Політика Польщі стосовно українців у міжвоєнний період. Вибрані проблеми\nПроблема, про яку йдеться, є однією з найважливіших у новітній історії обох наших держав та народів. Навколо неї створено багато міфів та упереджень. У роки Другої Речі Посполитої більшість поляків вважала, що її незалежність без земель, які до поділу належали Речі Посполитій, без Львова, який вписався в історію Польщі та її культуру, є неповною. Ми не помічали, що це земля наших сусідів-українців, з якими ми довго жили в одній державі, що вони теж мають до наших, в минулому спільних теренів, свої права.\nОбидві сторони виставляли рахунки кривд, іноді справедливі, що ґрунтувалися на непорозуміннях. Обидві сторони забули, однак, що спільне існування було водночас захистом, який дозволяв зберегти своє місце в тій, не найкраще розташованій, частині Европи. Видатний вчений Оскар Галецький нагадував, що незалежно від усього, так склалось, що українська та білоруська національна свідомість розвинулась та найповніше втрималась на територіях, які до поділів творили Річ Посполиту (пор.: О. Halecki, Polish-Russian Relations. Past and Present. „The Review of Politics", т. 5, № 3 із VII 1943, c. 326-327). Я б додав, перефразовуючи Павла Ясєніцу, що була це Річпосполита не двох, а принаймні трьох народів. Це можна віднести також і до ближчих нам часів.\nХарактер доповіді дозволяє обговорити лише деякі проблеми, а саме:\n– умови формування кордонів після 1918 р., їх правовий статус, із тієї точки зору визначити характер польської влади на територіях, де проживали українці;\n– питання національної та релігійної структур;\n– виникнення українського парламентарного представництва та його роль в державі;\n– проблеми українського шкільництва; питання економічного життя;\n– форми та методи правління у зв’язку з існуючою внутрішньою та міжнародною ситуацією;\nКожна з обговорюваних проблем має велику літературу. Про неї йтиметься у наступній доповіді.\nСлід пам’ятати, що література, яка була опублікована за радянських часів, піддавалась тиску – обов’язковим у ній було поборювання всіх, крім російського, націоналізмів. Подібне було з літературою, яка видавалась у Польщі після 1945 p. До кінця шістдесятих років було обов’язковим критикувати всі дії так званої “буржуазної польської держави”. Еміґраційна польська та українська літератури діяли за принципом “давати відсіч” комуністам та боронити будь-які дії свого народу. Існує теж багата, але ще не повністю використана, джерельна база. Кожна обговорювана проблема могла б стати темою не однієї, а багатьох конференцій. У доповіді торкнуся лише деяких проблем.\nЯ усвідомлюю труднощі і ризик почину, в якому беремо участь. Декларую добру волю та прагнення зрозуміти аргументи наших сусідів та гостей. Вірю, що з їхнього боку зустрінемо подібне ставлення. Ще раз підкреслюю, що порозуміння – це наш спільний інтерес. Навіть неприємна та невигідна правда про минуле, а це, мабуть, найважливіше, служить повнішому зближенню та примиренню. Це поєднується з нашими теперішніми відносинами, нашим зближенням та нашим місцем у Европі. Европі, нарешті вільній, яка будує демократичне майбутнє та підвалини добробуту своїх мешканців, також нас, громадян двох великих, у масштабі континенту, держав.\nПолітичний і разом з тим територіальний польсько-український конфлікт почався відразу після проголошення Українською Центральною Радою у січні 1918 року самостійності Української Народної Республіки. 9 лютого 1918 p. УНР у Бресті підписала мирний договір з центральними країнами. Він передбачав, що до складу УНР будуть приєднані розташовані вздовж лівого берега Бугу землі Польського Королівства – з Томашовом, Замостем, Холмом та Білою Підляською. Ці землі належали до створеної у 1912 p. Холмської губернії. За російським переписом населення з 1897 p., який повсюдно критикують, на цій території переважали українці, а поляки складали приблизно 25% населення. За переписом міжвоєнного періоду поляки на цій території складали 3/4 населення.\nУтворення Холмської губернії, аналогічно до зліквідування російською владою у 1876 p. уніатського віросповідання та примусове, за допомогою жорстоких репресій, визнання прихильників цього віросповідання православними, було складовою русифікаційного процесу. Це натрапило на опір з боку зацікавлених. Коли в період революції 1905 p. видано т. зв. толерантний указ від 17(30) IV 1905 p., уніати примушені перейти на православ’я, прийняли римо-католицьке віросповідання (пор. H. Dylągowa, Unia brzeska i unici w Królestwie Polskim, Warszawa 1989, s. 72).\nРішення Берестейського договору, які поляки сприйняли вороже, не були втілені у життя. Українська Народна Республіка після закінчення війни великими зусиллями боронилась перед більшовиками. На практиці менше значення мала короткотривала українська боротьба, яка велась на правому березі Бугу. Не припинила вона навіть таємних політичних та військових конфліктів між владою УНР і Варшавою.\nСерйознішим був конфлікт у Східній Галичині. Тут українці, передусім, розраховували на відокремлення Галичини та Володимирії. Відень не ратифікував Берестейського договору. Поляки прагнули втримати однорідну Галичину, незважаючи на те, що у східній частині проживало більшість українців. 19 жовтня 1918 p. у Львові проголошено Західно-Українську Народну Республіку. Наступного дня Львівська міська рада заявила, що у відповідності із прийнятою декларацією Польського Кола в Австрійському Парламенті місто вже є частиною польської держави.\nУ ніч з 31 жовтня на 1 листопада, згідно з рішеннями Української Національної Ради, військові сили під командуванням сотника Вітовського стали займати Львів. У день натрапили на польський опір. Не змогли вони повністю зайняти міста, у якому поляки становили більшість. Почалась боротьба, яка поклала початок польсько-українській війні за Східну Галичину. В липні 1919 p. війна закінчилась перемогою польської сторони.\nУ період, коли відбувалися обидва збройні польсько-українські конфлікти, у Східній Галичині та на територіях, які намагалася зайняти УНР, проблема подальшої долі тієї частини Европи стала предметом дискусій на мирній конференції в Парижі. Для західних держав основною проблемою було становище Росії та проблема боротьби з більшовиками. Міжнародне становище Польщі, формально визнаної після багатьох попередніх заяв, в яких йшлося про суверенітет держави, було набагато кращим, ніж України, яку в Парижі репрезентували дві делегації, офіційно не визнані державами. До того ж, ці делегації займали часом протилежні позиції і звинувачувались у співпраці з центральними державами. Щодо Наддніпрянської України, то держави сприймали її виключно як елемент, що допоможе розв’язати російську проблему. Якщо йдеться про Східну Галичину, то її долю мала вирішити постанова щодо територій, які належали до колишньої Австро-Угорщини. Тут також брались до уваги російські прагнення. Враховувалися польські аспірації та аргументи, а також роль, яку відігравала й була спроможна відігравати Польща в тій частині Європи.\nВихідний пункт – це рішення Верховної Ради від 25 червня 1919 р., яке дозволяло Польщі вести збройні операції аж до річки Збруч. Це уповноваження, як стверджувалось далі у постанові, “в ніякому разі не стосується рішення, яке могло бути прийняте Верховною Радою з метою політичного встановлення статусу Галичини” (цит. за Р.Р. Żurowski vel Grajewski, Sprawa ukraińska na konferencji pokojowej w Paryżu w roku 1919, Warszawa, 1995, s. 37). Цією ухвалою приймалось до відома, що внаслідок перемоги польського війська над українською армією, тобто армії держави, яка була визнана на міжнародній арені, над армією держави, яка не мала цього визнання, цю територію займає Польща. Ця держава – ЗУНР, додаймо, на жаль, радше відкинула всілякі спроби компромісних розв’язок, що дозволили б зберегти існування на частині території, на яку претендувала.\nТри дні опісля було підписано Версальський трактат. У 87 статті стверджувалось, що кордони Польщі, які не позначені в цьому договорі, держави Антанти встановлять пізніше. Можна вважати, що це стосувалось також кордону у Східній Галичині. 20 листопада 1919 р. головні держави висловилися за т. зв. мандатною концепцією. Польща мала отримати мандат на Східну Галичину на 25 років, а згодом рішення щодо її подальшої долі мала підняти Ліга Націй. У цій справі пізніше нічого не було зроблено. Проте Польща на цій території, за винятком періоду більшовицького наступу влітку 1920 p., виконувала владні функції. Цьому намагався противитися еміграційний уряд Петрушевича. Не змінила його політики заява Ради Амбасадорів від 12 липня 1921 p. про невизнання уряду ЗУНР як репрезентанта території та населення Східної Галичини (R. Torzecki, Kwestia ukraińska w polityce III Rzeszy 1933-1939, Warszawa, 1972, c. 46).\nПо-іншому склалась ситуація на тій території України, яка була під російською окупацією. 8 грудня 1919 p. держави коаліції визнали, згідно з рішеннями Версальського договору, право Польщі на встановлення регулярної адміністрації на захід від лінії, яка охоплювала Польське Королівство, утворене Віденським конгресом 1815 року (Конгресове Королівство) разом із колишньою Білостоцькою областю. Ця лінія увійшла в історію під назвою “лінія Керзона”. Разом з тим, держави не брали під сумнів можливих прав, які Польща могла б висунути щодо територій, що розташовані на схід від цієї лінії. Як відомо, 21 квітня 1920 p. було підписано політичну польсько-українську конвенцію, яка визнавала право України на самостійність. Зі свого боку УНР з великими труднощами відмовилась від західних територій Волині, Підляшшя та Східної Галичини. Цей договір, внаслідок підписання мирного трактату з Росією та Совєтською Україною, що попередило відхід Польщі всупереч позиції маршала Пілсудського від співпраці з урядом Петлюри, переніс лінію кордону, наближену до тієї, яку окреслено в договорі з УНР. Після підписання польсько-совєтського договору уряд Петлюри включно з отаманом, знайшов тимчасовий азиль у Польщі. Тут також перебували інтерновані відділи союзної української армії.\nПопередній договір від 12 жовтня 1920 p., який набув чинності 2 листопада, після обміну ратифікаційними документами, встановлював формальну передачу частини території Білорусі та України Польщі по всій довжині. Це також стосувалося Східної Галичини.\nНе хочу входити у неправильну та суперечливу концепцію маршала Пілсудського про визнання Польщею повністю залежних від Москви совєтських республік: української та білоруської. Однак треба ствердити, що внаслідок тодішньої військової та політичної ситуації, яка склалася, самостійна українська державність перестала, на жаль, існувати. Врешті-решт Рада Амбасадорів постановою від 15 березня 1923 p., згідно зі статтею 87 Версальського договору, вирішила визнати кордоном Польщі лінію, узгоджену за згодою Польщі та совєтів згідно з рішеннями Ризького договору. Щодо суверенітету над Галичиною, в тому числі й Східною, визнано права Польщі згідно із 91 статтею мирного договору в Saint Germain – en Laye, що в дійсності було вже заздалегідь вирішене (текст Dziennik Ustaw RP z 1923 r., nr 49, póz. 333). Ухвала містила твердження, що було видане у зв’язку з тим, “що Польщею визнано, коли йдеться про східну частину Галичини, етнографічні обставини обов’язково змушують встановити там автономний устрій” (там само).\nЦя остання проблема представлялась наступним чином.\nЩе в 1921 році продовжувались польсько-західноукраїнські переговори на тему можливого порозуміння, яке за ціну визнання польської державності та відмови від подальшого існування західноукраїнського еміґраційного уряду гарантувало б Україні деякі автономні права. Безрезультатно (R. Torzecki, там само, с. 48).\nУ 1922 році минув термін повноважень Законодавчого Сейму, в якому Східну Галичину, з огляду на те, що на цій території вибори не проводились, представляли виключно польські депутати, обрані 1911 року до австрійської Державної Ради. Після фактичної стабілізації ситуації в державі, після підписання Ризького договору, незважаючи на певні застереження з боку держав коаліції, було започатковано підготовку виборів до Сейму та Сенату на всій території Речі Посполитої. Трохи раніше законом від 5 грудня 1920 p. створено на території колишньої Галичини чотири воєводства: Краківське, Львівське, Станиславівське та Тернопільське (Dziennik Ustaw RP 1920 r., nr 117). Під час встановлення воєводств, зокрема, Львівського, його кордони були пересунуті на захід так, щоб у його межах була польська більшість. Черговим законом від 4 лютого 1921 p. створено три східні воєводства: Волинське (столиця в Луцьку), Поліське (Брест) й, нарешті, Новогородське (Dziennik Ustaw 1921 r., nr 16). І тут застосовувались аналогічні критерії територіального поділу.\nСлід пам’ятати, що до війни в адміністрації Східної Галичини домінували поляки, проте українці теж займали керівні посади. Впливали вони на відносини у державі через автономні інституції з Державним Сеймом на чолі та власним парламентським представництвом у Відні. Користувались теж, можливо у меншій мірі, ніж поляки, існуючими в монархії політичними свободами. Після створення ЗУНР – з адміністративних посад, у тих місцях, де нею були встановлені владні структури, було звільнено поляків. Зайняття військом польським територій, якими управляла ЗУНР, означало припинення діяльності органів Республіки, наслідком чого було усунення українців з займаних ними посад. Зрештою, багато українців, сприймаючи нову ситуацію як тимчасову польську окупацію, не хотіли брати у ній участі.\nВнаслідок цього становище українців на тій території набагато погіршало. Спробою налагодження цього стану речей, а насамперед з метою набути акцептацію держав коаліції для ситуації у східній частині колишньої Галичини та наступних виборів було прийняття 26 вересня 1922 p. закону про принципи загального воєводського самоврядування, перш за все воєводств: Львівського, Тернопільського, Станиславівського (Dziennik Ustaw RP 1922 r., nr 80, póz. 829). Цей закон – на його постанови посередньо покликалася згадувана вище ухвала Ради Амбасадорів – ніколи, на жаль, не набрав чинності. Слід додати, що не зроблено спроби на тогочасні умови ризикованої та складної для обох держав, створення інституцій, які дозволили б українцям Східної Галичини повернути дотеперішні позиції, де українці могли б впливати на хід справ як в реґіоні, так і в державі, в якій опинились не за власним бажанням. Це зауваження семантичного характеру. Українці з моменту створення ЗУНР – територію, про яку говоримо, називали Західною Україною, поляки Східною Малопольщею, українці вживали теж назву “Галичина”. Вказую на назви, вживані обома нашими державами, щоб не викликати непотрібних емоцій, тим більше, що назва “Східна Малопольща” сьогодні має лише історичне значення, та сприймаю її лише в категоріях часу та місця.\nЗ точки зору міжнародного права територія Речі Посполитої Польщі, а також землі, на яких проживали українці, були узаконеними. Як польську владу, так і польську державність на цій території було визнано міжнародними договорами. Таке становище, виборонене Польщею збройно та схвалене пізніше відповідними мирними договорами, відповідало прагненням та відчуттям польського суспільства.\nНатомість, щодо можливого встановлення на тих землях автономії, суспільство поділилось. Слід пам’ятати, що частина польського суспільства взагалі брала під сумнів існування української нації та вважала, що асиміляція груп, які мали менш чітку національну свідомість, є можливою. Цю позицію представляла головно ендеція (націонал-демократи). Проте, пам’ятаючи русифікаторську політику російської влади, примушування уніатів переходити на православ’я, багато поляків вважало, що в самостійній державі слід вести дії, які дозволять повернути Польщі тих, у яких пращури від Польщі були відірвані силоміць. Ця проблема породжувала конфлікти, а адміністрацію, стосувалось це, напр., політики воєводи Юзевського на Волині, звинувачували в діях, що не відповідали національним інтересам.\nПольща як держава, що управляла та розпоряджалась реальною силою, мала в тій сфері більші можливості, ніж українці, позиція яких в цьому питанні була теж різною. Частина вважала, що в існуючих умовах слід прямувати до досягнення компромісу з Польщею. Тим більше, виявилось, що надії на свою державність є нереальними, а реальна альтернатива – це існування або в демократичній, все ж таки, польській державі, або під совєтською владою, де проукраїнська лінія незабаром виявилась ілюзією. Фікцією виявилась і самостійність совєтської української республіки. Частина українців оптувала – насамперед з огляду на суспільний чинник – за совєтами. Третя течія безкомпромісних прихильників боротьби за самостійність України сприймала реальну ситуацію як польську окупацію. Окупацію ту слід поборювати всякими силами, також з допомогою збройних та терористських акцій, спрямованих і проти тих українців, які співпрацювали з поляками. Ця течія перейшла, до речі, аналогічно як і комуністи, до підпільної діяльності – як Українська Військова Організація. Наприкінці двадцятих років вона перетворилась в Організацію Українських Націоналістів й стала на дедалі більш непримиренні, антипольські, крайні націоналістичні позиції. Обидві згадувані вище орієнтації поєднувало різко вороже ставлення до Польщі, хоч по-іншому мотивоване. ОУН-івська течія була також ворожа щодо поляків, які проживали на території Західної України, з огляду на їхню національність. Обидві течії поєднувала підтримка зовнішніх сил. Комуністичний напрямок користувався допомогою совєтів та Комуністичного Інтернаціоналу. Не кажу тут вже про його меандри, пов’язані з приналежністю, згідно з рішенням Комуністичного Інтернаціоналу до Комуністичної партії Польщі як автономної організації. Самостійницька течія, чи краще націоналістична, мала підтримку з Литви, Чехословаччини, а передовсім, ревізіоністсько наставленої до Польщі Німеччини (див. цитовану вище працю Р. Тожецького). Не зможу в цьому виступі детально зупинитися на проблемі впливів трьох політичних напрямів в українському суспільстві. Діяли вони упродовж цілого обговорюваного періоду. Мало це істотний вплив на можливості дій польської сторони щодо української проблеми.\nПроблеми національної структури\nСправа міжнаціональної структури на території Східної Малопольщі, Волині, Полісся, а навіть частини Краківського та Люблінського воєводств і є предметом полемік. Маємо в розпорядженні два основні джерела – статистичні дані переписів 1921 та 1931 років. Перший був проведений майже відразу після закінчення польсько-більшовицької війни, в умовах, коли значна частина українців його бойкотувала. Другий – десять років пізніше, у стабілізованій ситуації. Обидва переписи піддають критиці. Не входжу в її подробиці. Слід лише ствердити, що не завжди перепис, який торкається таких суб’єктивних та інколи складних до визначення питань як національність і мова, може дати достовірні результати. Це перш за все стосується ситуації, коли респондентом є людина, яка не до кінця усвідомлює свою національну приналежність та взагалі мало освічена. Слід пам’ятати, що в державі, перш за все у її східній та південно-східній частині, відсоток неписьменних серед дорослих, а саме вони підлягали опиту при переписі, складав близько 30% всіх жителів.\nВраховуючи ці застереження, слід сказати: перепис 1921 p. показав, що поляки в цілій державі складали 69% населення, українці 14, білоруси 4, серед них інші, т. зв. “тутешні” на Поліссі – 1. До віросповідання римо-католицького латинського обряду належало 63,8% населення, греко-католицького 12,2%, православного 10,5% (Condse Statistical Year-Book of Poland 1931, Warszawa, c. 9). Перепис 1931 p. спирався на мовні критерії. Польську мову як рідну декларувало 68,9%, українську та російську – 13,9%, білоруську – 3,1%. Відсоток сповідників латинського віросповідання становив – 64,8%; греко-католицького – 10,4%; православного – 11,8% (MRS 1937, c. 22,24). На підставі даних 1931 року виникло кілька підрахунків. Найбільш корисний для українців – З. Ландау та Я. Томашевського – подає 16% українців у державі. До цього підрахунку схиляються українські дослідники.\nЯнуш Жарновський встановив 15,3 відсотка людей, які говорили по-українськи. Довоєнний дослідник національних відносин Альфонс Крисінський подав наближені дані – 15% українців у Польщі. Врешті-решт дані переліку осіб – це, пригадаймо, 14% жителів держави, які вживають українську мову як рідну (J. Żarnowski, Społeczeństwo Drugiej Rzeczypospolitej 1918-1939, Warszawa 1972, c. 374). Отже, можна прийняти, що відсоток українців у державі становив приблизно 15%, що робило з них другу, з огляду на чисельність, національну групу.\nНайбільший, за даними перепису, відсоток українців у Речі Посполитій був у Станиславівському воєводстві (68,9%, поляків було 22,4%), далі у Волинському – 68,4%. Поляки становили там найменший у масштабі цілої держави відсоток польського населення, яке припадає на воєводство – 16,6%. У Тернопільському воєводстві, за згадуваними даними, українці становили 45,5% населення в цілому, Львівському – 36,1%. Слід пам’ятати, що на території, розташованій на захід від Сяну, українців було дуже мало. На Поліссі 4,8% населення воєводства становили українці, а 62,6% жителів в цілому декларувалось як “тутешні”.\nЗначний відсоток – це, безперечно, українці. Українці це, врешті-решт, 3% всіх жителів Люблінського воєводства та 2,6% Краківського. Територія, на якій українці були безумовною більшістю – це Станиславівське й Волинське воєводства. Подібну позицію українці займали в Тернопільському. В східній частині Львівського воєводства правдоподібно вони були більшістю, як найчисельніша національна група.\nПоляки були на цій території другою за величиною національною групою, яка домінувала в більших містах. У самому Львові в 1931 p. поляки складали близько 60% населення, українці – трохи більше – 10%. Чисельнішим було єврейське населення – близько 25% в цілому (MRS 1937, c. 35). Отож, пам’ятаймо, що на території, про яку йде мова, тобто у Східній Галичині, Західній Україні та Східній Малопольщі, польське населення становило групу, яка налічувала понад два мільйони чоловік, єврейське – близько півмільйона (власні підрахунки за: MRS, с. 21,23). Але на Волині поляки становили значну меншість – біля 15% всього населення. Дещо більший відсоток українців – близько 20% – проживав у Холмському й Томашівському повітах, у Люблінському, Горлицькому та Краківському воєводствах.\nПідсумовуючи, скажемо, що на території Східної Галичини та Волині українці були, безумовно, більшістю. Поляки на тій території – друга група за чисельністю – охоплювали близько 30% всього населення. А євреї, щодо чисельності – 8% – були третьою групою.\nДля порівняння варто нагадати польські підрахунки, зроблені для території, яка після 17 вересня 1939 p. опинилася під радянською окупацією і увійшла в радянську Україну. Територія ця займала 89 711 км2. За підрахунками на 1 вересня там проживало 7929 тис. людей, у тому числі 56,5% осіб, для яких рідною мовою була українська, тобто 4474 тис. осіб; поляків було 32,6% в цілому, тобто 2583 тис. осіб, євреїв – 7,7%, тобто 612 тис. осіб; решту складали інші національності (Concise Statistical Year-Book of Poland. September, 1939, June 1941, Glasgow 1944, c. 4, 5, 9).\nФактичне становище поляків покращувала не лише їхня економічна ситуація, набагато краща, ніж в українців, і також освіта, але й факт, що вже до 1914 p. вони правили Галичиною, а після 1919 p. були державним народом. Це означало, що за відсутності їх активної участі та підтримки важко буде говорити про можливість проведення різкої зміни у становищі українців на згаданій території.\nЗауваги щодо українського парламентарного представництва та його дій\nУкраїнці не були депутатами Законодавчого Сейму. В Сеймі та Сенаті були після виборів у листопаді 1922 p. У виборах брали участь українські угруповання з колишньої російської окупації, які балотувалися від імені Блоку національних меншин, що мав явно антипольський характері; українські угруповання Східної Галичини вибори бойкотували, вважаючи, що це було б визнанням польської влади на цій території. В Галичині на вибори пішла лише Аграрна українська селянська партія, т. зв. ”Хлібороби”. Вони вважали, що кращим виходом для українців є громадянство демократичної польської держави, а не совєтської. Кінець кінцем до Сейму першого скликання увійшло 25 українських депутатів, а до Сенату 6 сенаторів (dane na temat ukraińskiej reprezentacji parlamentarnej w II Rzeczypospolitej: A. Ajnenkieł. Historia sejmu polskiego, t. II, ч. 2, II Rzeczypospolita. Warszawa, 1989, c. 418). Від тоді аж до Другої світової війни українці мали своє представництво у польському парламенті. Найбільше українських парламентаріїв було в парламенті, обраному 1928 p. У Сеймі було їх 46 (в тому числі 5 з проурядового Безпартійного блоку співпраці з урядом, що становило 10% складу палати), у Сенаті – 11, що складало такий самий відсоток.\nПартія Хліборобів декларувала свою лояльність державі. Домагалася, однак, заснування українського університету у Львові, створення середніх та початкових державних шкіл з українською мовою навчання, припинення полонізації східних воєводств, проведення аграрної реформи на користь місцевого українського населення, призначення громадян української національності на посади у державній адміністрації та рівноправності української мови у владних та управлінських структурах. Постулати, представлені О. Ільковим, можна було погодити з польськими державними інтересами. На жаль, треба признатись у тому, що вони не були застосовані у практиці політичного життя.\nУкраїнський клуб займав більш безкомпромісну позицію. Вимагав значної територіальної автономії. Спроби досягнення будь-якого компромісу виявилися неможливими. Українські депутати остаточно зайняли опозиційну позицію й виступали, за одним винятком – урядом ген. Сікорського – проти кожного уряду.\nСитуація дещо змінилася, коли в 1928 p., тобто вже після травневого перевороту, до Сейму увійшла група українських проурядових депутатів, в основному з Волині. Пізніше ця група, співпрацюючи з Генриком Юзевським, створила Волинське українське об’єднання. Це Об’єднання в середині тридцятих років почало займати явно критичну позицію до політики польської влади не лише на Волині і стало теж незалежним від впливу польської влади.\nСлід сказати, що українці мали в усіх парламентах II Речі Посполитої своїх представників. Під час виборів мали місце маніпуляції та різного роду натиски, а в 1930 p. – явна фальсифікація. Проте значна більшість українських парламентаріїв була пов’язана з головними, діючими в Польщі, українськими угрупованнями, в тому числі з УНДО. Ці депутати та сенатори були справді незалежними українськими парламентаріями. В комісіях працювали на тих самих, що й інші депутати, правах. У 1929 p. віце-маршалком Сейму став Володимир Загайкевич з УНДО, у Сенаті – Михайло Галущинський, також з УНДО. Українські парламентарії брали жваву участь у роботі Сейму, подавали численні інтерпеляції. Наприклад, у Сеймі скликання 1928-1930 рр. із 961 інтерпеляцій, Український клуб подав 308. Інтерпеляція – це не лише реакція на справжні чи інколи вигадані кривди. Це водночас форма впливу українських парламентаріїв на хід політичних подій, контролю за адміністративними органами.\nУкраїнські парламентарії голосували проти мовних та інших законів, що погіршували становище українського населення в Польщі. Ці закони, що завжди були компромісом між правою та лівою частиною парламенту, в дійсності не задовольняли нікого. До того ж. виконавча влада дозволяла собі їх обходити. Це стосується, наприклад, аграрної реформи.\nУкраїнські парламентарії в Сеймі виступали дуже гостро. Це ж саме було на депутатських зборах. Репресії у вигляді позбавлення депутатського імунітету стосувалися перш за все комуністів. Брестські арешти охопили 5 українських депутатів.\nУкраїнських парламентаріїв – тут знову треба боятися поспішних узагальнень – частіше, ніж інших некомуністичних депутатів Сеймова більшість передавала судам. Слід теж звернути увагу на те, що у П Речі Посполитій не було випадків, щоб видатного активно діючого українського політика було таємно вбито поляками або засуджено на довголітнє ув'язнення з метою виключення з громадського життя. Це явище з'явилося тоді, коли у 1939 році територія Речі Посполитої опинилася під більшовицькою владою.\nІ ще одна важлива проблема. Були, на жаль, безрезультатні, спроби порозуміння. Безпосередньо після 1922 p. вони не дали результатів. Взаємовідносини загострились у час правління Владислава Грабського. На це впливали, певною мірою, совєтські диверсії на Волині та Поліссі в 1923-1924 рр. Польща зміцнила кордон, вжила інші адміністративні заходи, які вдарили своїм лезом українців. І тоді, й пізніше відкинуто було правильні та цілком законні домагання створення українського університету у Львові, дуже пекучі, бо безпосередньо після закінчення війни українські студенти, серед них великий відсоток солдатів та офіцерів Української армії, часто натрапляли на труднощі зі студіюванням у Польщі, особливо, у Львові.\nДо чергових конфліктів призвели мовні та шкільні закони (Dziennik Ustaw RP z 1924 r., nr 73, póz. 724 i nr 79, póz. 766), які українські угрупування рішуче відкидали. Вони вважали, що ці закони внаслідок надання місцевій адміністрації відносно широких виконавчих та інтерпретаційних прав, не покращують, а навпаки – погіршують становище українців у Польщі. Ці побоювання, на жаль, у великій мірі виявилися правильними. Не міняє цього факт, що, незалежно від тогочасних та пізніших оцінок – і це хотів би я особливо підкреслити – Польща була єдиною державою (може, за винятком Чехословаччини в її ставленні до Закарпатської України), в якій українці мали обмежені мовні права та права у школі. Не хочу згадувати пекла, яке пережили українці за совєтської влади у тридцяті роки.\nЧерговою проблемою, у якій не вдалось досягти якого-небудь компромісу, було законодавство про аграрну реформу, а головне – військова колонізація, яка непокоїла політиків та громадськість, хоч за своїм масштабом була обмежена. В умовах нестачі землі на цій території, тяжких умов життя селянина, зрештою, не лише українського, була це одна з найболючіших проблем.\nПольська влада – і це теж викликало зрозумілий опір – підтримувала ідею сокальського кордону, наївно вважаючи, що вдасться відокремити Волинь від південно-східних воєводств. Загострилися також відносини на Холмщині. Українські депутати, які були там обрані, займали безкомпромісну позицію, інколи забуваючи, що на цій території живе більшість поляків.\nПісля травневого перевороту здавалося, що маршал Пілсудський повернеться до своїх попередніх концепцій. Табір, яким він управляв, здійснював політику т. зв. державної асиміляції. Вона мала зводитися до намагань покращити становище українців. Це пов'язувалося з намаганням розв'язати найпекучіші проблеми шляхом безпосередньої участі українців в адміністрації, поруч або навіть всупереч існуючим українським угрупованням. Це породило конфлікти. Воєвода Юзевський почав створювати свій власний політичний український табір, посилаючись на ідею польсько-української співпраці, але водночас явно диверсійну проти існуючих там українських політичних сил. Це породжувало нові конфлікти. На Волині активно почала діяти УВО, а пізніше ОУН. Збіглися вони з відновленою антипольською акцією Веймарської Республіки та загостренням аналогічних дій комуністами. Восени 1930 p. на території Східної Галичини ОУН провела близько 2200 актів саботажу. Нападам піддавалися місцеві поляки: як великі, так і малі їхні маєтки, горіли та нищилися. Нападам піддавалися державні об'єкти. За таких умов, аби доказати, що Польща володіє ситуацією і цією територією та в силі навести там порядок, маршал Пілсудський вирішив провести масову репресивно-відплатну акцію. Названо її пацифікацією, хоч у світлі того, яке значення має це слово після досвіду Другої світової війни, термін цей надто суворий. Репресивна акція польських властей продовжувалася від 16 вересня до З0 листопада 1930 p.\nМіністр внутрішніх справ Феліціан Славой-Складковський заявив у Сеймі, що під час акції затримано 1739 осіб, випущено 596, передано судам 1143. Суди потім засудили, найчастіше на кару короткострокового ув'язнення близько 25-30% звинувачуваних, решту звільнили. Під час акції знайдено, між іншим, 1287 гвинтівок, 566 револьверів, 99,8 кг вибухових засобів (R. Torzecki, Kwestia ukraińska w polityce III Rzeszy..., c. 66,67). Під час акції експедиції, що складалися з відділів поліції та війська, проводили обшуки, при нагоді неодноразово нищили предмети, харчові продукти і навіть руйнували будинки. У деяких випадках накладали на села збірні контрибуції, передусім на харчові товари. Привселюдно шмагали, неодноразово вчиняли жорстокі допити. При нагоді в українських інституціях нищили вивіски, руйнували обладнання, предмети, книги. Така поведінка ображала українську національну гідність. Стосовані методи випливали з неможливості виявлення винуватців терористичних актів. Але це не виправдовує польської влади, яка беззаконно прийняла принцип колективної відповідальності.\nАкції ОУН, як і протидія влад, викликали протести. Проти терору ОУН та застосовуваних нею методів виступив у пастирському листі митрополит Шептицький. Жорстокі, досі не відомі у такому обсязі дії, разом із цілком зрозумілим відчуттям кривди породжували серед українців щораз більшу відразу і навіть пряму ненависть до польської держави та поляків. Безправна урядова каральна акція штовхала українське населення на позиції крайнього націоналізму та шовінізму. Зрештою, сама ОУН подібно оцінювала результати репресійних дій.\nСправа набрала міжнародного характеру. Силою обставин вона поширювалась Німеччиною та комуністичним рухом. Від імені Ліги Націй нею теж зайнявся спеціальний Комітет. Він ствердив, що українці відповідають за причини пацифікації, але одночасно засудив методи, що застосовувала польська влада (R. Torzecki, там само).\nУ 1931 p. розпочались переговори між ББВР і Українською парламентарною репрезентацією. Безрезультатно. Незабаром загинув один з головних ініціаторів порозуміння – Тадеуш Голувко. Його застрілили члени бойової дружини ОУН, яких схопили, а потім присудили до смертної кари за напад на пошту в Городку Ягелонському (J. Werschler, Tadeusz Holówko, Życie i działalność, Warszawa 1984, c. 325, там само, література предмету).\n15 червня 1934 року член ОУН застрілив у Варшаві міністра внутрішніх справ Пєрацького. Терористів присудили до смертної кари, а пізніше вирок було замінено на довічне ув'язнення. Безпосередньою реакцією влади було рішення про створення табору, знову всупереч чинному законодавству, офіційно названого Місцем відособлення в Березі Картузькій. Табір створено на підставі розпорядження президента РП від 17 червня 1934 p. у справі осіб, які загрожують безпеці, спокою та громадському порядку (Dziennik Ustaw RP z 1934 r., nr 50, póz. 473). Першими в'язнями табору стали польські націоналісти, яких підозрювали у вбивстві міністра. Пізніше там сиділи також українці, зокрема, підозрювані у співпраці з ОУН. Не хочу згадувати ту недобру славу, яку здобула Береза. Але не можна її порівнювати, і це також треба підкреслити, з совєтськими або німецькими концентраційними таборами. Все ж таки Береза є рідкісним, на щастя, випадком, де застосовували протиправні методи, які не можна виправдати. Береза, як своєрідний символ, негативно впливала на внормування польсько-українського конфлікту. Користь від цього мали лише крайні націоналісти обох держав та комуністи в державі й поза нею.\nУ 1935 році уряд, що був при владі, досягнув порозуміння з найвпливовішою українською партією – УНДО. Внаслідок цього УНДО взяло участь у виборах й здобуло 13 мандатів до Сейму і 4 до Сенату. Віце-маршалком Сейму став відомий політик Василь Мудрий. Українці, зв'язані з єпископом Григорієм Хомишином зі Станиславова, здобули 1 мандат, а Волинське українське об'єднання – 5. Всього українці у Сеймі розпоряджались 10% мандатів. У парламенті УНДО пом'якшило свою позицію. Крім прагнення здобути самостійність держави, воно декларувало готовність визнати “державну необхідність”. Від цього часу голосувало за бюджет та урядові проєкти законів, в тому числі, військових. Уряд зі свого боку надав українським кооперативам у Східній Галичині фінансову позику. Досягнуто було компромісу в справі шкільництва. За відмову від плебісцитів, які мали політичний характер, адміністрація гарантувала збереження численності українських шкіл. Українські кооперативи отримали значну фінансову позику, було також оголошено амністію для оунівців, які вбили міністра Пєрацького.\nПісля смерті маршала Пілсудського урядовий табір зазнав значних політичних змін. Частина, зосереджена навколо президента Мосьціцького, здійснювала політику відомої державної асиміляції. Частина, на жаль, перейшла на позиції національного табору. Ця двоїстість позицій знайшла своє віддзеркалення у політиці щодо українців. Частина адміністрації, в основному військові, посилаючись на ендецькі концепції, активно включилась у політику денаціоналізації українців. Це знайшло віддзеркалення у ставленні до Православної Церкви на Волині та Холмщині. Не мушу тут нагадувати, якими жорстокими були ці заходи; їхнім символом стала справа Гриньок. Військо розбирало, висаджувало в повітря церкви, частина з яких, до речі, не діяла. Видатний історик Владислав Побуґ-Малиновський пише: “В кількох випадках непольське населення, яке захищало святині, розганяли рушницями без смертельних випадків, але в струменях крові” (Najnowsza historia polityczna Polski, t. II, 1914-1939, Londyn, 1967, c. 828). Болючою проблемою була теж підтримка акції відокремлення від українців бойків, лемків і гуцулів та дрібної шляхти. Символом нового курсу стала й відставка волинського воєводи Юзевського.\nОтже, у період, що передував війні, у польсько-українських відносинах настало нове напруження. Провину за це, безсумнівно, несе польська адміністрація, яку підтримував Табір національної єдності, який мав підтримку, це треба підкреслити, лише частини урядового табору.\nЗміна позиції влади, особливо на місцевому рівні, сприяла більшій згуртованості українського парламентарного представництва. Справа Гриньок стала, напр., предметом дискусій у Сеймі. Все ж таки ті українські сили, які наважилися увійти в 1935 p. до парламенту, залишились в ньому до кінця й взяли участь у виборах 1938 p. Василь Мудрий знову був обраний віце-маршалком Сейму. У Сеймі був також представник Волинського українського об'єднання Степан Скрипник. Вони обидва 2 вересня 1939 p. виступили на останньому засіданні Сейму й від імені українців декларували волю захищати спільну державу.\nВажко сьогодні сказати, скільки українців вважало, що живе під польською окупацією. Не встановлено, який відсоток українців вважав себе громадянами Речі Посполитої Польської. Однак напевно могли вони, на жаль, вважати себе другосортними громадянами.\nПольська держава, знищена війною, належала до найбідніших країн в Европі і не могла задовольнити постулатів, надій, прагнень своїх громадян, у тому числі українців. Це випливало з економічної ситуації, слабкості держави, міжнародної загрози. Однак багато справ можна було вирішити, зокрема, справу українського університету у Львові. Можна було допустити українців до широкої участі в управлінні державою, хоч би на місцевому рівні. Ліберальнішим міг би бути підхід до мовних питань, шкільництва, аграрної реформи. Це лише декілька прикладів. Багато прихильників такої позиції вказувало, що у цьому повинні бути зацікавлені як польська держава, так і обидва народи. Поляки, які так довго проживали в чужих, зазвичай, ворожих державах, побоювались, що подібні поступки для українців означають небезпечний відступ польськості на етнічно змішаній території. Про відмову від частини території держави ніхто й не думав. Хто, зрештою, мав би користь у двадцятих та тридцятих роках з цієї відмови? Були лише совєти, совєти чисток, терору та зорганізованого страшного голоду, совєти боротьби з будь-якою релігією, совєти ГУЛАГів. З іншого боку, в поступках вбачалась загроза державі, яку систематично підривали ворожа нам Німеччина та неохоча Чехословаччина й Литва.\nОтже, поле маневру було невелике. Обмежували його двосторонні націоналізми. В кожному українському листоноші вбачали загрозу польським державним інтересам, або – навпаки – грізне для українських інтересів співробітництво з чужою, ворожою Польщею. Це було двостороннє упередження. Виникло воно з певної відмінності культур – селянської та “панської”, латинників та уніатів, не згадуючи вже про православних. У тих умовах, в добу загострених націоналізмів, терористичних актів, злочинів проти населення на сході, започаткованих також на заході в Німеччині, а особливо в Іспанії, в добу тривалого конфлікту між сербами та хорватами, все ж таки вдалось багато досягнути у взаємному співжитті. Слід пам'ятати, що майно та життя українців оберігали право та суди, в тому числі могутня українська незалежна кооперація. Українські діти, попри певні обмеження, могли вивчати свою рідну мову. Існувала численна мережа шкіл і різного роду вільних, хоча контрольованих, освітніх, суспільних та культурних інституцій. Друкувалась, хоч і цензурована, преса українською мовою. Церква, яка користувалася державною підтримкою, здійснювала свою місію. Солдат греко-католик чи православний був під опікою свого пастиря, ніхто також не забороняв йому святкувати свої церковні свята.\nУкраїнські вчителі, священики, парламентарії становили своєрідну еліту народу, яка дозволяла розвивати культуру, національну тотожність, колективне життя. Все це відбувалось на території, яку беріг солдат Речі Посполитої.\nУкраїнцям не вдалося після Першої світової війни вберегти самостійну державу. Їхні землі поділили чужі держави. Польська держава щодо українців часто була несправедливою та кривдною. Ця держава, однак, захистила їх від долі, яку влаштував їхнім братам за східним кордоном режим Сталіна. Про це також, в остаточному підсумку, слід пам'ятати.\nP.S. Текст доповіді набагато переступив передбачений організаторами обсяг. Хотів би я пригадати, що у навчальному 1937/1938 році в 3064 початкових школах навчання проводилось польською та українською мовами. Користало з неї 473,4 тис. учнів, тобто 10% загального числа. Виключно українську школу відвідувало 58 тис. дітей (MRS 1939, c. 224). В 1937 p. існувало 3516 українських кооперативів, які групували 661 тис. осіб (там само, с. 116). І останні цифри. У тому ж році українською мовою відано 305 видань накладом 1362,3 тис. примірників. Друком виходило 125 періодичних видань (там само, с. 116).


КримSOS - У Криму затримано делегата Курултаю за коментар у соцмережах\nГоловна Публікації Новини У Криму затримано делегата Курултаю за коментар у соцмережах\nОкупанти затримали делегата Курултаю кримськотатарського народу Едема Дудакова після проведеного в його будинку обшуку.\nПідставою для обшуку у делегата Курултаю кримськотатарського народу Едема Дудакова став його коментар у соцмережах.\nПро це повідомляє Крим.Реалії з посиланням на адвоката Еміне Авамільова.\n«Підставою для обшуку стало нібито екстремістське висловлювання у вигляді коментаря Едема Дудакова у 2017 році під дописом якогось користувача соціальних мереж», – зазначила юрист.\n17 лютого о 6.45 ранку співробітники Центру протидії екстремізму провели обшук у будинку Дудакова. При цьому в будинок не були допущені адвокати, які приїхали на місце. Під час обшуку силовики вилучили носії інформації та мобільні телефони.\nПісля обшуку Дудакова було доставлено до Бахчисарайського відділу поліції, куди також не було допущено адвоката Едема Семедляєва.\n«Підійшов підполковник і сказав, щоб я чекав на вулиці. Якщо я раптом знадоблюсь, то мене знайдуть і покличуть. Мене вивели з будівлі, зараз я перебуваю на вулиці, готуватиму чергову скаргу до прокуратури», — коментує Семедляєв.


Як поміняти гальмівний диск на газелі • LOC.COM.UA\nЯк поміняти гальмівний диск на газелі\nHome » Як поміняти гальмівний диск на газелі\nЯк поміняти передній гальмівний диск на газелі Next\nБыстрая замена тормозного диска на ГАЗель Бизнес\nЗаміна гальмівного диска переднього колеса автомобіля ГАЗель\nГАЗ 2705 | Передні дискові гальма | ГАЗель\nЗамена тормозных дисков,скоб суппорта и экранов ГАЗель 3302\nЯк поміняти гальмівний диск на газелі в картинках\nЯк замінити гальмівний диск переднього колеса автомобіля ГАЗель\nГАЗ 2705 | Заміна гальмівного диска | ГАЗель\nПро сервіс MosCatalogue.net\nІ так переможний кінець всієї історій тряскою 9 бальною і з вібрацією на педаль гальма при гальмувань\n2 тижні я їздив до офіцій для вирішення цієї проблеми, коли вона почала вже раельно діставати, тому що неможливо було гальмувати, так як сильно (жахливо) трясло машину і било педаль гальма, в цей час кермо просто неможливо було тримати на руках\nОсобливо обдаровані інженери і горе-фахівці ГАЗ центру Луидор в г Уфі виконали багато робіт, які просто дістали мене, з простою тратою часу 1. Першим же ділом вони розвели мені задні колодки, після коториго мало все бути просто чики пуки, але на жаль\nДругим справою вони поміняли мені нові гальмівні колодки (G part) на яких пробігу було кілометрів 800-900 знову на ті ж (G part) колодки, але вже абсолютно нові, запевняючи мене що все буде чікі пуки, але на жаль\nПри третьому відвідувань вже справа зайшла глибше, вони поміняли мені задні праві маточину в зборі з гальмівним барабаном, що теж ніякого результату не дало\nЗробили сходження, яке теж не дало результатів і кожен раз коли коли я до них заїжджав вони піднімали машину на домкрати і старанно їхали на місці, після всього цього опускали машину і говорили що все просто ЗБС у мене\nМоїм нервах прийшов кінець, і я вирішив поїхати в інший автосалон ГАЗ, думав може там зроблять мені машинку мою, і послухають мене, але там фахівці виявилися ще грамотніше, вони мене запевняли в тому що вся проблем тільки в балансуванні передніх коліс (а балансування я вже 3 рази робив за останні 2 тижні при тому що не їздив практичний), але будь що буде, заїдемо, нехай буде по вашим капризам\nЗ 9 ранку до обіду (12:00) мені робили балансування передніх коліс, притому тих, які я вчора ввечері тільки перекинув на нові диски і отбалансірвал по 0 / 0.І так зняв він означає колеса, попросив я його не знімаючи важки з дисків покриття його на верстаті, про боже- цей горе верстат показує дисбаланс, порядку 35/50, зняв важки і ще раз покрутив, дисбаланс вже 65/95 (цього просто ніяк не може бути на нових дисках з новою гумою) Ну і почав він мені колесо балансувати, шкода цю комедію дивився я один У офіційного дилерського центру ГАЗ немає важків! це просто 3,14 здец. Отбалансировал він мені колесо моє по 0/0, каже що ось так от мабуть, далі цікавіше Коли цей профі зняв колесо з верстата балансування я змусив його назад поставити на верстат і ще раз покриття, і що ви думаєте, дисбаланс 25/30 гр на тому колесі яке взагалі не їздив ще по наших дорогах, а тільки що був знятий з того ж верстата, ну ви зрозуміли про що я все зроблене просто нічого! верстат залупа- ну а майстер продовження тієї самої залу\nЯк тільки типу збалансовані мені колеса, я посадив до себе майстра приймальника і поїхав показувати що вони мені зробили, і як вони мені усранілі причину всіх бід Як було-так і все залишилося Пішов до гори інженеру пояснювати що вся справа в дисках і барабанах. але немає, він мені запевняє що справа в задніх гальмівних колодках які треба розвести і прокачати тормоза.Прокачалі вони мені гальма, методом самопливу, і розвели задні гальмівні колодки, це кож вдруге\nКоротше я весь на нервах забрав машину і поїхав додому За ці 2 тижні я вже зрозумів, що ніхто далі гальмівних колодкок нікуди не піде, і вирішив все зробити сам, хоч нерви целее будуть Будинки заліз в Авито, обдзвонив всіх токарів, і ні один не взявся за мою справу, все в один голос відмовляються коли чують слово ГАЗель, вірніше гальмівні диски від газелі, типу від легкових тільки точимо\nВирішив зателефонувати тестю, знаючи що брат його працює все життя токарем на заводі розмова вдалася, коротше знімаю і везу, перемога не за горами\nСтартанул в село до себе, там з батьком швиденько розібрали, одне слово тільки швидко, виявляється все на фіксаторах різьблення сидить, все в клею, довелося попотіти що відкрутити все болти, але як то кажуть, не таке ще бачили, ми росіяни нам все непочем\nПершим зняли і проточили передні диски, все таки мої підозри були напраснимі.На дисках насправді була кривизна, на одному по товщині (як пропелер), на іншому по висоті (типу букви О). Проточили і поставили все на свої місця, поїхав кататися, і що я бачу, це справжнє диво, немає биття і тряски!\nЗаодно коли був доступ до токарного верстата (а верстат то у нас не у якогось Альоші в гаражі, а такий на якому можна наточити голку, той самий на якому дядько робить деталі для авіаційної промисловості) вирішили і задні барабани перевірити і проточити, і знову таки не непрасно виявилося, той барабан котрий мені поміняли офіціали виявився рівним, а ось той який з заводу стояв, він був еліпсом, можна було отпереліть аж на око\nПісля проточки дисків і барабанів зібрав все з нового житла, і перед і зад з нвие колодками, щоб уже було напевно, передні колодки поставив LYNX (написано що японські, за штуку.Направляйкм супорта змазав високотемпературної мастилом, а все маточини так само як і було постаділ на фіксатор різьби\nневелике відео про заміну гальмівного диска\nДуже навіть отличненько. Без зайвого говоруна.\nОдного не зрозумію, якщо зібрався знімати диск разом з маточиною, чому б не поміняти і підшипники відразу?\nPalitros ну цінник на підшипник як би немаленький близько 4К\nТому що коли робив було мало інформації по заміні, а на рахунок підшипника 50000 проїхав і нічого, а в сумі 300000км\nВАСЯ ВАМВАК. скинь відео як шпильки міняти на Next передня маточина\nКОЛИСЬ так не робіть, тільки потшібнік наебнете, болти задній і передні відкручувати НЕ НАДО.шістегранік на 8 і все, дуже просто.\nВАСЯ ВАМВАК я і не стверджую що тільки так робити, спочатку я сказав як робити, і про шестигранник який зламав\nГальмівний диск замінюємо в разі появи тріщин або сильних задирів на його поверхнях, а також при зносі його до товщини менше 19 мм.\nГоловкою «на 14» відвертаємо шість болтів кріплення гальмівного диска до маточини.\nПри цьому від провертання маточину можна застопорити або натиснувши на гальмівну педаль\nЯкщо немає помічника, вставити металевий стрижень (монтажну лопатку) між колісними шпильками і впершись його в підлогу\nЗнімаємо скобу (див. Заміна скоби гальма переднього колеса) і кладемо її поруч на балку так, щоб не натягався гальмівний шланг.\nУВАГА: Не можна натискати на педаль гальма при знятої скобі.\nРозсувними пассатижами або спеціальним ключем «на 50» з штатного набору відвертаємо ковпак маточини.\nПлоскогубцями расшплінтовиваем регулювальну гайку і виймаємо шплінт\nСпеціальним ключем з штатного набору або голівкою «на 36» відвертаємо регулювальну гайку\nОбережно притримуючи зовнішній підшипник від випадання, знімаємо маточину і гальмівний диск.\nВстановлюємо новий гальмівний диск на маточину, змастивши його посадковий пасок і болти графітним мастилом.\nЗатягуємо шість болтів кріплення диска\nВстановлюємо маточину в зборі з диском на автомобіль в послідовності, зворотній зняттю.\nГоловкою «на 14» відвертаємо шість болтів кріплення гальмівного диска до маточини. При цьому від провертання маточину можна застопорити або натиснувши на гальмівну педаль\nЯкщо немає помічника, вставити металевий стрижень (монтажну лопатку) між колісними шпильками і впершись його в підлогу.\nПлоскогубцями расшплінтовиваем регулювальну гайку і виймаємо шплінт.\nСпеціальним ключем з штатного набору або голівкою «на 36» відвертаємо регулювальну гайку.\nВстановлюємо новий гальмівний диск на маточину, змастивши його посадковий пасок і болти графітним мастилом. Затягуємо шість болтів кріплення диска.\nВстановлюємо маточину в зборі з диском на автомобіль в послідовності, зворотній зняттю. Регулюємо зазор в підшипниках маточини (див. Регулювання підшипників переднього колеса). Подальшу збірку ведемо у зворотній послідовності.\nКожен раз при роботі з гальмівною системою пам’ятайте, що при стиранні гальмівних колодок утворюється пил, яка містить азбест, шкідливий для здоров’я, тому при очищенні гальмівних колодок не користуйтеся стисненим повітрям і не вдихайте пил.\nДля очищення гальмівних механізмів використовуйте тільки спеціальний очищувач гальм.\nЯкщо перед заміною гальмівних колодок доливалася гальмівна рідина, її необхідно відкачати, так як в противному випадку випливає з бачка гальмівна рідина зашкодить розташовані поруч лакофарбові поверхні і деталі в моторному відсіку. Для відкачування гальмівної рідини використовуйте абсолютно чисту піпетку або старий медичний шприц. ніколи не відсмоктувати рідину ротом.\nЯкщо під час руху і гальмування гальмівні колодки верещать, перевірте стан гальмівних колодок.\nЧерез оглядове вікно супорта перевірте товщину накладок гальмівних колодок. Якщо товщина накладок гальмівних колодок не відповідає специфікації, замініть їх.\nпоршень; 4. пилозахисний чохол; 5. напрямна гальмівних колодок; 6. пружинний затиск; 7. прокладка; 8. гальмівні колодки;\nпилозахисний чохол; 10. направляючий палець; 11. гвинт для видалення повітря\nВиверніть два напрямних пальця і зніміть супорт з гальмівним циліндром (рис. 6.13.). Елементи переднього дискового гальма показані на рис. 6.14\nПідвісьте супорт з гальмівним циліндром на дроті.\nНе від’єднуйте від супорта гальмівної шланг.\nНе натискайте на педаль гальма при знятих гальмівних колодках.\nПеревірте колодки на відсутність зносу або забруднень і при необхідності замініть їх.\nПеревірте прокладки на наявність розривів або деформацій.\nВстановіть пружинні затиски гальмівних колодок.\nВстановіть гальмівні колодки на кожен пружинний зажим.\nГальмівні колодки лівого і правого коліс необхідно міняти в комплекті.\nРозмістіть колодку таким чином, щоб датчик зносу був спрямований вгору, а колодка розташовувалася з боку поршня.\nПеред установкою видалите іржу з пружинних затискачів або, якщо вони пошкоджені, замініть їх новими.\nРучкою молотка вдавите поршень в циліндр супорта (рис. 6.15). При вдвіганіем поршня гальмівна рідина витісняється з гальмівного циліндра в розширювальний бачок, тому постійно спостерігайте за рівнем рідини в бачку, а при необхідності відкачати її з бачка.\nОпустіть і встановіть супорт з циліндром, дотримуючись обережності, щоб не пошкодити захисний чохол.\nУкрутіть два напрямних пальця і затягніть їх моментом 22-32 Н м.\nВід’єднайте від супорта гальмівної шланг.\nДля виключення витікання гальмівної рідини закрийте отвір гальмівного шланга пробкою або відрізком гумового шланга відповідного діаметру.\nВиверніть болти кріплення направляючої гальмівних колодок супорти до поворотного кулака (рис. 6.16).\nВиверніть направляючі пальці і зніміть супорт з направляючої гальмівних колодок.\nВикруткою з плоским шліцом зніміть пилозахисний чохол поршня (рис. 6.17).\nВстановіть в супорт замість гальмівних колодок дерев’яний брусок і, подаючи стиснене повітря через отвір для під’єднання гальмівного шланга, видавіть поршень з циліндра супорта.\nНе залишайте пальці перед поршнем при подачі стисненого повітря.\nБудьте обережні, щоб разом зі стисненим повітрям не вихлюпнулася гальмівна рідина.\nВикруткою вийміть манжету поршня з супорта (рис. 6.18).\nГальмівною рідиною очистіть зовнішню поверхню поршня і внутрішню поверхню циліндра супорта.\nПеревірте циліндр супорта на відсутність зносу, пошкоджень і корозії.\nПеревірте поршень на відсутність зносу, пошкоджень і корозії.\nПеревірте металеву основу гальмівних колодок на відсутність пошкодження і накладки колодок на відсутність слідів масла.\nПеревірте індикатор зносу на відсутність пошкоджень.\nІндикатором годинникового типу і мікрометрів виміряйте биття і товщину гальмівного диска. При необхідності обробіть або замініть гальмівний диск.\nГранично допустима різниця товщини гальмівного диска. 0,005 мм.\nПри необхідності замініть гальмівний диск наступним чином:\nОчистіть всі деталі ізопропіловий спирт, за винятком гальмівних колодок і прокладок.\nНанесіть мастило на манжету поршня і встановіть манжету в циліндр.\nЗмастіть зовнішню поверхню поршня і встановіть його в циліндр супорта.\nВстановіть пилозахисний чохол поршня і кільце кріплення чохла.\nВстановіть чохли направляючих пальців і вверніть направляючі пальці.\nВстановіть гальмівні колодки і супорт.\nУкрутіть пустотіла болт кріплення гальмівного шланга і затягніть його моментом 7-13 Н м.\nНе допускайте перекручування гальмівного шланга.\nЗбезповітріть гідравлічної системи приводу гальм. Натисніть педаль кілька разів і перевірте, чи немає витоків гальмівної рідини у всіх з’єднаннях.\nПереконайтеся, що при повороті переднього колеса з одного крайнього положення в інше гальмівний шланг не стикається з елементами передньої підвіски і кузовом.\nПри необхідності заміни гальмівного диска також необхідно замінити і другий гальмівний диск для забезпечення рівномірності гальмування. При заміні гальмівних дисків замініть гальмівні колодки.\nЗастосуйте стоянкове гальмо, підніміть передню частину автомобіля і закріпіть на підставках. Зніміть відповідне переднє колесо.\nВиверніть болти кріплення супорта, підійміть супорт вгору і закріпіть його дротом.\nРетельно очистіть гальмівний диск від іржі.\nПеревірте гальмівний диск на наявність тріщин, особливо навколо отворів під болти кріплення колеса, а також на наявність зносу або механічних пошкоджень, при необхідності замініть його.\nІндикатором годинникового типу перевірте биття гальмівного диска. Індикатор годинникового типу закріпіть в будь-якому зручному місці і, провертаючи гальмівний диск, визначте його биття на відстані 5 мм від зовнішнього краю.\nДля того щоб закріпити гальмівний диск на ступиці, затягніть гайки кріплення колеса.\nЯкщо биття гальмівного диска перевищує гранично допустимий, змініть положення гальмівного диска по відношенню до маточини і повторно виміряйте биття гальмівного диска.\nПеред перестановкою гальмівного диска крейдою промаркируйте сторону маточини колеса і гальмівного диска з максимальним биттям.\nЗніміть гальмівний диск, встановіть індикатор годинникового типу, як показано на рис. 6.19, перемістіть маточину в осьовому напрямку і виміряйте люфт.\nЯкщо люфт перевищує гранично допустиме значення, перевірте кожен елемент підвіски.\nЯкщо люфт не перевищує гранично допустиме значення, встановіть гальмівний диск в положенні, повернутому на 180 ° від мітки, і повторно виміряйте биття гальмівного диска.\nЯкщо биття можна відкоригувати зміною положення гальмівного диска, замініть гальмівний диск або обробіть його на спеціальному верстаті (MAD, DL-8700PF або аналогу).\nПісля коригування положення гальмівний диск часто має меншу биття, ніж новий.\nМікрометром виміряйте товщину гальмівного диска в восьми містах, приблизно через кожні 45 ° на відстані 10 мм від зовнішнього краю диска. За справжню товщину гальмівного диска необхідно прийняти найменше з виміряних значень. При наявності подряпин або тріщин глибиною понад 0,5 мм гальмівний диск необхідно замінити.\nЯкщо товщина гальмівного диска менш мінімально допустимої, замініть гальмівний диск.\nЯкщо гранично припустима різниця товщини гальмівного диска перевищує допустиме значення, замініть гальмівний диск або обробіть його на спеціальному верстаті (MAD, DL-8700PF або аналогу).\nГальмівний диск при русі по мокрій дорозі\nПід час тривалого дощу відкрито розташований гальмівний диск піддається інтенсивному впливу вологи, яка затримує початок роботи гальмівних механізмів на частку секунди, так як спочатку повинна випаруватися волога, що знаходиться між гальмівними дисками і гальмівними колодками. Взимку, коли на дорогах розкидають сіль, затримка початку роботи гальмівних механізмів зустрічається набагато частіше, так як при гальмуванні спочатку віддаляється сіль, що знаходиться на гальмівних колодках і гальмівних дисках.\nПри русі по мокрій дорозі рекомендується час від часу натискати на педаль гальма, щоб зняти з гальмівних дисків вологу і бруд. За рахунок відцентрової сили вода при русі скидається з гальмівних дисків, але на них залишається тонка плівка з жирів, силіконів, залишків гуми, мастила і бруду, яка знижує ефективність гальмування. При зупинці автомобіля після руху під дощем рекомендується просушити гальма натисканням на педаль гальма.\nГАЗель до 2009 року. Заміна гальмівного диска\nГальмівний диск замінюємо в разі появи тріщин або сильних задирів на його поверхнях, а також при зносі його до товщини менше 19 мм. Знімаємо колесо (див. «Зняття переднього колеса», с. 216).\nЗнімаємо гальмівний механізм (див. Вище «Заміна гальмівного механізму переднього колеса») і кладемо його поруч на балку так, щоб не натягався гальмівний шланг.\nЗнімаємо маточину переднього колеса (див. «Заміна підшипників і манжети маточини переднього колеса», с. 217).\nВстановлюємо маточину в зборі з диском на автомобіль в послідовності, зворотній зняттю. Регулюємо зазор в підшипниках маточини (див. «Регулювання підшипників переднього колеса», с. 217). Подальшу збірку ведемо у зворотній послідовності.\nГАЗель до 2009 року. Заміна переднього гальмівного шланга\nШланги замінюємо в разі появи на них тріщин, здуття гуми, а також через 5 років експлуатації. Зливаємо гальмівну рідину (див. «Прокачування гальмівної системи, заміна гальмівної рідини», с. 245).\nПритримуючи ключем «на 17» наконечник гальмівного шланга з зовнішньої сторони рами, з її внутрішньої сторони ключем «на 12» або спеціальним ключем відвертаємо штуцер трубки (для наочності колесо знято).\nПлоскогубцями виймаємо стопорну пружинну пластину, і виймаємо шланг з отвору в рамі.\nЯкщо в такому положенні відвернути штуцер гальмівної трубки не вдається, виймаємо стопорну пластину і виводимо наконечник шланга разом з трубкою в колісну нішу, де.\nутримуючи наконечник ключем «на 17», ключем «на 12» відвертаємо штуцер трубки.\nКлючем «на 17» відвертаємо другий наконечник шланга від гальмівного циліндра і знімаємо шланг.\nМіж наконечником шланга і циліндром встановлена мідна ущільнювальна шайба.\nВстановлюємо новий шланг в зворотній послідовності, замінивши мідну ущільнювальну шайбу на нову.\nПісля заливки робочої рідини і прокачування системи переконайтеся у відсутності здуття гуми на шлангу і витоків гальмівної рідини із з’єднань.\nГАЗель до 2009 року. Заміна гальмівного барабана і колодок гальмівних механізмів задніх коліс\nКолодки задніх коліс замінюємо в разі їх ушкоджень, замасливания і зносі накладок до товщини менше 1 мм. Барабан замінюємо при його пошкодженні, тріщинах, а також спрацювання робочої поверхні до діаметра більше 283 мм.\nОдночасно замінюємо всі чотири колодки задніх коліс.\nЗнімаємо задні колеса (див. «Зняття задніх коліс», с. 205).\nВеликий шліцьовій викруткою відвертаємо три гвинти кріплення гальмівного барабана до маточини.\nУ разі тугий посадки або «прікі- панія» барабана до маточини, можна спресувати його, ввернувши три болта М10 в спеціальні отвори.\nГальмівні барабани проточуються в зборі з маточинами, тому встановлюємо зняті барабани тільки на свої колишні місця. Нові барабани перед установкою на автомобіль заводська інструкція рекомендує проточити в зборі з маточиною. Не можна натискати на педаль гальма після зняття гальмівного барабана.\nГачком або тонкими плоскогубцями виймаємо кінець стягнутий пружини з отвору в задній гальмівний колодці.\nЗручніше використовувати для цього спеціальне пристосування.\nЗ внутрішньої сторони гальмівного щита однією рукою натискаємо на стійку задньої гальмівної колодки, іншою рукою на чашку, стискаючи пружину. Повертаємо чашку пружини на 90 °. При цьому проріз на чашці суміститься з хвостовиком стійки. Знімаємо чашки з пружиною.\nВиймаємо з отвору в гальмівному щиті стійку.\nПовернувши задню колодку, знімаємо нижню стяжную пружину.\nВиводимо важіль стоянкового гальма з наконечника троса.\nАналогічно знімаємо кріплення передньої гальмівної колодки до гальмівного щита і знімаємо передню колодку.\nЗнімаємо з колодки стяжную пружину і пружину з розпірного стержня.\nі знімаємо деталі механізму регулювання стоянкового гальма.\nПлоскогубцями расшплінтовиваем гайку кріплення важеля стоянкового гальма.\nкріплення, таким же ключем відвертаємо гайку.\nвиймаємо болт і знімаємо деталі кріплення важеля стоянкового гальма до колодки.\nПереставляємо зняті деталі на нові колодки.\nВстановлюємо нові гальмівні колодки в зворотній послідовності, після чого регулюємо зазор між колодками і гальмівним барабаном (див. «Регулювання приводу гальма стоянки», с. 255).\nВстановлюємо барабан, змастивши його посадковий пасок мастилом ШРУС-4 або графітним мастилом.\nГальмівний барабан на маточину встановлюється тільки в одному положенні, так як отвори під гвинти виконані з перемінним по колу кроком.\nВстановлюємо колеса і кілька разів натискаємо на педаль гальма для самоустановки елементів гальмівних механізмів.\n© 2014. 2019 MosCatalogue.net\nMosCatalogue.net. це сервіс, який надає вам можливість швидко, безкоштовно і без реєстрації скачати відео з YouTube в хорошій якості. Ви можете завантажити відео в форматах MP4 і 3GP, крім того можна скачати відео будь-якого типу.\nШукайте, дивіться, завантажуйте відео. все це безкоштовно і на великій швидкості. Ви навіть можете знайти фільми і завантажити їх. Результати пошуку можна сортувати, що спрощує пошук потрібного відео.\nЗавантажуйте і дивіться океан нескінченного відео в хорошій якості. Все безкоштовно і без реєстрації!\nПропоную до перегляду відео інструкцію тему Проточка гальмівних дисків ГАЗель. Інструкція: Проточка гальмівних дисків ГАЗель Якщо у Вас з’явилося дивне биття в дисках Після проточки і поверненню правильної геометрії Краще ЗМІНИТИ КОЛОДКИ! Заміна гальмівних колодок і дисків в Volkswagen Golf 4. заміна гальмівних дисків Заміна гальмівного диска ГАЗель NEXT. невелике відео про заміну гальмівного диска. Як поміняти зовнішній ШРУС на автомобілі «Kia-Spectra» Якщо «Kia-Spectra» входить в. Заміна гальмівних дисків на FORD tranzit року! ЗАРОБЛЯЙ НА СВОЇХ ВІДЕО МОЯ партнерки videoforweb.ru Як стало відомо в минулому ролику, потрібно міняти гальмівні диски і колодки по колу, ніж я і зайнявся в цьому.\nЯк поміняти задні гальмівні колодки на ВАЗ 2106 відео\nЯк поміняти сайлентблоки на Granta відео\nЯк поміняти задні пружини на Lanos відео\nЯк зняти шину з диска своїми руками відео\nЯк поміняти заспокоювач ланцюга на ВАЗ 2107 карбюратор відео


Вар`яти 1 випуск дивитися онлайн від 01.11.2017 - частина 8 | Вар`яти\nVideo: Вар`яті про те як влаштовано український шоу-бізнес! «Вар`яти». Випуск 1. Частина 8. 01.11.2017\nДивитися онлайн Випуск 1 Вар`яти від 01.11.2017. Шоу Вар'яти Сергія Притули - Випуск 1 дивитися онлайн - частина 8\nВар`яти / Сезон 2 / Випуск 1. «Вар`яти» / Вар`яті про те як влаштовано український шоу-бізнес! «Вар`яти». Випуск 1. Частина 8. 01.11.2017\nВар`яті про те як влаштовано український шоу-бізнес! «Вар`яти». Випуск 1. Частина 8. 01.11.2017\nДивіться онлайн 9 частина 1 випуску шоу Вар'яти сезон 2


Брюссель посилює правила для невакцинованих мандрівників, відправлятимуть на карантин » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Суспільство » Брюссель посилює правила для невакцинованих мандрівників, відправлятимуть на карантин\nБрюссель посилює правила для невакцинованих мандрівників, відправлятимуть на карантин\nБрюссель запровадить більш жорсткі правила карантину для мандрівників, які прибувають з червоної зони в межах Європейського Союзу через збільшення кількості нових пацієнтів з Covid-19 у лікарнях.\nПро це повідомляє "Європейська правда" із посиланням на The Brussels Times.\nЗ 17 вересня люди, які не були повністю щеплені або не мають свідоцтва про одужання і залишаться в Брюсселі після прибуття до Бельгії з червоної зони, повинні пройти 10-денний карантин.\nКарантин може бути скорочений, якщо результат тесту на 7 день буде негативним, заявили органи охорони здоров'я Брюсселя.\n"Це стосується людей, які мають адресу проживання в Брюсселі, тобто це стосується як мешканців, так і туристів", - сказала Інге Невен, голова інспекції охорони здоров'я Брюсселя.\n"Спочатку це був федеральний захід, який потім був скасований. Ми просили повернути його знову, але ентузіазму це не викликало, тому ми знову запровадили його лише у Брюсселі після схвалення на Міжвідомчій конференції з питань охорони здоров'я", - додала вона.\nПринаймні першу дозу вакцини проти COVID-19 отримали близько 8,48 млн жителів Бельгії, тобто 86% дорослих або 74% усього населення. Повний курс вакцинації пройшли 8,23 млн людей – 84% та 71% відповідно.\nНагадаємо, Брюссель почне вимагати паспорти імунітету проти коронавірусу в барах і ресторанах з наступного місяця.\n» Польща вводить 10-денний карантин у тому числі для прибулих з України\n» Італія планує скасувати карантин для туристів із низки країн в середині травня\n» Швейцарія ввела карантин для мандрівників з України\n» Норвегія відновлює 10-денний карантин для подорожуючих з Бельгії


У цій дієті потребує хворий з гастрит або виразку при їх загостренні. Кислотність шлунка потрібно враховувати для хворих на гастрит, від рівня кислотності буде залежати лікувальне харчування.\nНе можна їсти соуси, в основі яких лежить оцет, різні соління, маринади. Дратівливо на слизову шлунка також діють часник і цибулю в свіжому вигляді, їх теж не можна їсти. В принципі при гастриті не заборонено їсти гриби свіжі овочі, але тут вже хворий повинен сам спостерігати за тим, яким чином, його організм реагує на страви, у складі яких є ці продукти.\nЛікування дієтою при гастриті і виразці включає в себе часте вживання різних круп. Справа в тому, що в кашах містяться речовини, які м'яко обволікають слизову оболонку шлунка. Кращими кашами в цьому питанні визнані перловка, рис, геркулесова і манна крупа.\nІдеально для цих цілей також підійдуть супчики, які були зварені на не дуже жирному м'ясному або рибному бульйоні. Така дієта – це, перш за все, лікування при гастриті і виразці, тому їжа, яку ви вибираєте повинна легко засвоюватися. Можна і потрібно їсти цінний білок. Це пісні сорти м'яса і риби. Їх потрібно готувати на пару, подавати у вигляді котлет або пюре. До м'ясних страв добре подавати пюре з тушкованих, варених овочів.\nВдень: суп на основі вівсяної крупи, м'ясні котлети, приготовлені на пару, компот з вишні.\nПерший прийом їжі: каша геркулес на молоці, тюфтельки з м'яса.\nВдень: суп з кабачками, протертими на тертці, з грінками.\nВдень: м'ясне пюре картопляне пюре.\nВам потрібно 300 грам гарбуза, 200 г рису, 30 грам кедрових горішків, одна середня цибулина. З трав потрібні будуть розмарин, тархун, кмин. З приправ за смаком додайте морську сіль і перець. Ще знадобиться ложка оливкової олії.\nДрібно нарізану цибулю обсмажте на оливковій олії до рум'яного кольору. Гарбуз наріжте дрібними кубиками і додати до цибулі. Додайте спеції. Потім закиньте туди сирий рис. Все як слід перемішайте. Вогонь зробіть сильніше. Додайте трави, знову все перемішайте. Залийте вміст водою доверху. Вогонь зробіть маленьким. Тушкуйте до готовності рису. Подавати страву потрібно з обсмаженими кедровими горішками.


Запорізький медіа центр | Прес-анонс: “Зорепад-2015”\nAuthor Запорізький медіа-ценр Опубліковано: 22.10.2015\n23 жовтня 2015 року о 12.00 відбудеться прес-конференція у Запорізькому медіа-центрі про фінал та гала-концерт конкурсу Зорепад-2015.\nЗахід організовано комунальною установою «Запорізький обласний центр молоді» Запорізької обласної ради за підтримки Управління молоді, фізичної культури та спорту Запорізької обласної державної адміністрації.\nНаймасштабніший та найяскравіший фестиваль відкриває двері в світ талановитих зірок вже 24 рік поспіль. Зорепад – фестиваль с багаторічною історією, що дав місту та країні нові імена, нові таланти та нових зірок.\nАдже саме на цьому заході зірки спускаються з небес щоб показати себе. Щоб довести, що вони – дійсно зірки, найпотужніші та найяскравіші.\nКоманда журі вже відвідала 6 населених пунктів Запорізької області: у місті Бердянськ, Приморськ, Дніпрорудне, Токмак, Кам’янка-Дніпровська, Мелітополь; де на власні очі побачила усе, на що здатна молодь Запорізького краю. Наше неупереджене та справедливе журі фестивалю особисто обрало найкращих танцюристів, вокалістів, музикантів та представників циркового жанру, віком від 14 до 35 років.\n30 жовтня о 18:00 відбудеться гала-концерт Фестивалю та урочиста церемонія нагородження лауреатів у ПК «Дніпроспецталь» о 18:00.\nВраження учасників від нововведень цьогорічного Фестивалю.\nОсобливості підготовки до фіналу та гала-концерту Фестивалю.\nОчікування учасників та членів журі від гала-концерту Фестивалю.\nВраження членів журі від вібріркових зональних турів Фестивалю.\nОсобливості вибору творчого номеру учасниками Фестивалю.\nЖурі обласного молодіжного\nфестивалю естрадного мистецтва «Зорепад»\nВолодимир Євгенов заслужений працівник культури України, голова журі, директор обласного молодіжного фестивалю естрадного мистецтва «Зорепад»\nВіктор Миколайович заслужений артист України,\nстарший викладач кафедри акторської майстерності Запорізького національного університету\nВікторія Вікторівна запорізька співачка, неодноразова учасниця фестивалю «Зорепад»\nМаргарита Олегівна майстер спорту з художньої гімнастики. хореограф команди чарлідерів баскетбольного клубу «Запоріжжя»\nСвітлана Олексіївна солістка Запорізького академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. В.Г.Магара. Учасниця проекту «Голос країни»\nАндрій Олексійович Переможець Зорепаду 2008 року.\nпереможець багатьох міжнародних і всеукраїнських конкурсів. Півфіналіст шоу «Голосу країни. Перезавантаження».\nТрищенков Артем Вікторович\nілюзіоніст,фокусник, шоу – мен, учасник телевізійних проектів\nУчасники гала-концерту Фестивалю\nЖАНР «СУЧАСНА ХОРЕОГРАФІЯ»:\n1. Народний театр сучасної хореографії «Фенікс»\n2. Театр танцю «Терпсихора»\n3. Зразковий аматорський хореографічний колектив «Овація»\n4. Зразковий студії сучасної хореографії модерн-данс «Стиль»\n5. Степаненко Ганна\n6. Залога Дар`я\n7. Колектив «Strength and beauty»\n8. Шулаков Андрій\n9. Давиденко Олена\n10. Фесенко Микита\n11. Шапчиц Ігор\n12. Черкунова Ганна\n13. СТЕМ «Бригада «Ух»\n14. Зайковська Наталія\n15. Бикова Дар`я\n16. Похилов Владислав\n17. Дібровська Валерія\n18. Воробець Юрій\n19. Арсентьєва Карина\n20. Купріна Ліна\n21. Вокальне тріо «Арніка»


Купити кухонні гарнітури, ціни Львів - lvivmebli\nКухонні гарнітури купити, ціна\nКухня BRW - Nika Fantazja 260 Melos (brzoza orange)\nРозміри:Ширина: 260 смГлибина тумбочок вверху: 28,8 смГлибина тумбочок внизу: 45,5 смКомплект Nika - це ідеальний варіант як для малої так і для великої кухні. Довжина комплекту становить 180 см. Висота тумбочок внизу становить 82 см, вверху 71,6 см.В комплект входить також плита (стільниця) товщина якої 2,8 см.До цього комплекту можна додатково добрати потрібні вам тумбочки.\nКухня BRW - Nika Standard 260 Imago (wenge)\nРозміри: Ширина: 260 см Глибина тумбочок вверху: 28,8 см Глибина тумбочок внизу: 45,3 см Комплект Nika - це ідеальний варіант як для малої так і для великої кухні. Довжина комплекту становить 260 см. Висота тумбочок внизу становить 82 см, вверху 71,6 см.В комплект входить також плита (стільниця) товщина якої 2,8 см. До цього комплекту можна додатково добрати потрібні вам тумбочки.\nКухня BRW - Nika Standard 260 Tafla (bialy)\nКухня сучасна BRW - Nika Standard 260 Tafla (wenge)\nКухня Halmar - DARIA-240\nКухня BRW - Nika Standard 260 Country (ciemny braz)\nКухня Halmar - VIOLA-260\nКухня BRW - Nika Standart 260 Ramka (jablon ciemna)\nКухня BRW - Nika Fantazja 260 Portal (wisnia koreanska patyna)\nРозміри: Ширина: 260 см Глибина тумбочок вверху: 28,8 см Глибина тумбочок внизу: 45,5 см Комплект Nika - це ідеальний варіант як для малої так і для великої кухні. Довжина комплекту становить 180 см. Висота тумбочок внизу становить 82 см, вверху 71,6 см.В комплект входить також плита (стільниця) товщина якої 2,8 см. До цього комплекту можна додатково добрати потрібні вам тумбочки.\nКухня класична BRW - Nika 180 Ramka (Jablon ciemna)\nРозміри: Ширина: 180 см Глибина тумбочок вверху: 28,8 см Глибина тумбочок внизу: 45,3 см Комплект Nika - це ідеальний варіант як для малої так і для великої кухні. Довжина комплекту становить 180 см. Висота тумбочок внизу становить 82 см, вверху 71,6 см.В комплект входить також плита (стільниця) товщина якої 2,8 см. До цього комплекту можна додатково добрати потрібні вам тумбочки.\nКухня Halmar - MARIJA-200\nКухня BRW - Nika Standard 260 Prima (czeresnia antyczna)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Ramka A (sosna antyczna)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Ekran (klon nida)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Ekran (olcha ciemna)\nКухня BRW - Nika 180 Classic (olcha miodowa)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Portal (czeresnia antyczna)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Ekran (olcha zlota)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Ekran (wisnia zlota)\nКухня BRW - Nika Standart 260 Classic (olcha miodowa)\nКухня BRW - Nika Standard 260 Classic (olcha orange)\nПід гарнітурами мається на увазі готова композиція меблів для кухні, складається з верхніх, нижніх шафок, робочої поверхні, місця для раковини, плити, витяжки. Як правило, їх комплектація добре продумана, щоб відмінно вписатися в габарити стандартних міських квартир, де мають кухні площу 6, 9 або 12 м2.\nПереваги покупки готового кухонного гарнітура\nКухонний гарнітур має безумовні переваги, адже виступає ідеальним готовим рішенням для приміщень з будь-якими параметрами. Він включає всі необхідні елементи, які ретельно підбираються відповідно до певного стилю. Це дозволить отримати готову, елегантну, стильну кухню. Крім того, кухонні гарнітури, купити які пропонує наш інтернет-магазин, відрізняються ергономічністю, компактністю і функціональністю. І ще один плюс цієї покупки – економія в порівнянні з придбанням окремих предметів меблів.\nЯк правильно вибрати кухонний гарнітур?\nВід вибору меблів залежить майбутня атмосфера в приміщенні, настрій і навіть самопочуття всіх мешканців будинку. Приємні сімейні посиденьки за обідом або вечерею дозволять зблизитися. Тому до облаштування кухні слід підійти дуже відповідально. Кухонні гарнітури, ціни на які в інтернет-магазині «Львів меблі» відрізняються лояльністю, зроблять ваше проведення часу з рідними ще більш приємним.\nПри виборі слід керуватися декількома критеріями:\n1. Розмір приміщення. Стандартний метраж кухні в звичайних квартирах 6-8 м2, у новобудовах – 10 м2 і більше. В нашому каталозі ви зможете придбати кухонний гарнітур і для маленької кухні, і для просторої. Досвідчені менеджери допоможуть з підбором правильного варіанту, виходячи з параметрів приміщення.\n2. Зручність і функціональність. Врахуйте, щоб товар був містким, комфортним в експлуатації, переміщенні, дверцята та ящики зручно і легко відкривалися і закривалися.\n3. Загальний стиль інтер'єру. Не важливо, чи ви віддаєте перевагу класиці або є прихильником сучасних напрямів, на сайті «Львів Меблі» знайдете для себе ідеальний варіант, який прекрасно впишеться в будь-який стиль і колірну гамму інтер'єру.\n4. Вартість. Ми доведемо, що купити якісний кухонний гарнітур недорого цілком реально. У нас представлені варіанти для будь-яких фінансових можливостей.\nПри розробці кухонних гарнітурів, фото яких представлені в нашому каталозі, враховуються всі нюанси, що дозволяють зробити кухню максимально зручною ергономічною і місткою.


Спробуйте свої сили в ролі супер гонщика, який повинен подолати супер складну трасу. На Вашому шляху будуть скелі, річки, ліс. Але Ваша машина добре обладнана і Ви впораєтеся з будь-якими труднощами. . Грати в гру Супер гонщик онлайн.\nГра Супер гонщик додана: 25.07.2011\nУ гру зіграли: 161669 раз\nРейтинг гри: 3.85 з 5 (2209 оцінок)


Youngsoul | Дрогопедія/Drogopedia\n«Youngsoul» – (Youth’s Information and Arts Site) всеукраїнський інформаційно-мистецький молодіжний сайт (і творчий проект), що охоплює усі сфери життя сучасної молодої людини, а також\nнайактуальніші новини для молоді (стосуються її життя та подальшого майбутнього); головна концепція сайту розроблена навколо тем пов’язаних із самореалізацією молоді у безмежному світі можливостей, про які необхідно розмовляти та розвивати.\nРозробниками і авторами звернуто увагу на проблему молодіжного дозвілля. Для цікавості творці порталу вирішили користуватися принципом «молодь для молоді». Писати потрібне, без політичної заангажованої, необхідне для творчого розвитку та зрозуміле для сприйняття. Розвивати теми усіх сфер молодіжного життя: школа, стосунки, дружба, кохання, університет, творчість, духовність, музика, фільм, дозвілля, секс, сім’я тощо.\nВікова категорія обрана від 16-35 років, але в задумі цього інформаційного проекту звертається увага і на аудиторію (головне не фізичний стан, а молодість душі), що цікавиться молодіжними проблемами, намагається знайти відповіді на свої питання «Хто така молодь і що з нею відбувається?». Також сайт запроваджує онлайн-консультацію «Спитай молоду душу», що дозволить збудувати з аудиторією тісний партнерський зв’язок. Дописувачі (творці новин та матеріалів) різної вікової групи та походять з різних регіонів країни. Осердя сайту складають творці з Дрогобича, Львова, Києва, Харкова, Франківська.\nЗаснований неформальною львівсько-дрогобицькою групою творчої молоді (ГТМ) «ВКаменярі» в серпні 2011 року (дрогобичанами Андрієм Лоїшем, Олегом Стецюком та львів’янином Василем Яворським).\nПопередня публікація Головна сторінка


З ким ти, Віталій Кличко?\nЧер 15, 2020 вибори, Віталій Кличко, Дмитро «Калинчук» Вовнянко, Майдан, УДАР\nЗнаєте, я можливо пошкодую про цей допис, але не висловитися я просто не можу. Мене реально турбує все те, що відбувається останнім часом біля виборів мера Києва. Бог з ним, я не коментуватиму відмову мера Києва Віталія Кличка іти на вибори спільно з «ЄвроСолідарністю». Це справді можна пояснити побоюваннями через неточність рейтингів і чутки про якийсь неймовірний «антирейтинг Порошенка». Проте.\nЯ рік не коментував чутки про зустрічі мера Кличка з представниками «зелених» і про їхні «договірняки» з представниками Єрмака. Зрештою, все може бути, коли таке в країні – ще не так розкарячишся. Безкомпромісним гарно бути тільки у бою, у всіх інших випадках доводиться крутитися, і за одне те, аби мером лишався один з лідерів Майдану-2014, я готовий був заплющити очі багато на що. Але.\nМені дуже не сподобалася ідея мера Кличка провести ребрендінг партії УДАР і повести депутатів від «Удару» до Київради. Я нагадаю, що «Удар» по факту згорнув своє існування ще у 2014 р., коли представники «Удару» увійшли до «Блоку Петра Порошенка». Відтоді про «Удар» практично ніхто не чув. Тобто по-факту Віталій Кличко створює під себе політ силу, яка виступить на виборах конкурентом «ЄвроСолідарності»! Тобто – буде «ЄвроСолідарність» критикувати і працювати над знищенням рейтингів ЄС. Очевидно від протистояння «Удару» і «ЄС» виграють лише дві політичні сили – «Слуга народу» і ОПЗЖ.\nЦе виглядає повноцінною катастрофою для демократично-прозахідного крила української політики. Очевидно – зелена команда докладе всіх можливих зусиль, аби взяти під контроль столицю. Вже зараз статистика показує, найбільш рейтинговий кандидат на посаду мера Києва – Віталій Кличко. Найбільш рейтингова партія – «ЄвроСолідарність». Спільна узгоджена дія «ЄвроСолідарності» і «Удару» буде запорукою початку переламу настроїв громадян по всій країні і початком очищення України від ЗЕпошесті. Хіба не цього прагне абсолютна більшість виборців як мера Кличко, так і «ЄвроСолідарності»?\nОчевидно й інше. Ніщо зараз не доставить такої радості «Слузі народу» та ОПЗЖ (а з ними і Москві), як ситуація коли «Удар» і «ЄвроСолідарність», найбільш природні союзники з усіх можливих, почнуть протистояти одне одному.\nЧорт з ним, я не коментуватиму чутки, що меру Кличко нав’язують заступників від Єрмака і від ОПЗЖ – аби здобути прямий контроль над процесами в Києві. Бог з ним, я не обговорюватиму запущені через зливні телеграм-канали байки, про те що меру Кличко обіцяють підтримку на рівні ОПУ, в разі якщо в Київраді буде створена більшість під зелених. Я розумію, що байок і пліток пускають до біса. Але мені моторошно стає від думки, що «Удар» може у Київраді об’єднатися з зеленими.\nМер Кличко був одним з лідерів «Майдану» в той час як чинний президент Зеленський смакував зі сцени перед ригівською аудиторією плани вдягнути Віталія Кличка і його прибічників у светри, а беркутлу видати ебонітові палички. Нині депутати саме президентської фракції (Дубінський з посіпаками) розвернули проти Кличка безпрецедентну кампанію цькування і дискредитації. І після цього представники мера Кличко підуть на об’єднання з зеленими? Та це навіть смішно, якщо подумати.\nПо-хорошому, нема нічого поганого в тому, якщо «Удар» і «ЄвроСолідарність» підуть на вибори двома колонами – так вони явно наберуть більше відсотків і заведуть до Київради більше своїх депутатів. Але. Мер Кличко уперто уникає питань про своє ставлення до поточної і майбутньої співпраці з «ЄвроСолідарністю». А це погодьтеся, викликає побоювання – чому воно так? З ким збираються співпрацювати у Київраді депутати від Кличка? Яка вірогідність появи коаліції Кличка з зеленими? Питання відкриті – відповіді нема.\nПитання всі зводяться до простого – Володимирович, з ким ти? Ти з тими з ким стояв на Майдані, чи з тими хто з Майдану гидотно глузував? Ти з тими хто за ЄС, НАТО і безвіз, чи з тими хто «просто перестати стріляти» і «яка різниця як називається вулиця»?\nПерш ніж голосувати – я неймовірно хочу почути відповідь Віталія Кличка.


У Львові є потреба у скляній тарі: куди можна здавати банки? - leopolis.name\nУ Львові є потреба у скляній тарі: куди можна здавати банки?\nПоки триває війна в країні, усі підприємці, волонтери та прості люди у Львові та області об’єдналися для того, щоб сформувати надійний тил для наших бійців, розповідає сайт leopolis.name. Кожен зайняв свою нішу і робить усе можливе для того, щоб бійці ЗСУ почувалися впевнено і були забезпечені усім необхідним.\nКорисними можуть бути чимало речей, зокрема, скляна тара. Цими днями у Zero Waste Lviv розповіли, для чого потрібні скляні банки і куди їх можна принести у нашому місті для того, щоб їх можна було використати з користю.\nПункти прийому вторсировини у Львові тимчасово не працюють: куди ж здавати банки?\nУ зв’язку з воєнним станом в країні практично не працюють пункти прийому вторинної сировини, проте це не означає, що немає куди здати скляну тару. У Львові зараз є велика потреба у скляних банках, і їх можна здати на кількох локаціях.\nТак, зокрема, скляні банки об’ємом 0,5 л дуже необхідні для виробників тушкованого м’яса. У воєнний час львівські (і не тільки) підприємці взялися за активне виготовлення такої продукції, яку потім поставляють мешканцям тих міст, які найбільше постраждали від вторгнення росії в Україну, а також нашим військовим, які оберігають українські землі.\nУ Львові є кілька місць, де потрібні скляні банки\nПередусім, збір порожніх і чистих скляних банок вищезгаданого об’єму оголошено на місцевому оптовому ринку “Шувар”. Тут просять приносити чисті банки у період з 07:00 до 16:00 год на рампу за м’ясним терміналом.\nВарто зазначити, що ринок продовжує активно працювати, щоб забезпечувати продуктами не тільки наше місто, а й область та інші українські локації.\nОголосили про збір скляних банок для виробництва тушкованого м’яса і на сторінці у Facebook місцевого туроператора “Відвідай”. Працівники цього туристичного агенства у воєнний час взялися активно волонтерити і допомагати нашим бійцям та мешканцям міст, які найбільше постраждали. Приймають банки у своєму офісі, що на вулиці Замарстинівській, 34. Приносити сюди їх можна у період з 10:00 до 19:00 год, як повідомили працівники на сторінці туроператора. Для уточнення можна зателефонувати за контактним номером: +3 098 302 00 39.\nЯк розповіли на сторінці туроператора, зібрані банки везуть до Польщі, де їх наповнюють тушкованим м’ясом і повертають, щоб відправити до наших “гарячих” точок.\nЩо робити з іншою вторинною сировиною і чи є куди здавати відходи під час війни?\nРазом з тим, у Zero Waste Lviv повідомляють, що з усієї вторсировини зараз хіба зберігається попит на архіви та офісний папір, адже з них виготовляють серветки. Здати їх можна на Хуторівці, 23.\nЩо стосується іншої вторинної сировини, наприклад, пластику, то його у спільноті радять максимально пресувати та викидати до загального смітника (пляшки – у контейнери для пластикових пляшок). Картон, метал та скло можна зберігати за можливості вдома, поки не врегулюється ситуація і місто не відновить повноцінний збір та переробку відходів.\nбанки для зсу\nбанки для потреб армії\nбанки для тушонки\nвторсировина у львові\nде збирають банки\nкуди здавати банки\nтара у львові\nPrevious articleГоловні еко-тренди міста Львова\nNext articleЯк у Львові допомагають тваринам під час війни￼


У Чернігові вітали ветеранів — Трендовые новости\nОб этом сообщает obkom.org.ua со ссылкой на СМИ.\nДругий місяць осені починається з особливої дати. 1 жовтня, за ініціативою Організації Об’єднаних Націй, у всьому світі відзначається Міжнародний день людей похилого віку, а в Україні це також і День ветерана. Це свято – гарний привід висловити вдячність ветеранам війни і праці, пенсіонерам і літнім людям за їх внесок у розвиток нашої країни, багаторічну самовіддану працю, знання та мудрість. З цієї нагоди вчора в обласному молодіжному центрі вітали заслужених ветеранів праці, учасників бойових дій та дітей війни. Присутні вшанували пам’ять полеглих героїв-земляків, які віддали життя за волю й незалежність України, та поклали квіти до меморіальних стел загиблим бійцям АТО/ООС. Під час заходу відзначили кращі районні ветеранські організації. За вагомий внесок у розвиток ветеранського руху нагороди отримали Бахмацька, Сновська та Чернігівська районні організації ветеранів. Відзнаки «Почесний ветеран Чернігівщини» та грамоти вручили активістам ветеранського руху, дітям війни. Святкового настрою присутнім додала концертна програма. Для гостей заходу звучали українські пісні у виконанні ветеранських хорових колективів з Мени, Сосниці, Сновська, Козельця і Городні.\nДжерело статті: “https://pro.cn.ua/ua/press/121843”


Ліжко дитяче Бук-економ з шухлядою • Купити з доставкой у Киеві, Україні | Ціна на MatraSon\nІнтернет-магазин матраців Ліжка Ліжко дитяче Бук-економ з шухлядою\nартикул товару 00862\nЦіна 4 702 грн\nХарактеристики - Ліжко дитяче Бук-економ з шухлядою\nНіша для білизни З шухлядами на роликах | З ящиками на роликах | Висувні ящики | Висувні шухляди\nЛіжко дитяче Бук-економ з шухлядою. Класичне стандартне дитяче ліжко, з дизайном, перевіреним роками і поколіннями. Відсутність зайвих прикрас робить цю модель доречною в абсолютно будь-якому інтер'єрі.\nЛіжко виготовлене з натуральної деревини бука, дуже щільної і цінної породи. Її чудова текстура і є справжньою окрасою ліжка. Модель пропонується тільки в своєму натуральному кольорі.\nЛіжко оснащене захисними бортиками, що оберігають від травматизму під час сну і великою місткою шухлядою на телескопічних направляючих. Вона легко висувається, і в ній можна зберігати не тільки постіль, а й іграшки або інші речі, що суттєво заощадить корисний простір.\nЗалишити відгук про Ліжко дитяче Бук-економ з шухлядою\nМатрац Елісон Боннель Латекс - Кокос з ефектом &Зима-літо&\nВисота матраца: 19-20 см; Ступінь жорсткості: жорсткий; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 110 кг .; Пружинний блок: «Боннель»\nВисота матраца: 17-18 см; Ступінь жорсткості: екстра жорсткий; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 120 кг .; Пружинний блок: «Боннель»\nВисота матраца: 20-21 см; Ступінь жорсткості: середня; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 120 кг .; Пружинний блок: «Pocket Spring»\nВисота матраца: 21-22 см; Ступінь жорсткості: жорсткий; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 130 кг .; Пружинний блок: «Pocket Spring»\nВисота матраца: 19-20 см; Ступінь жорсткості: екстра жорсткий; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 140 кг .; Пружинний блок: «Pocket Spring»\nВисота матраца: 19-20 см; Ступінь жорсткості: м'який; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 120 кг .; Пружинний блок: «Pocket Spring»\nМатрац Елісон Pocket Spring Латекс Кокос 2 з ефектом &Зима-літо&\nВисота матраца: 23-24 см; Ступінь жорсткості: екстра жорсткий; Рекомендоване навантаження на 1 сп. місце: до 140 кг .; Пружинний блок: «Pocket Spring»


Поліція викрила корупційну «схему» видачі будівельних ліцензій\nСпівробітники Нацполіції викрили та задокументували корупційну «схему» видачі дозвільних документів на проведення будівельних робіт. В організації «схеми» підозрюються посадовці комерційної структури та ДАБІ України. Наразі одного з фігурантів затримано. Також проводиться санкціоновані обшуки у держустанові.\n“Під час документування протиправної діяльності було встановлено факт вимагання та отримання неправомірної вигоди. Так, директорка юридичної компанії одержала від громадянина 1900 доларів США хабаря за видачу дозвільних документів, зокрема - ліцензії на проведення будівельних робіт за класом наслідків СС3. Цю суму підозрювана повинна була передати посадовим особам Державної архітектурно-будівельної інспекції України для прийняття ними позитивного рішення”, - йдеться у повідомленні.\nУ середу, 22 січня, правоохоронці затримали фігурантку під час одержання другої частини неправомірної вигоди – 1400 доларів США. Раніше було задокументовано факт отримання першого «траншу» - 500 доларів США.\nПід час слідства буде перевірятися причетність посадових осіб ДАБІ до вчинення даного злочину. Наразі у приміщенні ДАБІ та в офісі приватного підприємства проводяться санкціоновані обшуки.


На Житомирщині поліцейські вилучили безакцизних товарів і пального на суму близько мільйона гривень | Час Полісся\nНа Житомирщині поліцейські вилучили безакцизних товарів і пального на суму близько мільйона гривень\nКримінал | 09:40, 14.12.2021\nПравоохоронці з нелегального обігу вилучили тютюнові вироби та алкогольні напої без марок акцизу, а також бензин, дизпаливо та скраплений газ. Відкриті 3 кримінальні провадження та у близько півтора сотнях випадків складені адміністративні протоколи.\nЗ початку листопада в регіоні тривають посилені спеціальні заходи поліції щодо протидії виявленню та припиненню зберіганню та збуту безакцизних товарів. Залучені до цієї роботи правоохоронці відпрацьовують торговельні мережі та ринки у населених пунктах.\nЗа інформацією Управління превентивної діяльності, з початку цих заходів перевірено понад 10 тисяч суб’єктів господарювання. За викритими порушеннями відкриті 2 кримінальних провадження та складені майже 140 адміністративних матеріалів за ознаками правопорушень, передбачених ст. 156 (Порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння) та ст. 164 (Порушення порядку провадження господарської діяльності) КУпАП. Загалом із незаконного обігу правоохоронці вилучили понад 7 тисяч пачок тютюнових виробів та близько 4 тонн алкоголю.\nТак, наприкінці жовтня поліцейські Новоград-Волинського райвідділу викрили чоловіка у «тіньовому підприємництві», задокументувавши торгівлю безакцизними цигарками. Тоді у чоловіка вилучили майже 1,5 тисячі пачок вартістю близько 36 тисяч гривень. Згодом під час санкціонованого обшуку правоохоронці вилучили з обійстя фігуранта понад 500 пачок цигарок без марок акцизу. Триває досудове розслідування за ч.1 ст.204 (Незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів) КК України.\nУ Житомирі дільничні офіцери поліції райуправління спільно з оперативниками Управління стратегічних розслідувань ДСР НПУ у рамках спеціальних заходів виявили та вилучили близько 1500 безакцизних тютюнових виробів у двох торгівельних точках обласного центру. Досудове розслідування проводиться за ст. 199 (Виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання, ввезення в Україну з метою використання при продажу товарів, збуту або збут підроблених грошей, державних цінних паперів, білетів державної лотереї, марок акцизного податку чи голографічних захисних елементів) Кримінального кодексу України.\nВодночас у регіоні тривають перевірки суб’єктів господарювання, діяльність яких пов’язана із реалізацією паливно-мастильних матеріалів. За відомостями обласного Управління стратегічних розслідувань ДСР НПУ, оперативники спільно з дільничними офіцерами підрозділів ГУНП перевірили близько 120 таких об’єктів. Через викриті порушення припинено діяльність 6 з них. З торговельних мереж вилучено майже 42 тонни бензину та дизпалива, а також 5 тонн скрапленого газу.\nЗаходи із попередження нелегального обігу підакцизних товарів тривають надалі.\n© Головне управління Національної поліції в Житомирській області: https://zt.npu.gov.ua/news/aktualno/na-zhitomirshhini-policzejski-viluchili-bezakcziznix-tovariv-i-palnogo-na-sumu-blizko-miljona-griven/