Дебальцево: Вирвати з лап смерті вцілилих - евакуація мирних жителів. Частина ІІ. - Myrotvorets News\nДебальцево: Вирвати з лап смерті вцілилих – евакуація мирних жителів. Частина ІІ.\nЧастина І. ЗА НАШІ ГОЛОВИ БУЛО ПРИЗНАЧЕНО ДО 50 ТИС. ДОЛ. ЗА КОЖНУ. МИ У СЄПАРІВ ЗАБИРАЛИ ЗАРУЧНИКІВ – ВОЛОНТЕРИ ПРО ВИВЕЗЕННЯ ЦИВІЛЬНИХ З-ПІД ОБСТРІЛІВ\nПовість волонтерок – це реаліті- екшн. Одна лише розповідь тримає в напрузі від першого речення до останнього. Це історія про цивільний бік війни. Коли люди розгублені, іноді навіть збентежені у виборі сторони ворогуючих, коли навкруги вибухи і смерть, а їхати звідси можуть не всі, з різних причин. Коли за місце в бомбосховищі вбивають, бо їх уже не вистачає на всіх. При цьому, щоб вивезти людей, потрібно їх вмовляти.\nЦе історія про те, як волонтери шмигали під обстрілами в пошуках вцілилих у підвалах і бомбосховищах, як витягали їх звідти наче бездомних кішок і собак, часто зустрічаючи агресивний опір від наляканих людей. І все ж, поміж частинами розірваних тіл знаходили живих і забирали їх в автобуси.\nІ опісля цього щоденного жахіття, щоразу приїжджаючи виснаженими чорними від диму і кіптяви, жінки приводили себе у порядок і зі свіжим макіяжем і бадьорим виглядом їхали знову у пекло. Для чого і чому так? Ви дізнаєтесь з їхньої розповіді.\nПро заведений натовп, який ледь не розірвав волонтерок у Дебальцевому, про арешт Андрія Галущенка, “підстави” з боку росіян, другий зелений коридор у вже окуповане місто, причини, з яких люди не могли виїхати, та цінність людського життя.\n“ТУДИ МИ НАВІТЬ ТРУПОВОЗКИ НЕ ВІДПРАВЛЯЄМО. ТІЛА ЛЕЖАТЬ НА ВУЛИЦЯХ”\nДіана Макарова: У ті дні обстрілювалося як Дебальцеве, так і під’їзна дорога до міста (тобто, дорога з Бахмута, тодішнього Артемівська). Під час зеленого коридору нам давалося дві години для того, щоб пройти колоною дорогу – по дорозі у цей час не гатили. О 10 ранку ми мали зайти у Дебальцеве, і до 14:00, поки ми працювали у місті, воно не обстрілювалося. Але обстрілювалася дорога. Далі, рівно о 14:00, у нас був виїзд – і тоді починали знову крити Дебальцеве, але не дорогу.\nУ колоні мало йти 25 машин. Зрештою, без жодних пояснень не приїхав “Червоний Хрест” – і поїхало 24 машини. 11 з них були волонтерськими. У нас вже були рації, які ми роздали по всіх машинах, у тому числі по швидких Хотабича (з волонтерської організації ASAP Rescue), які їхали забирати лежачих хворих за нашими списками. Забігаючи наперед, скажу, що оскільки лежачих було багато і вивозити їх не було кому, медики – Оля (Кроха), Влад та Шаман – туди-сюди курсували по дорозі з Дебальцевого під обстрілами і вивозили людей.\nМи заздалегідь домовилися, хто у яких секторах працюватиме. І знали, що у Дебальцевому на нас чекають місцеві тоді ще міліціонери на чолі з Євгеном Юхановим…\nДо зеленого коридору ми приїжджали до нього у міський відділ міліції, розкладали на столі карту, і показували йому, звідки ми отримали СМС із проханням про допомогу: “Жень, ось тут…” Він казав: “Туди не можна! Це район “8 Березня”. Ви – 200!” Ми заперечували: “Але нам звідти есемеска прийшла, нам туди потрібно!” Євген махав головою: “Ні, там снайпери, там арта, там ДРГ… Ви 200! Туди ми навіть труповозки не відправляємо! Тіла лежать на вулицях – але ми не можемо. Там снаряд влучив у бомбосховище. Туди не можна!”\n“8 Березня” – північна околиця\nРуйнування у районі “8 Березня”, спричинені “в ходе боевых действий по освобождению Дебальцево от подразделений ВСУ”. Фото з сайту терористів\nОднак ми розуміли, що там дитина хвора. Розуміли, що там залишається жінка на сьомому місяці вагітності… І, зрештою, Женя шикував правоохоронців, які були у міськвідділі, і запитував їх: “Хто піде?”\nМи додавали: “Будь ласка. Там люди. Їх потрібно або привести, або сказати їм час та місце збору”. Сказати, що ми приїдемо, наприклад, о 12:00 до центрального бомбосховища… Адже зв’язку у Дебальцевому вже практично не було.\nКоли хтось із міліціонерів приймав рішення йти, і я називала йому адресу, – той чоловік, по суті, підписував собі смертний вирок. Він не знав, чи повернеться. Але йшов пішки у той район – і приводив із собою людей або інформував їх про час та місце збору. Або ж повертався і повідомляв, що за тією адресою вже немає нікого… Це була дуже стрьомна робота.\nУ нас було чотири автобуси і декілька мікроавтобусів. Потрібно віддати належне донецькій колоні – вона була дуже гарна. Це були підібрані за кольором автобуси, на яких було написано “Донецьк”. Але ніхто з супроводжуючих цю колону не побіг по підвалах, по бомбосховищах. Вони як стали біля виконкому – так і стояли. А потім дивувалися: чому з ними поїхало 42 особи, а з нами – 866?\nН.В.: Вязніков тоді сказав таку фразу: “Українські волонтери обманним шляхом заманили людей у бік України.“\nД.М.: І дійсно був один обманний шлях…\nН.В.: Коли ми їхали на одну з наступних точок, крізь наш автобус я боковим зором побачила, як українські сіміки виносять купу чиїхось сумок. Слідом за ними виходить дама. Вона у міховій шапці, на одному повідку у неї собачка, а на іншому – кішка. У мене тоді ще промайнула думка: “От дебальцівська фіфа, капець просто!”\nПеред виїздом усі автобуси мали зібратися на майданчику біля виконкому. І вже там ми з Макаровою підійшли до одного з автобусів на Донецьк і побачили у ньому ту даму. Ми зайшли у автобус: “Ой, а що, у вас родичі у Донецьку?” Ну, так. “А тут більше родичів немає, вивозити нікого не потрібно?” – уточнюємо.\nА дама з собачкою каже: “Ось там у будинку живе мій брат-інвалід. Заберете його завтра”. Макарова вибухає: “Що?! Брат-інвалід?! Він тут залишиться, і його смерть буде на вашій совісті. Або ви зараз швидко виходите, сідаєте у наш мікроавтобус до дяді Серьожи і забираєте свого брата, або це буде на вашій совісті”. У дами круглі очі…\nД.М.: У цей момент до нас підскакує Псих. “Мадам! – каже він дамі. – Я знайшов вам чудове місце. Я допоможу вам, мадам, я потримаю вашу собачку…” І вона розквітає.\nН.В. У результаті ми запихаємо її до дяді Серьожі, і той на собі виносить з будинку її брата. І ось цей випадок – єдина наша маніпуляція. Тітка ця з братом поїхали у Харків. Як вона далі діставалася Донецька – вже не наша справа.\n“МИ ПРИЇХАЛИ ВРЯТУВАТИ НАШИХ З ВАМИ ДІТЕЙ”\nД.М.: У Дебальцевому ми взяли на себе найстрашніше. Я кажу це абсолютно сміливо, тому що ми взяли на себе 8 Березня, Східний, Центральний, школу…\nН.В.:Маленька ремарка: за даними розвідників, напередодні у Дебальцеве зайшли “групи чоловіків від 18 до 55 років” – про це нас попередили, коли ми ще тільки їхали у місто.\nД.М.: Хоча і без цієї інформації ми розуміли, що якісь провокації мають бути, тому, що якщо росіяни все ж таки погодилися на зелений коридор – вони не можуть щось не приготувати. Ендрю бісився страшенно…\nН.В.: Він приїхав 5 лютого, і напередодні же ночував з нами в СЦКК, і на зелений коридор ми їхали його машиною – це була вже L200 (пізніше, 2 вересня 2015 року, саме цей Mitsubishi L200 Ендрю підірвався на міні, після чого був обстріляний на українській території, Андрій Галущенко та Жарук загинули, – Ред).\nД.М.: Зі зброї у нас був лише мій нагородний пістолет. Але ми зробили хід конем – за ідеєю Воронкової, яка нас зрештою врятувала, ми покликали сіміків.\nН.В.: Також з нами був боєць “Омеги” Андрій Ведмідь…\nД.М.: У Дебальцевому всі залишилися у центрі, а наша частина колони поїхала крізь тунель – далі, далі, далі… І вже на точці ми зрозуміли, що у нас немає двох автобусів – тих, що на 50 місць.\nН.В.: Ми намагалися вийти на них по рації – тиша. Ми знали, що там офіцери, там наші військові – але ні, тиша. Зникли два автобуси…\nД.М.: Виїхавши на майданчик, ми побачили людський натовп – 100-150 осіб як мінімум. Ми не розуміли, куди будемо саджати цих людей. Ендрю зблід і сказав: “Я за автобусами…” і помчав прочісувати Дебальцеве.\nН.В.: Разом з бійцем “Омеги” ми вийшли з “ельки” у цей натовп. З нами залишився лише наш зелений бус з дядею Серьожею за кермом, Т-5 (Volkswagen Transporter 5, – Ред.) “Непереможний Джо”, за кермом якого був Дід Мороз та 3 чи 4 швидкі. Чомусь я тоді найбільше переживала, що цей натовп перекине швидкі.\nД.М.: Далі була така картина: заведений натовп, біля якого напівмісяцем стоять наші машини. А по периметру – чоловіки у чорних шапках, у темному одязі, групами по 3-5 осіб. Вони оточують нас. А з нами – лише 5 сіміків, 1 боєць “Омеги” та ще один офіцер з СЦКК. У кожного – по 4 ріжки та по 2 гранати.\nН.В.: … І ти розумієш, що дупа – не тільки тому, що зчитуєш натовп. А і тому, що наші бійці стоять напоготові. На вулиці вже -20, а у них – піт на обличчях.\nД.М.: Як з’ясувалося пізніше, натовп “накачали” завчасно. Люди мали просто розірвати нас, тому що їм пообіцяли, що привезуть медикаменти.\nУ Дебальцевому ми назавжди зрозуміли, що є найважливішим у час великого звіздєца. Це не вода, не їжа, не одяг і навіть не зброя. Найважливішим було те, що у нас брали тремтячими руками: “… А анальгінчика у вас немає? А чогось протигіпертонічного?”\nЦим людям сказали, що будуть медикаменти. І коли вони дізналися, що їх приїхали вивозити, а не привезли ліки (які мав привезти той “Червоний хрест”, який не поїхав із нашою колоною) – ми з Наташею опинилися у центрі божевільного натовпу. “На хріна ви нас зібралися вивозити?!” – кричали люди.\nН.В.: Одна жінка тримала мене за шкірку і трясла. “Приберіть свого Путіна! Приберіть свого Порошенка! Нехай вони припинять стріляти!…” – кричала вона.\nД.М.: Нічого не могли зробити і сіміки. Було зрозуміло, що потрібно просто з усім погоджуватися. На щастя, Наташа взяла у машину медикаменти, хоч і небагато. Це врятувало ситуацію. Вона вказала на машину з ліками, і натовп частково відхлинув від нас, ледь не перекинувши дядю Серьожу разом із бусом… Медикаменти люди почали рвати.\nН.В.: Я тоді вперше у житті бачила, щоб у людей у руках залишався шматок від коробки, шматок інструкції… Вони реально просто розривали все. А та тьотя і далі трусила мене і кричала, кричала, кричала.\nЯ підняла очі на Андрія Ведмедя – і побачила, що він пересмикує затвор. Тоді я очима показала йому: ні, ні, тільки не це. Зібралася, і почала говорити з тією жінкою: “Подивіться на мене. Подивіться на Діану. Ми приїхали до вас без бронежилетів, без касок, ми такі самі, як і ви. Ми приїхали врятувати наших з вами дітей”. Я повторювала це, як мантру.\nІ тут підходить, як ми вже потім зрозуміли, чоловік цієї жінки. Він лупить мене у плече, я відлітаю на Діану, ми разом відлітаємо убік. Починається крик – тепер чоловік щось кричить. Але у цей момент жінка вже сама його зупиняє: “Та не чіпай ти їх. Вони і так роблять все, що можуть”… Саме ця її фраза переломила усю ситуацію.\nД.М.: Нас врятували ці медикаменти, що ми захопили з собою, і спокій. Я дивлюся – а ті чоловіки, що нас оточували, ті “чорні”, починають відходити. У них нічого не вийшло… Вони пішли, вони звільнили п’ятачок – і ми почали працювати.\nНаташі вже хтось сказав що у бомбосховищі є дві багатодітні родини. І Воронкова полетіла до них – пояснювати їм, куди вони можуть виїхати, що отримати. За нею побіг “омегівець”. А зі мною пішов Дід Мороз – нам сказали, що у сусідньому Г-видному будинку є старі жінки у підвалі.\nМи влітаємо у двір того будинку, і бачимо, що всі “чорні” зібралися саме там. І я здуру їм кричу: “Де бомбосховище?” Вони не відповідають. Просто починають розходитися по під’їздах.\nМи забігаємо у підвал, за нами захлопуються двері, і Дід Мороз каже мені: “Леді, ви розумієте, що нам капєць?” Капєць не капєць, відповідаю я, але давай хоча б стареньких розшукаємо. Ми знаходимо трьох дуже старих, дуже хворих жінок, вони забуті усіма. Одна вже лежить, не може ходити. Ми починаємо з ними говорити – і у результаті бабусі збирають пожитки та виходять з нами.\nНаташа також повертається, вмовивши одну родину. Дивом до нас приїжджають автобуси – не загублені наші, а еменесівські. Всі починають вантажитися у них. Але у цей момент з’ясовується, що тут-таки, на другому поверсі, є похилого віку дядя з діабетом. У нього виразки на ногах, і він не може ходити. Кілька мужиків біжать і зносять цього дядю, а я повертаюсь, знову бачу кількох з цих “чорних” і кажу їм – його треба якось доставити до машини. Санки! Знайдіть мені санки. Ці сєпари перезираються і …починають шукати мені санки. І знаходять. Дядю спускають, кладуть на санки, і я кричу сєпарам: “Тягнути немає кому. Що, я буду тягнути? Давайте, впрягайтеся!” І вони впрягаються. Дядя, розуміючи всю ситуацію, як може допомагає, відштовхується ногами від снігу. І підморгує мені – мовляв, нічого, прорвемося. А Дід Мороз регоче і все повторює: “Леді, що ми робимо?!”\nЗ двору ми виходимо прямо на наших сіміків – і сіміки пересмикують затвори. Вони все розуміють. Я кричу “чорним” – так, все, дякуємо, ви вільні…\nПоки ми вантажили людей у автобуси МНС, Ендрю ненадовго примчався до нас – і знову поїхав далі шукати наші автобуси. Це був останній раз, коли ми бачили Ендрю у той день.\nВже коли ми повернулися під виконком – ми підійшли до офіцерів, російських та українських. Запитали, де два наші автобуси… А автобуси вже стояли там, на місці. Забиті людьми. Ми запитали, чому вони не їхали за нами. І отримали відповідь: “До нас під’їхав якийсь військовий, і сказав, щоб ми слідували за ним”.\nН.В. Це досі загадка…\n“БОМБОСХОВИЩА ОБСТРІЛЮВАЛИСЯ ПРИЦІЛЬНО”\nД.М.: 8 Березня на той момент вже забрали, але ми не знали цього. Біля виконкому ми сказали – і нашим, і російським офіцерам – що далі нам залишилося 8 Березня. І після цього вирушили туди, хоча росіяни точно були в курсі, що людей, згодних на виїзд, там вже немає.\nОднак цей район снився мені ще довго. Ти їдеш абсолютно порожніми вулицями а, з обох боків на дахах люди у камуфляжі. І ти не знаєш, хто ці люди…\nН.В.: І опускається туман. Або це дим… Я не знаю. Пам’ятаю, як все заповнюється потихеньку білим.\nУ двох точках, найнебезпечніших, сіміки нас навіть не випустили з мікроавтобуса. Потрібно було сходити у бомбосховище – у те, що згоріло, тому що люди там все одно ще мали залишитися. Ми не знали, що людей звідти забрали. І сіміки пішли туди самі.\n… Коли ми виїхали з 8 Березня і повернулися до виконкому, машини вже готувалися на виїзд – 42 людини у російській колоні до Донецька, і 866 у колоні на мирну територію. Не рахуючи вивезених Крохою та іншими медиками, не рахуючи тих, хто вирішив приєднатися до колони своїм транспортом. І це була цифра лише одного дня…\nН.В.: Колона мала вже рушати. Але Ендрю з машиною, у якій мали їхати і ми з Діаною, не було. Ми стояли на вулиці до останнього, на наших очах ішли автобуси, і ми мали прийняти рішення. Або залишатися там і чекати на Ендрю, коли інші машини вже прочесали місто і Ендрю не знайшли… або їхати.\nД.М.: І ми сіли у машину сіміків, яка відходила останньою. Я молилася на телефон: “Відгукнися, будь ласка, відгукнися, заразо”. Ми поїхали. Так, у нас залишився товариш невідомо де. Невідомо було, що з ним. Але зелений коридор – це була наша робота. І ми її мали закінчити.\n(Розмову ми продовжуємо наступного дня і, на жаль, вже без Наталії Воронкової, тому далі – пряма мова виключно Діани Макарової)\nЕндрю, у час коли ми розшукували і чекали його, заарештували у Дебальцевому свої. Затримали його нібито помилково – але водночас не захотіли розбиратися хто він, зовсім його не слухали і хотіли розстріляти на місці кілька разів. Тому особисто я і досі не знаю, чи це дійсно був помилковий арешт у тій каші, у тому пеклі, яке відбувалося… Чи це була спеціально влаштована провокація. Відпустили Ендрю тільки після втручання командира його підрозділу.\nВесь час, поки ми працювали у Дебальцевому, нам ставили палки у колеса росіяни. Так, вони допомогли із зеленим коридором, вони дали добро. Але нас вкинули у той розлючений натовп. Також нас “забули” попередити про те, що людей вже вивезли з 8 Березня.\nТе, що внаслідок зеленого коридору у Донецьк поїхало 42 особи у великій колоні, а у нас їхали повні автобуси і не було куди саджати людей, було ударом з нашого боку по російській пропаганді. І такі удари, звичайно, не прощають.\nТому, як ми і прогнозували, наступного дня зеленого коридору нам вже не дали. Це було дуже гірко, тому що до нас продовжували приходити СМС – ті страшні СМС які, зрештою, дуже сильно поламали нас. Пронести через себе стільки людського горя, стільки біди, щиро бажаючи допомогти та не маючи змоги допомогти (при тому, скільки все ж таки вдалося зробити) – дуже боляче. Ці есемески попелом Клааса билися у наші серця…\nМи працювали далі там, де могли, навколо Дебальцевого. Але на нас сипалися підстави та провокації, і найстрашнішим вже було те, що робилися ці провокації не росіянами, а кимось зі своїх. Це були і речі, підкинуті у машину невідомо ким – наприклад, автоматні ріжки, хоч це і не підсудно, але надто невчасно. Цього ніякий ворог зробити не міг. Лише свої. І це було гірко. Але ж і не секрет, що серед своїх у нас завжди існує п’ята колона. У ці дні ми відчули на собі дії людей, дотичних до української армії або спецслужб – однак, можливо, працюючих і на Росію. Особливих доказів цього у нас не залишилося – але такі залишилися відчуття.\n“СТИКАЮТЬСЯ ДВІ СТОРОНИ – АЛЕ СТРІЛЯТИ НЕ МОЖНА, БО МІЖ НАМИ ДІТИ”\nНеподалік від Миронівського, у селі Красний Пахар (з 2016 року це село Воздвиженка, – Ред.), жила жіночка з трьома маленькими дітьми. Її старша дитина, підліток, вже була у Бахмуті. Ця жінка дуже просила нас приїхати і забрати дітей – тому що вона не могла їх дотягнути до точки збору. Одне дитятко у неї було взагалі грудне. І ми в ці дні не забували, що нам потрібно у Красний Пахар – але Ендрю, який мусив на кілька днів лишитись у Києві, забороняв нам їхати туди, бо село вже було невідомо чиїм. Сірим…\nЛюди в Миронівському вже довантажувалися у автобуси. Ми чекали, що скоро поїдемо. Поруч стояла жіночка – така сплакана, що і плакати вже не могла, тому її просто трусило. Зрештою, вона підійшла до нас і сказала: “Я вам писала есемески. Я з Красного Пахаря”. І ми зрозуміли, що це та сама жінка.\nМи кажемо їй: “Давай завтра. Давай ти якось дітей по одному сюди довезеш”. Але жінка відповідає: “Я не залишу дітей по одному”. Бібліотекарка, яка керувала бомбосховищем у Миронівському, їй каже: “Я буду особисто слідкувати за твоїми дітьми, поки ти їх по одному, по двоє сюди перетягнеш”. Але жінка повторює: “Я не буду розбивати дітей…”\nМи стоїмо, дивимося на неї. А вона благально дивиться на нас, ледь не стає навколішки. Ми розуміємо, що їхати нам туди не можна. Але переглядаємося з Наташею. І цитуємо Булгакова… Ми весь час цитували Булгакова: “Фріда стукає у наші серця”. Ці Фріди безкінечні весь час стукали в наші серця, і ми ладні були відмовитися від своїх бажань заради бажань їхніх. Ми перезирнулися, просто сказали одна одній: “Фріда”. Посадили її в машину і помчали у Красний Пахар.\nІ знову сталося диво, диво війни – по дорозі ми зустріли ту групу, з якою було втрачено зв’язок. Далі ми поїхали всі разом. Влетіли у будинок, Наталя і мама у чотири руки почали вдягати дітей, я цих дітей виносила. Бійці, які нас супроводжували – 5 чоловіків та одна жінка – очепили периметр. Аж раптом ми бачимо, що з сільського льоху вилітає дядько у цивільному із автоматом. І дивиться… І наші стоять дивляться. За мить командир бійців показує своїм жестом – ні, ні, не треба. Дядько також задкує у льох і зачиняє за собою двері. А командир каже: “Давайте збиратися швидше”.\nБувають моменти, коли стикаються дві сторони – але стріляти не можна, бо між нами діти. Або інваліди – пам’ятаєш, як того дядька на саночках тягнули?..\nІ ми хапаємо дітей та їдемо. Приїжджаємо у Миронівський – і йдуть “Гради”. Вони перелітають через нас, і ми розуміємо, що це відносно безпечно… Але це війна. Що буде – те й буде. Ми їдемо та страшенно боїмося лише одного – що у тісному мікроавтобусі не зможемо в разі чого накрити собою дітей. “Що це на полі?” – запитують малі. І дорогою я розповідаю: “…Це капуста, спеціально залишена зайчикам. Зайчикам взимку холодно, і вони їдять цю капусту…” і далі я розказую їм казку.\nЗгодом жінка з Красного Пахаря зателефонувала нам. Вона знову плакала. Вона сказала: “Мені так соромно перед вами. Я не знаю, де знайти слова. Але усі мої рідні поїхали в Росію, і я за ними теж їду у Росію – бо я тут лишаюся сама”. Що ж… Ми їй запропонували альтернативу, сказали, що ми її не покинемо – але мало хто вірив у це. І вибір був за нею. Головне, що її діти залишилися живі.\n“ЖІНКА ХОТІЛА ПОЇХАТИ, АЛЕ НЕ МОГЛА, БО У КВАРТИРІ ЛЕЖАВ ТРУП ЇЇ СВЕКРУХИ. ВОНА МУСИЛА ЇЇ ПОХОВАТИ”\nКоли ми їхали з Дебальцевого – там залишалося багато людей, які хотіли, але не могли виїхати.\nМи пам’ятаємо ридаючу жінку, яка ладна була поїхати, але не могла – бо у квартирі лежав труп її свекрухи. І вона мусила поховати свекруху. Де? Як? Як можна було ховати когось у Дебальцевому, де люди прошмигували, проскакували вулицями між обстрілами?.. У Дебальцевому, де одна мама з двома маленькими дівчатками йшла півтори години якихось півтора кілометра до автобусів? Коли прийшли – вони були брудні повністю, бо весь час падали. Мама весь час кидала дітей на землю і закривала їх собою…\nМи пам’ятаємо, як ридала бабуся, обіймаючи своїх онуків, – їх евакуювали, а вона лишалася у місті з якихось своїх причин. Вона прощалася з ними назавжди.\nМи пам’ятаємо матір, у якої було четверо дітей, і вона билася у істериці, бо діти зникли. Вони побігли до бомбосховища, звідки будуть відправлятися всі автобуси, а вона лишилася на речах. Ми її забрали, приїхали до того бомбосховища – а дітей немає. Діти не добігли. Вже сидячи у автобусі, вона кричала та ридала, що без дітей вона нікуди не поїде. Автобус почав гудіти: “Через твоїх дітей нам усім гинути?!”. Я сказала, що без дітей ми нікуди не поїдемо. І Ендрю помчався шукати дітей. Під обстрілами він пропахував Дебальцеве, і він зробив це диво – знайшов і привіз дітей. Вони ховалися, вони ще бігли до бомбосховища, у якому була призначена зустріч…\nКоли Ендрю відправлявся їх шукати, ми казали: “Ти їх не знайдеш…” Він відповів: “Та нічого, пропашу квадратно-гніздовим”. “Квадратно-гніздовим” – це у нього було улюблене. І він пропахав ті райони і знайшов дітей. Це було одне з тих див, які дарує, можливо, Бог. Коли 1 лютого нас накрила мінометка, Ендрю оглядав мене, просив оглянути себе, і казав: “Ми не можемо не бути посічені осколками”. Але ми були цілі. І я запитала – що це, Ендрю, чому це? Він відповів: “Це посмішка Бога”. Ця посмішка Бога супроводжувала нас. Ми це знали.\nЕндрю дозволяв інколи говорити про посмішку Бога, це про подвиги він не дозволяв говорити. Хоча кожен день його роботи там – це був подвиг. Тому ми дуже хочемо, щоб люди знали про роботу Ендрю.\n… А ще я пам’ятаю автобус, який вже відправляється. У ньому сидить жінка, вона обіймає двох дітей. Її чоловік лишається. Він пише на брудному склі: “Я вас люблю”.\nПам’ятаю директорку школи, у приміщенні якої вона і керувала потім бомбосховищем. Коли я підійшла до неї, і запитала “Чому ви не їдете?” вона відрізала: “Це моя школа. Я сюди прийшла молоденькою дівчинкою. Я піду з цієї школи останньою”.\n“НІХТО ВАМ НЕ ДОЗВОЛИТЬ ВИВЕЗТИ ЗВІДТИ ЛЮДЕЙ”\nКоли наші вже вийшли з міста, росіяни зробили нам ще одну пропозицію – ще один зелений коридор, вже в окуповане Дебальцеве. Нам виклали план: волонтери їдуть у супроводі ОБСЄ та “Червоного хреста” у Дебальцеве через Майорськ, через Горлівку, через Єнакієве… Не знаю, де були наші мізки – але ми дали на це згоду, і почали готувати третій зелений коридор.\nМи повернулися у Київ, нам знову дали автобуси, ми набрали гуманітарної допомоги для людей, набрали медикаментів, і повернулися назад у СЦКК. Почали ладнати колону. Не варто говорити, що ми були зовсім дурниками – ми розуміли, на що ми йдемо, а Ендрю йшов взагалі на смерть. Андрія офіцери попередили, що його заарештують на першому ж деенерівському блокпості. Бо якщо до цього він подавався як просто водій, просто волонтер – то після його арешту всі вже розуміли, що це людина військова. До того ж, розвідник.\nДумаю, у нього були якісь свої плани. Інколи його плани складалися з чистого драйву, але частіше базувалися на досить сильній основі. На щось він розраховував…\nМи теж розраховували на щось… Але прийняти рішення нам допомогли українські офіцери з СЦКК. Вони підходили до нас і прямо казали: “Не можна”, і просто просили нікуди не їхати. Потім ми сіли з генералом Розмазніним, все зважили – і зрозуміли, що це гола провокація росіян.\nНайбільше насторожувало те, що нам не можна було побачити дозвільний документ, наказ, з якого виходив цей коридор. Під час попереднього ми тримали у руках документи, підписані і РФ, і “ЛНР”, і “ДНР”. Чому ж під час коридору, коли ми вже мали йти на окуповану територію – причому через Горлівку – ми не могли побачити дозвільні документи?\nЗрештою, якимсь “дивним чином” нам до рук потрапила копія наказу. Він давав дозвіл на проїзд “Червоному хресту” і ОБСЄ. Жодного волонтера там згадано не було. А з нами вже мали їхати дуже багато волонтерів. Дуже смачно ворогу було б отримати таку колону…\n“Червоний хрест”, як і під час попереднього зеленого коридору, зрештою просто не приїхав, нічого не пояснюючи. У день виїзду на місце прибула лише одна машина – це була машина Олександра Хуга (першого заступника голови ОБСЄ в Україні, – Ред.). Треба сказати, що, незважаючи на те, що він потім наговорив дуже багато поганого і неправильного про нашу війну, що почав грати на сторону РФ – під час Дебальцевого Олександр Хуг проявив себе мужньою людиною. Людиною, зацікавленою у допомозі мирним жителям.\nХуг зайшов до генералів, потім вийшов здивованим. Ми поговорила з ним потім, спитали, чи розуміє він що відбувається. Він сказав: “Так, я розумію. Ви ухвалили правильне рішення”.\nРосійський генерал Вязніков нам тоді сказав тихенько, що “ніхто вам не дозволить вивезти звідти людей, ви зможете тільки роздати вашу гуманітарну допомогу”. Допомогу ми і так передали – адресно, тим людям, яким ми ще довіряли. у Дебальцеве не поїхали. Можливо, слава Богу – бо ми втягли б із собою у “ДНР”, у “ЛНР” дуже багато наших людей.\nАле треба сказати, що всі вони і усвідомлюючи небезпеку все ще готові були їхати. Адже не тільки нам, їм також приходили ті СМС про допомогу…\n… Маю наголосити на тому, що ми ніколи не працювали лише втрьох. Все, чого нам вдалося домогтися – це результат спільної постійної роботи багатьох людей, роботи десятків інших волонтерів з наших команд. Без них нам нічого не вдалося б зробити.\n“КОЛИ ДУЖЕ СТРАШНО – ДІТИ ВЖЕ НЕ ПЛАЧУТЬ. ВОНИ КАМ’ЯНІЮТЬ”\nМи знаємо випадки, коли у Дебальцевому вбивали за місце у бомбосховищі. Бо вже не вистачало бомбосховищ… І все одно – часто людей потрібно було вмовляти виїхати.\nБув випадок – смішний та сумний водночас – коли нам дзвонили зі Світлодарська, просили забрати 7 людей. Ми попросили нашого колегу подбати про це, він приїхав у Світлодарськ – а люди категорично відмовилися з ним їхати. Ми дуже здивувалися. А тоді подивилися на торпеду його авто. Там був український прапорець і… прапорець “Правого сектору”, який налякав місцевих.\nОсь чому ми у Дебальцевому завжди були без бронежилетів, без касок. Ось чому повертаючись щоразу брудними, кошлатими, страшними, ми щоранку мили голову та робили макіяж. Для людей ми мали бути тим цивільним життям, яке вони втратили – але могли повернути. “Где-то есть место, где так хорошо”…\nМи їхали під обстріли тому, що з нами виїхало б набагато більше людей, ніж з військовими. Ми прямо казали хлопцям у формі: “З вами не поїдуть. З нами поїдуть”. Коли ми поверталися до бомбосховища у школі, то вже чули: “О! Наші Діаночка та Наташенька приїхали”. Ми вже були “наші”. Свої. Наші номери передавали з рук у руки. Працювало сарафанне радіо. Люди, яких ми вже вивезли, давали знати тим, хто залишався, що з ними все добре, що їх не покинули.\nНерідко люди відмовлялися виїжджати через те, що у них не було грошей. “Куди мені їхати? У мене грошей немає!” Тоді я давала їм те, об що вони спіткалися – витягувала з кишені гроші і давала їм. Інколи це були мої власні гроші. Але частіше – гроші людей, які скидали тоді нам допомогу на ось цю роботу. І я абсолютно вдячна людям, чиїх імен я навіть не знала.\nНіколи не знала, за чиї 500 гривень я купила у смерті те чи інше життя…\nПісля повернення з Дебальцевого нам запропонували пройти п’ятиденні курси для сіміків – ще тилових офіцерів, які збиралися надалі працювати в зоні бойових дій.\nНатовські офіцери навчали їх, як правильно поводитися під час таких подій, які ми щойно пройшли. Однак натовці абсолютно не розуміли ситуацію на нашому фронті. Вони не розуміли, наскільки їхній досвід, отриманий у гарячих точках земної кулі, відрізняється від того досвіду, який отримали ми на Донбасі. А ми вже усвідомлювали, що наша війна інша – і тому почали “зривати” лекції.\n“Якщо відбуваються бойові дії, і на лінії фронту розташоване село, ви повинні приїхати у це село, знайти старійшину цього села, розповісти йому, що чекає людей, пояснити, що на людей будуть сипатися міни, що люди не матимуть води, їжі, медикаментів, електрики і так далі. Потім ви повинні організувати евакуацію”, – казали інструктори. Я підняла руку і, регочучи, вийшла вперед: “ОК, дякуємо, але в Україні це не працює. Тому що усі, з ким ми мали справу, – це не були голови сільрад, не були голови адміністрацій. Тому що голови тікали першими. Лишалися скромні жіночки – секретарки, бібліотекарки, директорки шкіл – і вони перебирали на себе керування. Вони були героями тих днів. Чому вони не їхали? Бо у них не було можливості. Бо у них корови, бо у них хазяйство, бо “як я полишу школу, у якій я пропрацювала все життя?”, “як я полишу свою бібліотеку – адже її розтягнуть”. Почуття обов’язку лишало не голів, а оцих жіночок. Розказати людям, що їх чекає? Але люди вже й так сидять під обстрілами, у них вже немає води та їжі. Але вони все одно не виїжджають”.\n“Чому?!” – питає натівський офіцер.\nА тому, що ви не враховуєте менталітет українця. Ось мій шматок землі, ось моя хата, ось моє збіжжя у хаті. А ось там я ще й огірочки посаджу… Ми все це розповідали. Розповідали, як ми робили цю евакуацію.\n-Ні. Ми працювали вже у таких умовах, що якщо ти не пройшовся, а пробігся вулицею і вцілів – ти переможеш. Які листівки? Хто б їх читав?\nТакож натівці казали, що під час евакуації сіміки не мають задіювати військових, що справа військових – воювати, а не працювати з місцевим населенням. Але без військових ми захлинулися б! Скільки наші військові вивезли цивільних – на своїх машинах, на броні, отією трасою Дебальцеве-Бахмут, де на узбіччях залишалися згорілі машини, з яких ще звішувалися білі полотнища… Їх розстрілювали з того боку, і не допомогали білі прапори, не допомагало розуміння того, що це цивільні, не допомагали великі таблички на автобусах “ДІТИ”. Нічого не працювало.\nПід час кожної лекції протягом цих 5 днів натівські офіцери начитували як треба, як вони звикли, а потім виходили ми і розповідали як це працює або не працює у нас. З сіміками цього випуску ми досі підтримуємо зв’язок, і вони нам були дуже вдячні – бо ми давали реальну картину.\nНаприкінці курсу я вибачилася перед натівськими офіцерами за наше втручання. “Ми поважаємо ваш досвід, – відповіли вони. – І ви не уявляєте, скільки досвіду ми отримали з ваших розповідей”.\n… Я не хотіла б мати цього досвіду. Але я його маю. Колись я запитала у Наталії Воронкової: “Чого ти хочеш найбільше?” І вона сказала: “Забути все”. Забути те, що ламало наші душі. Забути “похороните мою маму и заберите хотя бы бабушку”. Забути ці сльози – “я хочу поїхати з вами, я не можу тут лишатися, але у мене свекруха, яку я мушу поховати – я буду чекати можливості її поховати”. Забути того сліпого діда, біля якого була сиділка – але вона втекла, і він залишився один, сліпий, на самій околиці Дебальцевого… Його, зрештою, врятували. І забути найстрашніше – оці величезні сухі дитячі очі. Очі вже без сліз, тому що коли дуже страшно – то діти вже не плачуть. Вони кам’яніють.\n… Ти недарма жив, друже мій Ендрю, якщо за тобою досі плачуть діти, яким ти просто одного разу подарував шоколадки. Просто тому що ти знав, що вони голодні. Тому, що у них були ці величезні сухі очі. Отакенні… Ти примчався, сказав їм – “А ви йдіть до мене!” – і витяг з кишені шоколадки. Вони будуть пам’ятати це все життя. Як Оля пам’ятатиме мультики у кафе. І як всі ми пам’ятатимемо Дебальцеве. Час, коли ми зважували цінність кожного людського життя і найголовніше для себе – що особисто ти можеш віддати за порятунок іншої людини.


Дощ, дощ ллє / Мініатюра | Ірина Мельничин - Українські вірші, проза. Сучасна література.\nПро вітер Про осінь Про душу\nДощ, дощ ллє\nОпубліковано 14.10.2016 / 38126\nЯ повільно простую сірою осінньою вуличкою, подеколи зачіпаючи черевиком на землі сухе скручене листя. Мої кроки відлунюють беззвучно й непомітно, і я щасливий був би зовсім про них не знати, але занадто ясне відчуття асфальту під ногами постійно повертає до реальності і од того ще більш посилює відчуття власної німої нікчемності.\nЗ немилосердним завзяттям на землю збігає холодний бистроногий дощ. Я уявляю, як він хвацько цокотить у ринві, немов елегантні жіночі пальці, що знервовано вистукують на столі дзвінку неспокійну мелодію. Я вперто намагаюсь не забути цей звук і відтворюю його в голові щоразу, коли мати над чимось міркує або невдоволена; вона завше мимоволі повторює цей жест руками, якщо середовище навколо неї стає занадто некомфортним для її власного багатогранного душевного світу зі своїми переконаннями й принципами. Стараюсь не забути я й шум теплого вересневого дощу, та з кожним разом це видається мені дедалі складніше. Колись зовсім не зважав на нього, куди більше мені подобались самі важкі численні краплі, під якими я самовпевнено, з усміхом на розпашілому обличчі, гасав, повертаючись зі школи, через що потім часто сидів удома з високою температурою. Але тепер усе змінилось, адже такі ситуації, як та, що трапилась зі мною, не можуть не поміняти деякі речі. З кожним днем мені усе важче заздалегідь завважити дощ, та й сам він щоразу чомусь стає усе холоднішим та нестримнішим.\nШвидко проноситься вулицею морозний вітер. Я мимоволі здригаюсь, обпечений несподіваним холодом і вирішую пришвидшити ходьбу. Вітер без свисту, безмовний вітер, німий – він б’є душу, немов добрячий міцний батіг, якого хтось неочікувано спрямовує на тебе прямісінько в серце. Коли я помічав його гучні пориви, вітер слугував для мене пересторогою і знаком. Легка прохолода од нього була навіть приємною. Вітер немов шепотів тобі ледь чутні попередження, щось на кшталт: «Хей, друже, поспішай! Скоро почнеться дощ!». Можливо, я усе перебільшую, та чому його шепотіння вже зовсім сплелося з моїми думками? Чому воно видається все боліснішим та приходить щоразу так несподівано й обпалююче, а вітер стає усе холоднішим та немилосерднішим? Звісно, це всього лише моє марення.\nЯ пригадую, як одного разу вітер скинув мене додолу, мов натерту до блиску прозору склянку. Чи я сам тоді спричинив це? Не надто вдало й хороше влаштувався на вибраній опорі, занадто безпечно та необдумано обрав своє життєве місце-призначення? Тепер я уже не розберу. Більше того, мені приходять у голову зовсім безглузді й легковажні міркування. Немов, уже тоді я не завважив жодної зміни, жодного звуку. Та я іще раз пригадую собі усі ті події і таки змушений погодитись з власним неприємним внутрішнім голосом: я таки не помітив анічогісінько. Я нестримно летів униз, повністю поглинений спогадами про свої щасливі, не так давно минулі, історії, хоча в мені уже давно не було криштальної водиці. І отямившись тільки за мить до знищення, я лише й устиг побачити пусту, вкриту сірою пилюкою землю, коли уже лежав в друзки розбитий, розгублений та спустошений. Прозора, прозора склянка – вона видається цікавою лише коли виграє різнобарвним сонячним промінням на своїй нестабільно-багатогранній поверхні, коли ви й чекали її такою побачить, правда? Про розкидане непримітне скло ніхто не пригадає, хіба якщо сам випадково наступить босою душею на нього, а тоді вилається і спробує усе хутчіше прибрати та кинути в смітник. Рідко буває так, що хтось наважиться склеїти склянку. Та й чи буде вона після того уже такою, як раніш? Людям не цікаві побиті непримітні особисті, вони занадто «неправильно» світлом.\nДорога до неможливості довга. Дощ так само беззвучно ллється на усе, що тільки можна окинуть оком, та мені чомусь видається, що лиється він тільки на мене. Багато хто під час навіть дрібного дощику одразу ховається по домівках і це тимчасово рятує його, але не міняє того факту, що все ж доведеться здобути собі хорошу парасолю. Бо хто ж зна, можливо, наступного разу нагряне злива? Деякі сміливці спеціально шукають, де б ото більше змокнути й безстрашно біжать під найсильнішим дощем. Та рідко таким вдається оминути неприємні наслідки, тільки справжніх щасливчиків Доля не примушує потім самотньо лежати в блідій палаті з пневмонією. Я ж іду під парасолею і це захищає мене навіть од цього чудного німого дощу, та, як мені видається, останнім часом й це уже марне. Краплі усе одно повільно стікають по моєму блідому обличчі, а тіло часто проймає миттєве тремтіння через змоклу тонку куртку. Схоже, у моїй парасолі з’явились дірки. Чи я не надто хороше нею вкриваюсь?..\nСірий асфальт лякає мене своє незкінченністю. Вітер безжально шмагає моє тіло, а ноги перечіпаються за щось на землі. Я ступаю по битому склі, його надзвичайно багато. Пришвидшую ходу, щоб усе це нарешті скінчилось. Та, схоже, це неможливо – я беззвучно, занадто непомітно й швидко топчу шматочки-скельця самого себе.\nУсе занадто похмуре й сіре, занадто чітке й виразне. Моторошна країна тиші і розгубленості – я й сам її житель. Думки змішуються, перебивають одна одну, звучать у моїй голові страшенно гучно й дзвінко, та безжально сплутано-незрозуміло. Я стараюсь розібратись у них, усвідомити щось іще, окрім безладного божевілля тривоги. Я мимоволі повторюю у голові звук постукування пальців – ось, він десь там, приглушено цокотить у ринві.\nА дощ ллє, ллє, ллє.\n11.11.2016 Проза / Новела\nПопередня публікація: 17.08.2016 Проза / Новела\n28.12.2016 © Дарія Балагура\n13.10.2016 © оксамит\nПереглядів: 124 Коментарів: 2\n16.10.2016 23:10 © ... для Тетяна Чорновіл\nЗвісно, але коли нас спіткала якась проблема, то ми часто заглиблюємось в неї сповна\n16.10.2016 14:05 Тетяна Чорновіл для © ...\nСумна осіння замальовка. Настрої як і полії, що їх спричинили, мають властивість змінюватися.


Home/Технології/Білорусь починає випускати електромобілі\nПерший білоруський електромобіль планується презентувати влітку поточного року.\nПро це повідомив голова президії Національної академії Наук Білорусі Володимир Гусаков на прес-конференції в Мінську 25 січня. За його словами, його дослідний зразок або прототип можна буде побачити майбутнім літом на четвертому Форумі регіонів Росії і Білорусії.\nНад проектом зі створення електромобіля активно працює Об’єднаний інститут машинобудування.\n“Це буде наша розробка на базі «БелДжі». Електротехнічна і електромеханічна частина цього автомобіля буде повністю наша,” — сказав академік.\nВажливим є й те, що за останні 5 років реалізовано близько 7,5 тис. договорів з різними замовниками на створення науково-технічної продукції, реалізовано понад 1,7 тис. міжнародних проектів, договорів і грантів. Об’єм випуску наукомісткої продукції збільшився більш ніж в 2 рази, констатував В. Гусаков.\nВін також підкреслив високу ефективність наукових розробок — на кожен рубль бюджетних коштів отримано 48 рублів від реалізації наукомісткої продукції. За три останніх роки – з 2013 по 2016 Академії наук створено 33 інноваційних виробництва, зазначив голова президії НАН.\nНовий матеріал відновлюється за рахунок вуглецю в повітрі\nШвидка зарядка не шкідлива для батарей\nФутуролог передбачив появу перекладача для домашніх тварин\nНова система здатна «бачити» крізь стіни\nЯк змінюється робота мозку під дією "кислоти"


Pfizer підвищує плани виробництва вакцин Covid-19 на 2021-2022 роки - MedicalGeniesT Медичні Новини\nPosted on 08.05.2021 19.05.2021 by ШефРедактор\nПідвищення планів виробника ліків настає в міру того, як Індія та інші країни, що розвиваються, вимагають збільшення доз\nPfizer Inc. підвищує прогнози виробництва своєї вакцини Covid-19 цього і наступного року, заявляючи, що він може виробляти сотні мільйонів додаткових доз, які надсилатиме країнам, що розвиваються.\nЦього року Pfizer планує виготовити 3 мільярди доз, порівняно з 2,5 мільярдами, які раніше передбачав, і щонайменше 4 мільярди наступного року, збільшившись із прогнозу на 3 мільярди, заявив генеральний директор Альберт Бурла в дописі на сайті в соціальних мережах LinkedIn.\nКомпанія Pfizer, яка розробила вакцину разом з BioNTech SE, повідомила про збільшення виробничих цілей, оскільки виробники вакцин Covid-19 стикаються з тиском з боку країн, що розвиваються, зокрема, надсилати більше доз.\nДодаткові поставки можуть допомогти полегшити обмеження поставок у країнах, які постраждали від сплеску випадків.\n“Ці дози призначені не для багатих чи бідних, не для півночі чи півдня. Це дози для ВСІХ », — сказав пан Бурла.\nІндія та інші країни стикаються з різким збільшенням випадків захворювання на Covid-19, тоді як США, Ізраїль та інші розвинені країни реєструють зниження кількості випадків, коли проводяться кампанії вакцинації.\nКраїни, що розвиваються, звинувачують недостатньо доз вакцин. Незважаючи на те, що кілька вакцин Covid-19 були схвалені урядами, пропозиція обмежена через дефіцит сировини для їх виготовлення та обмежені виробничі потужності.\nЩоб стимулювати більше виробництва, Індія та Південна Африка закликали Світову організацію торгівлі відмовитися від патентів на вакцини Covid-19, щоб країни могли робити вакцини на місцевому рівні. Адміністрація Байдена заявила, що підтримує тимчасову відмову.\nВакцина Pfizer-BioNTech є найбільш вживаною з трьох вакцин Covid-19, дозволених для використання в США. Pfizer заявляє, що збільшує розповсюдження у всьому світі і розпочала доставку доз, виготовлених у США, до інших країн.\nЦього тижня під час заходу, проведеного Financial Times, керівник BioNTech Угур Сахін заявив, що компанії були готові випустити 3 мільярди доз цього року.\nПрогнозоване збільшення на наступний рік базується на здатності Pfizer зробити цього року 3 мільярди доз, що свідчить про те, що Pfizer робив дози зі швидкістю, необхідною для створення 4 мільярдів наступного року, сказав пан Бурла.\nЗа домовленістю з BioNTech, Pfizer розповсюджує вакцину серед більшості країн\nPfizer уклав угоди про поставку доз для 116 країн і веде переговори з іншими про поставку близько 2,7 млрд. Доз цього року, сказав пан Бурла. Близько 40% цих доз буде спрямовано в країни із середнім та низьким рівнем доходу, сказав він.\nУ своїй публікації в LinkedIn пан Бурла заявив, що відмова від патентування «перешкодить прогресу» нарощування виробництва вакцин Covid-19, погрожуючи перервати ланцюжок постачання сировини.\nЗа його словами, Pfizer та BioNTech закуповують 280 інгредієнтів, виготовлених у 19 різних країнах.\n«Суб’єкти, які мають невеликий або взагалі не мають досвіду у виробництві вакцин, швидше за все будуть переслідувати саме ту сировину, яка нам потрібна для масштабування нашого виробництва, піддаючи небезпеці всіх людей», — сказав він.\nПан Бурла заявив, що минулого тижня сказав американським торговим представникам, що призупинення відмови було неправильним рішенням.


Спецкор навідався в єдине місце в Україні, де професійно вчать склодувному мистецтву 2018-12-01 2018-12-04\nЖурналісти Спецкору особисто розпитали майстра, який отримує замовлення зі всього світу, у чому секрет популярності скла і навіть самі спробували виготовити щось.\nОсь так, спеціальною трубкою, розігріте скло набирають зі скловарної пічки. Температура – 1200 градусів. Помічники підносять гаряче скло майстру, він кріпить його до тарілки. Далі – найбільш відповідальний момент: доки суміш не застигла, склодув Тарас Дзиндра має надати виробу форму. Усі затамовують подих.\nЗ чого саме роблять скло, наочно демонструють у Львівській академії мистецтв – єдиному місці в Україні, де навчають склодувів. Зовні суміш нагадує борошно. За останні дві тисячі років технологія варіння скла майже не змінилась.\n"Передавалися секрети виготовлення скла з покоління в покоління і утримувалися до половини 20 століття. Острів Мурано був закритим островом, туди не впускали відвідувачів і не випускали майстрів", – каже Михайло Бокотей, завідувач кафедри Національної академії мистецтв.\nУ Швеції відкрили Музей огидної їжі\nЗа давніх часів рецепт виготовлення скла тримався у суворій таємниці. За те, що видасть його, склодув міг поплатитись життям. Нині, зізнаються фахівці, скло у побуті витісняє пластик. Бо дешевший у виготовленні.\nНасправді, кажуть майстри, зі скла можна виготовити будь-що. Навіть будинок збудувати. Саме тому у тутешніх майстрів на скляні вироби замовлення зі всього світу. Те, що дешевий пластик може витіснити з ринку скло, вони не вірять. Бо, хоч і дорожче у виготовленні, скло екологічне.


Рибу не можна поливати оцтом | Новини на Gazeta.ua\n4 Переглядів: 6327\nРибу не можна поливати оцтом\nПʼятниця, 06 травня 2011 00:45\nШеф-кухар та власник ресторану "Роксолана" у селище Зарічне Рівненської області 49-річний Микола Пуха готує шашлики із різних видів м'яса та риби. Розказує найулюбленіші рецепти.\nШашлик зі свинини. Маринують у темному пиві 1 кг вирізки зі стегна. Нарізують, додають цибулю кільцями, 200 г майонезу, сік половини лимона, 0,5 л темного пива, лавровий лист, перець. Маринують усю ніч. При смаженні можна поливати цим соусом. Добре йде під горілку.\nШашлик із курки. Це дієтичне м'ясо. Можна використовувати філе або порубати тушку на невеликі шматки. Курятину маринують довше за свинину. Для маринаду: сік лимона розвести 1:1 із водою. Сіль, перець, карі. Під час смаження обов'язково поливати сухим білим вином.\nШашлик із телятини. Грузинський рецепт: 1 кг телячої вирізки, чотири цибулини, 1 ст. ложка меленого коріандру, 3 ст. ложки винного оцту і 3 ст. ложки зерен граната або гранатового соку. Побільше перцю, сіль за смаком. Такі шашлики люблять чоловіки до червоного вина.\nШашлик із баранини. Найсмачніший. М'ясо молочного ягняти не треба маринувати, воно й так м'яке. Натирають перекрученою на м'ясорубці цибулею і чорним перцем за 1–1,5 год. до смаження. Цибулі не шкодувати — вона найкращий маринад.\nБаранину залишають на півдоби у маринаді з червоного вина та часнику. Порізати великими шматками 2 кг баранини, три-чотири цибулини, головку часнику, додати 200 г майонезу, 100 г червоного сухого вина. Перець, сіль. Можна класти італійські трави. Такий шашлик добре йде до пива.\nШашлик із кролика. Його люблять жінки — м'ясо дуже ніжне. Готувати довго, бо для будь-якої страви із кролятини м'ясо вимочують цілий день у холодній воді.\nТушку кролика розрізати на чотири частини. Вимочуємо 12 год. у маринаді: на 1 л води склянка столового оцту, по чайній ложці солі й цукру. М'ясо обсушуємо, шпигуємо салом, розрізуємо на шматки, нанизуємо на шампури.\nШашлик із риби. Годяться осетер, форель, сьомга, тріска, філе тунця. Не соліть рибу перед обсмажуванням, сіль витягає вологу, риба розлазиться. Для шашлику із осетра треба: 0,5 кг рибного філе, 150 г білого сухого вина, 50 г олії, половина лимона, три цибулини, перець, лавровий лист, сіль. Рибу поділити на великі квадратні шматки. Нарізати цибулю, додати спеції. Свіжу рибу маринують 2-3 год. Морожену менше. Маринад слід приготувати з вина, олії, лимонного соку, цибулі, перцю й солі. Не додавати оцет, він розм'якшить рибу, шматки можуть падати у вогонь.\nЗараз ви читаєте новину «Рибу не можна поливати оцтом». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\n1 Переглядів: 26181\n"Це розрив": Тіна Кароль показала секс у відвертому боді Переглядів: 7641\nКачку фарширують горіхами й сухофруктами Переглядів: 207\nНастоянку з горобини освіжають м'ятою Переглядів: 27\nІспанські булочки начиняють кремом Переглядів: 144\nУ курячий салат додають грейпфрут Переглядів: 72\nГолубці з імбиром запікають півгодини Переглядів: 234


Пересторога супроти Самарії 1-6; проти злих священиків та лжепророків 7-29\nПересторога супроти Самарії 1-6; проти злих священиків та лжепророків 7-29\n1 Горе гордому вінцеві п'яниць ефраїмських, вином перепитих, та зів'ялій квітці їхньої пишної вроди, що на вершку багатої долини! 2 Ось у Господа - сильний та потужний, неначе буря з градом, наче вихор згубний, наче повінь вод розбурханих, великих, що з силою кидає об землю. 3 Гордий вінець п'яниць ефраїмських буде потоптаний ногами; 4 а з квіткою зів'ялою їхньої пишної вроди, що на вершку багатої долини, станеться те, що із смоквою, первоплодом, який достиг перед літом: як тільки хто його побачить, ледве попаде в руку, він його проглине. 5 Того дня Господь сил стане пишним вінцем та діядемою окраси для останку свого народу, 6 і духом правосуддя для того, що на суді засідає, відвагою для тих, що війну назад до брами проганяють. 7 Та й тії від вина заточуються, хитаються від хмільних напоїв. Священик і пророк хитаються від хмільних напоїв, вони у вині потопають; хиляться від хмільних напоїв, заточуються, коли видіння бачать, і спотикаються, коли присуди вирікають. 8 Тому столи скрізь повні блювотиння й посліду: нема чистого місця. 9 «Кого він хоче вчити знання? Кого на розум проповіддю наводити? Щойно відлучених дітей, які недавно від грудей відзвичаїлись? 10 Коли ж то він каже наказ за наказом, наказ за наказом, правило за правилом, правило за правилом, трошки сям, трошки там!» 11 Як так - він лепетанням губ, чужою мовою заговорить він до народу цього, 12 він, що до них сказав: «Ось відпочинок! Дайте знесиленому відпочити! Ось спокій!» Та вони слухати не схотіли. 13 Тоді буде до них слово Господнє: «Наказ за наказом, наказ за наказом, правило за правилом, правило за правилом, трошки сям, трошки там», - щоб вони на ходу горілиць упали, розбилися, заплутались, упіймались. 14 Слухайте ж слово Господнє, ви, глузливці, що правите народом цим у Єрусалимі! 15 Через те, що ви кажете: «Зо смертю ми союз уклали, вчинили ми з Шеолом угоду; коли бич згубний пройде, нас не досягне, бо ми з брехні зробили собі сховок, з неправди -захист» - 16 тому так Господь Бог каже: «Ось я кладу в основу камінь на Сіоні, випробуваний камінь, наріжний, цінний, закладений міцно; хто вірує, не похитнеться. 17 За мірило я візьму правило, за висок - справедливість. Град змете сховок брехні, і захист води змиють. 18 Скасований буде союз ваш із смертю, і ваша угода з Шеолом не встоїться, і коли бич згубний пройде, він вас розшматує. 19 Раз-у-раз, як буде проходити, він вас захопить; а буде проходити він щоранку, вдень і вночі. Єдино страх навчить вас.» 20 І ліжко буде занадто коротке, щоб простягнутися на ньому, і покривало занадто вузьке, щоб обгорнутись. 21 Бо Господь устане, як на Перацім-горі, розгнівається, як у Гівеон-долині, щоб учинити чин свій, чин дивний, і щоб зробити своє діло, діло незвичайне. 22 Тож не глузуйте! А то кайдани ваші стануть ще тугіші, бо я чув від Господа, Бога сил, вирок погибелі, призначений для всього краю. 23 Наставте вухо і слухайте голос мій, вважайте і слухайте моє слово! 24 Хіба орач для сівби завжди тільки оре, крає скиби та скородить ниву? 25 Хіба, зрівнявши її добре зверху, не сіє він чорнуху або не розсіває кмин, а потім не прокладає рядочками пшеницю чи ячмінь на вибраному місці або гречку на межах? 26 Він його вчить правно, Бог його як слід навчає. 27 Чорнухи певно саньми не молотять, ані коліс по кминові не котять; чорнуху палицею вибивають, а кмин - києм. 28 Хіба товчуть пшеницю? Ні! Її без кінця-краю не молотять; водять по ній кругом колеса з кіньми, її ж не розтирають. 29. І це теж від Господа сил походить: предивна його рада, велика його мудрість!\nОблога та звільнення Арієла (Єрусалиму) 1-8; релігійне задубіння 9-14; погрози й благословення 15-24\n1 Ой Арієле, Арієле, місто, де табором був Давид розташувався! Додайте до року рік, нехай свята йдуть своїм кругом! 2 Тоді обложу Арієла, і настане квиління та стогін. Ти будеш у мене, як Арієл. 3 Розтаборюся навколо тебе, я оточу тебе валами й здвигну окопи проти тебе. 4 Будеш принижений додолу, з-під землі будеш говорити, і з пороху тихенько буде здійматися твоє слово, твій голос буде з-під землі лунати, немов голос привиду якогось, і з пороху, наче щебетання, - твоя мова. 5 Та зграя ворогів твоїх буде, як дрібний порох; зграя гнобителів, немов полова, що летить геть. І станеться те зненацька, раптом. 6 І Господь сил громом тебе навідає і грюкотом та страшним шумом; бурею, вихорем та полум'ям вогню, що пожирає. 7 І ватага всіх народів, що воюють проти Аріела, все те, що воює проти нього та його укріплень і на нього натискає, буде, наче сон, мов нічне видиво. 8 І як голодному ввісні сниться, що він їсть, а прокинеться, - аж голод його мучить; або як спраглому сниться, що він п'є, а прокинеться, - аж його в'ялить, і в горлі в нього пересохло, так воно буде й з ордою всіх народів, що воюють проти гори Сіону. 9 Стуманійте, остовпійте! Осліпніть і будьте сліпими, ви, що п'яні, хоч не від вина, ви, що заточуєтеся, хоч і не від п'янкого напою! 10 Бо Господь вилив дух задубіння, він замкнув ваші очі, він закрив вам голови. 11 Видіння про це все для вас, немов слова, що в книзі під печаттю; дають її письменному й кажуть: «Прочитай це, будь ласка», а він відказує: «Не можу, бо вона під печаттю.» 12 І дають книгу тому, що неписьменний, і кажуть: «Прочитай це, будь ласка», а той відказує: «Я ж неписьменний.» 13 І сказав Господь: «Через те, що цей народ устами тільки зближається до мене й губами тільки мене шанує, а серце своє віддалив від мене, і страх його передо мною - то лише вивчена заповідь людська, 14 тому я і далі творитиму з цим народом дивне диво й чудовину, щоб мудрість їхніх мудрих пропала й розуму не стало в їхніх розумників.» 15 Горе тим, що ховають глибоко свої задуми, щоб перед Господом їх затаїти, що чинять свої справи в темряві і говорять: «Хто нас побачить, хто взнає нас?» 16 Яке ж то безглуздя! Хіба гончаря вважатимуть за глину? Чи виріб скаже про того, який його зробив: він мене, мовляв, не зробив? Чи скаже посуд до гончаря: він, мовляв, не розуміє? 17 Хіба не трошки ще, не трошечки, і Ливан перестане бути садом, а сад не будуть вважати за ліс? 18 Того дня глухі почують слова книги, очі сліпих прозріють із темряви та пітьми. 19 І бідні дедалі більше у Господі веселитимуться, і вбогі між людьми радітимуть Святим Ізраїля. 20 Бо гнобителя не стане, глузливець ізникне, пропадуть усі, що неправду берегли, 21 що засуджували ближнього словами, що наставляли судді пастку в брамі й правого неправно набік відсували. 22 Тому так говорить Господь, що відкупив Авраама, домові Якова: «Яків не буде більше стидатися, обличчя його більш не червонітиме. 23 Бо він побачить діло рук моїх у себе, він буде святити моє ім'я; Святого Яковового будуть святити, Бога Ізраїлевого жахатись. 24 Ті, що блукають духом, - мудрости навчаться, і ті, що ремствують -розуму наберуться.»\n1 Ой горе дітям бунтівливим, -слово Господнє, - що плекають задуми, та й не від мене, що входять у союз, та не в моїм дусі, що гріхи на гріхи громадять, 2 що йдуть у дорогу в Єгипет, моїх уст не спитавшись, щоб шукати охорони в силі фараона, щоб захиститися в тіні Єгипту! 3 Охорона фараона вийде вам на сором, і захист у тіні Єгипту вам на ганьбу. 4 Бо князі його прибули в Цоан, посли його дійшли аж до Ханесу. 5 Та всі вони засоромляться з-за люду, що буде не на користь. Не буде їм від нього ні підмоги, ані користи, хіба тільки сором, ганьба. 6 Пророцтво про звірів у Негеві: - Через країну суму та смутку й ревучих левів, гадів та летючих зміїв вони привозять на ослячих хребтах свої багатства та на горбах верблюжих свої скарби народові, який їм допомогти не може. 7 Бо допомога Єгипту - річ марна й нікчемна. Тому я його називаю: Рагав недбалий. 8 Іди ж і напиши це перед ними на таблиці, запиши це в книгу на майбутнє, щоб було свідоцтво вічне! 9 Бо це люд бунтівливий, діти брехливі, діти, які не хочуть слухати Господнього закону, 10 що видючим кажуть: «Геть з видінням!», а пророкам: «Не пророкуйте ви нам правди, а кажіть нам лестощі, віщуйте злуду! 11 Зійдіть з дороги, зверніть із стежки, усуньте з-перед нас Святого Ізраїлевого!» 12 Тим то говорить Святий Ізраїля: «Через те, що відкидаєте це слово й покладаєтесь на хитрощі та лукавство і в них шукаєте опори, 13 буде вам цей злочин, мов щілина перед розвалом, що виявилась у високім мурі, який умить відразу розвалиться. 14 І він його розіб'є, мов гончарський посуд, який б'ють нещадно, так що серед його кавалків і черепочка не знайдеться, щоб узяти вогню з вогнища або води з копанки зачерпнути.» 15 Бо так говорить Господь Бог, Святий Ізраїля: «В наверненні й спокої ви спасетеся; у тиші та в довір'ї - ваша сила. Але ви не хотіли. 16 Ви казали: Ні! На конях ми втечемо! - тому й будете втікати. Полетимо верхи на бистрих! - тому на бистрих за вами гнатися будуть. 17 Тисяча втече на погрозу тільки одного, а на погрозу п'ятьох ви так розбіжитеся, що ваш останок буде, мов щогла на вершині гори, мов на горбі знамено.» 18 Тому Господь чекає, щоб вам учинити ласку; тому встає, щоб змилосердитись над вами. Бо Господь - Бог справедливий: щасливі всі, що надіються на нього. 19 Так, народе сіонський, що живеш в Єрусалимі, ти вже не плакатимеш більше. Він напевно змилується над тобою, коли почує твій крик; він, ледве почує, вислухає тебе. 20 Бо хоч Господь дає вам скупо хліба й мало води, та все ж таки Вчитель твій не буде ховатись, і очі твої Вчителя побачать. 21 І вуха твої почують слова позад тебе: «Ось дорога, ідіть нею!» - коли ви зійдете праворуч а чи ліворуч. 22 Тобі остогидне срібло, що покриває твої кумири, і золото, що одягає твоїх виливанців. Ти їх повикидаєш як погань: «Геть звідси!» - до них скажеш. 23 І він дасть дощ на твій посів, що ним засієш поле; і хліб, що вродить нива, буде тучний і ситний; і худоба твоя буде того дня пастися по широких пасовиськах. 24 Воли й осли, що обробляють землю, їстимуть солону пашу, провіяну лопатою та віялкою. 25 І на кожній горі високій і на кожнім пагорбі вивищенім будуть річки та вод потоки за дня великої різні, коли падатимуть башти. 26 І світло місяця буде, як світло сонця, а світло сонця буде всемеро ясніше, - як світло сімох днів, - того дня, коли Господь перев'яже рани свого народу та вигоїть синці, йому завдані. 27 Ось ім'я Господнє приходить здалека, палає гнів його, і тяжка його хмара. Уста в нього сповнені обурення, язик його, немов вогонь палючий. 28 Подих його, немов потік розлитий, що сягає шиї, щоб просіяти народи через сито згуби і щоб на щелепи поган накласти гнузду блуду. 29. І ваша пісня залунає, як у ночі, коли святкують свято, і радість серця вашого буде, як радість того, хто під сопілку йде на Господню гору, до Скелі Ізраїля. 30 І Господь дасть почути голос свій величний і явить свою грізну руку в палкому гніві й у полум'ї вогню, що пожирає, в бурі, у зливі і в кам'янім граді. 31 Бо від голосу Господнього Ашшур стрепенеться; він його києм поб'є. 32 Кожен удар караючою палицею, що Господь на нього спустить, буде під звуки гарф і бубнів, і він на них піде війною. 33 Бо вже давно Тофет готовий, призначений він і цареві: яма глибока й широка, вогню і дров у ній багато. Подув Господній її підпалить, наче сірчаний потік.\n1 Горе тим, що йдуть по допомогу в Єгипет, що покладаються на коней, що надіються на колісниці, бо їх, мовляв, багато, та на кінноту, бо вона, мовляв, вельми сильна, а на Святого Ізраїлевого не зважають, Господа не шукають! 2 Та він же мудрий; він нашле лихо, і слів своїх він не відкличе; він устане на дім безбожних і проти допомоги злочинців. 3 Таж єгиптяни - люди, а не Бог, і коні їхні - тіло, а не дух. І як Господь простягне руку свою, то й помічник спіткнеться, і той, кому допомагав він, повалиться, і всі вони загинуть разом. 4 Бо так сказав Господь до мене: «Як реве лев або левеня над здобиччю своєю, і хоча б ціла юрба пастухів зібралася проти нього, крику їхнього не боїться, галасу їхнього не страхається, так Господь сил зійде воювати на гору Сіон і на його пагорб. 5 Як птахи, що літають, розпростерши крила, так Господь сил захистить Єрусалим; захистить, визволить, пощадить і врятує. 6 Вернітесь, о сини Ізраїля, до того, проти кого ви так дуже збунтувалися! 7 Бо того дня кожен відкине свої срібні кумири й свої золоті кумири, що ваші руки вам самим на гріх наробили. 8 Ашшур упаде не від меча чоловіка, і пожере його не меч людини: він буде від меча втікати, юнаки його рабами стануть. 9 Його скала втече від страху, князі його кинуть знамено», - слово Господнє, що на Сіоні має свій вогонь, і свою піч у Єрусалимі.


Рейтинг найкорисніших і популярних мінеральних вод в світі | Питна вода ТМ Аквасвіт\nРейтинг найкорисніших і популярних мінеральних вод в світі\nМінеральна вода проходить через вулканічні породи землі, збагачуючись найціннішими елементами і мінералами. Залежно від ступеня концентрації цих речовин визначається і рівень корисності Н2О. Однак є в світі такі види мінеральної питної води, які дорожчі за звичайну мінералку, що масово продається на полицях супермаркетів - за рахунок свого багатого складу і більшої користі для організму людини, вони увійшли в рейтинг найвідоміших і популярних мінеральних вод світу.\nEvian (Евьян). Французький виробник мінеральної води Евьян відомий далеко за межами Європи. Продукцію бренду купують мільйони людей в США і Канаді. Місце залягання води - джерела в Évian-les-Bains. Саме в цьому регіоні зосереджені кращі велнес-курорти Франції. Вода Евьян входить в категорію преміум сегменту і відрізняється досить високою вартістю.\nPerrier (Періе). Навряд чи хтось з вас не чув про мінеральну воду Періе. Видобувають її в регіоні Вержезе. Продукт вважається дуже престижним і дорогим. А в 1992 році компанія, що займається виробництвом мінеральної води, викупив всесвітньо відомий концерн Nestle\nБоржомі. Було б дивно, якби в список найпопулярніших мінеральних вод світу не потрапила Боржомі. Напій вважається самим унікальним і по своєму смаку, і по впливу на організм людини. Купити Боржомі можна більш ніж в 40 країн світу, в тому числі і в Україні. Її унікальність полягає в тому, що, незважаючи на сильний терапевтичний ефект, вживати воду можна без особливих обмежень.\nNaya`s Spring (Найя Спрінг). Виробляє цю мінеральну воду відома канадська компанія. Особливість цієї Н2О складається в нейтральному рівні рН і скоєному балансі мінералів. Найя Спрінг не містить в своєму складі натрію.\nMontclair Water (Монклер). Ексклюзивний бренд з виробництвом в Канаді. Головна причина, по якій Монклер входить в рейтинг найпопулярніших вод світу - особливий внесок в захист екології. Всі пляшки, в які розливається вода - це другу «життя» для переробленого пластику.\nІ хоча вода від компанії АкваСвіт не входить в цей рейтинг, вона не менше за інших мінеральних вод надає користь всьому вашому організму. Замовити доставку води в Києві ви зможете на нашому сайті.


Світоліна: Могла опинитися в Ізраїлі, Англії або США, але вибрала Україну | Спортивний погляд\nСвітоліна: Могла опинитися в Ізраїлі, Англії або США, але вибрала Україну\nЖов 31, 2020 Еліна Світоліна\nПерша ракетка України Еліна Світоліна зізналася, що їй пропонували громадянство іншої країни.\nПро це вона розповіла в інтерв’ю інтернет-ресурсу Обозреватель.\nУ мене було кілька варіантів. Я могла бути в Ізраїлі. Вони пропонували там громадянство. Могла опинитися в Англії або в США. Але ми зупинили свій вибір на Україні, тому що це не так далеко і зрозумілий менталітет.\nЧитайте також: Світоліна увійшла до сотні найвпливовіших жінок України\nВідверто кажучи, в 12 років не так просто взяти і поїхати в іншу країну. Природно, мої рідні переживали за мене. Але коли ми зустрілися з Юрієм Анатолійовичем Сапроновим, нам дуже сподобалася пропозиція. І тоді вирішили, що я залишуся в Харкові.\nЦе було непросте рішення. Потім було багато років роботи, виконаної в Харкові. Але вона дала свій ефект, і я стала більш самостійною. Пізніше це допомогло мені на корті, я навчилася швидко приймати рішення.\nНагадаємо, Світоліна програла у першому матчі на турнірі в Остраві.


На новобудові у Винниках обвалилася бетонна підлога між поверхами: розпочато слідство - 032.ua\nНа новобудові у Винниках обвалилася бетонна підлога між поверхами: розпочато слідство\n12:00, 10 квітня 2016 р.\nНапередодні увечері на новобудові приватного житлового будинку у Винниках стався обвал перекриття між 1 та 2 поверхами.\nЗа інформацією Департаменту, обвал стався на новобудові, що розташована на вулиці Сухомлинського,8. Внаслідок обвалу також сталося пошкодження торцевої стіни. Постраждалих, на щастя, немає.\nВласником будівлі організовано охорону місця події. По факту події ведеться слідство.\nЛьвів 032_ua обвал_перекриття новобудова новини Львів


Судебная практика: обязательным условием, нивелирующим право ИСИ на освобождение от налогообложения налогом на прибыль доходов от осуществления операций с активами, является формирование соответствующего актива за счет средств совместного инвестирования. Вісник. Офіційно про податки\nСудебная практика: обязательным условием, нивелирующим право ИСИ на освобождение от налогообложения налогом на прибыль доходов от осуществления операций с активами, является формирование соответствующего актива за счет средств совместного инвестирования\nНадаючи правову оцінку твердженням щодо можливості віднесення до складу активів інституту спільного інвестування (ІСІ) деривативів (форвардних контрактів), придбаних позивачем, Суд звернув увагу на таке.\nПідпункт 141.6.1 ст. 141 ПКУ звільняє від оподаткування кошти спільного інвестування, а саме:\nкошти, внесені засновниками корпоративного фонду;\nОтже, якщо ІСІ отримано кошти, перелік яких визначений згаданим підпунктом, вони звільняються від оподаткування.\nЯк підтверджується матеріалами справи, позивач наполягав на тому, що ним внаслідок продажу деривативів отримано кошти спільного інвестування, які звільнені від оподаткування, а саме доходи від здійснення операцій з активами ІСІ.\nВідповідач (податковий орган) заперечував, що активи, які були реалізовані фізичним та юридичним особам, є активами ІСІ.\nНадаючи правову оцінку цим доводам, Суд звертає увагу на те, що ПКУ не містить визначення поняття активу ІСІ. Натомість таке визначення та перелік активів, що можуть належати до складу активів ІСІ, є у спеціальному законодавстві.\nТак, за частиною першою ст. 48 Закону України «Про інститути спільного інвестування» активи ІСІ можуть складатися з цінних паперів, коштів, у тому числі в іноземній валюті, банківських металів та інших активів, передбачених законодавством.\nЧастиною четвертою цієї статті передбачено, що до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов’язання. Такі зобов’язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення прав вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством. Активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.\nНормами п. 1 частини першої ст. 1 Закону передбачено, що активи ІСІ — сформована за рахунок коштів спільного інвестування сукупність майна, корпоративних прав, майнових прав і вимог та інших активів, передбачених законами та нормативно-правовими актами НКЦПФР.\nОтже, активом ІСІ за визначених законодавством умов є також інші активи.\nЗміст встановлених судами попередніх інстанцій обставин підтверджує те, що об’єктом купівлі-продажу були деривативи (форвардні контракти) й до того ж фактично майнові права на приміщення не переходили до позивача. Форвардний контракт засвідчував зобов’язання товариства щодо продажу майнових прав на нерухоме майно у визначений час та на визначених умовах у майбутньому з фіксацією цін такого продажу під час укладення форвардного контракту.\nВідтак здійснивши оцінку відповідних наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що доходи, отримані позивачем внаслідок операцій з деривативами (форвардними контрактами), є доходом від продажу деривативів, а не базових активів (майнового права на об’єкт нерухомості), право на які позивач не набував.\nВерховний Суд переконаний, що податкове законодавство визнає дериватив (форвардний контракт) окремим видом товару. Тому дериватив може бути активом інституту спільного інвестування.\nКім того, виходячи із визначення активу ІСІ, наведеного у п. 1 частини першої ст. 1 Закону, передумовою, яка надає право вважати актив активом ІСІ, є формування останнього за рахунок коштів ІСІ. Коштами спільного інвестування є:\nкошти, внесені засновниками корпоративного фонду, та у випадках, передбачених цим Законом;\nінші активи, залучені від учасників ІСІ;\nВідтак передумовою, яка надає можливість вважати відповідний актив активом ІСІ, є встановлення обставин його формування за рахунок коштів ІСІ, перелік яких визначений п. 13 частини першої ст. 1 Закону.\nОтже, обов’язковою умовою, яка нівелює право ІСІ на звільнення від оподаткування податком на прибуток доходів від здійснення операцій з активами, є формування відповідного активу не за рахунок коштів спільного інвестування.\nУ контексті наведеного колегія суддів зазначила, що при вирішенні спорів, предметом яких є правомірність звільнення від оподаткування податком на прибуток коштів на підставі пп. 141.6.1 ст. 141 ПКУ, суди повинні враховувати, що обов’язок доведення обставини придбання платником податків активів не за рахунок коштів ІСІ покладається саме на контролюючий орган. У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків безпідставно сформовано дані податкового обліку щодо звільнення від оподаткування податком на прибуток певних коштів чи доходів, платник податків має спростовувати ці доводи.\nУ такому випадку деривативи придбавались за рахунок коштів, що сформовані внесками до статутного капіталу позивача. А відтак відповідачем не доведено, що активи, якими є деривативи, що придбавались позивачем, не є активами ІСІ. Отже, є необґрунтованими висновки відповідача, що доходи, отримані внаслідок реалізації таких деривативів (активів), не є звільненими від оподаткування податком на прибуток.\n/постанова ВС від 22.10.2020 р. у справі № 300/1717/19/\nТеги: налог на прибыль, судебная практика, налоговые споры, освобождение от налогообложения


Рейтинг міст «Прозорро.Продажі» 2019: Львів, Харків і Дніпро на перших сходинках за результатами електронних аукціонів — ProZorro.Sale\n«Прозорро.Продажі», як завжди відслідковує, яке ж місто найактивніше та найефективніше користувалося системою протягом року. 2019-ий не став винятком: пропонуємо свіженький рейтинг міст України.\nЗавдяки продажам через систему «Прозорро.Продажі» доходи українських міст лише за рік зросли у 2,5 рази: 880 млн грн у 2019 році, в той час як рік тому показник становив 330 млн грн.\nТак, сума зростає, а от найприбутковіший напрямок стабільний – мала приватизація. У 2019 році вона принесла 836,08 млн грн, проти 260 млн грн роком раніше.\nЗа даними аналітичного модуля “Прозорро.Продажі”, у топ-10 міст, які найактивніше використовували систему, ввійшли: Львів – лідер, як і минулого року, а також Харків, Дніпро, Мелітополь, Чернігів, Одеса, Київ, Маріуполь, Покров, Тернопіль.\nОцінка враховувала напрямки, за якими муніципалітети працюють в системі ProZorro.Продажі: комерційна оренда, мала приватизація, продаж майна, майно (парковки) та оренда й інші вагомі фактори. Наприклад:\n- дохід, який отримало місто від продажу активів,\n- кількість успішних аукціонів, тощо.\nЛьвів у лідерах, оскільки активно працює за кожним напрямом. Крім того, місто через ProZorro.Продажі продало найбільше об’єктів малої приватизації і заробило на цьому понад 354 млн грн. Рік тому цей показник становив 135 млн грн.\nПри цьому Київ продав найбільше майна серед першої десятки міст – на 21,4 млн грн.\nЗа обсягом надходжень до бюджетів міста вишикувались у наступному порядку: Львів, Київ, Житомир, Дніпро, Вінниця.\nЯк зазначалося, ще одним з критеріїв оцінювання була кількість успішних аукціонів. Тут маємо іншого переможця – Київ, який провів 143 успішних аукціони. При цьому в загальному рейтингу столиця посідає лише 7 місце.\nДалі йдуть Маріуполь – 106 та Дніпро – 86.\nПри цьому за середнім зростанням мінімальної ціни під час торгів лідером є Тернопіль – 377%, а от найнижчий показник у Одеси – 5%.\nЦей показник свідчить про те, наскільки якісним було оголошення про продаж: повнота інформації про актив, опис, документація тощо.\nЗазначимо, що “Прозорро.Продажі” працює над рекомендаціями, як ефективно працювати з лотами і найближчим часом поділиться лайфхаками з усіма учасниками.\nСлід зауважити, що з кожним роком до системи ProZorro.Продажі долучаються ще більше міст – понад 300 станом на 2019 рік, а також розширюється коло напрямків. Адже ProZorro.Продажі – це ефективний і зручний інструмент прозорого розподілу, оренди та продажу активів державних органів і місцевих органів влади, забезпечення можливості рівного доступу для всіх учасників. Дворівнева електронна торгова система, яку адмініструє державне підприємство, дозволяє отримати високу конкуренцію, повну відкритість даних та прибуток в державний бюджет.


З метою відтворення обряду проведення вечорниць були проведені українські вечорниці. Тут було розкрито красу обряду. Учні мали велике бажання відроджувати і оберігати народні звичаї, робити добре і мудре.\nПІБ : Холодова Тетяна Олександрівна\nМісце роботи : Мирноградська ЗОШ I-IIIступенів №5 Донецької області\nЗавантажити матеріал: Виховний захід Андріївські вечорниці\nучитель української мови та літератури Котляр Світлана Миколаївна\nПозакласний захід “Андріївські вечорниці”\nдиректор школи, вчитель початкових класів Кривосар Марія Дмитрівна\nВиховний захід Андріївські вечорниці\nвчитель початкових класів Симоненко Оксана Олександрівна\nГодина спілкування. Родинна світлиця. Українські Андріївські вечорниці\n04.02.2017 о 10:32\nУкраїнський народ завжди був багатим на звичаї та традиції. Дуже шкода, що у родинному вихованні це йде до забуття. Тому зараз саме вчителі залишаються тими провідниками, які можуть повернутися в минуле, показати, наскільки воно було насиченим і колоритним, а потім так вдало і цікаво відтворити його у сьогоденні. Спасибі за матеріал і успіхів вам.)\n24.01.2017 о 16:58\nПовноцінний виховний захід. Чудове оформлення приміщення переносить глядачів в українську світлицю. Народознавчий матеріал емоційний, атмосферний, різноманітний. Душу по – особливому зігрівають українські народні пісні.\n24.01.2017 о 14:43\nЗапропонований сценарій свята “Андріївські вечорниці” має велике виховне значення, оскільки вивчаючи традиції нашого народу , ми відроджуємо культурну спадщину . Гарний настрій заходу надають танці, конкурси, ворожіння, смачна калита. Вірю, що було весело , цікаво. Дякую, натхнення Вам.\n24.01.2017 о 14:17\nТетяна Олександрівна утверджує цінності української національно ідеї, реалізує ідеї всебічного та гармонійного розвитку, розкриває красу українських традицій. До сценарію вміщено віршований матеріал, ігри, звичайно, ворожіння, влучною є заключна пісня.\n24.01.2017 о 13:37\nСценарій заходу продуманий, чітко спланована різноманітна діяльність учнів під час свята. Багато конкурсів, танців, пісень. Не обійшлось без традиції ворожіння на Андріївських вечорницях. Все говорить про значну підготовчу роботу. Жаль, що не можна побачити саме свято(((. Дякую за матеріал.


Хід роботи. 1. Запустіть Excel, відкрийте нову книгу.\n1. Запустіть Excel, відкрийте нову книгу.\n3. Збережіть книгу в особистій папці під ім’ям Лаб_роб_3_1.\nВідкрийте нову книгу, на першому аркуші якої створіть табл. 3.3.\nстанні дві графи в усіх таблицях повинні мати процентний формат з двома десятковими розрядами після коми.\n6. Коміркам Лист1!В4 і Лист1!С4 дайте імена Площа_світу та Народонаселення_світу відповідно.\n7. Виділіть діапазон A3:F4.\n8. Клацніть правою кнопкою миші на полі Автообчислення в рядку стану.\n9. Викличте функцію СЧЁТЗ, клацнувши на пункті меню Количество значений. Скільки значень містить виділений діапазон?\n10. Знову відкрийте контекстне меню і викличте функцію СЧЁТ клацанням на пункті Количество чисел. Визначте, скільки числових значень містить виділений діапазон.\n11. Так само обчисліть суму числових значень, клацнувши на пункті контекстного меню Сумма.\n12. Перейменуйте Лист1 у Розподіл_площі і збережіть книгу під назвою Ла6_роб_3_2.\n13. Відкрийте книгу Лаб_роб_3_1 і підлічіть на всіх аркушах суми у графах «Площа» і «Чисельність населення», для першого аркуша скориставшись кнопкою Вставити функцію панелі інструментів Формули та функцією СУММ, а для другого – кнопкою АвтоСумма цієї ж панелі.\na. Виділіть комірку D3 і, використовуючи відносні посилання, введіть у неї формулу =СЗ/В3;\nb. потягнувши мишею маркер автозаповнення комірки D3, скопіюйте формулу в комірку D4, D5.\n15. Для кожної країни визначте частку її населення від чисельності населення світу загалом. Для цього:\nc. Виділіть комірку F3 і в рядку формул натисніть кнопку Змінити формулу;\nd. Виділіть комірку СЗ і натисніть клавішу </>;\ne. відкрийте книгу Лаб_роб_3_2, Виділіть на аркуші Розподіл_площі комірку Народонаселення_світу і натисніть <Enter>.\nЗверніть увагу на запис повного імені в абсолютному посиланні на дільник формули.\n16. Так само для кожної країни визначте частку її території від території, яку заселено людьми на всій земній кулі (комірка Площа_ світу).\n17. Визначте середню щільність населення у країнах. Результати помістіть у рядки «Разом» відповідних граф.\n18. Результати збережіть і покажіть викладачу.\n19. Виконайте завдання варіанта 1, використовуючи табл. 3.4-3.6.\n1. Як записують адресу комірки?\n2. Як записують адресу діапазону комірок?\n3. Які типи посилань використовують в Excel?\n4. Правило відносної орієнтації комірок.\n5. Коли використовують абсолютну адресацію комірок?\n6. Як змінити вигляд посилання на комірки у формулі?\n7. Для чого використовують імена комірок?\n8. Як записують повну адресу комірки?\n9. Що таке функція Excel?\n10. На які категорії поділяють стандартні функції Excel?\n11. Наведіть приклади стандартних функцій різних категорій.\n12. Як ввести у формулу функцію?


Причини раптового збільшення грудей. Читайте на UKR.NET\nЗбільшення ваги може призвести до зростання грудей як у жінок, так і у чоловіків. Збільшення ваги призводить до надлишкових жирових відкладень, тобто жир може накопичуватися в грудях, викликаючи їх збільшення.\nЖіночі груди мають тенденцію збільшуватися під час менструального циклу. У другій половині циклу - після овуляції - ключовий жіночий гормон прогестерон стимулює утворення молочних залоз у грудях. Це може викликати набряк грудей, хворобливість і чутливість. Якщо жінка не завагітніє, груди повернуться до свого нормального розміру.\nЯкщо зачаття все-таки відбудеться, організм продовжуватиме виділяти прогестерон. Зростання грудей, а також біль у грудях або відчуття поколювання в сосках є одними з найбільш ранніх ознак вагітності. Груди будуть продовжувати рости приблизно до 5-го або 6-го місяця вагітності, до цього моменту груди повністю здатні виробляти молоко для дитини після її народження.\n3. Можлива інфекція грудей\nОдним з найпоширеніших симптомів є набряк уражених інфекцією грудей. Інші симптоми включають:\nшкіра тепла на дотик,\nбіль або відчуття печіння,\nгрипоподібні симптоми, включаючи лихоманку.\nМастит, найпоширеніше захворювання грудей, зазвичай лікують антибіотиками.\nНайпоширеніші симптоми раку включають:\nнабряк грудей в ураженій молочній залозі,\nшкіра червоного або фіолетового кольору,\nямочки або потовщення шкіри грудей,\nшкіра як цедра апельсина.\nЯкщо ви помітили збільшення грудей, коли вага не змінилась, зверніться до лікаря для обстеження!