільмів десятиліття. ВВС визначило картину найвеличнішою у XXI столітті.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Малголленд_Драйв_(фільм)&oldid=25943882


Чому дівчина не отримує оргазм? Секрети жіночого оргазму\nІнтимна сфера життя сповнене недомовок і безглуздих легенд, саме тому у багатьох людей виникають цілком зрозумілі складності. Дуже складно пояснити нюанси жіночої сексуальності, якщо чоловіки соромляться запитати, а дівчата - відповідати. Однак інформацію все ж можна знайти, якщо наполегливо шукати. Розумних чоловіків, охочих жити в гармонії зі своєю половинкою, цікавить питання про те, чому дівчина не отримує оргазм. Якщо чоловік задається цим питанням і щиро бажає виправити ситуацію, це хороший знак. Така людина має шанс побудувати благополучну і яскраву особисте життя, повну взаємності. У чому ж полягає феномен жіночого оргазму?\nОргазм як обов`язок\nЯк би смішно не звучало, але в останні пару десятків років оргазм перетворився чи не в священний обов`язок жінки. Тільки-но тема сексу скинула окови табуйованості, як її хитнуло в іншу крайність. Двісті років тому жіночий оргазм вважався рідкісним бонусом, абсолютно необов`язковим для сімейного щастя, а жіноча сексуальність таврувалася як розбещеність і розбещеність. Після тріумфального наступу сексу на територію масової інформації та загальнодоступності матеріалів про інтимну сторону життя чоловіка раптово задумалися: "Чому дівчина не отримує оргазм?" З якоїсь дивної причини наявність обопільної розрядки стало вважатися ознакою чоловічої спроможності.\nВідео: Чому жінка не отримує оргазм? | Чому дівчина не отримує оргазм? [Secrets Center]\nЯкщо розглядати ситуацію з точки зору радикальних феміністок, то тут чоловіки спритно перетягнули ковдру на себе. Вони почали вимагати від жінок яскравих видовищних оргазмів, не надто замислюючись над саму природу інтимного задоволення. Добре, якщо чоловік хоч щось намагається зробити, щоб доставити своїй обраниці задоволення, але проблема полягає в тому, що ці дії ставали плодом певної умоглядної роботи. Наприклад, в глянцевому журналі написано, що потрібні попередні ласки. Інструкція сприймається буквально, і чоловік приймається піддавати дивується партнерку цим пестощів, не надто цікавлячись її думкою. Але жінка не автомобіль, інструкція тут не працює. Так в чому ж проблема?\nЧому дівчина не отримує оргазм?\nПочинаючи розмову про проблему, доводиться в черговий раз відкривати банальну істину: все люди різні. Це дуже схоже на кулінарні уподобання: комусь подобається соковитий шашлик, а хтось готовий не дивлячись проміняти шматок м`яса на соковиту грушу. Так і в інтимному житті: різних людей «заводять» різні дії.\nВідео: Чи не отримую оргазм ... Як жінці досягти оргазму?\nЗвинувачувати дівчину в відсутності оргазму так само безглуздо, як докоряти жабу в тому, що вона не хоче відростити крила і літати. Дуже часто жінка не здатна отримати насолоду від тих же дій, що і попередня пасія її ненаглядного. Але інерція є спільною людської проблемою, чоловікові часом буває складно провести межу і усвідомити собі, що якщо Маші подобалася певна ласка, то Катя навряд чи буде від неї в захваті. Варто тільки чітко зрозуміти, що це інша людина, з іншими уподобаннями і абсолютно відрізняється сприйняттям, як перший крок до взаєморозуміння буде пройдений легко і невимушено. Отже, розберемося з класифікацією оргазмів.\nВелика кількість суперечливої інформації може збивати чоловіка з пантелику. Як зрозуміти, що таке «оргазм-феєрверк»? Це був саме він чи ні? І чи був він взагалі? Безвідповідальні автори статей з насолодою смакують нестримні інтимні фантазії, забуваючи про головне: всі ті точки G, A і так звані «глибинні точки», які вони радять чоловікам прицільно стимулювати, знаходяться всередині піхви. Їх не можна розглянути і помацати в домашніх умовах, схема не допоможе, тому що на голівці члена очей немає, і чоловік не може переконатися, потрапив або не потрапив він в загадкову точку. Так можна і ерекції позбутися, а потім дивуватися, чому дівчина не отримує оргазм від сексу. Тому що жінка не автомобіль, не можна відкрити капот і подивитися, що саме барахлить.\nУмовно існує три основних типи оргазму: вагінальний, анальний і кліторальний. Не варто випускати з уваги також додаткові різновиди - жінка цілком здатна випробувати оргазм тільки від ласк, при цьому без дотиків до геніталій. Ментальний оргазм теж не є міфом: при досить розвиненому уяві жінка може довести себе до "точки" буквально силою думки, хоча це вимагає певних умов.\nСила і інтенсивність вагінального оргазму залежать від цілого ряду чинників. Впливає ступінь порушення, кут і глибина проникнення члена, інтенсивність стимуляції, буквально темп і ритм рухів. Є один простий відповідь на питання про те, чому дівчина не отримує вагінальний оргазм: "тому що рано". Така розрядка - це більш зріла реакція на секс, її складніше отримати, ніж кліторальний, адже в піхву істотно менше нервових закінчень, стимуляція яких здатна принести задоволення.\nНайпростіший і прямолінійний спосіб отримати задоволення - це стимуляція клітора. Чому дівчина отримує тільки кліторальний оргазм? Тому що там розташовані найбільші чутливі нервові закінчення, збудження наростає швидко і надійно, не доводиться винаходити складні сексуальні позиції і відшукувати приховану в глибині тіла точку.\nУ більшості випадків жіноче самозадоволення спрямоване саме на стимуляцію клітора, все інше - швидше додаткові бонуси. Однак кліторальний оргазм не є чимось поверхневим - це повноправне і дуже глибоке відчуття. Щоб навчитися доводити дівчину до клиторального оргазму, варто пам`ятати про головне: клітор - це невеликий, але дуже ніжний ділянку геніталій, його не можна смикати і грубо терти.\nГоловна ерогенна зона жінки\nМожливість випробувати оргазм тісно пов`язана зі стимуляцією ерогенних зон. У різних жінок вони, природно, різні. Одна дівчина мліє від дотиків до грудей, інша вважає за краще, щоб її гладили по спинці. Чому дівчина не отримує оргазм? Швидше за все, чоловік пропускає якусь важливу ерогенну зону. Але перше місце в списку займає зовсім не клітор.\nЖінки відрізняються від чоловіків в першу чергу тим, що їм складніше отримати фізіологічний оргазм, заснований тільки на механічній стимуляції. Необхідно, щоб була порушена головна ерогенна зона: мозок. Жіноча сексуальність багато в чому знаходиться в голові, саме тому дівчина відчуває потяг до якогось певного чоловікові, навіть якщо не усвідомлює цього сама. Якщо чоловік не приваблює її, голова зайнята іншим, думки витають десь далеко, то тіло може і не зреагувати. Звичайно, в окремих випадках можливі варіанти, але частіше за все причина криється в думках.\nЧому дівчина отримує оргазм в одній позі?\nЯкщо в парі все добре, і оргазм не такий вже і рідкісний гість, то чоловіка може почати турбувати додаткове питання. Як же так: ось в цій позі все добре, але в інший ніяк не виходить? На допомогу призиваються статті з інтернету, глянцеві журнали, в кращому випадку - сексологи.\nЧому дівчина перестала отримувати оргазм, варто було тільки змінити позицію? Можливо, саме тут ховається особливість вагінальних разрядок і таємничих точок, позначених латинськими літерами. Якщо жінка отримує вагінальний оргазм, а не прикидається, значить, чоловік інтуїтивно або випадково знайшов правильну позу, в якій стимулюється потрібна точка. Змінили позу - нервові закінчення не отримують необхідного для досягнення розрядки впливу, пік задоволення залишився недосяжним. Це не так складно виправити, можна підстрахуватися і підключити кліторальну стимуляцію, тоді насолода наздожене практично в будь-якій позі.\nЩе одна актуальна проблема, здатна зіпсувати будь-який, навіть найбільш бажане задоволення - це страх. Чому дівчина боїться отримати оргазм, адже це так приємно? Причин для страху може бути досить багато, яка саме діє в кожному окремому випадку, досить складно з`ясувати з наскоку.\nМожливо, дівчина дуже чуттєва, і оргазм позбавляє її сил. Слабкість може лякати. Під час піку практично неможливо себе контролювати, дівчина може мучитися думками про те, що вона негарно виглядає, коли отримує задоволення. Не виключено, що коли-то все зіпсував грубий і нечутливий чоловік, який посміявся над тим, як вона виглядає, які звуки видає. Приниження такого роду складно забути, його не хочеться переживати знову. Якщо для цього потрібно відмовитися від оргазму, дівчина може піти на такий крок, аби знову не опинитися в вразливою позиції.\nПсихологія оргазму і довіру\nСаме зазначені вище причини можуть стати відповіддю на питання про те, чому деякі дівчата не отримують оргазм. В інтимі дуже важливий такий чинник, як довіра. Впевненість в партнері, в тому, що він буде чуйним і уважним, не скористається слабкістю, щоб принизити або заподіяти біль, допомагає подолати збентеження. Далеко не всі жінки впевнені в собі настільки, щоб отримувати оргазм незважаючи ні на що.\nЖінка, якій не доводиться імітувати оргазм, стає більш спокійною і щасливою, вона внутрішньо розслабляється. Завдяки цьому з`являється можливість відчувати справжнє блаженство і не дуже мучитися, якщо час від часу воно виявляється недосяжно. Багато жінок здатні отримувати задоволення від самого процесу, від захоплюючого відчуття довіри і взаємної любові. Як тільки оргазм перестає бути обтяжливою обов`язком, а страх пропадає, розкриваються чарівні глибини чуттєвості. Для чоловіка це справжня перемога.\nЯк бути з колишньою дівчиною? Колишня любов: поради психолога\nВибачення перед коханою: яким воно має бути?\nwikifr.xyz » Відносини » Сексуальність » Чому дівчина не отримує оргазм? Секрети жіночого оргазму


Снігоприбиральник бензиновий HECHT 9542 SQ купити в Києві, Львові, Харкові, Одесі, Дніпрі з доставкою по Україні - 18545\nСнігоприбиральник бензиновий HECHT 9542 SQ\nКод товару: hecht9542sq\nHECHT 9542 SQ - двоступеневий снегоуборщик, який за своїми параметрами, безумовно, відповідає очікуванням найвимогливіших користувачів. Бензиновий чотиритактний двигун - двигун HECHT OHV з робочим об'ємом 420 см3, потужністю 12 к.с. Для впевненого руху снегоуборщик має великі 16 x 6.5 - 8 "колеса із спеціальним протектором, що забезпечує ідеальне зчеплення навіть в складних умовах. Для крижаних поверхонь можна придбати додаткові снігові ланцюги. На слизьких поверхнях корисна коробка передач з 6 передніми і 2 задніми швидкостями.\nСнігоприбиральна фреза, що подає сніг на крильчатку, розташована під масивним металевим корпусом шириною 106 см і висотою 51см. Вона складається з ефективної спіральної фрези і редуктора, який легко справляється з навіть обмерзлих снігом. Другий етап гвинта транспортує сніг в відкидний труби (дефлектора), після чого він викидається на відстань до 15 м. Напрямок викиду може змінюватися в радіусі 180 ° за допомогою важеля керування на головній панелі. Можна регулювати висоту і дальність викиду снігу.\nПодібно до деяких моделях снігоочисної обладнання, цей агрегат також обладнаний електричним стартерних блоком, який запускає двигун через електричну мережу 230 В / 50 Гц. Також збережена можливість традиційного ручного запуску.\nЗавдяки інтеграції більшості елементів управління в одному місці на головній панелі, управління снігоприбиральної машиною дуже зручно. Ви, звичайно, оціните Наявність потужної фари в кінці вечора або при роботі в складних умовах. При низьких температурах ручки з підігрівом, безумовно, підвищать комфорт роботи. З цим снігоочисником зима ніколи не застане вас зненацька.\n* Технічні дані про потужності двигуна вимірюються відповідно до SAE J1940. Для точного порівняння потужності двигуна використовуйте інформацію про потужності і тип двигуна.\nПродуктові переваги "Снігоприбиральник бензиновий HECHT 9542 SQ":\nПродумана главнвная панель;\nПідігрів рукоятки: да


Перезавантаження Київпроекту: киянам презентували проект модернізації будівлі\nкиянам презентували проект модернізації будівлі\n20 грудня розпочався другий етап обговорення модернізації будівлі Київпроекту. Під час відкритої зустрічі Андрій Вавриш разом з Юрієм Грановським з Агентів Змін розповіли функції, які випливають з результатів дослідження, та відповіли на питання громадськості.\n"Знайти не тільки форму, а й зміст" — саме за таким принципом формувалося нове бачення будівлі. Девелопери комплексно підійшли до питання реновації Київпроекту — вивчили контекст ділянки та проаналізували попередні концепції, напрацьовані за останні кілька років. Для глибокого просторового та соціологічного аналізу території залучено Агентів змін.\nБлизько трьох місяців команда фахівців досліджувала зону 5-хвилинної доступності від Київпроекту. За словами Юрія Грановського, основний фокус вони зробили на вивченні функцій будівель та функціонування району загалом. Для цього детально розглянули наповнення публічних просторів, проаналізували пішохідні маршрути та якість зв'язків між вулицями.\nНаразі у районі близько 44% площ відведено під офісні приміщення та майже чверть площі забудови складає житло. У будні тут досить високий рівень пішохідних та автомобільних потоків. Паралельно з цим відчувається брак об'єктів інфраструктури, публічних просторів і місць для дозвілля дітей, інклюзивних тротуарів і місць для паркування.\n"Магазини сумнівної якості, через що вони не користуються належним попитом. Досить контрастною є ситуація з відкритістю територій: частина з них закрита, частина — працює як напівприватна або знаходиться у режимному стані. Кількість припаркованих автівок вздовж доріг вказує на необхідність паркінгу, а стан тротуарів — на впровадження заїздів для маломобільного населення. У районі багато культурних закладів, але немає майданчиків, де б вони могли взаємодіяти та виробляти нові сенси", — зазначив Юрій Грановський.\nСаме ці дані й стали відправними точками для розробки нової концепції Київпроекту.\nЗа словами Андрія Вавриша, робота над проектом не обмежена лише його будівлею. В планах — реконструювати та повернути місту сусідню споруду, що є пам'яткою архітектури. Основна ідея фасаду Київпроекту також буде збережена — зовнішній вигляд споруди стане реплікою на звичну киянам будівлю.\n"Знайти не тільки форму, а й зміст" — саме за таким принципом формувалося нове бачення будівлі.\nДілянка дозволяє створити дворівневий підземний паркінг на понад 500 автомобілів. Це допоможе не тільки вирішити проблему припаркованого транспорту вздовж доріг, а й зняти транспортне напруження в районі.\nВнутрішнє наповнення будівлі органічно поєднуватиметься із наявними функціями у кварталі. В планах девелоперів зонувати забудову на апартаменти, офіси та комерційні приміщення. При цьому особлива увага приділятиметься публічним просторам. Наразі активно опрацьовується ідея створення пасажів у складі проекту.\n"Ми згодні з думкою про те, що естетика визначає етику. Тому вважаємо, що потрібно створювати більше місць, де людям буде зручно та приємно знаходитись", — наголосив Андрій Вавриш.\nКрім цього, відкрита територія всередині об'єкту стане додатковим зв'язком між Володимирською та Пушкінською вулицями.\nУ районі розташовано дві школи, тож частину простору потрібно відвести для сімейного та дитячого дозвілля.\nТериторія Київпроекту — це даунтаун, тож будівля може перетворитися на новий "мозковий центр" і майданчик для взаємодії. Передбачено розміщення освітньо-культурних інституцій: платформ міського розвитку, коворкінгів, простору для лекцій, конференцій, презентацій, публічних дискусій.\n"Наша Big Idea — зробити цей об'єкт місцем, де збираються найсильніші, найфаховіші та найуспішніші. Ми хочемо створити тут інноваційний центр, де б запускалися стартапи та розміщувалися шоуруми українських брендів. В наших планах започаткувати спорт-хаб, об'єкти фешн-індустрії та медіа-хаб з простором для конференцій, міні-кінотеатрами та студією звукозапису. Для цього ми не тільки напрацьовуємо ідеї, а й об'єднуємо всі бізнес-компоненти в об'єкті. Ми хочемо, щоб це місце стало місцем сили, місцем найбільш потужних ідей та досягнень", — підсумував Андрій Вавриш.\nВсіх, хто хоче приєднатися до проекту модернізації будівлі Київпроекту та внести свої пропозиції щодо переосмислення її функціоналу, просимо заповнити анкету за посиланням.\nСвої побажання ви також можете надіслати нам на пошту research@saga-development.com.ua


Забрали всі гроші: У Харкові курсанти військового вишу побили та пограбували іноземця\nвівторок, 13 лютий 2018, 17:59\nЖертвою нападу став громадянин Туреччини.\nУ Харкові троє курсантів Харківського інституту танкових військ побили і пограбували громадянина Туреччини біля одного з місцевих супермаркетів. Про це повідомляє NewsRoom з посиланням на власні джерела в правоохоронних органах, інформують Патріоти України.\nПовідомляється, що в поліцію звернувся іноземець 1990 року народження із заявою про те, що біля будинку по вулиці Полтавський шлях у нього із застосуванням сили забрали гаманець, де знаходилося 2600 гривень. По медичну допомогу потерпілий звертатися не став.\nПо гарячих слідах патрульні затримали підозрюваного в нападі - ним виявився 21-річний курсант Харківського інституту танкових військ. Правоохоронці встановили, що співучасниками злочину були двоє його однокурсників - 1997 і 1998 років народження. Зараз один з передбачуваних зловмисників затриманий, силовики вирішують питання про обрання запобіжного заходу двом іншим.\n"Слідчі Холодногірського відділу поліції відкрили кримінальні провадження за статтями 186 (" грабіж ") і 296 (" хуліганство ") КК України", - відзначили в поліції.


Головне за ніч: Fitch знизило рейтинги України у іноземній валюті | Громадське телебачення\nГоловне за ніч: Fitch знизило рейтинги України у іноземній валюті\n7 жовтня, 2015 12:00\nПолітика/Головне за ніч: Fitch знизило рейтинги України у іноземній валюті\nFitch знизило рейтинги України у іноземній валюті\nМіжнародне рейтингове агентство Fitch знизило довгостроковий і короткостроковий рейтинги дефолту емітента України у іноземній валюті з рівня C до рівня RD (обмежений дефолт).\nПідставою для такого оголошення став пропуск Києвом платежу за єврооблігаціями на суму 500 мільйонів доларів, повідомляє ВВС Україна з посиланням на прес-службу агентства.\n«Десятиденний пільговий період для виплати єврооблігацій на суму 500 млн доларів із терміном погашення 23 вересня 2016 року збіг без здійснення виплати. Fitch відтак розцінив це як дефолт країни за її суверенними зобов'язаннями у євробондах», - йдеться у повідомленні на сайті агентства.\nУ вересні Україна представила кредиторам пропозицію про обмін державних євробондів і облігацій із державною гарантією на загальну суму близько 18 млрд доларів. Відповідно до критеріїв Fitch, це відповідає обміну проблемних боргових зобов'язань, що призведе до матеріальних збитків власників євробондів і проводиться, щоб уникнути дефолту, пояснили в агентстві.\nПорошенко та директор-розпорядник МВФ скоординували позиції щодо виконання умов для чергового траншу\n«Співрозмовники скоординували позиції щодо виконання умов для чергового траншу МВФ», - повідомив Інтерфакс-Україна з посиланням на прес-службу президента.\nТакож у розмові Порошенко відзначив важливість скасування псевдовиборах на окупованій території Донбасу для стабілізації економічної ситуації.\nУ Лондоні нагородили саудівського блогера, засудженого за «образу ісламу»\nБлогер із Саудівської Аравії Раїф Бадаві, засуджений до 10 років ув'язнення і 1 тисячі ударів батогом за «образу ісламу», став лауреатом престижної премії у Лондоні за свою діяльність із захисту свободи слова, повідомляє ВВС Україна.\nБританський відділ міжнародного ПЕН-клубу нагородив блогера премією «За письменницьку відвагу».\nРаїф Бадаві створив сайт Ліберальна мережа Саудівської Аравії, де велися дискусії на політичні і релігійні теми. Сайт існував чотири роки.\nУ січні блогер отримав перші 50 ударів батогом, однак надалі здійснення покарання відклали через погіршення здоров'я засудженого. Колишній король Саудівської Аравії Абдулла ібн Абдул-Азіз перед смертю встиг направити справу Бадаві на перегляд, проте Вищий суд країни залишив вирок чинним.\nУ вересні Раїфа Бадаві також номінували на здобуття премії імені Андрія Сахарова За свободу думки, яку щороку вручає Європарламент.


П'ять способів адаптуватися в кризу на карантині\nЩе вчора світ був звичним і затишним, а сьогодні ми всі дружно вийшли із зони комфорту. Це боляче, але тепер треба звикати до нового життя. І я хочу вам допомогти адаптуватися в кризу, зберегти здоров’я і спокійну психіку.\nВідразу хочу вам сказати: вам страшно і це нормально. Страх – природна реакція на стрес, його потрібно прийняти і прожити. Тільки після проживання страху ви зможете адаптуватися до нових умов.\nЯкщо ви страждаєте від обмежень свободи – це теж норма! Таке буває з людьми, у яких сильно розвинені «центри свободи» в мозку.\nПросто скажіть собі: «так, я боюся, так, на мене тисне неможливість виходу з дому, так, я страждаю від невпевненості в завтрашньому дні». Прийміть свої переживання, ви маєте на них право. І вам відразу стане легше.\nЗлість, гнів, втому і паніка знижують імунітет і організм починає чіпляти різні інфекції. Я дам вам 5 простих порад, які допоможуть взяти ситуацію під контроль і зберегти своє здоров’я.\n1. Знайдіть нові опори і ресурси. Я зараз не про запаси гречки і туалетного паперу, а про ваше тіло. Це єдине, що належить вам по-справжньому. Відчуйте, які приємні відчуття в ньому приховані. Розслабляйтеся, робіть дихальну гімнастику, займайтеся йогою, танцями, фітнесом – зараз дуже багато онлайн-тренувань.\n2. Подбайте про свій організм. Пийте достатньо води, вживати здорову їжу, спіть не менше 8 годин на день. Не забувайте пити вітаміни і препарати заліза – це допоможе імунній системі боротися з інфекціями.\n3. Підвищуйте вібрації. Медитуйте, робіть практики, читайте афірмації, візуалізують себе в щасливе майбутнє.\n4. Позбавтеся від зайвих речей. Самоізоляція – найкращий час, щоб гарненько расхламіть свою квартиру. Расхламленіе допомагає заспокоїти нерви і очистити простір для чогось нового. До того ж, винесення сміття – легальний спосіб вийти на вулицю і подихати свіжим повітрям!\n5. Проводьте час з користю. Замість того, щоб годинами читати фейковий новини, вчіться новим знанням і навичкам, щоб зробити крок на новий щабель в новому, зміненому світі.\nТак, наш світ більше не буде таким, як раніше. Ми будемо адаптуватися до нового життя і будувати нові плани. А поки ми «зависли в повітрі» – давайте використовувати цей час по максимуму.\nВи можете зануритися в депресію, дивитися новини і кожен день боятися невідомості.\nА можете використовувати час карантину, щоб заземлитися, переглянути своє життя, вирішити застарілі проблеми і увійти в новий світ щасливого і впевненою в собі жінкою.\nПопередня статтяЯкі зміни в житті дає саморозвиток\nНаступна статтяЯк вибрати нішу для бізнесу?


Кращий бомбардир світу грає у Бахрейні - Спорт - TCH.ua\nКращий бомбардир світу грає у Бахрейні\nСпорт 26 грудня 2008, 12:25\nФорвард збірної Гвінеї і київського "Динамо" Ісмаель Бангура увійшов до числа топ-бомбардирів 2008 року.\nМіжнародна федерація футбольної історії і статистики (IFFHS) опублікувала рейтинг найрезультативніших гравців світу у 2008 році. Нападаючий "Динамо" Ісмаель Бангура з результатом у 12 м'ячів ділить 9-13 місця в загальному заліку разом із Еммануелем Адебайором ("Арсенал", Англія), Павлом Погребняком ("Зеніт", Росія), Флавіо ("Аль-Ахлі", Єгипет) і Стефаном Воргу ("Эніямба Інтернешнл", Нігерія).\nЛідирує ж у рейтингу Леандсон (Ріко), який представляє клуб "Аль-Мухаррак" (Бахрейн), – на рахунку бразильського нападаючого 19 голів. На другому місці з показником у 15 м'ячів розташувалися Ахмад Аджаб ("Аль-Кадісія", Кувейт) і Мирослав Клозе ("Баварія", Німеччина).\nТакож до першої п'ятірки потрапили нападаючий "Барселони" Самуель Ето’О (14) і Давід Вілья (13) з "Валенсії" – майбутнього суперника "Динамо" у Кубку УЄФА.\nВідзначимо, що у рейтингу враховувалися лише м'ячі, забиті гравцями за свою національну збірну і за клуб у міжнародних турнірах. Бангура у році, що минає, вісім разів засмучував воротарів суперників збірної Гвінеї, а також чотири рази відзначився у Лізі чемпіонів, виступаючи за "Динамо". Окрім цього, Бангура записав на свій рахунок 18 результативних ударів у матчах чемпіонату України. Таким чином, у 2008 році гвінеєць "настріляв" 30 голів!\nЩо стосується виключно першої частини сезону 2008/2009, то Бангура забив за "Динамо" 16 м'ячів – 12 в чемпіонаті і 4 – у Лізі чемпіонів. Завдяки високій результативності Ісмаель лідирує у бомбардирській гонці української Прем'єр-ліги (найближчий переслідувач – Джексон Коельо з "Металіста" – має в активі 10 м'ячів).\nДо повторення показника результативності минулого сезону (21 м'яч у складі "Динамо") Бангура залишилося забити п'ять м'ячів.\nКількість переглядів 326712\nКількість переглядів 22837


'Ефект Бурунову' або як приходить популярність? · Блог про різне\n⌛ 3 хвилини на читання · буде потрібно на 2669 букв\n'Ефект Бурунову' або як приходить популярність?\nСергій Бурунов недавно став мега популярним атером в російському кінематографі. Зліт його кар’єри почався, коли він почав зніматися, в серіалі ‘Поліцейський з Рубльовки’. Поступово він став практично “народним актором”. Його дуже полюбив російський глядач. Багато в чому це обумовлено обраної ним ролі ‘смішного простака’, якому не чуже нічого людського. Подібний персонаж близький простому глядачеві. І серіал дав цьому хороший старт.\nОднак, мало хто знав С. Бурунову до цього моменту. Юність його почалася в авіаційному училищі, але піти цим шляхом йому не судилося. У 1997 році він вступив до естрадно-циркового училища М. Н. Румянцева, а вже через рік в театральне училище імені Б. В. Щукіна.\nКар’єра актора задалася далеко не відразу, і Бурунов “пішов в озвучку”. Зараз багато ЗМІ кричать ‘Бурунов - офіційний голос Леонардо Ді Капріо!’. Це не зовсім так і навіть сам актор сказав, що ніяких офіційних голосів не існує. Скажімо, ‘так повелося’ і вже склалося в якесь правило, яке просто стало ‘хайп’, і темою, якої можна хизуватися і писати гарні заголовки. Крім Ді Капріо він озвучував Адама Сендлера, Джонні Деппа, Ченнінг Татум, Меттью Макконахі, Бена Аффлека і багатьох інших популярних голлівудських зірок.\nТаким чином, С. Бурунов довго і багато працював, беручи участь в дубляжі зарубіжних акторів і озвучці комп’ютерних ігор. Одночасно з цим була низка ‘проходять’ ролей. Хороших гонорарів особливо не було. У 2010 році від раку померла його мама. Цю трагедію він дуже важко переживав і досі згадує цей момент вкрай емоційно. Загалом, все складалося якось сумно і незаслужено несправедливо.\nІ тут, приблизно з 2016 року, після дуже вдало зіграної ролі замначальника РУВД ‘Барвиха-Північне’ Яковлєва, до Бурунову, нарешті, прийшла любов народних мас. Роль дійсно допомогла розкрити йому відмінний акторський і комедійний талант. Зірки зійшлися на думці, що він ‘відпрацював свою карму’ і пора дати можливість реалізуватися і стати успішною людиною в своїй справі.\n‘Так що за ефект Бурунову? І як приходить популярність? ‘- запитаєте ви. Наш висновок простий. Популярність, багатство, слава, популярність не приходять просто так або даром. Тих, хто ‘народився в сорочці’ одиниці. Щоб домогтися загального визнання, потрібно з’єднати три складових успіху: важка і копітка праця, незаперечний талант у своїй області і Маааленький рішення зірок дати Вам шанс для реалізації цілей і поставлених завдань.\nБажаємо всім вселенського терпіння і успіхів. І нехай прибуде з Вами ‘ефект Бурунову’ …\nА Вам подобається актор Сергій Бурунов?\nСпасибі, що прочитали цю статтю. Ми будемо публікувати цікаві новини без цензури кожен день, підписуйтесь на наш ресурс, ставте лайки і діліться з друзями.\nЗавжди майте під рукою свою думку на все, що відбувається навколо. Хай щастить.\nДумка автора особиста, вона ні до чого не закликає і не намагається нікого образити.\nПідтримати проект Народного Журналіста можна ТУТ\nЩе більше новин ви знайдете на НАШОМУ САЙТІ: Journalist24.ru\nНаші статті на схожі теми:\nЗвідки з’явилися свята 23 лютого і 8 марта?\nІгрова залежність - міф чи реальність?\nЯк обманюють людей чаклуни й цілителі?\nБути блогером вигідно?\nПогода для риболовлі: весняні прикмети при лові плотви\nПозбавляємося від тісноти в маленькій квартирі: 5 порад\nАерофотознімки пустелі Намібії виглядають як абстрактні картини\nЯк сидіти на сушінні?\nЯк просто виростити шпинат в домашніх умовах\nВідносини з розведеним чоловіком\nЧому індонезійці люблять стукати?\nПрикол: Фанати marvel попросили NASA врятувати Тоні Старка\nПравильний догляд за смородиною і малиною\nЗнову погані новини для пенсіонерів\nПокійна дівчинка Ліза\nВідмінна заміна ковбасі на бутерброди\n100 днів з англійським - Урок 13 - Описи в сьогоденні, минулому і майбутньому


Обабіч правди - MediaSapiens.\nЯк розповідати про Донбас? Казати правду, хоч би якою неприємною вона була? Вишукувати позитив, хоч би як його було мало? Ділитися враженнями, які вони є, попри їхню апріорну фрагментарність? Продовження дискусії за статтею Наталії Лигачової.\nВід редакції. Критичний відгук шеф-редактора«Телекритики» Наталії Лигачової на два репортажі «Нового времени» з Горлівки та Дзержинська викликав дискусію. Ми вже опублікували реакції автора одного з репортажів — Павла Добровольського, думку головного редактора інтернет-газети «Новости Донбасса» й творця проекту «Громадське мовлення Донбасу» Олексія Мацуки та позицію журналіста-фрілансера, автора численних репортажів із зони АТО, голови НМПУ Юрія Луканова.\nСьогодні до дискусії приєднується постійний автор «Телекритики» Борис Бахтєєв.\nЗапрошуємо й інших наших колег до обговорення.\nЯк розповідати про Донбас? Казати правду, хоч би якою неприємною вона була? Вишукувати позитив, хоч би як його було мало? Ділитися враженнями, які вони є, попри їхню апріорну фрагментарність? А чи перекладати тягар пояснень і тлумачень на експертів, які власних вражень не мають, але, цілком може виявитися, й самі перебувають у полоні хибної або тенденційно дібраної інформації, а то й суто кабінетних доктрин? Власне, а хто сказав, що експерти не помиляються? Деякі відомі експерти й самі відвідують зону АТО? Так, але їхня загальновідомість може грати з ними злий жарт: вони можуть бачити те, що їм показують, а не те, що було б і буває в разі їхньої відсутності.\nСкладні запитання, і їх більше, ніж однозначних відповідей. Та й чи існують вони, прості й однозначні відповіді? Універсальний рецепт: не зашкодь? От тільки піди ж розберися, що в даному разі може зашкодити сильніше.\nМушу погодитися з тезою Павла Добровольського: прикрашати ситуацію, применшувати загрозу й перебувати у світі приємних ілюзій — шкідливо. Хоча б через те, що така поведінка не дозволяє адекватно реагувати на зміни ситуації й кожну таку зміну перетворює на неочікувану, непрогнозовану. Коли стратегічні й тактичні напрацювання виявляються хибними, бо виходять зі штучних фактологічних конструкцій, із бажаного, але не з дійсного.\nЦе небезпечно, бо може коштувати (й коштує) життів і нашим воякам, і мирним жителям.\nАле чи припустимою є інша крайність — змальовувати неприємну, тривожну й загрозливу ситуацію як геть безнадійну? Помилка Добровольського, власне, була лише в одному — в глобалізації власних вражень. Як і зазначила, власне, авторка критичного матеріалу на адресу двох публікацій «Нового времени» Наталія Лигачова, врятувати ситуацію, зробити матеріал невразливим для критики (а аргументована критика — це ж сумніви аудиторії, її недостатня довіра!) можна було б дуже легко — всього лише змальовуючи побачене й почуте як побачене й почуте, без розширювального тлумачення й без намагання видати фрагмент картини за цілу. Тенденція була би зрозумілою, а решту хай роблять соціологи, хай саме вони відповідають на запитання про кількісний вимір і відсоткове поширення цієї тенденції.\nХоча про соціологів. Їм у даній ситуації можна лише поспівчувати. Адже уявіть собі жителя Донбасу, який уважає українців за «карателів». І от приходять люди від цих самих «карателів» і починають про щось розпитувати. Як ви гадаєте: чи скаже цей житель Донбасу справді те, що думає — а чи те, що, як йому здається, від нього хочуть почути? Але ж, окрім усього іншого, донбасівців дуже давно, впродовж десятиліть привчали взагалі й завжди казати не те, в чому вони переконані, а «те, що треба»! Від комуністичних часів ця традиція в регіоні не переривалася! Тож із їхнього погляду, сьогодні «те, що треба» радикально змінилося — в усьому ж іншому все залишилося таким, як і було! Так, психологія маленької людини, психологія гвинтика — але так уже є. Тож сприймати й ретранслювати соціологічні дані — точніше, саму лише цифрову частину соціологічних даних, без наукового обґрунтування — як неспростовну істину теж є, на думку вашого автора, помилкою.\nІнший аспект: чи багато хто з-поміж жителів окупованих територій погодиться отак уголос зізнатися кореспондентові, тобто незнайомій людині, в тому, що налаштований проукраїнськи або, щонайменше, не так уже й гаряче підтримує ДНР? А як, до речі, з іншого боку лінії фронту? Ми звикли: в Україні — демократія, свобода слова, люди відверто висловлюють те, що думають. Тут, у Києві, принаймні, саме так. Але чи так це на Донбасі, у прифронтовій смузі — там, де фактична влада з об'єктивних причин дуже значною мірою належить військовикам? А от задовільних доказів цього бачити у ЗМІ не доводилося — самі лише екстраполювання київської ситуації на краматорську й сєвєродонецьку. Тож постає те саме запитання: наскільки щирими можуть бути відповіді випадкових співрозмовників, наскільки вільні ті співрозмовники від остраху сказати щось «не те»?\nЖодною мірою не заперечуючи проти права журналіста розпитувати про настрої донбасівців та їхнє ставлення до України, хотів би зауважити: самі по собі відповіді не так уже й багато про що кажуть. Бо нез'ясованою залишається причина таких і саме таких поглядів. Чи сформувалися вони під впливом російської пропаганди? А чи українські війська не переконали місцевих жителів у тому, що не є «карателями»? А чи неприязнь до України є задавненою, й нинішня війна радикально поглядів не змінила? Вочевидь, усі три (а насправді істотно більше) варіанти мають місце. Тож виходить незрівнянно інформативніше, якщо розпитувати не лише про ставлення до України на даний момент, а й про його причини та підґрунтя — так, як, судячи з усього, це робила Леся Ганжа. І не лише інформативніше: за такого підходу жителі Донбасу постають радше жертвами, ніж ворогами, й викликають радше співчуття, ніж ненависть.\nНа такі от «моментальні зрізи» хибують і чимало аналітичних та публіцистичних матеріалів. Донбасівці були проти Майдану, донбасівці за Путіна... Чому? Тому що вороги? Не забуваймо: чимало донбасівців переконані, що скрізь в Україні взаємодія суспільства із владою є такою ж самою, як традиційні для Донбасу стосунки жителів із Партією регіонів. Вони ж не знають, що впродовж довгих років вони та їхній регіон були винятками! Вони переконані: так, як у них — скрізь, скрізь безправна, позбавлена слова масовка й усемогутні хазяї всього й уся, в тому числі й людських душ! Вони впевнені: на Майдан киян зганяли силою, фізичною або адміністративною — так само, як їх самих мільйон разів зганяли на різні регіоналівські політичні сешни. Вони просто не здогадуються про існування іншого типу відносин між владою та громадянами, бо ніколи його на власні очі не бачили, ніколи не мали змоги його «скуштувати».\nТож нинішня війна для них — це звичайні міжфеодальні розбірки за землю та володіння: «їхній» феодал хоче загарбати землі «нашого» феодала, разом із кріпаками. При цьому «наш» феодал — хай поганий, але звичний, до нього вже пристосувалися; «чужий» — невідомий, а тому страшний; оцей острах невідомості й незрозумілості й матеріалізується у слові «бендерівці». Україна, держава — порожній звук, як це й було за часів Середньовіччя, за доби до формування націй: своє удільне князівство — це й є увесь світ, а король, столиця — це щось далеке й ефемерне. Росія, Путін? Отут і зіграло роль багаторічне засилля російського контенту на телебаченні: Росія й Путін не видаються чужими й незрозумілими; от же вони — в телевізорі, все про них відомо, й устрій там у них — такий самий, звичний. Хай Путін і чужий феодал, але ж, принаймні, нових, незвичних правил не запроваджуватиме, нових вимог і повинностей не висуватиме.\nІз іншого боку\nШановний Юрій Луканов зазначає: «Думаю, що, пишучи звідти, колеги мають свідомо шукати українські сили або принаймні настрої місцевого населення. Робити це навіть тоді, коли суб’єктивно журналісту здається, що там усі поспіль ненавидять Україну». Теж цілком можливий і корисний ракурс — допоки не зводити його в абсолют. Бо коли такі матеріали в ЗМІ домінують, це викривлює ситуацію й перетворюється на типову пропаганду радянського штибу. Адже уявіть вояка, який приїздить на Донбас визволяти суцільно проукраїнських, як йому розповідали ЗМІ, місцевих жителів, і зустрічає налаштованого інакше. «Сепар, російський найманець!» — зробить він висновок; чи варто змальовувати його подальші ймовірні дії? Й чи варто наголошувати: в самого цього вояка відчуття небезпеки буде заниженим, що на війні є неприпустимим?\n«Якщо спрощувати, то в ньому наголос ставився на тому, що айдарівці герої, але в батальйону є й тіньовий бік», — один-в-один як за брежнєвських часів писали про Сталіна: з одного боку, видатний правитель, але з іншого боку — «окремі недоліки». А можна ж було просто відділити котлети від мух, героїв від накипу. Зрештою, намагання причісувати всіх учасників АТО під один гребінець — чи це не те саме, що причісувати під один гребінець жителів Донбасу? Чи не той самий спрощено-максималістичний підхід?\nПомилкою є вважати, що засилля єлейно-пасторальних матеріалів поліпшить ставлення до жителів Донбасу, цілком навпаки: перша-ліпша зустріч із ними може стати не просто розчаруванням, а руйнацією світогляду, з усіма звичними для неї наслідками.\nА річ же в тім, що позитиву не треба спеціально шукати, а тим паче штучно створювати! Особисто я зустрічав тут, у Києві, чимало переселенців, які дуже негативно розповідали про реалії самопроголошених республік. І про бандитизм, і про свавілля тамтешньої влади, й про людей із сильно підмоченою репутацією на високих посадах, і про те, що людині з освітою там працювати нема де. Ні, мої співрозмовники не були аж такими пафосними патріотами України — просто зважували плюси й мінуси, тамтешні й тутешні.\nМій давній знайомий — житель того ж таки Дзержинська — одразу як місто зайняли українські війська, розповідав, як вояки мало не першого ж дня розігнали місцеву міліцію, яка кришувала чи то наркопритони, чи то ще щось дуже малопристойне, і як городяни були за це вдячні. Як чимало дзержинців на власні очі бачили: будівлю міської адміністрації розстріляли з танків сепаратисти, коли відступали. Як дзержинці чітко знають: стріляють найчастіше з боку окупованої Горлівки, а отже, сепаратисти. Як на блокпості «Правого сектору» утворилася черга — людям було цікаво подивитися на легендарних «правосеків»; тих правосеків мало не силоміць змусили влаштувати автограф-сесію; коли сам він опинився на тому блокпості, «візитівок Яроша» вже не було: «Розібрали, приходьте завтра, нам підвезуть».\nЗа його, й не лише його, словами — їх підтверджували мало не всі донбаські знайомі й родичі, ставлення місцевих жителів до України дуже залежить від освіти та роду занять. Принаймні, так було ще півроку тому. З тих пір чимало хто став стриманішим у своїй проукраїнській позиції — й мені важко сказати, чи це загальна тенденція, й чи сама лише російська пропаганда, а не наочна реальність, у тому винна.\nВід одної розповіді стало моторошно — від буденності мовленого: «В нас тут скрізь військова техніка: танки, БТРи. Багато їх фотографував, спочатку здалеку й крадькома, потім упритул і відкрито. А потім усе видалив, витер: що в цьому такого цікавого, що незвичного? Буденність, тільки місце в апараті займає!» Від оцього «буденність» стало не по собі.\nМоже, то мені так щастило на позитив. Але поміркуймо над загальновідомими фактами. Жителі окупованих територій вимагають від України пенсій і зарплат — попри проголошену незалежність. Розповідаючи про обстріли житлових кварталів нібито українськими військами, обурюються: «По своїх стріляють!». Те саме підтвердила сьогоднішня, 14 квітня, приватна розмова: неприхильна до київської влади знайома розповідала мені, що околиці Донецька інтенсивно обстрілюють. Хто обстрілює? «Та наші ж», — сказала вона, маючи на увазі українців.\nПро що це свідчить? Навіть чимало прихильників «ДНР» та «ЛНР» остаточно рвати ментальні зв'язки з Україною не поспішають: грюкнути дверима, але не піти. А чи, принаймні, залишити шпаринку для можливого повернення. Й такі речі, переконаний, варто акцентувати.\nШтучне ж роздування спеціально відшуканих позитивів має ще одну негативну рису — воно не зміцнює довіру донбасівців до українських ЗМІ.\nІз офіційного боку\nУ висвітленні донбаської теми чималу роль грають офіційні або напівофіційні повідомлення спікерів АТО. Й от саме з ними зовсім погано.\nПовідомлення: за весь час антитерористичної операції загинуло понад півтори тисячі українських бійців та понад чотирнадцять тисяч бойовиків і російських найманців. По-перше, такої сумарної цифри жертв і близько не наводить жодна міжнародна організація, що веде спостереження за конфліктом. По-друге, чотирнадцять тисяч — це дуже чимала кількість, якої не приховати: за дев'ять років війни в Афганістані загинуло понад 13 тисяч радянських вояків, населення СРСР більш ніж удвічі перевищувало населення нинішньої Росії, й, менше з тим, в усіх були чи то знайомі, чи то знайомі знайомих, що загинули в тій війні — тобто знання про загиблих було на рівні конкретних осіб, попри офіційне замовчування. Судячи з усього, сьогодні в Росії такого немає. Й, по-третє, якщо співвідношення загиблих є аж таким, чому ж тоді фронт стоїть на місці?\nІнше повідомлення: «Протягом минулої доби обстрілів бойовиків зазнали...» — далі йде перелік населених пунктів, й серед них Донецьк. Але стриваймо. Українських вояків у місті нібито немає. А масовані обстріли — от вони. То в чому річ? Або українські війська увійшли до «донбаської столиці» — й чому тоді про це так прямо не кажуть? Або ж бойовики гатять і гатять по своїх, достеменно знаючи, що місцеве населення про це знатиме і його симпатій до бойовиків це ой як не додасть.\nІ — дрібниця, в яких, як і годиться, криється диявол. Майже прискіпування. От уже кілька тижнів у зведеннях спікерів АТО фігурує така собі шахта «Дутівка». На самісінькі півночі «донбаської столиці», неподалік аеропорту, є мікрорайон Бутівка, в ньому — шахта «Бутівка-Донецька». Про шахту «Дутівка» я ніколи не чув. Розпитав двох донеччан, що жили неподалік: один із них із дитинства на Привокзальному й Октябрьському, інший — багато років на Путилівці. Їхня відповідь була майже дослівно однаковою: «Не присягатимуся, що геть ніде немає, але я про шахту “Дутівка” ніколи не чув». Інтернет, гугл? А отут зовсім цікаво: він видає купу посилань на матеріали про бої біля шахти «Дутівка», але жодного — жодного! — матеріалу про саму шахту з такою назвою, лише про шахти «Бутівка», у Донецьку та сусідній Макіївці.\nТо як це розуміти? Гаразд, коли ця шахта з'явилася у зведеннях уперше, її назву могли дати помилково. Але ж у наступних зведеннях помилку можна було виправити? А чи, даруйте за підозру, купу заготовок було написано заздалегідь, усі з однією й тією самою помилкою, й тепер їх поступово озвучують? Не присягатимуся, але донбаська аудиторія може саме так і подумати. Або, принаймні, так: якщо вони навіть топоніміку в місцях боїв повсякчас плутають, то що вони знають про ситуацію взагалі, чи можна від них узагалі чекати на правду?\nСпікери АТО встигли наворотити стільки недоладностей, стільки кінців, що одні з іншими не сходяться, що, боюся, жодне Мінінформполітики цього вже не розгребе. Але ж для чималої частини донбаської аудиторії саме вони, спікери АТО, уособлюють Україну як державу! Саме вони уособлюють українську офіційну позицію, в інформаційній сфері зокрема! А вільні й незалежні ЗМІ — вони й є вільні й незалежні: хай вони транслюють стовідсоткову правду, а позиція держави — от вона, у зведеннях спікерів. І чи можна за таку позицію донбасівцям нарікати?\nДискусія в «Телекритиці» ставить руба питання: в чому полягає завдання журналіста — догоджати аудиторії, шокувати її, а чи повідомляти правду, незважаючи на те, чи догодить вона, а чи шокує?\nНинішні складні події більше за все вимагають точності викладення фактів, чіткості формулювань та акуратності узагальнень. Вимагають, власне, внутрішнього — ні, не цензора, в жодному разі не цензора — а адвоката диявола. Тобто здатності проаналізувати власні матеріали з позиції «а як це сприймуть» — і пересічні обивателі, й українські вояки, й жителі Донбасу.\nА ще потрібна правда — неприкрашена й без купюр. Бо коли різниця між українськими та російськими ЗМІ полягатиме лише в тому, що інформацію з українських джерел треба ділити на два, а з російських на чотири, — інформаційної війни за таких умов ми не виграємо. Коли ми шукатимемо, з якого боку обійти правду — з позитивного чи з негативного, правда так і залишиться невідомою, а суспільство — дезорієнтованим. Це, втім, моя суб'єктивна думка.\nВ погоне за шоком теряется качество\nЗачем журналисты центральных СМИ едут на Донбасс?\nНастя Станко: Топ-менеджери ЗМІ не переймаються тим, щоб навчити журналістів працювати в зоні бойових дій


Картопля, смажена з грибами –традиційна російська їжа. Картоплю можна смажити на сковороді, або запікати в горщиках разом зі смаженими грибами. У цій статті розглянемо, як правильно смажити картоплю з грибами.\nКартопля зі смаженими маслюками. Рецепт\nІнгредієнти для картоплі, смаженої з маслюками:\nгриби – 500 гр.,\nПриготування картоплі смаженої з маслюками.\nЗ маслюків зняти шкірку, а ніжки поскоблить ножем, не замачівая. Потім дуже ретельно промити під проточною водою, так як капелюшки грибів нагадують губку і добре вбирають в себе пісок і ґрунт. Якщо не гарненько промити гриби, то пісок буде скрипіти на зубах і страва буде зіпсованим.\nГриби відварити в підсоленій воді хвилин 40. Потім відкинути маслюки на друшляк, дати стекти всій рідини і порізати їх на маленькі шматочки і підсмажити на сковороді.\nЦибулю почистити, промити і порізати невеликими кубика ми, посмажити на окремій сковороді.\nЗа кілька хвилин до готовності грибів викласти у них смажену цибулю, розмішати і підсмажити разом.\nКартоплю очистити, вимити і порізати брусочками. Обсмажити картоплю на великій сковороді. Потім перекласти в картоплю маслюки з цибулею і продовжувати смажити ще деякий час. Скільки смажити картоплю з грибами? На всю процедуру піде близько 1.5 годин. У цей час входить варіння грибів та їх обжарювання.\nДомашнє жарке з печерицями\nІнгредієнти для домашнього печені з печерицями:\nпечериці – 450 гр.,\nПриготування домашнього печені з печерицями.\nПечериці промити, зняти з капелюшка загрубів, ніжки отделиь від капелюшків і почистити ножем. Покласти гриби в окріп і варити 10 хвилин. Потім печериці відкинути на друшляк. Потім гриби порізати і обсмажити на рослинному маслі. перед закінченням смаження додати сметану, посолити, поперчит і прожарити зовсім небагато.\nКартоплю очистити, промити і порізати кубиками.\nЦибулю порізати тонкою соломкою.\nПокласти В жаровню шарами сирої картопля цибуля та гриби в сметані, влити трохи води і тушкувати до готовності картоплі.\nГотову печеню сервірувати на порційні тарілочки і рясно посипати подрібненою зеленню.


Стартував чотириденний тренінг ефективного планування та проведення діалогу | Мы Так Видим\nСтартував чотириденний тренінг ефективного планування та проведення діалогу\nОпубликовано 13 Июл 2018\nНавчальний курс був розроблений авторським колективом професійних медіаторів за підтримки ОБСЄ спеціально для співробітників поліції. Метою заходу є підвищення рівня знань тонкощів діалогу, а також методологію урегулювання конфліктів.\nСьогодні за ініціативи представників управління забезпечення прав людини та керівництва поліції в Донецькій області в Маріуполі розпочався чотириденний тренінг для поліцейських прифронтового регіону. Він розроблений в рамках проекту «Діалог заради реформ та суспільного єднання Україні». З поліцейськими працюють професійні медіатори та посередники в конфліктах, а також Координатор проектів ОБСЄ в Україні.\n«Основний критерій оцінки роботи поліції – це довіра. Ключове слово — комунікація, діалог, вміння передавати інформацію. Саме тому нові знання будуть корисні для працівників Національної поліції», — підкреслив начальник поліції Донеччини Микола Семенишин.\nКурс включає декілька окремих блоків — теоретичні знання та практичні завдання. Що таке конфлікт, як організувати спілкування, що можна назвати діалогом та як підготуватися до зустрічі – все це дізнаються поліцейські в рамках програми.\nПрофесійний медіатор та керівник Центру правового посередництва в Україні Світлана Петрова відзначила, що поліцейські працюють в гострих конфліктних ситуаціях, тому їм необхідно вміти працювати зі своїми емоціями та не піддаватися на різні маніпуляції.\nПоліцейські виконуватимуть практичні вправи та домашні завдання, аналізуватимуть життєві ситуації.\nПо завершенню курсу правоохоронці володітимуть комунікативними навичками та технікою, яку необхідно опанувати для налагодження порозуміння та взаємодії між учасниками діалогу. Крім того, учасники курсу дізнаються, як працювати зі ЗМІ та громадою та взаємодіяти для досягнення результату.\nУ Волновасі затримано квартирних крадіїв, які завдали мешканцям збитків більш ніж на мільйон гривень\nУ Маріуполі викрито серійного грабіжника


Комп'ютер Dell 3010-7010 (SFF), Intel Core i5-3470 3.4 GHz, RAM 4ГБ, HDD 250ГБ: продаж, ціна у Харкові. Настільні комп'ютери від "775 - Б/У Компьютеры из Европы" - 1274194792\nКомп'ютер Dell 3010-7010 (SFF), Intel Core i5-3470 3.4 GHz, RAM 4ГБ, HDD 250ГБ\nКомп'ютер Dell 3010-7010 (SFF), Intel Core i5-3470 3.4 GHz, RAM 4ГБ, HDD 250ГБПід замовлення\nDell 3010-9010 в корпусі SFF-DT/ Intel Core i5-3470 (3.20-3.60 GHz, 4ядра, 4 потоки)/ 4GB DDR3/ 250GB HDD (при заміні на 120GB SSD NEW +400 грн)/ відеокарта - Intel HD Graphics 2500/ VGA, DP, USB 2.0x4, USB 3.0x2\nНадійність, потужність та компактність від Dell. Серце даного ПК процесор Intel Core i5-34700, 4 ядра і 4 потоку якого працюють на тактовій частоті 3.6 GHz. Оперативної пам'яті 4GB і HDD накопичувач на 250GB.\nХороший варіант якщо вам потрібна обчислювальна потужність і при цьому ви не звикли жертвувати надійністю. Йому під силу будь-які завдання, - серфінг в інтернеті, соціальні мережі, офісні завдання, відмінно підійде для call центрів.\nНаявність портів підключення:\nPS/2 (клавіатура і миша)\nБезкоштовна доставка будь-якого товару на суму понад 1000грн по всій території України! Подробиці дивіться у пункті "Умови оплати і доставки" в картці товару, або уточнюйте у менеджера.\nДо моменту продажу вся техніка проходить обслуговування і детальні тести. Ми надаємо 6 місяців гарантії на всю нашу техніку і 14 днів на повернення грошей, якщо техніка не підійшла. За додаткову плату гарантійний термін можна продовжити.


ГДЗ Математика 5 клас А.Г. Мерзляк, В.Б. Полонський, Ю.М. Рабінович, М.С. Якір (2013) Збірник задач і контрольних робіт. Відповіді та розв'язання на FreeGDZ.com\nГДЗ Математика 5 клас А.Г. Мерзляк, В.Б. Полонський, Ю.М. Рабінович, М.С. Якір (2013) Збірник задач і контрольних робіт. Відповіді та розв'язання\nБагато хто з батьків учнів вже з молодших класів наймають репетитора, який би міг допомогти дитині з математикою: пояснити, як виконувати домашнє завдання, підготувати до самостійної чи контрольної роботи. Хоча насправді з учнями молодшої школи та навіть 5 класу можуть займатися й батьки. І на це не знадобиться багато часу. Для п’ятикласників, у яких математику викладають, зокрема, за підручником А.Г. Мерзляка, В.Б. Полонського, М.С. Якіра 2013 року видання, варто придбати або завантажити лише “Збірник задач і контрольних робіт” та знайти до цієї книги на сайті ФріГДЗ відповіді й розв’язання.\nМатематика в 5 класі: до контрольної готові\nДуже часто причиною оцінки за контрольну або самостійну роботу нижчої, аніж очікувалося, є зовсім не відсутність знань, а хвилювання й невпевненість учня у своїх силах.\nТому якщо вчитель оголосив про перевірку знань на наступному уроці – до неї варто ретельно підготуватися. Збірник видання 2013 року у цьому допоможе.\nВикористовуючи ГДЗ з математики 5 клас (Полонський, Мерзляк), школяр знатиме, як правильно виконувати завдання, що будуть запропоновані на самостійній чи контрольній роботі. А отже, почуватиметься більш впевнено, і в нього буде більше шансів пройти випробовування на відмінно.\nКрім того, клопітка домашня робота з підготовки до вчительської перевірки, дозволить ще міцніше закріпити матеріал. То ж ні у кого не виникне сумнівів щодо високого рівня знань у учня.\nЯк п’ятикласникові писати контрольні роботи на відмінно?\nДля того, щоб гарно вчитися, зовсім необов’язково платити гроші репетиторові або займатися з математики додатково в групі.\nЯкщо ви маєте паперову або електронну версію збірника задач і контрольних робіт з математики (Мерзляк, Полонський, Рабінович, Якір), то до контрольної роботи буде легко підготуватися за допомогою відповідей та розв’язань до нього, які ви можете знайти на сайті FreeGDZ.\nБудь-який учень 5 класу самостійно зможе розібратися із завданнями та вправами. Батькам потрібно буде лише зробити в браузері закладку з переходом на наш ресурс, або встановити на гаджет школяра мобільний додаток. Отже, дорослим не доведеться годинами займатися з дитиною, щоб підготувати її до перевірки знань. Хіба що, можливо, доведеться допомогти з найскладнішими завданнями.\nПідготуватися до контрольної роботи якісно й безкоштовно сьогодні цілком можливо – заходьте на ФріГДЗ!


Корисне посилання: платформа Mindly, яка надає безкоштовну психологічну допомогу українцям - cosmo.com.ua\nВ Україні створили платформу Mindly, яка дозволяє отримати безкоштовну психологічну допомогу онлайн. Мета проєкту — зробити послуги професійних психологів доступними для кожного українця.\nДля реєстрації на платформі достатньо банківської картки, за допомогою якої сервіс ідентифікує українців. Засновники зазначають, що психологи, які надають свої послуги у рамках соціального проєкту, отримують сплату за всі проведені сесії.\n«Ми вважаємо, що неможливо отримати якісну консультацію, якщо ти психолог-волонтер. Як бізнес, увесь прибуток — 25% комісії за платні консультації — ми реінвестуємо у безкоштовні консультації. Ви можете придбати консультацію для себе і таким чином допомогти тим, хто її потребує, або зробити офіційний донейт», — розповідає засновник Mindly Дмитро Подолєв.\nПеревагою платформи є те, що людина може безкоштовно отримати не одноразову консультацію, а повноцінну довгострокову терапію. Mindly — це місце, де можна знайти перевірених спеціалістів.\n«Ми проводимо особисті співбесіди, збираємо рекомендації, дивимося на досвід та освіту. Обов`язково отримуємо зворотній зв`язок від клієнтів після сесій і таким чином створюємо рейтинг найкращих психологів», — коментують представники команди.\nНаразі на платформі вже зареєструвалися 3000 користувачів. Спеціалісти провели більше 1000 сесій.


Кольори (німецько-українські) – SOVA Publish\nГоловна / Розвиток малюка / Німецько-українські картки / Кольори (німецько-українські)\nМова: українська, німецька.\nАртикул: 9786177360871 Категорія: Німецько-українські картки\nДо набору «Кольори» входить 17 німецьких слів з німецькою та українською транскрипцією на зворотному боці і переклад українською. Лексикон вашого малюка збагатиться такими словами: червоний, жовтий, зелений, синій, фіолетовий, чорний, білий, сірий, рожевий, бузковий, бордовий, бірюзовий, блакитний, салатовий, малиновий, коричневий, помаранчевий.\nРобота з картками розширить кругозір вашого малюка, збагатить лексикон, розвине допитливість, комунікативні навички, правильну вимову. Займаючись німецькою із раннього віку, ви сприяєте дитячій грамотності та розвитку інтелектуальних здібностей. Унікальна методика сприяє вдосконаленню моторики, розвитку мови, пам’яті, уваги та уяви.\nВи обираєте тему карток і показуєте картинку, вимовляючи слово німецькою мовою. Працюйте і над вимовою: проговорюючи назви слів уголос, тренується автоматична м’язова пам’ять, вухо звикає до звучання слова, впізнає його, а мозок автоматично згадує і візуалізує об’єкт. Не обмежуйтеся повторенням назв предметів. Розглядайте картинки разом, обговорюйте малюнки. Більш дорослим діткам можна запропонувати вигадати власну історію, використовуючи розкладені картки.


Твір на тему: «Трагедія «маленької людини» в сучасному світі» за новелою Франца Кафки «Перевтілення»\nВи тут : Головна » Зарубіжна література » Твір на тему: «Трагедія «маленької людини» в сучасному світі» за новелою Франца Кафки «Перевтілення»\nЗовсім неважко уявити людину, у якої нехитрі особисті прагнення і невеликі життєві запити, адже таких людей кожен може знайти серед свого оточення. Така людина добре усвідомлює, що вона ніколи не стане видатною, що ніколи вона не буде вирішувати долі людства, народів і навіть долі інших людей. Про саме таку «маленьку людину», про трагедію її життя йде мова у відомій новелі Франца Кафки «Перевтілення».\nУ цьому творі автор створює незвичайну ілюзію, в якій навіть любов стає безсилою перед неймовірною метаморфозою. Відомо, що у казках за потворною зовнішністю героя часто схована прекрасна душа. А ось у «Перевтіленні» все зовсім інакше — після того, як герой перетворюється на огидну комаху, вже ніхто не бачить в ньому людину.\nЗрозумілий світ «маленької людини» Грегора Замзи в одну мить розколюється, валиться і ховає його людську сутність під уламками незвичайного перевтілення. Перетворившись на комаху, Грегор відчуває страшну самотність. Але виникає запитання: чи так вже несподівано все це трапилося? Якщо поміркувати, то стає зрозумілим, що герой новели був самотнім завжди, хоча він жив у родині, мав батька, матір і сестру, які, на перший погляд, його любили. Грегор змушений був працювати і утримував на своїх плечах усю родину та відпрацьовувати борги батька-банкрута. Він постійно знаходився у поїздках, тому майже не мав часу на відпочинок, не кажучи вже про те, щоб завести собі друзів чи хоча б приятелів. Усі його думки були про сім’ю, про те, щоб не залишити їх без засобів до існування. Грегор вважав, що був потрібний своїм рідним, тому не мав якихось великим планів та прагнень. На жаль, виявилося, що він помилявся у своїй родині.\nПісля перевтілення Грегора виявилося, що ані батьки, ані сестра не переймалися тим, що з ним сталося. Сестра ще деякий час носила йому в кімнату їжу, а батьки відмовилися бачити сина одразу ж. Виявилося й те, що родина Грегора може існувати і без нього: батько пішов працювати у банк, влаштувалася на роботу і сестра Грета. Невідомо, що більше вплинуло на героя — його перевтілення чи відкриття справжнього ставлення до нього батьків і сестри. Адже усе своє доросле життя він прожив у власному маленькому світі, усі його помисли торкалися родини. Світ цієї «маленької людини» спирався на родинні стосунки, і коли вони зруйнувалися, зруйнувався і світ головного героя.\nУ своїй новели Кафка знайшов незвичайно виразний символ для «маленьких людей». Паралелі до подій, які відображені у творі, нескладно знайти в реальному житті. Нескладно знайти подібні перевтілення і подібне відношення до людей, чимось несхожих на інших, до людей, які живуть у своєму маленькому світі, не прагнучи до великих звершень. На жаль, світ дуже повільно змінюється у кращий бік, але ці зміни залежать від нас з вами. Від нас з вами залежить і те, чи повернеться та чи інша «маленька людина» до нормального існування, якщо з нею трапиться нещастя, чи відчує вона наше співчуття і наше


Дорогу Мшанець – Стрілки не ремонтували 30 років.\nСьогодні, 13 липня, мешканці сусідніх із селом Стрілки населених пунктів відновлять безстрокову протестну акцію на трасі міжнародного значення Львів – Ужгород у Стрілках Старосамбірського району, вимагаючи відремонтувати аварійну дорогу, яка з'єднує 11 сіл. Про це повідомили організатори акції.\n«Три тижні тому, після того, як люди шість днів безперервно проводили акцію, влада їм пообіцяла за три тижні зробити 4 км 250 метрів асфальту і виділити кошти на решту 13 км. Протестувальники розійшлися, але зразу подали заяву на наступну акцію (13 липня), якщо їх обмануть», – йдеться у повідомленні.\nМешканці кажуть, що їм постелили лише 700 метрів асфальту на 2 млн грн і сказали, що більше не зможуть зробити цього року. Тому мешканці вимагають відремонтувати 4,25 км дороги та виділити кошти на решту 13 км.\nУчасники протесту пропускатимуть по одній машині на пів години. Без черги пропускатимуть екстрені служби та машини з дітьми.\nТЕГИ: ремонт доріг 2020, Стрілки – Мшанець, акція протесту у селі Стрілки\nПід час протесту мешканці у селі Стрілки не пропустили авто голови Львівської ОДА


Breitling оновив і удосконалив одну зі своїх найулюбленіших і найбільш успішних колекцій – Superocean Collection. Годинники цієї лінійки високо цінуються за їхню досягнення в області водозахисту на протязі вже більше 60-ти років. Моделі нової колекції відображають концепцію прихильності бренду до водної стихії та глибоководним зануренням. Вони, безсумнівно, підійдуть і чоловікам, і жінкам, які полюбляють спортивний та активний спосіб життя. Модний спортивний дизайн і бездоганне виконання – нові Superocean Collection прийдуться до смаку та будуть зручні на будь-якій руці та в будь-яких погодних умовах.\nГенеральний директор Breitling, Жорж Керн, зазначив, що ці годинники є більш ніж просто традиції бренду щодо дайверських девайсів: «Робота команди Surfers Squad, наше партнерство з компанією Outerknown та організацією Ocean Conservancy красномовно свідчать про нашу прихильність до водної стихії та про захоплення нею . Годинники оновленої колекції Superocean Collection – це аксесуари, створені для людей, які бажають досліджувати моря та океани. І не важливо, чи буде це стосуватися любителів водних видів спорту або учасників екологічних ініціатив і проектів. Але, і звичайно ж, дизайн годинників розбурхає будь-якого шанувальника та цінителя дизайну Breitling. »\nУ кожну модель нового Superocean Collection встановлений механізм Breitling Caliber 17, що забезпечує запас ходу близько 38 годин. Всі годинники – сертифіковані COSC хронометри, а цифри, індекси та стрілки заповнені люмінесцентним складом Super-LumiNova, який дозволяє легко зчитувати показники часу при будь-яких умовах освітлення. Нові Breitling Superocean Collection представлені в п'яти різних розмірах, тим самим переконуючи всіх у тому, що ці дивовижні дайверські годинники ідеально підходять на будь-яку руку і зап'ястя.\nМодель Superocean 48 однозначно і, безсумнівно, найобговорюваніший твір нової колекції. Значний великий корпус діаметром 48 мм, який виготовлений з титану та покритий DLC покриттям, з синім керамічним безелем безумовно привертає увагу. А після детального вивчення виявляється, що це зовсім і не така проста модель, як здавалося спочатку: корпус з м'якого заліза захищає від впливу магнітних полів, а обертовий безель надійно блокується з лівого боку корпусу. Модель годинника випускається з абсолютно новим перфорованим каучуковим ремінцем синього кольору. Цей ремінець – справжня знахідка для досвідчених дайверів, тому що тепер вони з легкістю можуть опиратися ефекту водяного тиску на ремінець при зануренні на великі глибини. Компанія Breitling запевняє, що перфорація забезпечує оптимальний тиск ремінця на руку. А ще – годинник водозахищений 30 бар (300 м).\nСтає зрозуміло з назви, що модель Superocean 46 – це годинник з корпусом діаметром 46 мм. Виготовлений він з чорної сталі (нержавіючої сталі з чорним вуглецевим покриттям DLC). Велика та ефектна модель годинників доступна з чорним або синім циферблатом і відповідного кольору каучуковим ремінцем Diver PRO III з класичною застібкою або розкладною кліпсою. Безель, що односторонньо обертається, з храповим механізмом – незамінний атрибут для досвідченого дайвера. Надійні та міцні Superocean 46 – для справжніх дайверів! Їхній водозахист становить 200 бар (2000 м).\nМодель Superocean 44 з корпусом діаметром 44 мм, виконана з нержавіючої сталі, доступна з циферблатом в чорному або синьому кольорі. Також пропонується вибір з каучукового ремінця Diver PRO III (відповідного кольору) або браслета з нержавіючої сталі. В цьому годиннику безель односпрямований та з храповим механізмом. Годинник Superocean 44 розділить з вами ваші підводні пригоди на досить великих глибинах (водозахист 1000м або 100 бар).\nГодинники Superocean 42 створені в 42 мм корпусі з нержавіючої сталі і з циферблатом чорного, білого або оранжевого кольорів на ваш вибір. Модель представлена з каучуковим ремінцем Diver PRO III або на браслеті з нержавіючої сталі. Вони оснащені безелем з храповим механізмом, що обертається в одному напрямку. Водозахист годинника Superocean 42 – 50 бар (500 м).\nМодель Superocean 36 була створена для жінок, які хотіли б носити якісний годинник з відмінними технічними характеристиками, але в більш компактному розмірі. Корпус з нержавіючої сталі діаметром 36 мм і з безелем з храповим механізмом, що обертається в одному напрямку. Можна вибирати з моделей з ясно блакитним або білим кольором циферблату та відповідного кольору каучуковим ремінцем Diver PRO III або стильним браслетом з нержавіючої сталі. Водозахист моделі Superocean 36 – 20 бар (200 м).\nПрогноз объема экспорта швейцарских часов на 2020 год