Кульові крани широко застосовуються в різних сферах і встановлюються на будь-які типи трубопроводів. Для того щоб самостійно поміняти таке пристосування, необхідно розібратися в його конструкції.\nКульовий кран – це один з видів запірної системи, яка встановлюється на трубопроводи. Свою назву кран отримав завдяки наявності основної обертається деталі у формі кулі.\nЙого конструкція проста і компактна, відрізняється надійністю при експлуатації.\nВітчизняні різновиди випускаються відповідно до ГОСТ і характеризуються в ньому як тип запірної арматури зі сферичною пробкою, отвір в якій забезпечує проходження робочої рідини і його регулювання. Іноземні аналоги використовують діаметр труби в якості метрики.\nКласифікація кульових кранів залежить від різних критеріїв:\nПо виду корпусу\nСуцільнозварний кран має литий корпус зі сталі, не розбирається, тому деталей в ньому менше, а вартість нижча. Однак його неможливо ремонтувати.\nРозбірний тип виробів простий в обслуговуванні, але дорожче і з плином часу втрачає герметичність, що вимагає постійної профілактики.\nПрямий варіант найпоширеніший. В цьому випадку обидва кінці розташовуються уздовж потоку.\nКутова модифікація призначена для підключення в важкодоступних місцях і вигинах труби. В цьому випадку виходи розташовані перпендикулярно.\nМуфтові з’єднання з різьбленням призначені для труб з невеликим діаметром (до 45 мм). Тому найчастіше використовуються для побутових потреб: опалювальної системи і водопроводу. Вони прості, доступні, мають невеликий розмір. Однак з плином часу вони забиваються окалиною, що ускладнює їх обслуговування.\nПодібна конструкція може бути різною в залежності від різьблення муфти:\nрізьблення розташовується на обох кінцях з внутрішньої сторони (вн-вн);\nна обох кінцях з зовнішньої сторони (нар-нар), такий механізм має назву цапкова;\nз одного боку внутрішня, з протилежного зовнішня (вн-нар);\nз одного боку накидна гайка ( «американка»), з іншого – внутрішнє різьблення;\nштуцерний тип, при якому з обох сторін на зовнішню різьбу накручені штуцера.\nФланцеві кульові крани застосовують для труб великого діаметру. Назва обумовлює регулюють зворотні фланці. Їм характерно використання різних ущільнювачів, що збільшують герметичність. Найбільш часто подібні з’єднання застосовуються на нафтових і газових трубопроводах високого тиску. Виготовляються переважно з нержавіючої сталі або чавуну. З недоліків відзначають зниження герметичності при експлуатації, «розхитаність» в місцях затяжки болтів.\nПриварні вироби кріпляться на труби нероз’ємним з’єднанням за допомогою зварювання, тому ремонт їх неможливий. Суцільнозварний кран демонтують шляхом вирізки частини трубопроводу, що є мінусом подібної системи. Матеріал для виробництва – сталь і пластик.\nЯк перевага можна виділити максимальну герметичність з’єднання.\nЗа коефіцієнтом повнопрохідними\nПовнопрохідними пристроїв характерний низький коефіцієнт опору гідравлічним навантаженням. Діаметр проходу в виробах подібного типу збігається з розмірами отвору в кульової деталі. Завдяки цьому зменшується навантаження на весь запірний механізм, збільшується термін служби, виключається зниження напору води при експлуатації. Пропускний коефіцієнт – близько 90%.\nСтандартнопроходной (скорочені) крани мають отвір в затворі менше на один розмір, ніж внутрішній діаметр труби. При цьому пропускна здатність знижується до 70 відсотків. Подібні вироби встановлюють в системах, де при втраті напору не створюється суттєвий дисбаланс.\nНеполнопроходние системи мають прохід, який звужується в обидві сторони, тому їм характерно збільшене гідравлічне опір. Пропускна здатність варіюється в діапазоні від 40 до 70 відсотків. Такі кульові крани мають різні модифікації, які відрізняються довжиною та ступенем прохідності, встановлюються в комунікаційних системах, що обмежують напір.\nНайбільш простим видом є бутадиеновая гума. Вона застосовується на побутових приладах.\nФторопласт або тефлон використовують в якості ущільнення 99 відсотків всіх випущених виробів. Це полімер, який забезпечує якісну ізоляцію холодної і гарячої води, пари, нафтопродуктів, масел і природного газу. Граничний температурний діапазон використання становить від мінус 40 до плюс 200 градусів.\nУщільнення «метал по металу» виробляють для високотемпературних кранів. В цьому випадку відсутні м’які прошарку між корпусом і кулею, однак домогтися високої герметичності в цьому випадку досить складно.\nРегулюючі пристрої призначені для регульованої подачі рідини.\nПідземні крани мають подовжений шток, що дозволяє регулювати потік зовні при установці самого пристрою в підземних комунікаціях.\nТриходові, на відміну від інших Двоходові виробів, мають більш складний пристрій, що обумовлює використання в складних технологічних процесах, в індикаторах тиску і води для температурних датчиків, наприклад, теплолічильників.\nЗапірні пристрої необхідні для того, щоб повністю перекривати потік рідини або газу.\nОбласть призначення – магістральні трубопроводи.\nПо виду управління\nРучний ізолюючий механізм оснащується ручкою «метелик».\nДистанційний вид управління передбачає використання різного типу пристроїв:\nелектропривод харчується від електрики, має можливість аварійно перекривати трубопровід;\nпневмопривід використовується в небезпечних зонах, де не можна допустити виникнення іскор, тому не використовуються електричні аналоги.\nПристрої з механічним редуктором монтуються на трубах великого діаметру і в тих випадках, коли необхідно домогтися плавної поступової подачі потоку.\nЗ механічним редуктором\nМатеріал корпусу дає назву всьому механізму.\nЛатунний кран зустрічається найчастіше і застосовується більше сотні років. Відрізняється високими експлуатаційними характеристиками для водо- і газопроводів. Латунь стійка до різних механічних впливів.\nмаленький вибір по діаметру;\nневеликий температурний діапазон – наприклад, якщо нагрівання становить близько 200 градусів, то кран може вийти з ладу;\nмеханізм не підходить для роботи на нафтопроводах.\nДеякі виробники для того, щоб знизити ціну, замість латуні використовують силумін. По-перше, вони зобов’язані попереджати про це в анотації до виробу. По-друге, потрібно мати на увазі, що цей матеріал крихкий, тому при ремонті його легко пошкодити. При експлуатації пристрою можуть з’явитися мікротріщини, які викликають протікання. Найкраще встановлювати сілуміновие крани на трубах з холодною водою.\nЧавунні крани практично зникли з прилавків. Їх активно застосовували в радянський період аж до 80-х років, і аналогів за якістю їм не було. Однак розвиток промисловості призвело до виникнення різних видів стали, яка мала ті ж властивості, але коштувала дешевше. І чавун відійшов на другий план.\nСталеві крани можуть виготовлятися з різного типу стали:\nВуглецева. Запірна арматура в подібному корпусі широко застосовується в ЖКГ, оскільки їй характерна відносно низька вартість і широкий асортимент. Застосування в промисловості обмежена температурою в 40 градусів, а також крани подібного типу не можна застосовувати навіть на слабоагресивних середовищах.\nЛегована. Кожух, виконаний з легованих марок сталі, поліпшує властивості вищеописаних аналогів, розширюючи температурний діапазон до -60 градусів. В іншому вони ідентичні.\n«Нержавійка». Запірні системи, укладені в корпусі з нержавіючої сталі, призначені для використання на виробництві.\nЗ переваг можна відзначити великий «розбіг» по температурній шкалі, високу стійкість до агресивних середовищ.\nПоліпропіленовий кран випускається для установки на пластикові труби. Виробам з ПВХ притаманні легкість, довговічність і низька ціна. Однак встановлювати їх можна тільки на пластикові трубопроводи, що обмежує сферу застосування.\nМатеріал затвора також грає важливу роль.\nЗамикає сфера повинна бути абсолютно гладкою, для цього при виробництві використовують алмазну огранювання. Чим вище якість обробки, тим довше термін служби, оскільки знижується тертя деталей одна об одну.\nФірмові крани мають затвор з латуні, яка покривається нікелем або хромується.\nДешевші варіанти виготовляються з металу, але він недовго може експлуатуватися у вологому середовищі і з часом іржавіє. Щоб визначити підробку, використовують магніт. Він латунь не притягає. Вкрай важливо, щоб сферичний затвор був ізольований, бажано покритий хромом.\nЯкщо кран виконаний з пластика, то і кульової запірний механізм буде з високоміцної ПВХ.\nТакож одним з відомих матеріалів для кулі є кераміка. Керамічні затвори характеризуються підвищеною стійкістю до зносу, абсолютно не схильні до корозії.\nДля захисного покриття, як правило, використовують хром або нікель, які наносяться шляхом гальванізації. Однак існує складність в нанесенні покриття безпосередньо на латунь, тому між матеріалом затвора і хромом мають підкладку з міді або нікелю. Таким чином досягається високий ступінь захисту. Деякі виробники покривають кулю тефлоном, але практика показала, що для цих цілей матеріал не підходить, оскільки має низьку стійкість для середовищ з механічними включеннями.\nСідла ущільнювачів для затворного механізму виробляються з різних матеріалів. Найчастіше це гума, нейлон, тефлон, поліестер, поліетилен, бронзу. Вибір ущільнювачів здійснюється в залежності від умов використання запірного пристрою.\nМеталеві сідла підійдуть при перепадах тиску в трубопроводах і наявність абразивних середовищ. Графіт і поліамід будуть ефективні для роботи в високотемпературному режимі.\nФторопласт може використовуватися як в чистому вигляді, так і зі скляними або графітовими наповнювачами, а також з додаванням металлопорошка. Такі сідла забезпечують високу ступінь герметичності і мають стійкість до зношування. Інша назва фторопласта – тефлон.\nОстаннім часом він майже витиснув інші матеріали завдяки своїм універсальним характеристикам, а присадки додатково розширюють їх спектр.\nскловолокно збільшує міцність і наділяє хімічну стійкість;\nвуглеволокно надає властивості електропровідності і стійкості до деформації;\nбронза знижує стійкість до хімічних речовин;\nтермопласти збільшують зносостійкість, суперантіфрікціонность, зникає абразивность.\nКрім того, товщина тефлоновим ущільнювачів може бути досить невеликий при збереженні всіх характеристик.\nКонструкція кульового крана не має зайвих деталей, дуже проста, внаслідок чого надійна. Основним елементом є запор у вигляді блискучого кулі, який уздовж однієї осі має отвір. Розмір цієї деталі залежить від діаметра труби. Якщо отвір повернуто уздовж труби, то відбувається подача рідини або газу, якщо перпендикулярно, то потік перекритий. Затвор завжди розташований в центрі корпусу між двома ущільнювачами у вигляді кілець. Вони мають назву «сідла». Кріпиться кульової затвор на поворотному штоку з консольним важелем для регулювання ручкою типу «батерфляй».\nОсновні деталі простого кульового механізму:\nКорпус. Зовнішня оболонка запірної системи може бути виконана з декількох видів сплавів: латунь, вуглецева або легована сталь, нержавіюча сталь, чавун, поліпропілен. Найбільш якісними вважаються латунні моделі.\nРучка зазвичай виконана з металу, покритого для зручності пластиком або гумою. Причому у фахівців прийнято використовувати кольори для позначення призначення крана. Так, червона рукоятка говорить про протікання гарячої води, синя – холодної. Жовтий і чорний відтінок використовуються для газопроводів.\nСамокрутящаяся гайка також виробляється із сталі з покриттям з хрому.\nШток з сальником. Якщо корпус виконаний з латуні, то і шток буде з цього ж матеріалу, покритого нікелем в якості захисту від окислення. Сальникова ущільнювач може бути виготовлений з бутадиенового гуми або термостійкого тефлону.\nКульовий затвор, ідеальна форма якого досягається шляхом алмазної поліровки. Хромування дозволяє не тільки забезпечити захист від корозії, але і хороший хід при повороті.\nУщільнювачі для кулі (сідла) виготовляються з пластмаси різного виду.\nКонструкція затвора буває двох типів:\nЗ плаваючим кулею. В цьому випадку кульової елемент не з’єднується жорстко зі штоком, а рухається. Під тиском вхідного потоку затвор притискається до кільця ущільнювача і перекриває трубопровід.\nКонструкція проста, але може використовуватися тільки на трубах невеликого діаметра, оскільки збільшений тиск в великих водогонах ускладнює роботу механізму.\nЗ кулею в опорах. Сферичний затвор повертається всередині спеціальних опор. При цьому сам кульової елемент забезпечений виступом-цапфою, яка забезпечує додаткову щільність притиснення. В результаті зусиль докладається менше навіть при використанні на потужних установках. У зв’язку зі складною конструкцією стоять такі крани на порядок вище.\nЗ плаваючим кулею\nЗ кулею в опорах\nЗалежно від числа робочих положень пристрої ділять на двоходові і триходові.\nДвохходовий кран – найбільш простий вид запірного механізму. Його вважають найбільш надійним і безпечним. Основні деталі: корпус, що замикає клапан і сполучні патрубки. Залежно від форми затвора двоходові крани бувають кульовими, циліндричними і конусними. Зазначене пристрій не розраховане на часткове перекривання робочого потоку, тільки «вкл» і «викл». Найчастіше для управління таким краном досить ручки-важеля з двома можливими положеннями.\nЯкщо необхідно ділити або з’єднувати робочі потоки різної температури і мати можливість регулювати різні показники, краще використовувати триходові затвори.\nЗмішувач зовні являє собою кран з трьома патрубками: два вхідних для отримання різних потоків, один вихідний для вихідного змішаного теплоносія.\nРегулювальний сектор знаходиться всередині механізму і дозволяє не тільки змішувати, але і регулювати температуру і силу потоку. Залежно від принципу управління триходові крани бувають ручними, електричними, пневматичними і спеціалізованими, наприклад, термостатичними.\nДля ручного управління встановлюють поворотні ручки-вентилі, з їх допомогою можна регулювати подачу і силу потоку. Основним недоліком є ??нерівномірний нагрів віддалених від носія ділянок, наприклад, опалювальних батарей.\nАвтоматичні крани мають приставку у вигляді приводу, основним завданням якого є регулювання температури вихідного потоку. Принцип роботи заснований на використанні датчиків, які вимірюють температуру і в разі її зниження подають сигнал на блок управління для включення електродвигуна. Останній регулює вхідні потоки таким чином, щоб температурний режим вирівнявся до необхідного рівня.\nТермостатичні варіанти використовують в своїй системі управління терморегулятор, роль якого виконує газ.\nІноді її місце займає спеціалізована рідина. Для цього всередині запірного клапана передбачена порожнину, куди поміщається вказану речовину. При підвищенні температури воно розширюється, штовхаючи замикає клапан. Пристрій вимагає ретельної настройки і постійної профілактики. Триходовий термостатичний кран має високу чутливість, оскільки реагує навіть на незначні температурні зміни.\nУ розділових пристроях, на відміну від змішувачів, є один вхідний патрубок і два виходять. Їх використовують в таких контурах, де необхідно перенаправляти потік з однієї системи в іншу.\nПриварний кран – різновид кульового крана з найпростіших системою кріплення з використанням зварювання.\nВони мають низьку вартість, не вимагають профілактики, відрізняються простим монтажем, тому попит на них залишається високим. Крім того, у відсутності розбірних сполучних деталей герметичність на вищому рівні.\nКонструкція затвора складається з наступних елементів.\nручка у формі важеля або вентиля;\nпатрубки без різьблення, кінці яких приварюються до труб.\nЯкість зварювання забезпечують метали, які використовуються для виробництва корпусу.\nБезперечними перевагами конструкції в порівнянні з іншими модифікаціями кульових кранів є наступні фактори:\nвідсутність застійних зон при експлуатації;\nвикористання в важкодоступних місцях;\nнемає необхідності в профілактиці.\nремонт неможливий, тільки повна заміна;\nможливість гідроударів при різкому відкритті;\nне скрізь є можливість використовувати зварювання.\nПри установці зварювання потрібно здійснювати акуратно, щоб не пошкодити сферичний затвор і кільця ущільнювача.\nМуфтова варіація кульового крана з’єднується з трубопроводом за допомогою муфт, що мають внутрішню циліндричну або внутрішню конічну різьбу.\nНайчастіше використовуються такі типи кріплень:\nНН – різьблення на вході і виході зовнішня;\nНВ – один патрубок має зовнішню різьбу, інший – внутрішню;\nВВ – і вхідний, і вихідний патрубки забезпечені внутрішнім різьбленням.\nОскільки дана модифікація має невеликі номінальні характеристики, її, в основному, використовують в комунальних системах і в побуті.\nВстановлювати муфтовий кран не можна, якщо температура робочого середовища близько 100 градусів, тиск – близько 16 бар, а перетин труби більше 100 міліметрів.\nЗа пропускної спроможності такі крани бувають стандартнопроходной і повнопрохідними.\nПодібні конструкції запірних механізмів відрізняються невисокою ціною, компактними розмірами, низьким гідравлічним опором. Існує можливість встановлювати їх в будь-якому положенні і здійснювати подачу потоку в будь-яку сторону. Однак необхідно мати на увазі, що якщо відкрити кран занадто швидко, то можна отримати гідравлічний удар, який призведе до поломки.\nКульовий кран з штуцером встановлюється на різних технологічних промислових лініях: нефтегазоперерабативающих, хімічних, харчових, целюлозних і інших, яким характерні середовища з підвищеним ступенем агресивності.\nЦя конструкція відрізняється надійністю, компактністю і зносостійкість. Зручність кранів в тому, що їх можна багаторазово заново і ремонтувати. Тому вони є важливим елементом різних складних приладів і машин.\nГоловна відмінність штуцерних кранів від інших модифікацій в тому, що патрубки мають зовнішню різьбу. Тому кріплення до труби здійснюється при використанні накидної гайки.\nОднією з різновидів є штуцерних-ніпельна конструкція кульового затвора. Приварні ніпелі зазвичай входять в комплект при покупці. Ці деталі забезпечують можливість швидкої перевстановлення та безперебійну роботу трубопроводу.\nШтуцерні крани не тільки регулюють робочі потоки, але і можуть грати роль перехідника між трубами з різних матеріалів, наприклад, зі сталі та пластику.\nКонструктивною особливістю кульового крана є кріплення затвора за допомогою спеціальної системи фіксаторів і прокладок. При установці необхідна попередня осьова оцентровка. Надійність і герметичність досягається рівномірної затягуванням болтів по периметру фланців. Всі фланцеві конструкції призначені для роботи при великих навантаженнях.\nЯк і будь-які інші модифікації кульових кранів, цей тип буває з розбірним і литим корпусом класифікується в залежності від способу управління на ручний і автоматичний, за коефіцієнтом пропускної здатності ділиться на повнопрохідні і стандартнопроходной види.\nКульові затвори з фланцями не призначені для регулювання робочого потоку, вони двоходові, тобто здійснюють повне закриття або відкриття проходу в трубі.\nНеобхідно регулярно, не рідше 4 разів на рік, проводити профілактичні роботи, що збільшить термін експлуатації виробу і контролювати рівень затяжки болтів на фланці.\nПри постійній роботі в одному положенні потрібно включати зрідка інший режим, що дозволить уникнути відкладень на поверхні кульового затвора.\nСеред безлічі переваг фланцевого з’єднання виділяють наступні:\nНадійність, завдяки якій подібні конструкції запірних пристроїв встановлюють переважно в промислових цілях. Крім профілактики, вони не вимагають іншого технічного обслуговування довгі роки.\nМаксимально повне перекривання робочого потоку.\nУстановка в будь-якому положенні: вертикальному або горизонтальному.\nШирока лінійка діаметрів.\nСеред недоліків можна відзначити наступні фактори:\nвелику вагу в порівнянні з іншими аналогами кульових кранів;\nфланцеві затвори не рекомендують використовувати в середовищах з твердими домішками, оскільки вони викликають стирання ходової;\nне слід застосовувати для роботи з в’язкими робочими потоками, які утворюють осад, що викликає відмова затвора.\nДля складної побутової техніки типу посудомийних машин використовують кульові вироби з фільтром, які покликані запобігати попаданню твердих частинок всередину дорогої техніки, щоб захистити її від поломки.\nНасправді, крани з фільтрами мають велику сферу застосування. За типом фільтруючого елемента можна виділити два види замикаючих пристроїв: грубої і тонкої очистки.\nФільтр грубої очистки захищає систему від твердих дрібних включень. Тому кульової кран з таким елементом, що фільтрує встановлюють на водопроводи і складні технічні конструкції для захисту від різних продуктів окислення, мінеральних опадів. Зовні такий механізм являє собою звичайний кран, всередину якого вставлена ??дрібнозернистий сітка. Можливо, картридж змінним, в іншому випадку необхідно розбирати і чистити весь механізм.\nЗамикаючі вироби тонкої очистки більш дорогі, тому їх рекомендують використовувати тільки для систем, що подають питну воду. Конструкція має на увазі наявність вбудованої касети, що фільтрує, яка вимагає регулярної заміни.\nОстаннім часом стали популярні змішувачі фінського типу. Вони здатні регулювати не тільки температуру води, але і її натиск. Їх конструкція відноситься до типу «американка».\nПодібний вид затворів дозволяє здійснювати врізку, що не обертаючи саму трубу. Для цього в конструкції передбачені накидні гайки і штуцер. Таким чином, осьової притиск дає можливість взаємно обертати тільки дві контргайки, нерухомо закріплюючи кран на місці. Накидні з’єднувальні деталі всередині мають прокладки, що забезпечують герметичність конструкції.\nОскільки витік в таких механізмах зведена до мінімуму, їх використовують в лічильниках для отримання точних показань.\nКрани для опалювальних систем відрізняються від інших тим, що в них необхідний окремий вихід для повітря. Кран Маєвського забезпечений для цих цілей спеціальним клапаном. У ГОСТ зазначений тип замикаючих пристроїв позначений як радіаторний голчастий повітряний клапан.\nНайголовніше його конструкційну відміну від інших механізмів – наявність спеціального повітрявідводчика, принцип роботи якого заснований на мимовільному вивільненні повітря при відкритті вентиля. Особливістю затвора подібного типу є голчастий клапан.\nВ якості вихідного матеріалу для виготовлення кранів, як правило, вибирається латунь. Окремі елементи, наприклад, ковпак повітряного клапана, виготовляються з високотемпературної пластмаси.\nОсновні деталі стандартні: корпус, шток з різьбою, кільцевої ущільнювач. Відмітною елементом є повітряний ковпак.\nГвинтовий шток голчастою частиною зазвичай закручений отвір до межі. При завоздушіванію системи його необхідно викрутити на кілька оборотів для відкриття повітряного клапана. Щільність повітря нижче щільності води, тому він виходить першим. Як тільки починає видавлювати воду, кран закривається. Процедуру можна повторювати кілька разів.\nСпособи регулювання можуть бути ручні і автоматичні. Останні відрізняються можливістю установки тільки у вертикальному положенні. Це обумовлено наявністю поплавкового механізму всередині циліндричного корпусу.\nПоплавок взаємопов’язаний з голчастим штоком за допомогою важелів. Вхід в крані передбачений знизу. Шток виконує функції клапана, закриваючи при необхідності вихідний отвір зверху.\nЯкщо всередині механізму знаходиться рідина, то вона притискає клапан, блокуючи вихід. Як тільки всередину потрапляє повітря, тиск слабшає і клапан відкривається, випускаючи повітря назовні. Після виходу повітряного міхура все повертається на місце, кран закривається.\nГабарити кранів вказуються виходячи з внутрішнього діаметра проходу в трубопровід. За одиницю виміру в вітчизняних виробах прийнятий міліметр, для іноземних аналогів – дюйм. Для переходу з однієї системи вимірювання в іншу досить запам’ятати, що 1 дюйм = 25,4 мм.\nПри виборі запірного механізму необхідно пам’ятати, що зазначений розмір пластикових і металевих труб відрізняється навіть при видимої їх однаковості.\nПричина відмінностей в тому, що ПВХ-труби вимірюються по зовнішньому діаметру, а сталеві аналоги – по внутрішньому.\nВід розміру залежить мета і частота використання:\nКрани діаметром 25, 32 і 40 мм (1, 25 і 1.5 дюйма відповідно) розраховані на нечасте застосування, і постійні навантаження їм протипоказані.\nНевеликий розмір доречний для побутових приладів. Так, діаметр, рівний 15 мм (0.5 дюйма), підійде для систем водопостачання, а 20 мм (0.75 дюйма) – для опалювальних контурів, обладнаних циркулярним насосом.\nЯкщо циркуляція робочого потоку в системі обумовлена ??природним чином, то використовуються труби більшого діаметру, а значить, і крани, що відповідатимуть їхнім параметрам (від 50 до 75 мм).\nНа виробництві і в промислових системах зустрічаються різні типорозміри до 200 мм.\nГабарити кульових кранів встановлюються ГОСТом і вимірюються тільки в міліметрах.\nТакий параметр, як довжина, являє собою величину, рівну довжині ділянки труби, яка буде заміщена запірним пристроєм. Іншими словами, це відстань від одного кінця крана до іншого.\nВідповідно, будівельна висота – це відстань між верхньою і нижньою точками пристрою.\nПроектування будь-якого трубопроводу повинне враховувати габарити запірних механізмів. Вони не тільки повинні відповідати діаметру труби і робітничому середовищі, яка пропускається через систему, але також забезпечувати вільний доступ до крану для заміни та профілактики.\nДо розмірним характеристикам також відноситься тип внутрішньої (у вигляді гайки) і зовнішньої (у вигляді болта) різьблення. Останню різновид називають також штуцером.\nОсновними параметрами різьблення є діаметр, глибина і крок.\nЗа формою різьблення в кранах буває конічна і циліндрична. Звичайна метрична циліндрична форма позначається в метриці буквою М з зазначенням діаметра, наприклад, М56. Для дрібної різьблення додають розмір кроку (М5х2). Лівобічна нарізка позначається буквами LH, також доповнюють маркування класом точності.\nМетрична конічна резьбовая нарізка позначається MK, всі інші параметри аналогічні вищеописаної модифікації.\nНайчастіше в кульових кранах використовується трубна нарізка. Циліндрична має маркування G. Поруч з буквою вказують значення номінального діаметра різьби, виражене в дюймах, клас точності і довжину згвинчування. Конічна позначається R. Літерне поєднання Rc використовують для характеристики внутрішньої різьби.\nПри наявності трапецієподібної різьблення на маркуванні буде стояти Tr, після чого номінальний діаметр в мм, крок, напрямок (права / ліва) і клас точності. Запекла різьба (S) зустрічається в кульових кранах рідше.\nНа розмір крана впливає його пропускна здатність і дозволений тиск робочого середовища.\nМаксимально допустима величина робочого тиску є найважливішим критерієм при створенні будь-якої комунікаційної системи з використанням кульових кранів, яка вимірюється в атмосферах або в паскалях (Па). Одиниця виміру в 1 атмосферу дорівнює 1 бар.\nТак, для побутової водопровідної системи характерно тиск порядку 10 бар для холодного водопостачання, 20 бар – для гарячого.\nОскільки в будь-якої конструкції можливі перевантаження, це необхідно враховувати при виборі кранів і закладати запас міцності вполовину від номінального значення. Це допоможе уникнути протікання внаслідок гідроударів, які трапляються в централізованому контурі водопостачання.\nНа маркуванні тиск вказується наступним чином:\nНомінальний тиск – максимально допустиме значення для роботи крана. Позначається буквами PN або «Ру». Останнє застосовувалося на виробах, що випускаються на території країн радянського періоду і регламентувалося ГОСТ 26349-84.\nПробний тиск – надлишковий тиск, при якому проводять випробування запірного пристрою на міцність, стійкість і щільність в граничному температурному діапазоні. Позначається «РПР» і встановлюється ГОСТ 356-80.\nРобочий тиск забезпечує роботу кульового крана в заданому режимі. На маркуванні вказується «Рр».\nЗалежність робочого тиску від його номінального значення, температурного режиму робочого потоку і матеріалу, з якого виготовлений кран, регламентується в ГОСТ 356-80.\nОбласть застосування кульових кранів обширна:\nтранспортування рідин і газів промислового виробництва по трубопроводах на далекі і близькі відстані, наприклад, нафти, природного газу або масел;\nорганізація відгалужень від магістрального водопроводу або будь-якого іншого;\nводопостачання і системи опалення;\nгідранти, в тому числі пожежні;\nпобутові прилади від пральної машини до парового генератора.\nУ сучасному світі установка кульових кранів не складає труднощів навіть у простих обивателів, виняток становлять більш складні модифікації.\nЩоб термін експлуатації був тривалим, необхідно слідувати правилам, зазначеним у інструкції. Важливо грамотно здійснювати підбір замикаючого пристрою під функціональні параметри комунікаційної системи.\nУмови експлуатації диктують вибір матеріалу, з якого виготовлені механізми, будівельні габарити, допустимий тиск, температурний режим використання, спосіб кріплення.\nТак, для трубопроводів великого перетину, в яких робоче середовище надає істотне навантаження на затвор, переважно використовувати крани з фланцями. Вони забезпечать високу ступінь герметичності і надійності. Для більшої міцності використовують спеціальні ущільнювачі. Окремим випадком застосування подібних кульових механізмів є нафто- і газопроводи. Причому на складних ділянках, де необхідна супернадійні, встановлюють фланцеві пристрої в литому корпусі.\nШтуцерні аналоги широко використовуються в хімічній і харчовій промисловості. Оскільки вони знаходяться під постійним впливом агресивних середовищ, їх доводиться демонтувати частіше. А штуцерний кріплення дозволяє це робити багаторазово.\nУ будівництві використовують такі види кульових кранів, як приварні. Їх встановлюють у важкодоступних закритих місцях, маючи на увазі, що їх демонтаж проводитися не буде.\nДля побутових потреб використовуються всі модифікації запірних пристроїв, відповідних трубах малого діаметра. Їх встановлюють в комунікаційних системах, побутових технічних пристроях: пральних і посудомийних машинах, лічильниках води і газу, на крани з питною водою, опалювальні батареї. Широко поширені крани типу «змішувач», майже у всіх використовується фільтр грубої очистки.\nДо недавнього часу всі якісні кульові запірні пристрої випускалися іноземними виробниками. Вони були довговічніше і краще за вітчизняні аналоги. Для збільшення конкурентоспроможності російської продукції потрібно переглянути структуру виробництва і розробити ефективну систему комунікацій, застосувати нові розробки в різних областях науки і техніки.\nВ першу чергу довелося оновити виробниче металообробне обладнання. Крім того, використовувати розробки в сфері полімерних покриттів. Для збільшення якісних характеристик ущільнювачів виробничники підключають науково-технічних фахівців в області хімії.\nДержава пішла назустріч вітчизняним заводам-виробникам кульових конструкцій. Воно субсидує збільшення виробничих потужностей, завдяки чому вітчизняні аналоги кульових затворів вийшли на ринок, подолавши жорсткий ціновий бар’єр.\nЗарубіжні виробники домоглися значних успіхів завдяки високому контролю якості та автоматизації процесів.\nРосійські заводи тільки починають автоматизацію.\nЗараз багато російських фірми з виробництва кульових кранів продовжують розробляти системи контролю якості, для чого на підприємствах створюють власні наукові бази з залученням кваліфікованих фахівців. Використовуються технічні центри, обладнані точними приладами з числовим програмним управлінням. Всі ці заходи покликані знизити відсоток браку і вивести вітчизняних виробників на новий рівень контролю якості. На даний момент вироби сертифікується згідно ГОСТам, мають міжнародні сертифікати.\nОскільки основна сировина видобувається і переробляється в Росії, є можливість мінімізувати витрати і утримувати конкурентні ціни.\nЗавдяки всім перерахованим вище факторам в Росії з’явилися виробники кульових кранів, якість яких не поступається імпортним аналогам, а вартість дозволяє конкурувати на світовому ринку.\nМасовим споживачем кульових кранів є промисловість, зокрема, найбільші компанії в наступних областях: нафтогазовидобувної, хімічної, целюлозно-паперової, будівельної. Запірні кульові конструкції вітчизняного виробництва стали заміщати імпортні аналоги на великих трубопровідних магістралях.\nНа сьогоднішній день сумлінні виробники кульових запірних систем акредитовані в галузевих довідниках Росії.\nРосійська компанія з товарним знаком Dinamika розташовується в місті Казань.\nЇї основним видом діяльності є розробка і виробництво запірної арматури для наступних областей:\nтруби різного призначення, в тому числі магістральні;\nсистеми моніторингу середовища;\nконтрольно-вимірювальні прилади в складі імпульсних ліній високого тиску.\nПідприємство має власну матеріально-виробничу, науково-технічну та логістичну бази. Завдяки цьому у виробництві використовується вітчизняна сировина та комплектуючі, а також власні розробки. Тому компанія має можливість контролювати закупівельні ціни і пропонувати вигідні умови для покупців.\nфланцеві запірні вентилі різних діаметрів і номінально допустимих показників;\nФланцеві крани – розраховані на трубопроводи діаметром від 15 до 200 мм.\nМуфтові. Варіанти з ручним керуванням і внутрішнім різьбленням розраховані на тиск робочого середовища від 1,6 до 16 МПа, представлені діаметрами від 15 до 100 мм. Крім того, є моделі з додатковим відводом для з’єднання з манометром.\nПід приварення. Пристрої затребувані на загальнопромислових лініях з діаметром труб від 15 до 200 мм, встановлюються на довгостроковій основі.\nШтуцерні. Крани з ручним управлінням і зовнішньою різьбою мають кілька варіацій на кшталт установки: зварні, з підвісками. Вони призначені для труб невеликого перерізу (до 20 мм).\nЇх частіше використовують в контрольно-вимірювальних системах і пристроях для відбору.\nТакож виробляються засувки клинові, зворотні клапани, відбірні устрої, фланці і комплектуючі.\nКульові крани представлені найширшої лінійкою в діапазоні всієї продукції фірми. Зокрема, промислові аналоги розраховані на робочий тиск до 160 бар. Розробляються повнопрохідні модифікації для перетинів до 200 мм.\nНа даний момент загальні характеристики продукції Dinamika наступні:\nгерметичність класу «А»;\nномінальний діаметр від 15 до 200 мм, для скорочених конструкцій (неполнопроходних) до 250 мм;\nумовний тиск від 1,6 до 160 МПа (зокрема 16, 25, 40, 63,100);\nробоче середовище: нафта, газ, соляні розчини, вуглеводні у вигляді рідини або газу, вода і пар;\nмежа температури робочого середовища – до 200 градусів, при індивідуальній розробці можливий до 500 градусів;\nкліматичний температурний діапазон для експлуатації – від -60 до +40 градусів;\nсталь, яка використовується для корпусу ст. 20, 35, 40, 09Г2С, 12Х18Н10Т;\nза індивідуальними замовленнями виготовляються кислотостойкие крани з використанням в сплаві молібдену.\nВся продукція сертифікована, проходить опресовування, має технічний паспорт, відповідає ГОСТ.\nКрім розробки і виробництва, компанія здійснює всі логістичні комунікації від замовлення до доставки.\nТОВ «Науково-виробниче підприємство ГКС» – підприємство, виробничі потужності якого знаходяться в місті Долгопрудний. Підприємство створено в 2004 році як виробництво надійних запірних конструкцій для нафтогазопереробної промисловості та енергетики. Конкурентоспроможність забезпечується не тільки випуском продукції, компанія займається власними розробками в області поліпшення якісних характеристик кульових кранів.\nКульові крани та комплектуючі проходять випробувальну перевірку на спеціальних стендах за затвердженими програмами. Якість зварних швів перевіряється випробуваннями без, які пройшли атестацію в «Газпром» і «Транснефть». Контроль якості відповідає вимогам ГОСТ і міжнародних стандартів API. Власні розробки мають патенти РФ. Вся продукція сертифікована.\nВсі фахівці зі зварювання, що працюють на підприємстві, атестуються Держнаглядохоронпраці.\nКонструктори мають великий досвід роботи і мають можливість регулярно підвищувати кваліфікацію.\nЗагальні характеристики виробів:\nДіаметр – від 6 до 700 мм.\nТиск до 32 МПа. На сьогоднішній день фірма виробляє унікальні типи кульових запірних пристроїв, що не мають аналогів в Росії, розраховані на тиск 25 і 32 МПа.\nкульовий запірні пристрої;\nНа підприємстві налагоджено серійний випуск наступних типів кульових запірних пристроїв:\nзатвори кульові з обігрівом;\nкрани з контролем протікання;\nіндивідуальні замовлення за розмірами і умовами замовника.\nНаприклад, для енергетичних промисловості компанія запустила виробництво голчастих вентилів, мають унікальні робочі показники: тиск 32 МПа, температура середовища – 450 градусів.\nВипуск продукції розрахований під будь-який клімат і різні типи робочого середовища. Всі вироби виготовляються з нержавіючої сталі, в індивідуальних випадках з інших марок металу. Для ущільнювачів використовуються високоякісні еластомери: різні види фторопластов або гуми.\nДля автоматичного управління крани постачають наступними пристроями:\nУ Росії працює ще кілька заводів, які виробляють кульові крани.\nБердський електромеханічний завод. Підприємство з Новосибірської області випускає великий асортимент різної продукції, в тому числі кульові затвори.\nУсть-Катавскій вагонобудівний завод (УКВЗ) розташовується в Челябінській області. Крім основної продукції, пов’язаної з вагонами, випускає різні види кульових кранів: муфтові, фланцеві, газові регулятори тиску.\nСеменівський ливарно-механічний завод має виробничі площі на території Нижегородської області. Продукція орієнтована на нафтогазову галузь і житлово-комунального господарства. Крім сталевих затворів, випускає чавунні крани.\nКстовський трубний завод працює на території Нижегородської області. Кульові крани, які виробляються компанією, використовуються в побутових комунікаційних контурах: водопостачання, опалення, каналізація, газопровід.\nЯк матеріал застосовують ПВХ, сталь і чавун.\nУральський завод трубопровідної арматури, розташований в Челябінську, реалізує кульові крани для рідин і газів, які використовуються, в основному, в нафтогазовій галузі.\nВКФ «Екс-Форма» (Саратов). Має патенти на розроблені газові кульові крани. Затори розраховані на такі робочі параметри: діаметр від 15 до 100 мм, тиск від 1,5 до 2,5 МПа, робоче середовище – рідина або газ, температура потоку – від -30 до +50 градусів, температурний діапазон навколишнього середовища – від – 60 до +45 градусів. Модифікації представлені п’ятьма варіантами за типом кріплення (муфтове, фланцеве, штуцерний, під приварення, міжфланцеве) і двома за кліматичними умовами (помірний, холодний). Продукція характеризується великим терміном експлуатації (до 30 років), ідеальною геометрією сферичного затвора, корундовим покриттям кулі, стійким до корозії. Кульові крани мають клас герметичності «А». Як автоматичних регуляторів застосовують електроприводи.\nНа сьогоднішній день сантехнічний ринок пропонує широку лінійку кульових кранів для побутового використання. Відповідно, з’явилися неякісні варіанти, які потрібно навчитися виявляти при покупці.\nДля цього слід скористатися порадами професіоналів:\nПеред покупкою кульового запірного пристрою уважно вивчіть місце його установки. Необхідно з’ясувати діаметр трубопроводу, тип різьблення.\nПри покупці в першу чергу звертайте увагу на супутні документи: сертифікати якості, гарантії, технічний паспорт.\nЯкщо купується металевий затвор, то краще переконатися в якості стали. Якщо купуєте силуміновий, оскільки він дешевше аналогів, майте на увазі, що він крихкий, вимагає дбайливого догляду і підходить тільки для холодної води.\nПри покупці пластикових кранів краще купувати їх разом з трубами, щоб пластик був однією марки і від одного перевіреного виробника.\nРізьба на патрубках повинна мати не менше 5 витків для надійності з’єднання.\nІдеально рівний хромований або покритий нікелем затворний куля гарантує високу якість.\nАвторитетні сертифіковані компанії маркують продукцію максимально чітко.\nРозпливчаста маркування говорить про те, що це підробка або виробник економить на формах для відливання, тому вони вже зношені.\nКомунікаційні системи мають різні характеристики, тому кульові крани для них відрізняються. Одним з важливих показників є допустимий робочий тиск. Зазвичай для холодного водопостачання досить 10 бар, тоді як для гарячого – від 20. Фахівці радять встановлювати затвори, що мають робочий тиск трохи більше, ніж допустима, щоб уникнути поломки при раптовому гідроударі.\nТеплоізоляція в будинках забезпечується опалювальними контурами. Вони мають високу температуру робочого середовища, тиск якої надає суттєві навантаження. Щоб уникнути протікання, рекомендується використовувати якісні кільцеві ущільнювачі, наприклад, з термостійкого тефлону.\nПро те, на що звернути увагу при покупці кульового крана, дивіться в наступному відео.\nТеплиця для винограду: конструкції зі знімним верхом\nНагрівач для басейну: сонячний і електричний водонагрівач для води, дров’яний для каркасного варіанта, конструкції на дровах


На Волині стихія заподіяла руйнувань на 10 мільйонів - Rivne.com.ua - новини та news Рівного\n
Сильний вітер та злива зруйнували десятки будинків Волинської області. Деякі з них відновленню не підлягають. Збитки оцінюються у 10 млн грн.\n
За попередніми підрахунками, збитки від стихії, яка пронеслася над територією Волині 22 липня, сягають більше десяти мільйонів гривень. Лише ремонт зруйнованих будівель потребує близько 10 мільйонів гривень. Самостійно подолати наслідки стихії постраждалим районам не під силу. Про це вчора заявив перший заступник голови Волинської ОДА Віталій Заремба.\n
За наслідками руйнівної дії стихії на Волині було скликано позачергове засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій облдержадміністрації. На ньому перший заступник голови Волинської ОДА Віталій Заремба заявив, що стихія завдала області збитків за попередніми підрахунками на 10 млн грн.\n
За словами першого заступника керівника області, у Турійському, Рожищенському, Ківерцівському, Маневицькому та Шацькому районах постраждала велика кількість будівель. Деякі з них стихія понівечила настільки, що їх вже неможливо відремонтувати.\n
“Можете собі уявити, що в Турійську триповерхова будівля після стихії фактично стала двоповерховою. А в деяких селах від надвірних будівель не залишилося нічого, ніби їх на цьому місці ніколи й не було”, — наголосив Віталій Заремба.\n
Величезних збитків зазнало лісове господарство, лише поблизу центральних автомагістралей знищено не менше 800 дерев. Під поривами вітру, що сягав 25–30 метрів за секунду, на землі опинилися кілометри ліній електропередач. Загалом стихія знеструмила близько 210 населених пунктів.\n
З метою ліквідації наслідків стихії губернатор області Володимир Бондар дав підлеглим доручення підготувати звернення до Кабінету Міністрів України з клопотанням про виділення коштів з Держбюджету. Про це повідомляє ЗІК.\n
На Рівненщині знеструмлені 33 населених пункти\n
У ніч з 23 на 24 липня внаслідок складних погодних умов (грозові дощі, шквалисті пориви вітру) та через спрацювання систем аварійного захисту ЛЕП у Рівненській області залишилися знеструмленими 33 населених пункти. До відновлення електропостачання залучили аварійні бригади ЗАТ “Eй-І-Ес Рівнеенерго”. Координацію відновлювальних робіт здійснює оперативна група ГУ МНС України в області.\nНебо плакало за розстріляними євреями


Дан Балан назвав того, хто перешкоджає його стосункам з Тіною Кароль\nЗараз в самому розпалі "сліпі прослуховування" на шоу "Голос країни-9". Однак телеглядачів захоплюють не тільки цікаві, неординарні учасники, а й стосунки між тренерами проекту.\nСкладно не помітити, як співак Дан Балан проявляє свою увагу і ніжні почуття до Тіни Кароль. Однак сама виконавиця поки не піддається на флірт свого колеги і лише з посмішкою сприймає всі солодкі слова молдавського холостяка.\nСтримана реакція поп-діви не залишилася непоміченою і самим Даном. І музикант знайшов цьому пояснення. Він упевнений, що перешкоджає його стосункам з Тіною саме Потап, тому що ревнує.\n"Єдина перешкода на наше щастя - Потап", - сказав Дан Балан під час ефіру. На що репер моментально відреагував і заявив, що "перешкодою" його ще ніколи не називали, і додав, що так, може він дійсно ревнує.\nЧитайте також: Тіна Кароль зачарувала шанувальників пронизливим знімком\nШанувальники ж в соціальних мережах по-різному реагують на флірт суддів проекту. Одні впевнені, що це просто такий піар-хід зірок, інші ж допускають, що сексуальний молдавський виконавець міг цілком по-справжньому закохатися в Кароль.


Люди читають детективи, а я в них живу, - головний судмедексперт Буковини\n04 Лип 2018 о 10:19\n4 липня відзначають День судового експерта України\nДля людей, які відзначають це свято, судова експертиза є не просто процесуальною дією, а методом досягнення правосуддя. На цей час його святкують 6000 атестованих судових експертів, із них 1400 є державними.\nЯк розповів Інформаційному агентству АСС Віктор Бачинський, професор, начальник КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи», завідувач кафедрою судової медицини та медичного правознавства БДМУ, якби довелося розпочати свою професійну діяльність з початку, пішов би тим самим шляхом.\n- 32 роки поспіль я очолюю обласне бюро судмедекспертизи. Люди читають детективи, а я в них живу, - каже Віктор Теодосович. – Мені імпонує те, що в моїй роботі немає одноманітності. Кожен день щось інше: чи ти виїжджаєш на місце пригоди, чи тебе викликають до суду, чи на освідчення потерпілих тощо.\nЧитайте ще: З давньослов'янського слово лікар значить заговорюють, чарівник\nОкрім того, Віктор Бачинський спростував міф про те, що судмедексперти працюють головним чином із мертвими.\n- Відділ судово-медичної експертизи трупів – це лише 15% нашої роботи, - зауважує фахівець. – Інша робота – із живими людьми та речовими доказами. Наприклад, у відділі потерпілих, звинувачених та інших осіб приймаємо потерпілих та визначаємо ступінь важкості їхніх травм. А фахівці відділення судово-медичної токсикології досліджують токсичні речовини, які знаходяться у біологічних об`єктах. Саме наші судмедексперти визначають вміст наркотичних речовин і алкоголю в крові. Тож роботи щодня дуже багато.\nНа Буковині своє професійне свято сьогодні відзначають близько 250-ти співробітників обласного бюро судово-медичної експертизи.


Снаряд упав на подвір'ї дитячого садочка | Український тижневик Міст\nСнаряд упав на подвір’ї дитячого садочка\nЗ оприлюдненого 28 березня зведення прес-центру АТО дізнаємося, що ситуація у зоні бойових дій дещо стабілізувалася. Минулої доби окупанти 58 разів обстріляли позиції українських військовиків та оселі мешканців прифронтових населених пунктів. Повідомлено також скорботну звістку – загинуло двоє наших героїв. Окрім того у лавах захисників України четверо поранених, та один травмований.\nА загалом маємо традиційний перелік застосованого російськими загарбниками та їх найманцями важкого озброєння. На Маріупольському напрямку це 82-міліметрові міномети та зенітна установка, на Луганському – міномети двох калібрів, 152-міліметрова артилерія, протитанкові гранатомети. Але особливо гаряче було на Донецькому напрямку, де обстріляно п’ять сіл та місто Авдіївку. Її мешканці вже й не пригадують, коли востаннє могли порадіти спокійному дню.\nВтім, люди живуть, трудяться, виховують дітей. Нещодавно на подвір’я одного з дитячих садків упав снаряд. Директор дошкільного закладу Ніна Шрамко розповіла: «Від вибуху повибивало шибки, а ми тільки-но закінчили ремонт, поміняли старі дерев’яні вікна на склопакети. Зараз подали заявки, чекаємо на заміну».\nКоли закінчиться війна і буде суд над тими хто її затіяв і вів, їм згадають і дитинство, проведене під обстрілами. А поки що щиросердні люди намагаються допомогти найменшеньким жителям Авдіївки. Як розповідає прес-центру АТО, у місті працює чотири дитсадочки. І діти з Вінницької, Житомирської та Київської областей вирішили зібрати іграшки для однолітків з прифронтової Авдіївки. Подарунки передали офіцери Цивільно-Військового співробітництва.


1. Сутність і структура системи стратегічного менеджменту організації4\n1.1. Поняття стратегічного менеджментуорганізації\n2. Особливості стратегічного менеджменту в сучасних умовах.\n2.1. Основні риси сучасної системи менеджменту.\n2.2. Доцільність і можливості розроблення стратегії організації\n1. Сутність і структура системи стратегічного менеджменту організації\nРозгорнуте тлумачення стратегічного менеджменту можна дати, звернувши увагу на низку принципових моментів. До запровадження цієї системи управління, організації планували свою діяльність, виходячи з того, що оточення не буде суттєво змінюватись. Стратегічне управління в конкретний момент визначає, як організація має діяти в сучасних умовах, щоб досягти бажаної мети в майбутньому, виходячи з того, що оточення змінюватиметься, тобто при стратегічному управлінні оцінюється сучасний стан, виходячи з майбутнього. При цьому не тільки прогнозується бажаний рівень у майбутньому, але й виробляється здатність відповідно реагувати на зміни в зовнішньому середовищі для досягнення цілей.\nПри нестратегічному управлінні розроблення програми дій починається з аналізу внутрішніх можливостей та ресурсів організації. При такому підході може виявитися, що організація не в змозі досягти мети, тому що її реалізація істотно залежить від бажань і потреб клієнтів, а також від поведінки конкурентів. Все, Що організація визначить на основі аналізу своїх внутрішніх можливостей, — це те, яку кількість продукту може виробити і яких витрат при цьому зазнає, а кількість реалізованої продукції та її вартість визначить ринок. Починати планування з аналізу внутрішніх ресурсів та можливостей їхнього раціонального використання без урахування інших чинників означає на практиці повністю відмовитися від розроблення стратегії розвитку організації. [15, c.467]\nОсобливий інтерес теоретиків і практиків до поняття і змісту стратегій, а також процесів їх здійснення виник на початку 60-х рр. XX ст. Саме тоді з'явилася відома праця А. Д. Чандлера "Стратегія і структура", в якій він зазначав, що стратегія — це визначення основних довгострокових цілей організації, адаптація дій та розміщення ресурсів, необхідних для їх досягнення. Ним зроблено спробу пояснити, яким чином процеси розроблення та впровадження стратегії обумовлюють необхідність організаційних змін. Невдовзі з'явились книги І. Ансоффа, Ж. Бовера, К. Ендрю та інших. І. Ансофф у книзі "Корпоративна стратегія" (1965 р.), яку багато авторів оцінює як першу наукову працю з стратегічного менеджменту, запропонував модель і ряд систематизованих схем, за допомогою яких виділено етапи прийняття та виконання стратегічно важливих для організацій рішень. Він так визначив зміст стратегічного менеджменту: "Діяльність, пов'язана з постановкою цілей і завдань організації та підтриманням взаємовідносин між організацією й оточенням, які дають змогу їй досягти своїх цілей, відповідають її внутрішнім можливостям і забезпечують її пристосованість до зовнішніх умов". [1, c.16-20]\nЗагалом у науковій літературі до середини 70-х рр. XX ст. успіх організації пов'язували з наявністю трьох основних умов: розроблення внутрішнього несуперечливого набору цілей та функціональних політик, виявлення сильних і слабких сторін організації та співставлення їх зі сприятливими чи несприятливими чинниками зовнішнього середовища; створення, нарощування та ефективне використання ключових факторів успіху. Тобто, визнаючи необхідність розроблення стратегії, не особливо звертали увагу на її впровадження. Показово, що І. Ансофф у вступі до другого видання своєї книги "Нова корпоративна стратегія" (1988 р.) вказує, що термін "стратегічний менеджмент" включає три основні компоненти: аналітичне формулювання корпоративної стратегії, розвиток управлінських здібностей та управління змінами. Отже, стратегічне планування — аналітичний процес (відповідає на запитання "що робити?"), а стратегічний менеджмент — організаційний ("як робити?" і "хто це буде робити?").\nЗа визначенням голландського вченого X. Віссеми: "Стратегічне управління — це стиль управління (мотивований споживачами, орієнтований на майбутнє, спрямований на конкуренцію) та методи комунікації, передачі інформації, прийняття рішень і планування, за допомогою яких апарат управління й лінійні керівники своєчасно приймають і конкретизують рішення щодо цілей підприємницької діяльності. Стратегічне управління передбачає стратегічну орієнтацію всіх працівників і синхронізацію планів підрозділів, які відповідають за реалізацію цілей компанії". [11, 81-82]\nМетодологічною основою стратегічного управління є системний підхід, згідно з яким організацію характеризують такі особливості: змінність окремих її параметрів; унікальність і неперед-бачуваність поведінки системи в конкретних умовах; здатність змінювати структуру та формувати варіанти поведінки, протистояти руйнівним тенденціям, адаптуватися до зміни умов; прагнення до формулювання цілей усередині системи.\nСтратегічний менеджмент складається з окремих елементів. За класифікацією американської консалтингової фірми "МакКінсі" доцільно розрізняти такі елементи: стратегія, структура, стиль, кадри, мистецтво управління, участь у розподілі доходів. Однак найчастіше стратегічний менеджмент організації розглядають як систему з трьох елементів: а) стратегія, як сукупність управлінських рішень щодо перспективного її розвитку; б) відповідна структура управління, зорієнтована на розроблення і впровадження стратегії; в) організаційна культура. Вважають, що організаційна структура, окреслюючи межі підрозділів і встановлюючи формальні зв'язки між ними, є "скелетом" організації, а організаційна культура — своєрідна її "душа", яка виробляє "правила гри" в колективі. В результаті утворюється трикутник: "стратегія розвитку — організаційна структура — організаційна культура", який має бути внутрішньо стійким і перебувати в гармонії з зовнішнім середовищем (рис. 1.1).\nСтратегію організації вважають центральним поняттям у теорії стратегічного менеджменту. Термін стратегія (з грецької — мистецтво генерала) запозичено з військового лексикону, де він означає теорію та практику ведення великих бойових дій. У сучасному лексиконі це поняття переважно тлумачиться, як розроблення перспективних заходів або підходів. У теорії менеджменту термін тривалий час вживали для характеристики управління ресурсами. В процесі еволюції він набув ширшого значення і найчастіше трактується як узагальнююча модель дій, які потрібно здійснити для реалізації місії організації, досягнення певних цілей шляхом координації та розподілу ресурсів. [2, c.98-100]\nЦікавим є визначення поняття стратегії за Г. Мінцбергом як комбінації п'яти "П": план дій; прикриття (сукупність дій щодо конкурентів); порядок дій (впорядкована сукупність певних заходів); позиція (місце щодо свого оточення); перспектива (передбачення стану, до якого потрібно прагнути). Добре сформована стратегія інтегрує основні цілі організації, норми та дії в єдине ціле, допомагає спрямовувати та розміщувати її ресурси так, щоб досягти відносних внутрішніх переваг і врахувати очікувані зміни в оточенні.\nОднак доцільніше розглядати стратегію як сукупність запланованих дій (сформована стратегія) і необхідних поправок у випадку непередбачених обставин (незаплановані стратегічні рішення). Зміни можуть відбуватися так швидко, що менеджер не встигне передбачити всі стратегічні дії і, відповідно, реалізувати стратегію без внесення необхідних змін. Хоч у випадку, коли менеджер ігнорує необхідність формування стратегії, організація зазнає ще більших втрат. Отже, стратегія водночас є проактивною (спрямованою) і реактивною (адаптованою до змін).[12, c.41-45]\nОсновним принципом координації зусиль різних рівнів є їхня ієрархічна підпорядкованість. Стратегії нижчих рівнів слід розробляти на основі сформованої стратегії вищого рівня. Проте конкретний механізм взаємодії між рівнями для різних організацій може набувати певних особливостей. Отже, особливе значення організаційної структури полягає в тому, що стратегічний менеджмент — організаційний процес, тоді як стратегічне планування — тільки аналітичний.[3, c.8]\nМіж переліченими елементами системи стратегічного управління організації існує взаємозалежність: чітко організоване стратегічне планування перебуває в тісному взаємозв'язку зі структурою управління, яка забезпечує розроблення та реалізацію стратегії для досягнення цілей, і організаційною культурою, яка створює відповідні можливості для поєднання стратегічного планування й організаційної структури. Це є ще одним доказом того, що успіх організації — результат взаємодоповнення перелічених елементів, хоча за різних умов деякі елементи можуть переважати над іншими. Для певного рівня нестабільності середовища можна сформувати відповідну комбінацію елементів, які забезпечуватимуть найкращі результати діяльності організації. [13, c.10-13]\nСтратегічне управління є різновидом процесу прийняття управлінських рішень і передбачає такі стадії: усвідомлення необхідності прийняття рішення, тобто, за визначенням Г. Саймона, інтелектуальну стадію; діагностику та структуризацію проблеми; формування варіантів подальших дій; прийняття одного або декількох варіантів для реалізації; реалізацію рішення; контроль за виконанням і оцінку результатів. Водночас процес прийняття стратегічного рішення має певні особливості: складність опису об'єктів аналізу; високий рівень невизначеності отримання результатів при реалізації рішень; наявність великої кількості змінних; критерії рішення наперед чітко не визначені й уточнюються керівником під час їх реалізації; велика трудомісткість і тривалість процесу вимагає значних витрат і використання висококваліфікованих фахівців. Перелічені особливості дають підставу стверджувати, що процес розв'язання стратегічних завдань вимагає особливої методології. Окрім цього, центр ваги проблеми переміщується з формування її стратегії на управління процесом впровадження відповідних стратегічних змін. Структура процесу стратегічного менеджменту схематично зображена на рис. 1.2\nСтадія визначення місії та цілей організації передбачає три процеси, які вимагають складної та відповідальної роботи: формулювання місії організації, що в концентрованому вигляді виражає зміст її існування, призначення; визначення довгострокових і короткострокових цілей. У деяких випадках вважають за доцільне місію та цілі формулювати за результатами аналізу середовища. [4, c.36-39]\nРеалізацію стратегії вважають критичним процесом, тому що саме у випадку успішного його виконання організація досягає мети, а при неуспішному — з'являються додаткові труднощі. Найчастіше реалізація стратегії передбачає поглиблене вивчення стану середовища, цілей і сформованих стратегій; оцінку ресурсів і можливостей їх розподілу; створення умов для мотивації працівників під час реалізації стратегії; підготовку рішення щодо організаційної структури (розроблення оптимальної структури управління, оцінку існуючої організаційної структури та порівняння їх з метою оцінки масштабу необхідних змін; управління процесом перетворень). На цьому етапі може виявитись, що організація не в змозі здійснити вибрану стратегію, що пояснюється недосконало проведеним аналізом і відповідно неправильними висновками, або виникненням непередбачених змін у зовнішньому середовищі. Під час реалізації стратегії кожний рівень управління виконує закріплені за ним функції. [14, c.93-97]\nКінцевим "продуктом" процесу вибору й реалізації стратегії є нова комбінація товарів, ринків і технологій, розроблених в організації. Перехід до нової позиції вимагає перерозподілу ресурсів, з чого можна зробити висновок, що процес прийняття стратегічних рішень відповідає традиційним рішенням про вкладення капіталу. Однак прийняття стратегічного рішення на відміну від традиційного, передбачає контроль за змінами у зовнішньому середовищі та пошук прийнятних варіантів випуску нових продуктів; пропонує розподіл ресурсів між наявними можливостями і тими, які можуть з'явитись; оцінює результати освоєння нового продукту і ринку; визначає варіанти, в яких організація має незаперечні конкурентні переваги тощо. [14, c.98]\n2. Особливості стратегічного менеджменту в сучасних умовах\n2.1. Основні риси сучасної системи менеджменту\n• Організацію доволі часто перетворюють у сукупність різноцільових господарських підрозділів, об'єднаних для досягнення однієї генеральної мети розвитку, які самостійно визначають стратегію (в межах узгоджених умов) і самостійно її здійснюють, не суть відповідальність за результати своєї діяльності. Управління такими підрозділами характеризується відкритими діловими стосунками, як внутрішніми, так і зовнішніми.\n• Планування стратегії характеризується посиленням гнучкості, зокрема, планових горизонтів. При цьому термін, на який розробляють прогноз, не є строго визначеним, а, здебільшого, залежить від характеру стратегічної мети. Планування стратегії може охоплювати тривалі періоди часу, хоча часто воно базується на середньостроковому плануванні. Вважають, що саме в цьому його особливість: стратегія — це не функція часу, а функція напряму розвитку. Вище керівництво має запропонувати оптимальний шлях переходу від існуючого стану до бажаного. [6, c.74-76]\n— стратегія відображає систему цінностей, погляди вищого керівництва організації, його бачення майбутнього, яке допомагає зорієнтувати персонал у потрібному напрямі;\n— наявність сформованої стратегії підвищує готовність організації реагувати на непередбачені зміни, демонструє зв'язок між функціями посадових осіб, сприяє обґрунтованому управлінню. [10, c.3-8]\n• Розроблення стратегії пов'язане з великими зусиллями, а також витратами часу та ресурсів під час формування прогнозу і його реалізації. В умовах високої нестабільності зовнішнього середовища помилки у стратегічному виборі можуть бути зумовлені від сутністю повної інформації про тенденції ринку, наміри конкурентів, появу технологічних новацій тощо.\n• Наявність сформованої стратегії може сприяти бюрократизації управління, окреслюючи межі діяльності посадових осіб, тоді як середовище часто вимагає термінових заходів. [8, c.6-8]\nУзагальнюючи розглянуті особливості стратегічного менеджменту і наведені визначення, сформулюємо поняття:\nТаким чином, запровадження системи стратегічного менеджменту в західних країнах було не даниною моді, а результатом об'єктивної необхідності. Починаючи з 50-х рр. XX ст., зарубіжні компанії основним завданням вважали досягнення прибутку не тільки сьогодні, але й у перспективі. На вітчизняних підприємствах запровадження цієї системи пов'язане з багатьма проблемами, зокрема з усвідомленням того, що для отримання бажаного результату потрібно одночасно вирішувати як поточні, так і стратегічні завдання. Більше того, єдиного "рецепту" оптимального управління організацією просто не існує. Завжди треба вибирати той тип управлінської поведінки, який найбільше відповідає певному виду проблем.


понеділок, 25 жовтня 2021, 23:56\nПро це повідомляє американське видання The New York Times із посиланням на чиновника місцевої влади, знайомого із ситуацією, передає Укрінформ.\n«Прокурори округу Фултон порушили кримінальне провадження щодо спроб колишнього президента США Дональда Трампа змінити результати виборів у Джорджії, зокрема, під час його телефонної розмови із секретарем штату Бредом Раффенспергером», - зазначається у повідомленні.\nУ середу прокурорка округу Фултон Фані Вілліс відправила офіційні листи численним чиновникам місцевої влади, в тому числі секретарю Раффенспергеру, з проханням зберегти документи, пов'язані із закликами Трампа. У офіційних запитах прямо зауважується, що це є частиною кримінального розслідування, зауважило джерело.\nКримінальне розслідування на рівні окремого штату проти експрезидента Дональда Трампа розпочалося в момент проведення слухань щодо його імпічменту в Сенаті США. Законодавці звинувачують Трампа в підбурювання натовпу прихильників, що призвело до штурму будівлі Капітолію США 6 січня, під час якого загинули п’ятеро осіб. Тоді Трамп заявляв, що перемога Джо Байдена начебто була сфальсифікована.\nЯк повідомляв Укрінформ, напередодні розслідування щодо тиску Трампа на секретаря штату Джорджія було ініційоване на рівні влади штату. Однак воно не мало характеру кримінального переслідування колишнього президента США.\nСуд Трамп Вибори у США Порушення на виборах


З Міжнародним днем захисту дітей! | Народицька селищна територіальна громада\n» Новини » Вітання » З Міжнародним днем захисту дітей!\nДата: 01.06.2021 12:12\nЩиро вітаю всіх вас із світлим і прекрасним святом- Міжнародним днем захисту дітей!\nМи всі родом із дитинства, і тому добре знаємо, що це найпрекрасніша пора в житті кожної людини. Це пора мрій, сподівань і безтурботності. Тому головним обов?язком батьків, суспільства і держави є турбота про підростаюче покоління та його майбутнє. Нашим першочерговим завданням є оберігати і захищати дітей від порушення їх прав і свобод, від підлості і образ, від насильства і приниження. Адже немає нічого найціннішого, аніж посмішка дитини.\nЛюбі діти – нехай ваші дитячі роки будуть сповнені радістю, сміхом, яскравими і незабутніми враженнями. Щоб ніщо і ніхто не затьмарив ваше щасливе дитинство. А ми, дорослі, прикладемо всіх зусиль, щоб у вашому житті з?явилася провідна зірка, яка буде освічувати та вказувати шлях до вашого щасливого майбуття.\nЩастя вам, чистого і мирного неба, яскравих і сонячних днів, впевненості у майбутньому і безмежної віри у ваші сили і можливості!


Укравтодор доповів Азарову про швидке завершення ремонту основних доріг - Korrespondent.net\nУкравтодор доповів Азарову про швидке завершення ремонту основних доріг\n11 березня 2013, 21:54\nУкравтодор доповів Азарову про швидке завершення ремонту\nУкравтодор доповів прем’єр-міністру Миколі Азарову про те, що автошляховикам залишилося відремонтувати 61 кілометр основних автодоріг.\nЗокрема, за словами керівників Укравтодору, станом на 10 березня, відремонтовано 98% основних доріг загального користування державного значення.\nУ відомстві зазначили, що в результаті несприятливих погодних умов цієї зими було значно пошкоджено дорожнє покриття. В цілому станом на 12 лютого 2631 км. основних доріг державного значення потребував ремонту.\nКрім того, зазначили у держслужбі, наближається до завершення ремонт доріг Київ - Чернігів - Нові Яриловичі, Знам’янка - Луганськ - Ізварино, Київ - Одеса, Кіровоград - Платоново, Одеса - Рені, Північно-східний обхід Києва з під’їздом до М-03.\nНагадаємо, що цієї зими стан більшості українських доріг погіршився до критичного рівня. Власті, пояснюючи причину поганого стану доріг, в усьому звинуватили складні погодні умови.\nРекламаУкраїна електромобільна: що потрібно для розвитку інфраструктури256


Об’єкти промислової власності\nОб’єктом винаходу можуть бути продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослин і тварин).\nДо пристроїв як об’єктів винаходу належать машини, механізми, прилади, конструкції, вироби тощо, які характеризує наявність конструктивного елемента (елементів) і зв’язку між елементами, їхнім взаємним розташуванням і формою виникнення, а також параметрами (та іншими характеристиками) елементами (елементів) і матеріалом, з якого він (вони) використаний (ні). Для характеристики пристрою як об’єкта винаходу можна залучати середовище, яке виконує функції елемента пристрою.\nДо речовин як об’єктів винаходу належать:\n- індивідуальні хімічні сполуки, до яких також умовно віднесені\nвисокомолекулярні сполуки та об’єкти генетичної інженерії (плазміди, вектори, рекомбінатні молекули нуклеїнової кислоти);\n- композиції (сполуки, суміші, розчини, сплави тощо);\n- продукти ядерного перетворення.\nДо штамів мікроорганізмів, культур клітини (рослин і тварин) як об’єктів винаходу належать: індивідуальні штами мікроорганізмів, культивованих клітин рослин і тварин; консорціуми мікроорганізмів (змішані штами мікроорганізмів, асоціації мікроорганізмів).\nОб’єктом винаходу може бути процес (процес, прийом, спосіб, застосування продукту чи процесу).\nДо способів як об’єктів винаходу відносять процеси виконання дій над матеріальними об’єктами за допомогою матеріального об’єкта. Спосіб – це сукупність прийомів, виконуваних у певній послідовності або з дотриманням певних правил.\nСпособи як процеси виконання дій над матеріальними об’єктами зазвичай поділяються на:\n- способи, спрямовані на виготовлення продуктів (виробів, речовин тощо);\n- способи, спрямовані на зміну стану предметів матеріального світу без одержання конкретних продуктів (транспортування, обробка, регулювання тощо);\n- способи, у результаті яких визначають стан предметів матеріального світу (контроль, вимір, діагностика тощо).\nГрупа винаходів –сукупність об'єктів, об'єднаних єдиним винахідницьким задумом, тобто технічно взаємозалежними між собою однією або сукупністю однакових суттєвих ознак.\nКритеріями патентоздатності винаходу є новизна, винахідницький рівень, придатність для промислового використання.\nЄдиним документом, який засвідчує права на винахід є патент.\nПатент– це юридично-технічний документ, виданий уповноваженим компетентним державним органом, за допомогою якого держава засвідчує виключне право володільця на створений ним об’єкт промислової власності.\nЦе юридичний документ, оскільки він закріплює за володільцем патенту визначені законом права. Водночас це технічний документ, оскільки він містить технічний опис об’єкта. Патент засвідчує від імені держави, що:\n- заявлена пропозиція є охороноздатним об’єктом;\n- встановлено право авторства на об’єкт;\n- визнано пріоритет на об’єкт.\nВідповідно до ст. 29(5,6) Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисну модель»:\n- строк чинності виключних майнових прав на винахід спливає через 20 років, що враховують від дати подання заявки. Однак, права, що випливають із патенту, починають діяти від дати, наступної за датою публікації відомостей про видачу патенту.\n- строк чинності виключних майнових прав на винахід, об’єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, рослин тощо, використання кого потребує дозволу відповідного компетентного органу, може бути подовжено за клопотанням особи, якій належать майнові права на винахід, на строк, що дорівнює періоду між датою подання заявки та датою одержання першого дозволу, але не більше як на 5 років.\nОбсяг правової охоронивизначається сукупністю суттєвих ознак, що містяться у формулі винаходу. При цьому тлумачення формули здійснюється в межах опису винаходу і відповідних креслень.\nУмови патентоздатності винаходу – новизна, винахідницький рівень, промислова придатність.\nНовизна– винахід (корисна модель) визнається новим (новою), якщо він (вона) не є частиною рівня техніки, що містить у собі всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки.\nВинахідницький рівень – винахід має винахідницький рівень, якщо для середнього фахівця в певній галузі він не є очевидним, тобто не випливає явно з рівня техніки.\nПромислова придатність винаходу визнається промислово придатністю, якщо він може бути використан в промисловості або в іншій сфері діяльності.\nПрава власника патенту на винахід:\n1) право на використання винаходу за своїм розсудом;\n2) виключне право дозволяти використання винаходу (видавати ліцензії);\n3)виключне право перешкоджати неправомірному використаннювинаходу, у тому числі забороняти таке використання;\n- виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу, застосування такого продукту, пропонування для продажу, у тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) і інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях;\nОбов’язками патентоволодільця є:\n- використання винаходу.\nВикористання винаходу визнають виготовлення, пропонування до продажу, введення в господарський обіг, застосування, ввезення або зберігання в зазначений цілях продукту, що його охороняє патент.\nПереваги власника патенту на винахід\nПатентування винаходу не є обов'язковою процедурою, тобто його автор і/або власник може його виготовляти й без одержання патенту. Перевагами власника патенту є:\n1) виключне право використання – патент на винахід робить його власника власником виключних прав на використання, тобто будь-яке використання цього об'єкта без дозволу власника є незаконним і тягне відповідальність відповідно до законодавства України.\n2) ефективне вкладення коштів – права на винахід, як і інші види власності, мають свою вартість, що може істотно зрости з підвищенням попиту на певне технологічне рішення.\n3) об'єкт для продажу або надання в тимчасове користування –права на винахід можуть бути предметом продажу, а також надання в тимчасове користування. На підставі укладання договорів про передачу прав або про видачу ліцензії на використання власник виключних прав може одержати істотну матеріальну вигоду, навіть не використовуючи об'єкт самостійно.


Найдавніший з постійних мостів - Интересный Киев\nНайдавніший з постійних мостів\nЗрештою, у середині XIX століття було створено першу в нашому місті капітальну переправу через Дніпро. Протягом 1848–1853 років споруджували так званий Ланцюговий міст. Він потребував колосальних на ті часи технічних зусиль. Досить сказати, що для кожного бика – мостової опори – спеціально огороджували місце посеред русла річки, звідти відкачували воду, потім на палях зводили гранітний підмурок, а на ньому – струнку цегляну арку. Таких арок було п’ять, і обабіч них простягалися міцні нерозрізні ланцюги, котрі за допомогою вертикальних металевих прутів утримували мостові прогони.\nУнікальну споруду понад 700 метрів завдовжки спроектував британський інженер Чарльз Блейкер Віньоль, керувати будівництвом йому допомагали сини Гуттон і Генріх. В Англії ж, у Бірмінгемі, було виготовлено металеві частини мосту. Їх морським шляхом, навколо всієї Європи, доправляли до Одеси, а звідти неквапні воли тягли вантаж до місця призначення.\nОдночасно з мостом будували під’їзні шляхи до нього. З боку Чернігова шоссе проходило по рівній місцевості, на правому ж березі довелося долати складнощі рельєфу. Міст сполучив як нагірну, так і низинну частини Києва. З Печерська, від нинішньої площі Слави, пробили зигзаг-серпантин Миколаївського (теперішнього Дніпровського) узвозу. А від Подолу проклали Набережне шосе, спорудження якого почалося в липні 1849-го. Щодня тут працювали півтори тисячі чорноробів. Майбутню трасу очистили від дерев і кущів, вирівняли та спланували землю, зміцнили відкоси. Тут-таки на місці розбивали каміння й викладали два шари щебеню – нижній з дрібних, верхній з великих каменів.\nДовелося також робити дренаж для відведення підземних струмків, улаштовувати містки через улоговини… Та, попри все, шляховики впоралися більш-менш вчасно. У вересні 1853 року Ланцюговий міст було відкрито й освячено. У повісті Миколи Лєскова «Печерські антики» докладно описано цю урочисту церемонію, за якою зі схилів спостерігали тисячі киян. Щоправда, письменник трохи нафантазував: згідно з його твором, безпосередню участь у відкритті брав сам цар Микола І. Насправді ж, після 1852-го цей імператор не був у Києві. Проте він активно сприяв будівництву, тому й не дивно, що міст офіційно найменували Миколаївським (хоча більш поширеною була назва «Ланцюговий міст»). Тієї ж осені 1853 року було відкрито й рух Набережним шосе.\nВідтоді переправа через Дніпро вже не залежала від примх сезонів. Зауважимо, що для контролю проїзду на Ланцюговому мосту стояв шлагбаум, а біля нього – смугаста охоронна будка. Тут у 1857 році було створено заставу для стягування шосейного збору й мостового мита. Останнє брали з тих, хто переганяв через міст худобу (чверть копійки з голови дрібної худоби, півкопійки – з голови великої худоби) або проїжджав возом (дев’ять копійок із запряжки). Взимку мешканці Лівобережжя, аби не платити мита, гнали свою худобу в обхід, кригою, а от влітку доводилося витягати гаманець…\nОднак на початку ХХ сторіччя це копійчане мито визнали зайвим анахронізмом. І вночі проти 1 липня 1904 року, на превелику радість обивателів Лівобережжя, шлагбаум на Ланцюговому мосту було ліквідовано.\nЩе одну незручність міст становив для великих річкових суден. У другій половині XIX століття неухильно зростав пароплавний рух Дніпром. Не всі пароплави могли вільно пройти під мостом. Для цього в конструкції Ланцюгового мосту заздалегідь було передбачено невелику розвідну частину біля правого берега. Але вона діяла впродовж обмеженого часу й неабияк гальмувала річковий транспорт. Зрештою, наприкінці позаминулого сторіччя міст було реконструйовано за проектом інженера Аполлона Лосського. При цьому будову несучих конструкцій дещо змінили, і полотно моста вдалося істотно підняти (посередині споруди – більш ніж на три метри). Завдяки цьому міст уже не заважав пароплавам – їм треба було лише нахиляти труби, аби не зачепитися.\nВажлива подія сталася восени 1912 року: спеціальними рейками мостом рушили мототрамваї – вагони з бензиновими двигунами. Вони сполучили місто зі Слобідками (селищами на місці сучасних станцій метро «Гідропарк» і «Лівобережна», уже згаданих у нашому попередньому дописі про Русанівський міст), із Дарницею, потім навіть із Броварами.\nБагато років поспіль Ланцюговий міст залишався гордістю й окрасою Києва. Проте у капітального моста було вразливе місце. У червні 1920 року польські окупанти, залишаючи місто, заклали лишень два заряди вибухівки, по одному на кожен ланцюг, – і обидва ланцюги луснули, а прогони впали у воду.\nПротягом перших років радянської влади міст стояв у руїнах. На його відновлення бракувало коштів. Чимала група фахівців наполягала на відбудові споруди в тому самому вигляді, в якому її зруйнували, з підняттям затонулих ланцюгів з води. Але переважила думка інженера Євгена Патона та його однодумців, котрі запропонували розібрати арки і створити на старих опорах нову, надійнішу та зручнішу для судноплавства, конструкцію з металевих балок, що були тоді в наявності поблизу Києва. З’єднання балок у вузли здійснювалося за допомогою шарнірів зі старих вагонних осей. У проектуванні під керівництвом професора Патона взяли участь молоді випускники та студенти КПІ. Конструкції прогонів виготовлялися на київських заводах «Арсенал», «Більшовик», «Ленінська кузня». У зовнішньому вигляді споруди певною мірою простежувалося наслідування пропорцій Ланцюгового моста.\nНовий міст назвали ім’ям більшовички Євгенії Бош, яка через невиліковну хворобу наклала на себе руки наприкінці 1924-го. Урочисте відкриття відбулося 10 червня 1925 року. Міст одразу повернув собі вагоме місце у транспортній системі, тим паче, що колишні лівобережні Слобідки вже стали частиною Києва. Тут було поновлено трасу мототрамваю.\nУтім, міст імені Євгенії Бош не простояв і 20 років. У вересні 1941-го радянські війська під час відступу висадили центральні прогони в повітря, а восени 1943-го нацистські окупанти зруйнували споруду дощенту. Відновити її було вже неможливо – хіба що налагодити тимчасову переправу, що й зробили під ворожими бомбами воїни-понтонери 1-го Українського фронту 10 листопада 1943 року.\nПісля цього довгий час перевіз у цьому місці не діяв. І, зрештою, було споруджено цілком новий міст, яким 1965 року рушили на лівий берег потяги метро. Під час тривалого періоду проектування було відхилено попередню розробку, виконану в Москві за застарілою схемою, і взято за основу прогресивні пропозиції тресту «Мостобуд» (керівник – Ісак Баренбойм). Остаточний проект розробив авторський колектив на чолі з київським інженером Георгієм Фуксом. Уперше у практиці мостобудування для багатопрогонової споруди було застосовано так звану безрозпірну арковоконсольну схему. Половинки залізобетонних арок монтувалися зустрічно; завдяки зрівноваженню консолей на протилежних боках опор вдалося обійтися без використання додаткових підмостків.\nУ процесі будівництва вперше в СРСР було розроблено та впроваджено систему сіткового планування й управління виробництвом для всього комплексу робіт, що дало змогу закінчити зведення мосту на 4 місяці раніше від запланованого терміну.\nНовобудову було трохи зсунуто порівняно з попередньою переправою. До речі, якщо, стоячи тепер посередині мосту Метро, подивитись у воду з південного боку, можна розгледіти залишки давніх опор Ланцюгового мосту.\nЗа своїм зовнішнім виглядом міст Метро не справляє враження грубої масивності – в очі впадає своєрідна елегантність його пружної дуги. Так само, як колишній Ланцюговий міст втілював у собі монументальність і романтичність свого часу, його нинішній наступник уособлює стрімкість та конструктивну досконалість, притаманні сучасній добі.