Чотири єпископи РПЦвУ причетні до антиукраїнської діяльності\nЯк священники УПЦ МП співпрацюють з окупантами у Криму та на Донбасі\nМитрополит РПЦ в Україні підходить до російської зенітно-ракетної системи та окроплює святою водою тубуси, в яких знаходяться ракети. Поряд стоять службовці російських окупаційних військ. Дійство відбувається в анексованому Криму, через три роки після початку окупації півострова. Такі дії священнослужителів Російської православної церкви в Україні — не поодинокі. Попри публічну риторику духовенства РПЦвУ, що «церква залишається поза політикою», на ділі єпископи нерідко співпрацюють із представниками анексованої влади Криму та бойовиками окупованого Донбасу, інформує ресурс «Слідство.Інфо», який під час створення публічного реєстру «Золото церкви» дослідив публічні виступи представників вищого духовенства УПЦ МП та виокремив чотирьох єпископів, які можуть бути причетні до антиукраїнської діяльності.\nМитрополит Платон і російські ракети\nМитрополит Феодосійський і Керченський Російської православної церкви в Україні Платон (Володимир Удовенко) протягом тривалого часу служив і керував єпархією в Аргентині та Південній Америці. Але у 2012 році його призначили керівником новоствореної Керченської єпархії.\nВзимку 2017-го в анексованій Феодосії російські війська розгорнули новітні зенітно-ракетні комплекси великого й середнього радіусу дії С-400 «Тріумф». Цю зброю призначено, зокрема, для знищення авіації супротивника. На офіційну церемонію прийшов і митрополит Платон. Разом із помічниками він здійснив релігійний обряд, обійшовши ракети зі святою водою та кадилом.\nЖурналісти не знайшли публічної реакції чи засудження дій митрополита Платона з боку духовенства РПЦ в Україні. Відтак, репортери звернулися до речника РПЦвУ митрополита Климента, аби той пояснив дії Платона. По суті на питання, навіщо владика освячував російську зброю й чи поніс покарання, він відповісти не зміг.\n— Пропоную вам звернутись до митрополита Платона, щоб він вам пояснив, що він кадив, — сказав речник. — Можливо, це чин вигнання злих духів, або заупокійне богослужіння: при ньому часто використовується кадило. Тут може бути багато варіантів.\nНа момент публікації коментар безпосередньо від митрополита Платона журналістам не вдалося отримати.\nЄпископ Каліник із медаллю «За защиту Крыма»\nЄпископ Бахчисарайський РПЦвУ Каліник (Костянтин Чернишов) народився в Євпаторії. Після навчання у школі вступив до Національного університету внутрішніх справ у Харкові, але потім вирішив присвятити своє життя служінню церкви, відтак став священником.\nУ грудні 2019-го року в українському православному суспільстві стався скандал через призначення Каліника єпископом Бахчисарайським РПЦ в Україні. Адже його прямо звинувачували у співпраці з анексованою владою Криму та пособництві російським окупаційним військам.\nЗа даними його колеги з іншої церкви, архієпископа Кримського Православної церкви України Климента, під час анексії півострова бахчисарайський храм Каліника використовувався як, фактично, військова база для окупаційних військ. Там зберігалися зброя, особисті речі та продукти.\nПісля анексії Каліник отримав нагороди й подяки за свою участь у подіях весни 2014-го року. На сайті Кримської єпархії РПЦвУ опубліковано фотозвіт за травень 2014 року, де Каліник отримує нагороди від так званого «народного ополчення». На грудях у священнослужителя — георгіївська стрічка та медаль. Ймовірно, це медаль «За защиту Крыма», якою російська влада нагороджувала пособників анексії.\n— Сьогодні ми дякуємо Богові, що в нашій батьківщині є люди, у яких вистачило мужності проявити свою волю і свободу. […] Сьогодні ми стоїмо під мирним і чистим небом святої кримської землі. Саме вам, воїни, ми вдячні за вашу активну громадянську позицію, — відповідно до сайту Кримської єпархії, сказав під час нагородження владика Каліник.\nРечник РПЦвУ митрополит Климент у спілкуванні з журналістами «Слідства.Інфо» заявив, що сайт «crimea-eparhia.ru» наразі не є офіційним сайтом Кримської єпархії, тому коментувати інформацію на вказаному ресурсі він не буде. На зауваження, що офіційний сайт Російської православної церкви як посилання на онлайн-представництво єпархії Каліника вказує саме цей сайт, речник РПЦвУ порадив звернутися за коментарем «до Москви».\nВідповідей на прямі запитання щодо участі Каліника в анексії Криму цьому владика Климент уникнув.\n— Калинік є громадянином України, і з боку держави до нього питань не має. Тому я не вважаю, що маю перебирати на себе державні функції щодо дослідження його життя, — сказав речник РПЦвУ Климент.\nПримітно, що єпископ Каліник є помічником митрополита Сімферопольського Лазара, який також співпрацював з окупаційною владою Криму.\nМитрополит Лазар і «русский мир»\nМитрополит Сімферопольський і Кримський Лазар (Ростислав Швець) є одним із найбільш впливових священнослужителів Російської православної церкви в Україні. Кримською єпархією владика керує майже тридцять років, також він очолює Таврійську духовну семінарію.\nУ липні 2017 року, в День військово-морського флоту Російської Федерації, митрополит Лазар благословив Чорноморський флот РФ, який базується в анексованому Севастополі. Під час виступу він використовував російську пропагандистську риторику, зокрема, про «русский мир».\n— Сьогодні всі кораблі Чорноморського флоту благословенні тієї правицею, яка насадила віру Христову в нашому «русском мире». Більш ніж 300 років наш славний флот перемагає під Андріївським прапором, — сказав митрополит Лазар під час благословення, якщо вірити матеріалу про подію, підготовленому одним із російських пропагандистських агентств.\nЗа даними видання, митрополит разом із командуванням російського флоту взяв участь у параді кораблів, обійшовши їх на адміральському катері.\nМитрополит Митрофан в оточенні бойовиків\nМитрополит Луганський і Алчевський Митрофан (Михайло Юрчук) очолює відділ зовнішніх церковних зв’язків Російської православної церкви в Україні. Попри це, владика регулярно виступає з антиукраїнською риторикою.\nУ травні 2014-го року, в розпал захоплення Донбасу бойовиками, закликав «не ігнорувати» результати референдуму про створення так званої «Луганської народної республіки».\n— Церква завжди була і залишається поза політикою. А то волевиявлення, яке люди висловили на референдумі, я думаю, що з цим потрібно рахуватися, це ігнорувати не можна, — сказав владика Митрофан в інтерв’ю.\nСам митрополит регулярно фотографувався з колишнім очільником так званої «ЛНР» Ігорем Плотницьким та відвідував заходи, які організовували бойовики. Зокрема, у листопаді 2016 року Митрофан брав участь у освяченні пам’ятного знаку Олександру Невському в окупованому Луганську. На знаку було написано: «Если кто с мечом к нам войдёт — от меча и погибнет! На том стоит и стоять будет русская земля».\nМіністерство культури України публічно засудило дії митрополита Митрофана, звинувативши його в антиукраїнській та сепаратистській діяльності.\nЖурналісти попросили речника РПЦвУ Климента прокоментувати антиукраїнську діяльність митрополита Митрофана. Однак той сказав, що «сепаратистські ресурси не дивиться». Після цього журналісти переслали йому посилання на офіційну заяву Міністерства культури України.\n— Сайт Мінкульту при Порошенку мені не пересилайте. У мене на все, що це міністерство нагадує — алергія. Це офіційна позиція, — відповів речник РПЦвУ Климент.\nПопри те, що вищезгадані священнослужителі РПЦ в Україні публічно виступали з антиукраїнською риторикою, журналісти не змогли знайти підтверджень того, що українські правоохоронні органи якось реагували на їх дії. Керівництво Служби безпеки України у відповіді на інформаційний запит відмовилося повідомити, чи проводилося офіційне розслідування щодо згаданих у публікації єпископів РПЦвУ.\nПредыдущая статьяОчередное нападение на активиста партии Шария, или Бесконечный медовый месяц жабы и гадюки\nСледующая статьяВ МИД Украины прокомментировали задержание «вагнеровцев» в Беларуси\n05:56 | 10.08.2020\nВ той час, як гроші платників податків цієї "свєрхдержави" йдуть на оборонно-промисловий комплекс і зміцнення наступальних спроможностей армії, населення РФ страждає, пише у Фейсбук...\n05:02 | 10.08.2020\nЗбройні сили Сербії проводять випробовування зенітної самохідної артилерійської та ракетної системи PASARS-16. Про це пише «Український Мілітарний Портал» з посиланням на Міноборони Сербії. Відзначається, що...


Михайлина Скорик-Шкарівська оголосила в мережі новий фейк про начеб-то закриття дитячої поліклініки в Ірпені і перенесення її в інше приміщення.\nМихайлина Скорик-Шкарівська, яка балотувалась у депутати Верховної Ради по 95 виборчому округу від партії "Голос", знов втрапила в скандал. У підконтрольній їй соціальній спільноті вона розмістила допис про начеб-то закриття дитячої поліклініки у Ірпені і перенесення її у інше приміщення.\nЦей допис спровокував людей негативно висловитись як на адресу місцевої влади, так і на адресу одне одного. Вчергове, на догоду своїм політичним амбіціям, самоназваний медіаексперт Михайлина Скорик-Шкарівська підбурює людей до висловлювання взаємної неповаги, а то й ненависті використовуючи спеціально підготовлену видуману інформацію або перекручуючи існуючий стан речей.\nІнформація про перенесення дитячої поліклініки в Ірпені була офіційно спростована. Зокрема, перший заступник міського голови Олександр Маркушин заявив, що жодних планів щодо переведення закладу в іншу будівлю місцевою владою не розглядалося і не розглядається.\nРаніше Олександру Маркушину вже доводилось спростовувати неправдиву інформацію Михайлини Скорик-Шкарівської про примусове переведення школярів у новий ліцей. Тоді перший заступник міського голови основним мотивами розповсюдження недостовірної інформаціїї з боку Михайлини Скорик-Шкарівської називав фінансування цієї особи "провайдером з сумнівною професійною та чоловічою репутацією" та, власне, політичні амбіціїї колишньої журналістки.\nВ Ірпені Михайлина Скорик-Шкарівська відома не лише завдяки розповсюдженням фейкових "гучних новин", але й завдяки своїм радикальним закидам та діям. Так, Михайлина Скорик-Шкарівська вже закликала не відвідувати деякі заклади харчування в Ірпені через їх рекламу у газеті близької до представників міської влади чим поставила в незручне становище підприємців, які вклали у бізнес немалі кошти і створили робочі місця.


Природа і людина у “Кримських сонетах” Адама Міцкевича - журнал для школярів Fable.in.ua\nГоловна ⇒ 📕Твори з зарубіжної літератури ⇒ Природа і людина у “Кримських сонетах” Адама Міцкевича\nПрирода і людина у “Кримських сонетах” Адама Міцкевича Я знаю, що сонети писали Петрарка, Шекспір. Та ось ми ознайомилися на уроці зарубіжної літератури із сонетами Адама Міцкевича. Потрапивши на чужу землю, спостерігаючи багатства чужої йому природи в оточенні недругів, Адам Міцкевич зумів зберегти в уяві красу рідної землі, яка підсвідомо проявляється в сутності єства ліричного героя його “Кримських сонетів”: Я так напружив слух, що вчув би в цій землі і голос із Литви. (“Акерманські степи”). До кримського циклу ввійшли вісімнадцять\nсонетів А. Міцкевича. “Кримські сонети” – особливі твори. Особливі за своїм звучанням і глибиною думки, за мелодійністю і тематичною розмаїтістю. Вони уособлюють внутрішній порив авторадо рідної землі, від якої був силоміць відірваний царською охоронкою: О мисле! Спогадів є гідра мовчазна, Що спить на дні твоїм під зливами-дощами, А в супокійну мить рве серце пазурами. (“На верховині Тарханкут”). Міцкевич був самотнім, незважаючи на те, що його супроводжували п’ять супутників, бо двоє з них були служаками вищих щаблів царської таємної поліції, єдина присутня там жінка, Катерина Собанська –\nкоханка одного з цих посіпак, ще двоє – багаті одеські вельможі. Сонет про яструба – це твір, який відбиває почуття автора під час перебування в такому ворожому гурті. Цей твір Міцкевич не закінчив. Але він є ключем до розуміння того ганебного середовища, в якому опинився польський поет. Автор порівнює себе з підбитим птахом, наче зливається з яструбом, відчуває страшну загрозу від перебування у ворожому середовищі. Становище яструба – це становище висланого з рідної землі Міцкевича: Нещасний яструб! Бурі його збили З небес, в чужі закинувши краї; Він мокрі пера розгорнув свої, На щогли сівши, зморений, безсилий. (“Яструб”). В усіх сонетах Міцкевича висновок криється в останніх двох – трьох рядках. В останньому сонеті кримського періоду висновок не завершено, неначе автор дає змогу читачеві домислити його. Мені здається, що сонет “Руїни замка в Балаклаві” перегукується з твором Лесі Українки “Царі”. Певно, в душі кожного поета є нотки єдності з народом і відповідальності за його долю. Міцкевич прагнув побувати в Криму. Перша поїздка була нетривалою і ніяк не позначилась на творчості поета. А друга подорож подарувала світові чудовий цикл “Кримських сонетів”. Яскраво і образно розповідає поет про красу кримської ночі. Читаючи ці рядки, проймаєшся єдністю людини і чаруючої природи, вловлюєш навіть звуки і запахи, прагнеш дихати одним із поетом повітрям і відчувати те, що відчув він. Проте Міцкевич невіддільний від своєї рідної землі. І тому чари Криму бліднуть, коли автор згадує свою батьківщину: Далекої Литви природа непочата – Грузька драговина, незаймані ліси… Мені любі ший тут шум сосон, дзвін коси, Ніж солов’ї Байдар, салгірських лук дівчата. (“Мандрівник”) Але призначення поета, і це відчувається в його віршах, у тому, щоб служити людям і не ламатися від бурі та негоди.


Тримачі лабораторні UL-4 купити в Києві та по Україні, замовити з доставкою Тримачі лабораторні UL-4 та хімічні реактиви в інтернет магазині Сhemtest\nТримачі лабораторні UL-4 - 15-00170\nПризначення тримачів лабораторних UL-4\nВимірювальні флакони з плоским дном 50 і 100 мл\nВ даному розділі «Тримачі лабораторні Radwag» Ви можете замовити та купити Тримачі лабораторні UL-4. Для вибору іншої моделі з категорії «Тримачі лабораторні Radwag» необхідно перейти в основне меню або скористатися посиланнями внизу сторінки. При наявності в нашій базі даних інструкції Тримачі лабораторні UL-4.\nВи знайдете на цій сторінці посилання на скачування інструкції, паспорта або іншого технічного документа. Якщо у товару «Тримачі лабораторні UL-4» ціна відсутня, то її завжди можна уточнити у наших менеджерів, відправивши запит або зв'язатися з нашими номерами телефонів, зазначених вгорі сторінки.\nНаявність і термін поставки товарної позиції Тримачі лабораторні UL-4 просимо уточнювати.\nТримачі лабораторні UL-1 Тримачі лабораторні UL-2 Тримачі лабораторні UL-3


Щороку значне зростання дитячого дорожньо-транспортного травматизму спостерігається під час канікул - Автолюбитель\nЩороку значне зростання дитячого дорожньо-транспортного травматизму спостерігається під час канікул\nЗ 23 березня у багатьох школярів розпочнуться весняні канікули. Майже весь свій вільний час дітлахи будуть проводити на вулицях, але ігнорування правил безпеки на дорозі може привести до трагічних наслідків.\nДержавтоінспекція звертається до дорослих – безпека дітей залежить, насамперед, від вас. Ваша уважність, увага до дітей та особистий приклад батьків щодо виконання Правил дорожнього руху допоможе уникнути лиха.\nЯк свідчить статистика, щороку значне зростання дитячого дорожньо-транспортного травматизму спостерігається як раз під час канікул.\nНаголошуємо, що знати і виконувати правила дорожньої безпеки повинні не тільки діти, але і дорослі, з яких вони беруть приклад. Адже самий кращий спосіб виховання – це приклад дорослих. Іншими словами, успіх профілактики дитячого дорожньо-транспортного травматизму залежить від свідомості, особистої культури та дисциплінованості кожного з нас. Щоб дитина не порушувала Правила дорожнього руху, вона повинна не тільки їх знати – необхідно сформувати звичку їх дотримуватися.\nТому ДАІ ще раз звертається до батьків маленьких учасників дорожнього руху та наголошує, що біда на дорозі відбувається найчастіше через безконтрольність батьків, їх безпечність та нехтування правилами безпеки при перевезенні дітей особистим транспортом. У тому, що діти стають учасниками дорожньо-транспортних пригод, винні в більшості випадків дорослі – водії. Прищеплюйте дітям навички дотримання Правил дорожнього руху, ніколи в присутності дитини не порушуйте Правил дорожнього руху – потім переконати словом буде набагато важче ніж щодня навчати особистим прикладом.


“Слово про похід Ігорів” – давньоруська пам’ятка, перлина українського ліро-епосу. Історична основа “Слова…”. Переклади і переспіви у ХІХ-ХХ ст. Питання авторства ❤ - Конспекти уроків\nHome ⇒ 👍Конспекти уроків ⇒ “Слово про похід Ігорів” – давньоруська пам’ятка, перлина українського ліро-епосу. Історична основа “Слова…”. Переклади і переспіви у ХІХ-ХХ ст. Питання авторства\n“Слово про похід Ігорів” – давньоруська пам’ятка, перлина українського ліро-епосу. Історична основа “Слова…”. Переклади і переспіви у ХІХ-ХХ ст. Питання авторства\nТема. “Слово про похід Ігорів” – давньоруська пам’ятка, перлина українського ліро-епосу. Історична основа “Слова…”. Переклади і переспіви у ХІХ-ХХ ст. Питання авторства.\nМета: ознайомити учнів з історією відкриття пам’ятки, основними гіпотезами авторства, історичною основою, її перекладами та переспівами; виробляти вміння уважно слухати, робити записи почутого; виховувати зацікавленість пам’ятками культури і мистецтва.\nОбладнання: ілюстрації до “Слова…”, видання поеми різних років, виставка перекладів та переспівів твору, тексти літописної розповіді про похід Ігоря Святославовича (за Іпатіївським списком).\nМіжпредметні зв’язки: історія України: похід новгород-сіверського князя Ігоря проти половців у 1185 році.\nСвітова література знає небагато творів, які б захоплювали нові й нові покоління, здобували все ширшу й гучнішу славу. 1 саме до таких пам’яток належить безсмертне “Слово про похід Ігорів” – героїчна, сповнена палкої любові до Вітчизни, до свого народу пісня-заклик, що лине із сивих віків Київської Русі й гаряче відлунює в наших серцях.\nУрок доцільно провести у формі конференції, при підготовці до якої клас ділиться на групи, учитель заздалегідь оголошує питання, що розглядатимуться, пропонує списки рекомендованої літератури та надає необхідні консультації щодо добору, систематизації матеріалу для виступів, використання ілюстрацій, музики тощо.\n1. Історична основа “Слова про похід Ігорів”.\n2. Історія віднайдення та вивчення пам’ятки.\n3. Питання авторства твору.\n4. Переклади і переспіви “Слова…” у XIX-XX століттях.\n– …Була весна 1185 року. Теплий вітерець підсушив биту дорогу, і по ній на чолі з трьома князями – Ігорем, його сином Володимиром і небожем Святославом – їхали вершники в шоломах і кольчугах, за ними тягнулися воїни-піщаниці з мечами і рогатинами, в кінці колони порипували дерев’яні вози, навантажені зброєю, провіантом та всілякими припасами; над дружиною майоріли бойові стяги.\nСаме так, напевно, розпочинався похід новгород-сіверського князя Ігоря проти половців, що став предметом зображення у найвідомішій пам’ятці давньої української літератури – “Слові про похід Ігорів”.\nЦей “високоідейний і високохудожній твір колосальної сили” (Л. Махновець) доніс до нас живі голоси руських князів, дух древньої держави, її природи, культури, мови, відгомін боротьби з недругами Київської Русі.\nПро цю поему написано велику кількість книжок ученими різних країн, за її мотивами створені картини М. Реріха, В. Васнецова, Г. Нарбута, Г. Маковської, гравюри В. Лопати, В. Фаворського, опера О. Бородіна “Князь Ігор”, музичний твір М. Лисенка “Плач Ярославни”. Це шедевр не лише української, а й світової літератури. Його перекладено багатьма мовами, ним захоплюються читачі різних поколінь. Цінність поеми була підкреслена спеціальним рішенням ЮНЕСКО визнати 1985 рік, коли відзначалося 800-річчя описаного у творі походу, роком “Слова про похід Ігорів” у цілому світі.\n(Учитель також повідомить тему та назве очікувані результати уроку).\n2. Виступи представників творчих груп із повідомленнями.\nЧас, коли жив автор “Слова про похід Ігорів”, був дуже напружений в історії наших предків. Київська Русь втрачала свою колишню могутність, почала роздрібнюватися на окремі князівства, які ворогували\nМіж собою, вели братовбивчі війни на території сусідів. З князівських міжусобиць скористалися половці – кочові племена, які, у XI-XII століттях розгромивши печенігів, зайняли весь степовий південь сучасної України, а також тримали під контролем увесь Крим і басейн ріки Дон аж по Сулу та Рось. Вони, починаючи від 1061 р. аж до середини XIII ст., постійно нападали на руські землі, грабували, палили, брали людей у полон і швидко зникали.\nЩоб якось зарадити страшному лихові, князі укладали з половцями мирні договори, задобрювали їх подарунками, одружувалися з дочками половецьких ханів, але все це мало допомагало, бо між князями не було одностайності, та й вони самі не раз приводили кочівників на руські землі, щоб з їхньою допомогою звести рахунки з суперниками.\nРуський народ вимагав від князів припинення чвар і об’єднання для боротьби проти половців. Розуміли небезпечність ситуації і самі князі, тож вони почали активніше чинити опір степовим кочівникам, вдаватися до рішучих заходів. Зокрема, у 1183 році великий князь київський Святослав з допомогою ще кількох князів переміг половців, а одного з їхніх ханів, Коб’яка, взяв у полон.\nОднак новгород-сіверський князь Ігор не зміг узяти участь у переможному поході: гой розпочався навесні, й ожеледь перешкодила кінному війську Ігоря наспіти вчасно. Гордий і сміливий князь вирішив завоювати половців і собі, що йому спочатку і вдалося. Окрилений успіхом, Ігор через два роки виступає у другий похід, який розпочинається 23 квітня 1185 року. Разом із ним вирушають також його син Володимир, що княжив у Путивлі, та племінник Святослав Ольгович із Рильська.\nЙшли довго. На дев’ятий день опівдні у верхів’ї Дінця мусили зупинитися, бо сонце нараз кудись щезло, і настала темінь, на небі мерехтіли зорі. Тривожно стало в кожного на серці. Досвідчені бояри порадили Ігореві відкласти похід, бо затемнення сонця, за повір’ям, віщує лихо: не буде успіху в поході. Та Ігор не зважив на пораду. І військо, переправившись через Донець, рушило до Осколу, де два дні стояло табором – очікувало Ігоревого брата Всеволода, князя Трубчевського із дружиною.\nОб’єднавшись, руські князі продовжили похід. На річці Сольниці їх уже чекали половці. У п’ятницю, 10 травня, вранці, на русинів кинулася ворожа кіннота. Готові до бою, вишикувані у бойовий лад руські воїни пішли на зближення із супротивниками. Немало половців було вбито, ще більше забрано в полон, захоплено рухомі вежі (намети, кибитки) та дорогоцінності.\nРуське військо заночувало в степу. А на світанку наступного дня його оточили половці, як густий бір. Билися русичі з ворогами не на життя, а на смерть цілий день до вечора в суботу, увесь вечір і цілу ніч.\nФатальний кінець настав уранці в неділю: не витримавши навали численних половецьких орд, почали тікати допоміжні війська з осілих кочівників. Ігор, що кинувся їх завертати, потрапив у полон, а згодом половці захопили й інших князів. Дружина панічно відступала, багато воїнів було порубано, а решта потонула в Торських озерах.\nЗдобувши перемогу, половці ринули на Русь, принесли їй багато руйнувань і горя. Таким чином, невдалий похід новгород-сіверського князя звів нанівець усі минулі досягнення у боротьбі з половцями.\nЧерез якийсь час князю Ігорю з допомогою половця Лавора вдалося втекти з неволі. Одинадцять днів добирався він до Дінця, а звідти – до Новгорода-Сіверського.\nЦі події, що зафіксовані Київським літописом (див. додаток № 1 до уроку) і становлять історичну основу “Слова про похід Ігорів”.\nТрадиційно вважалося, що “Слово…” було відкрите графом Олексієм Івановичем Мусіним-Пушкіним 1795 р. Однак нові дані свідчать, що цей твір був відомий деяким дослідникам ще з 1787 р. Заслуга ж О. І. Мусіна-Пушкіна полягає в тому, що він придбав рукопис 1791 р. в архімандрита Спасо-Ярославського монастиря Іоілії Биковського і провів величезну роботу з уведення цього яскравого твору до культурного простору.\nПершими офіційними повідомленнями про віднайдення “Слова…” були коротенька згадка М. Карамзіна 1797 р. в одному з гамбурзьких журналів і твори М. Хераскова, де митець в поемі-гіереробці “Владимир” оспівав Бояна, про якого довідався зі “Слова…”. Однак лише 5 грудня 1800 р. у “Московських ведомостях” було надруковано анонс про вихід в світ “Слова…”, науково й редакційно опрацьовано, крім О. І. Мусіна-Пушкіна, О. Ф. Малиновським і М. М. Бантишем-Каменським. На жаль, 1812 р. рукопис-оригінал твору згорів під час пожежі в Москві й для нащадків збереглася лише рукописна копія, зроблена з оригіналу наприкінці 90-х pp. XVIII ст. для російської імператриці Катерини II.\nВідсутність оригіналу, можливі неточності при створенні копії, надзвичайна літературна вправність твору спричинила до того, що багато хто з дослідників “Слова…” з початку й до середини XIX ст. (та й пізніше, навіть у XX ст.) висловлював сумніви в оригінальності (автентичності) тексту як зразка давньоруської літератури. Такі сумніви були “підігріті” ще й тим, що на кінець XVIII – початок XIX ст., час надзвичайного захоплення народною й старою літературною спадщиною, непоодиноким були факти створення епічних творів – підробок “під старовину” (наприклад, пісні такого собі ірландського барда Оссіана, що виявилася фальсифікацією, створеною Джеймсом Макферсоном; Каледвірський рукопис, написаний чеським ученим і поетом Ганкою, але виданий як твір старовинний), що “кидали тінь” і на “Слово…”. Утім детальний науково-історичний і літературно-художній аналіз, віднайдення в 1852 р. “Задонщини” – твору давньоруської літератури, який виявився невдалим наслідуванням “Слова…”, – дали грунт для переконливого твердження: “Слово про похід Ігорів” – оригінальний твір давньоруської літератури.\nВажливо також зазначити, що суперечки стосовно належності “Слова…” російській чи українській літературі, що були актуальні для XIX ст., також поступово розв’язалися. Хоча твір є зразком давньоруської літератури, багато в чому спільної для східнослов’янських націй, однак все ж має виразні ознаки саме української народнопоетичної стихії. Це дає підстави кваліфікувати його як зразок давньої (прадавньої ) української літератури.\nНавколо постаті автора “Слова…” також точилися й сьогодні тривають наукові суперечки: авторство приписують то ченцю Яну Вишатичу, то співцям Ходині, Митусі, то боярину Петрові Бориславовичу, то й самому Ігореві чи Святославові Ольговичу, князеві рильському. Деякі дослідники вважали авторкою і Ярославну, і навіть Володимира Ігоревича, сина князя Ігоря, якому 1185 р. було лише 15 років. Учений Л. Махновець, проаналізувавши і грунтовно вивчивши родовід руських князів (всього 299 осіб), дійшов висновку, що автором “Слова…” міг бути Володимир Ярославович – старший син галицького князя Ярослава Осмомисла, онук Юрія Долгорукого, рідний брат Ярославни, зять великого київського князя Святослава Всеволодовича.\nСвою версію щодо авторства поеми, яка розходиться з гіпотезою Л. Махновця, висловив професор П. Охріменко у статті “Хронічні проблеми “Слова о полку Ігоревім”, де стверджується, що твір написаний вихідцем з Чернігово-Сіверщини, який перебував в оточенні Ігоря Святославовича та брав участь у поході 1185 р. (див. додаток № 2 до уроку).\nУтім однозначної відповіді не існує, тому на сьогодні прийнято говорити, що автор “Слова…” невідомий, тобто анонім.\nВодночас постать реального автора досить рельєфно вичитується із самого тексту “Слова…”, а саме з того образу автора-оповідача, який веде читача нелегкими історичними стежками своєї Батьківщини. Автор, безперечно, освічена, письменна людина свого часу, яка знає як писемну, так і усну народну культурні традиції. Він, очевидно, брав участь у поході, оскільки добре й у деталях знає події, що відбувалися. Крім цього, він причетний до військової справи, адже “невіглас” у цих питаннях не міг би так точно й достеменно змалювати подробиці військового походу. Він також добре знається на державницьких справах, що свідчить про його наближеність до “верхів”, “еліти” Київської держави. Він знає історію й уміє з неї брати уроки. Він мудрий, бо з уроків історії намагається навчити й інших задля упередження майбутніх помилок. Він сміливий, бо може дозволити собі досить гостро критикувати “не державницькі”, егоїстичні, немудрі вчинки руських князів. Автор “Слова…” – справжній патріот, адже тільки та людина, що віддана й глибоко любить свою землю й свій народ, могла б створити такий наскрізь пронизаний вірою у свою Батьківщину твір.\nВід початку XIX ст. і до наших днів “Слово про похід Ігорів” близько сотні разів перекладалося та переспівувалося різними мовами. Понад п’ятдесят перекладів – російськомовні (В. Жуковського, A. Майкова, М. Заболоцького, JI. Тимофеева, М. Гудзія, Д. Лихачова, М. Рилєнкова, В. Стеллецького та ін.)\nБілоруською мовою поему переклали М. Богданович і Янка Купала, грузинською – С. Чиковані, абхазькою – Д. Гуліа, вірменською –\nB. Вагулі. У Японії видано п’ять різних перекладів “Слова…”. Є переклади твору китайською, норвезькою, болгарською, англійською, польською, чеською, сербською, словенською, німецькою, французькою, іспанською, данською, єврейською, башкирською, казахською, карельською, татарською, узбецькою та іншими мовами.\nУкраїнські переклади* та переспіви** твору починаються з сорокових років XIX ст.\nПершими перекладачами “Слова…” українською мовою були М. Шашкевич та І. Вагилевич (Шашкевич переклав усю пам’ятку, але до нас дійшов лише “Плач Ярославни”, виконаний ритмічною прозою (1833 p.).\n1857 p. переклав “Слово…” видатний український вчений М. Максимович (“Песнь о полку Игореве”),\nЙого переклад точно відтворює зміст оригіналу і легко читається:\nОй із ранку до вечора,\nЗ вечора до ранку\nТо не хмари громові\nГримлять шаблі об шоломи,\nЛетять, свистять стріли\nДа тріщать булатні коп’я\nВ далекій чужині,\nУ тій дикій половецькій\nГлибоко знав і любив “Слово…” Т. Шевченко. 1854 p., перебуваючи на засланні, поет звертався до друзів з проханням надіслати йому оригінальний текст славетної пам’ятки, зауважуючи при цьому: “перевода читати не втну”.\nВін був не задоволений тодішніми перекладами і мріяв зробити свій. Але здійснити цей задум Т. Шевченко зміг тільки після заслання і то не повністю – у його творчому доробку з’явилися “Плач Ярослав – ни” та “Битва про Каялі”.\n(Добре було б, якби на уроці прозвучав “Плач Ярославни” Т. Шевченка.)\nРобили переклади, переспіви “Слова про похід Ігорів” С. Руданський, Панас Мирний, І. Франко, Ю. Федькович, М. Чернявський, В. Щурат, Наталя Забіла, Вас. Шевчук, Л. Махновець, П. Тичина, М. Рильський, А. Малишко та інші.\nНедаремно С. Єфремов сказав: “Жоден твір не має стільки перекладів на сучасну нашу мову, як це “Слово”. І своїм змістом та формою, великою красою поетичною та потужним громадянським настроєм воно так високо здіймається над усією літературною спадщиною старих часів, що справді цілком такої уваги заслуговує. Вже сам факт існування “Слова” кидає ясний промінь світла на нашу стару поезію, одхиляючи широкі перспективи на ту далеку давнину”.\n3. Узагальнююча бесіда за питаннями:\n– Що вам відомо про історичні події, художньо відтворені у “Слові про похід Ігорів”?\n– Як було виявлено рукопис пам’ятки?\n– Які версії авторства “Слова…” існують у наш час?\n– Хто з українських поетів перекладав чи переспівував твір або окремі його частини?\nПрочитайте “Слово про похід Ігорів”, намалюйте ілюстрації до твору.\n(Довідка.* Переклад – відтворення змісту і форми літературного твору, написаного однією мовою за допомогою засобів іншої мови.\n**Переспів – це вірш, написаний за мотивами твору іншого автора).\nДодаток № 1 до уроку 13\nЛітописна повість про похід Ігоря Святославовича на половців у 1185 році\nУ той же час Святославич Ігор, онук Олегів, поїхав із Новгорода (Сіверського) місяця квітня у двадцять і третій день, у вівторок, узявши з собою брата Всеволода з (города) Трубецька, і Святослава Ольговича, синівця свого, (з города) Рильська, і Володимира, сина свого, із Путивля і в Ярослава. ( Всеволодовича) випросив він підмогу – Ольстина Олексича, Прохорового внука, з ковуями чернігівськими.\nІ, отож, ішли вони тихо, збираючи дружину свою, та й коні були в них тучні вельми. І коли вони йшли до Дінця-ріки, то у вечірню годину Ігор, глянувши на небо, побачив, що сонце стояло, як місяць. І сказав він боярам своїм і дружині своїй: “Ви бачите? Що се є за знамення?” А вони, поглянувши, побачили (це) всі і поникли головами, і сказали мужі: “Княже! Се є не на добро знамення оце”. Але Ігор сказав: “”Браття і дружино! Тайни Божої ніхто не відає, а знаменню і всьому миру своєму творець – Бог. А нам що вчинить Бог, – чи на добро, чи на наше лихо, – то се нам і побачити”. І, це сказавши, він перебрів Донець.\nА тоді, прийшовши до (ріки) Осколу, він ждав два дні брата свого Всеволода, – той ішов був іншою дорогою з Курська, – і звідти рушили вони до (річки) Сальниці. Тут же до них і сторожі приїхали, що їх послали були язика ловить, і сказали вони, приїхавши: “Бачилися ми з ворогами. Вороги ваші оружно їздять. Тому або ви поїдете борзо, або вернемось додому, бо не наша є пора”. Але Ігор сказав із братами своїми: “Якщо нам, не бившися з ними, вернутися додому, то сором нам буде гірше смерті. Хай як нам Бог дасть”. І тоді, порадившись, їхали вони всю ніч.\nА назавтра, коли настала п’ятниця, в обідню пору, зустріли вони полки половецькі, бо ті приготувалися були до їхнього приходу, вежі свої одіслали назад, а самі, зібравшись від малого і до великого, стояли по тій стороні ріки Сюурлію.\nІ от виладнали (русичі) шість полків: Ігорів полк посередині, а праворуч – брата його, Всеволодів, а ліворуч – Святославів, синівця його; попереду його (Ігоря) – син Володимир і другий полк, Ярославів, ковуї, що були з Ольстином, і третій полк теж попереду, – стрільці, що були од усіх князів виведені. І так виладнали вони полки свої, і сказав Ігор до братів своїх: “Браття! Сього ми шукали єсьмо! Тож ударимо!”\nІ тоді рушили вони до них, поклавши на Бога уповання своє. І коли прибули вони до ріки Сюурлію, то виїхали з половецьких полків стрільці і, пустивши по стрілі на Русь, так і поскакали. Руси ж не переїхали були іще ріки Сюурлію, як поскакали й ті половці сили половецької, котрі ото здалеку од ріки стояли.\nТоді Святослав Ольгович, і Володимир Ігоревич, і Ольстин з ковуями, і стрільці кинулися вслід за ними, а Ігор і Всеволод помалу йшли оба, не розпустивши війська свого. Передні ж ті руси били їх, брали, і половці пробігли вежі, а руси, дійшовши до веж, набрали полону. Другі ж уночі приїхали до полків із полоном.\nІ коли зібралися війська всі, то сказав Ігор до братів і до мужів своїх: “Осе Бог силою своєю наслав на ворогів наших біду, а на нас – честь і славу. Та ось бачили ми війська половецькі, що їх багато є. Але чи ж вони тут усі зібралися? Нині ж поїдемо вночі. А хто поїде завтра вслід за нами, то чи всі вони поїдуть? Тільки луччі кінники переберуться, а за самими (ними) як нам Бог дасть!”\n…А коли світала субота, почали виступати війська половецькі, як бори, і не знали князі руські, кому з них до котрого поїхати, бо було їх незчисленне множество. І сказав Ігор: “Се, видати, зібрали ми на себе землю всю: і Кончака, і Козу Бурновича, і Токсобича, і Колобича, і Стебича, і Тертробича”. І тоді, порадившись усі, вони зсіли з коней, бо мали намір, б’ючись, дійти до ріки Дінця. Вони-бо говорили: “Якщо ми побіжимо, утечем самі, а чорних людей оставимо, то од Бога нам буде гріх, як сих видамо. Підем, і або вмремо, або живі будемо всі вкупі”. І, таке сказавши, всі зсіли з коней і пішли б’ючись. І тут за допустом Божим поранили Ігоря в руку і умертвили лівицю його, і була печаль велика у полку його. І воєводу вони схопили, – той був раніш поранений. Однак тоді кріпко вони билися тої днини до вечора, і багато було поранених і мертвих у полках руських. Настала і ніч суботня, а вони пішли б’ючись.\nА коли світала неділя, сталося замішання ковуїв, у полку [їх] побігли. Ігор же був у той час на коні, тому що був поранений, і рушив він до полку їх, намагаючись вернути їх до військ. Зрозумівши ж, що далеко одійшов од [своїх] людей, і, знявши шолом, він помчав знову до війська [ковуїв], щоби вони пізнали князя і вернулися б. Однак же не вернувся ніхто, а тільки боярин Михайло Юрійович, упізнавши князя, вернувся. Але ліпші [мужі] не прийшли були в замішання з ковуями, і мало [хто] із простих людей чи хто з отроків боярських, бо всі ліпші (мужі) билися, ідучи пішо, і серед них Всеволод немалу мужність показав.\nІ коли приблизився Ігор до полків своїх, то поїхали [половці] навпоперек, і тут схопили [його] на віддалі одного перестрілу од полку свойого. І схоплений Ігор бачив брата свого Всеволода, який кріпко бився, і просив він душі своїй смерті, щоби не бачити загибелі брата свого. Всеволод же так бився, що навіть оружжя в руках його було не досить, а билися ж вони, ідучи навкруг біля озера.\nІ так у день святої неділі навів на нас Господь гнів свій: замість радості навів на нас плач, і замість веселості – жаль на ріці Каялі…\n[Майже все руське військо загинуло; врятувалося втечею лише п’ятнадцять мужів, а ковуїв ще менше. Половці взяли в полон усіх чотирьох князів і кількох воїнів. Коли переможці ділили здобич, Ігоря забрав Кончак, з дочкою якого раніше був заручений княжич Володимир. Кончак завіз Ігоря в своє головне стійбище на річці Тор, південній притоці Дінця.\nСкориставшись тим, що землі полонених князів залишилися без захисту, половці вирушили на Русь.\nУ цей час Київський князь Святослав об’їздив усі руські землі, маючи намір зібрати велике військо, щоб вирушити на половців. Дізнавшись про похід Ігоря та розгром його полків, великий князь сказав: “О любі мої браття, і синове, і мужі землі Руської! Дав мені Бог придушити поганих, але ви, не здержавши молодості, одчинили ворота на Руську землю. Воля Господня хай буде у всьому. Хай як мені жаль було на Ігоря, але нині більше я жалію за Ігорем, братом моїм”. Руські війська вирушили назустріч ворогові. Однак половці встигли спалити місто Римів та чимало селищ. Багато руських людей загинуло, ще більше потрапило в полон. Перебуваючи у свого свата, Ігор жив порівняно вільно, часто їздив на полювання. Звинувачуючи себе в розгромі руських військ, він переживав тяжкі душевні муки. Бачачи це, йому співчували навіть половецькі воїни, й не раз пропонували тікати, проте князь вважав втечу ганьбою.\nПоловецькі війська ще не повернулися з походу, але стало відомо, що вони зазнали поразки. Виникла небезпека, що на знак помсти вони знищать полонених русичів. Один з хрещених половців – Лавор – виявив бажання допомогти Ігореві втекти].\nІ князь Ігор, узявши в серце раду їх, убоявся приїзду їх [половців] і шукав, [як] тікати. Та не можна було йому втекти ні вдень, ні вночі, тому що сторожі стерегли його, а пору таку він знайшов тільки при заході сонця. І послав Ігор до Лавора конюшого свого, кажучи [Лаворові]: “Переїдь на ту сторону Тору з повідним конем”, – бо нарадився він був із Лавором утікати в Русь.\nУ той самий час половці напилися були кумису, а він [Ігор] був при вечері. Конюший, прийшовши, сказав князю своєму Ігореві, що жде його Лавор. Він тоді, вставши, зляканий і трепетний, поклонився образу Божому і хресту чесному, говорячи: “Господи серцевидче! Чи спасеш Ти мене, Владико, недостойного?” І, взявши на себе хреста, ікону і піднявши стіну [вежі], він прийшов звідти. А сторожі його гуляли й веселилися, а про князя думали, що він спить.\nВін же, прийшовши до ріки [Тор] і перебрівши її, сів на коня, і тоді рушили вони оба крізь вежі. А визволення се вчинив Господь у п’ятницю ввечері.\nІ йшов він пішки одинадцять день до города Дінця, а звідти рушив у свій Новгород, і обрадувалися йому [всі]. Із Новгорода він пішов до брата Ярослава [Всеволодича] в Чернігів, помочі прохаючи на Посейм’я, і Ярослав зрадів йому і поміч йому дати обіцяв. Звідти ж Ігор поїхав до Києва до великого князя Святослава [Всеволодича]. І рад був йому Святослав, і так само Рюрик [Ростиславович], сват його.\nДодаток № 2 до уроку 13\nХронічні проблеми “Слова о полку Ігоревім”\n…Слід пам’ятати, що давня література східних слов’ян, передусім література Київської Русі, відзначається підкресленим історизмом, у чому “Слово о полку Ігоревім” не становить винятку. Автор повісті-поеми про похід Ігоря писав про те, що добре знав, майже не вдаючись до вимислу (він по суті заборонявся аж до XVII ст.), який у його творові посідає незначне місце (будучи зумовленим в основному впливом фольклору), причому він теж заснований на конкретно-історичній основі. Це зобов’язує з особливою пильністю віднестися до тексту досліджуваної пам’ятки.\nЯк свідчить зміст “Слова о полку Ігоревім”, воно було написане незабаром після описаної в ньому події (сепаратного походу сіверських князів-родичів на половців у кінці квітня – першій половині травня 1185 p.), конкретніше, після повернення Ігоря Святославовича – ініціатора походу і головного героя твору – з половецького полону на батьківщину. В кінці пам’ятки підкреслено, що ця подія викликала радість, по всій Руській землі і прихильних до неї країнах (“страны рады, гради весели”), що й надихнуло невідомого нам автора на створення геніальної повісті-поеми. З-під його пера вийшов настільки цілісний художній твір, який міг бути написаний, кажучи фігурально, на одному подиху під час незвичайного душевного стану натхненного творця.\nЗрозуміло, що для визначення хронології “Слова” необхідні по можливості найточніші дані про час повернення Ігоря Новгород – Сіверського з полону. Про це говориться в кількох літописах. Так, у Київському літописі відзначено, що “Игорь…тоть годъ бяшет в половцехъ”, – тобто того 1185 p., коли відбувся похід. Володимиро-Суздальський літопис точніше говорить про те, як “по малыхъ днехъ ускочи Игорь князь у половець”. Це ж підтверджується і Єрмолинським літописом, де сказано, що Ігор “того же года утече”, – тобто 1185-го. Виходить, що він був полоні недовго, повернувся на батьківщину в тому ж році, коли відбувся похід.\nЯкщо звернутися до тексту “Слова”, то час повернення Ігоря з полону, вказаний у літописах, можна уточнити. У винятково поетичній сцені втечі Ігоря на батьківщину зазначається, що його звільнення було провіщено самим богом через послані на море (чи велике озеро) смерчі (“сморци”): “Прысну море полунощи, йдуть сморци мьглами”. А смерчі на морі бувають, за твердженнями природознавців, лише в спеку, частіше всього весною або на початку літа. Крім того, як відзначено у “Слові”, Ігорю сприяла вся природа, зокрема птахи: “Дятлове тектомъ путь къ ръцъ кажуть, соловій веселыми, пhсньмт свhть повhдають”. А таке, особливо співи соловейків, властиве періоду розпалу весни і раннього літа. Таким чином, у цей час, вірогідніше на початку літа 1185 p., і повернувся Ігор на батьківщину. Десь незабаром з’явився і геніальний твір про його похід, у якому нічого не говориться про події після 1185 p. І це при тій умові, що автор був дуже чутливим і уважним до сучасності. Виходить, що “Слово”, яке так і пашить злободенністю, написане ним не пізніше 1185 р. Такий висновок логічно напрошується з його змісту.\nУ тексті “Слова о полку Ігоревім” є і точніші свідчення про час виникнення цієї пам’ятки. До них належать насамперед слова: “Уж бо, братіє, невеселая година въстала, – уже пустыни силу прикрыла”. Це місце слід тлумачити так: уже невесела година настала на Русі, вже рослинність (трави і зілля – “пустыни”) цілинного степу прикрила побитих воїнів Ігоря (“силу”), – їх трупи заросли травою. Так можна було писати лише невдовзі після походу (на що вказує і початкове в наведеному реченні “уже”), конкретніше, саме літом чи восени (але не взимку) 1185 p., бо в наступному році, не кажучи вже про подальші роки, від “сили” (воїнів, які полягли в бою) залишилися б тільки кості. Отже, якби “Слово” було написане десь через рік-два (не кажучи вже про більшу віддаленість від змальованої головної події), то в ньому про полеглих воїнів говорилося б по-іншому.\nДуже важливим для уточнення хронології “Слова о полку Ігоревім” є також його вираз “уже… древо не бологомъ (не з добра. – П. О.) листвіе срони”, яке по-різному коментується дослідниками. Треба усвідомити, що цей образ не лише художній, а й конкретно-історичний. Такий висновок підтверджується археологічними даними, які можуть бути з успіхом використані при вивченні “Слова”.\nНеобхідно звернути увагу й на таке: нещодавно з’явилися достовірні відомості про незвичайну засушливість весни і літа 1185 р. (про неї свідчать, зокрема, кільця деревини того часу), яка й зумовила ранній листопад, що відбилося в змісті і образній системі “Слова” Про цей листопад, який був наприкінці літа чи ранньої осені 1185 p., автор твору повідомив у художній формі відразу ж, використавши слово “уже”. Якби “Слово” було написано не в тому році, коли відбувся похід Ігоря, а пізніше, то замість “уже”, очевидно, стояло б “тогда” чи подібне за смислом слово. У цьому випадку археологічні (точніше, дендрохронологічні) свідчення глибше розкривають зміст літературної пам’ятки.\nОтже, аналіз “Слова о полку Ігоревім” і дотичних до нього історичних та археологічних матеріалів дає підставу стверджувати: цей твір з’явився у літньо-осінній період (пізнього літа – ранньої осені) 1185 р. При цьому треба відзначити, що виголошена в кінці твору похвала князям – учасникам походу, в тому числі Володимиру Ігоровичу, який був ще в полоні, такого висновку похитнути не може, бо ця похвала зроблена князям-воїнам за виявлений героїзм під час походу на половців.\nТому даремно більшість дослідників хронології “Слова” робить акцент на тому, що Володимир повернувся з полону в 1187 p., пов’язуючи з цим написання або, в крайньому випадку, закінчення знаменитого твору…\nВстановлення якомога точнішого часу появи “Слова о полку Ігоревім” має велике значення. Воно допоможе не тільки глибше проникнути в його зміст, а й успішніше розв’язувати деякі інші проблемні питання, що мають відношення до цієї пам’ятки. Крім усього, остаточне розв’язання проблеми хронології “Слова” до решти зруйновує підстави для скептичних поглядів на оригінальність і древність цього дивовижного за ідейною глибиною та художньою довершеністю твору.\nЯк проблема хронології “Слова о полку Ігоревім”, так і тісно пов’язані між собою проблеми його авторства та місця виникнення відзначаються складністю. Не випадково навколо них теж точиться гостра дискусія, яка дуже помітно активізувалася у зв’язку з 800-річчям цієї пам’ятки.\nУ працях останніх років, присвячених авторству “Слова”, найяскравіше проступають вияви суб’єктивізму. Чимало авторів почали стверджувати князівське походження цього твору, висловлювати різні домисли про те, що він написаний (чи усно створений) князем або княжичем…\nТакого несподіваного ракурсу проблема набула порівняно недавно, в післявоєнний період, і особливо загострилася в наш час у ряді публікацій учених-дослідників, письменників і аматорів-глумачників “Слова”. В останні роки серед “претендентів” на авторство “Слова” зарябіли імена Ігоря Святославовича – головного персонажа твору, Святослава Ольговича – князя рильського, Святослава Всеволодовича – великого київського князя, Володимира Ярославовича – сина галицького князя. Називалися навіть імена Ярославни і Володимира Ігоревича (якому під час походу на половців було п’ятнадцять років).\n…Нашими вченими доведено, що автор “Слова” чудово знав історію, географію, природу, військову справу, мови сусідніх народів і т. ін. Таким ерудитом могла бути досвідчена, літня людина, а не молодик типу Святослава Ольговича (не кажучи вже про Володимира Ігоревича) або й Володимира Ярославовича, який, як відзначають літописи, захоплювався передовсім боротьбою за престол, вином і жінками, а не набуттям знань. Автор повісті-поеми про похід Ігоря на половців був ще й геніальним майстром художнього слова, що вільно орієнтувався в кращих досягненнях попередньої і сучасної йому літератури та народнопоетичної творчості. Зрозуміло, що творець “Слова” належав до митців-професіоналів, яких серед князів і княжичів Київської Русі не було і бути не могло.\n…Слід наголосити, що автор “Слова о полку Ігоревім” непохитно стояв на платформі загальноруського патріотизму, що яскраво відбито в головній ідеї твору. У той же час автор цього твору виявляв чернігово-сіверські симпатії, органічно злютовані з його загальноруським патріотизмом, який не був, як правило, властивий князям періоду феодальної роздрібності Київської Русі. З огляду на це закономірно напрошується висновок про те, що автор “Слова” походив саме з Чернігово-Сіверщини, чи, конкретніше, з Новгород-Сіверщини, до чого схиляється ряд дослідників. Це зі всією наочністю підтверджується, зокрема, мовою пам’ятки.\nК. Д. Ушинський, слідом за М. О. Максимовичем, на основі глибокого знання діалектів Новгород-Сіверщини одним із перших заявив, що “Слово о полку Ігоревім” написане скоріше всього сіверянином “на тій мові, якою повинен був говорити його творець, напевно, житель Новгорода-Сіверського, котрий і сам, як видно з декількох місць поеми, брав участь у поході сіверського князя.\n…Очевидним є те, що автор “Слова о полку Ігоревім”, в основному користуючись народно-літературним типом писемності Київської Русі, сміливо звертався і до місцевих говірок рідного краю, не зупиняючись навіть перед включенням до свого твору таких рідкісних діалектичних слів, як, наприклад, “зегзиця” ( в плачі Ярославни), – слова, що й тепер зустрічається “на Десні, між Коропом і Новгородом-Сіверським”.\n…До такого ж висновку ведуть і яскраво виявлені язичницькі елементи “Слова”. Вони наочно виявляються в плачі Ярославни, у введенні до твору язичницьких богів і міфологічних істот, в одухотворенні природи, використанні язичницького фольклору і т. ін. Так густо насичений язичництвом твір не міг бути написаний князем або його боярином, тим більше не міг виконуватися при великокнязівському дворі в Києві, який ретельно опікався верхівкою руської православно-християнської церкви. Він цілком “вписується” в культурно-побутову обстановку саме Чернігово-Сіверщини.\nКрім відзначеного, “Слово о полку Ігоревім” нерозривно пов’язане з літературними традиціями древньої Чернігово-Сіверщини. Так, його ідейний зміст дуже нагадує публіцистичний пафос “Слова о князях” – глибоко патріотичної проповіді, виголошеної десь 1175 р. в одному з чернігівських храмів. Її невідомий автор, як і автор “Слова”, різко осуджував князівські розбрати й уособиці, закликав до єднання для боротьби з половцями, настійно радив представникам верхівки дбати не про свої вигоди, а передусім про долю рідної землі. Взагалі “Слово” тісно пов’язане з усією художньою культурою древнього Чернігова і Чернігово-Сіверщини в цілому, яка мала “відмінний від Києва стильовий напрям”.\nУсе це переконує в тому, що повість-поема про похід Ігоря з’явилася на Чернігово-Сіверщині з-під пера полум’яного патріота Київської Русі і вірного сина рідного краю, який, віртуозно володіючи словом, орієнтувався головним чином на народні витоки, що диктувалося глибокою народністю його переконань і прагнень. Однак спірним все ще залишається його соціальне становище, затемнене полярними твердженнями дослідників.\nСказане вище проливає певне світло на соціальну приналежність автора “Слова о полку Ігоревім”. Як справедливо відзначив Д. С. Лихачев, він був людиною незвичайною, “займав свою незалежну від керівної верхівки феодального суспільства патріотичну позицію”. Вражає його незалежність насамперед у ставленні до князів, навіть зверхність над ними.\nНезалежна позиція автора “Слова” обумовлена головним чином його соціальним становищем. А таке становище у феодальному суспільстві, в тому числі в Київській Русі, в ряді випадків займали вчителі, наставники, порадники можновладців. Будучи не зацікавленими майновими інтересами, такі наставники часто почували себе значною мірою вільними у поводженні, внутрішньо гордими від усвідомлення і моєї духовної зверхності над пануючими. Становище учителя, наставника, порадника дозволяло говорити навіть найвищим представникам феодальної верхівки відверту, нерідко гірку правду, що й робив автор Слова” стосовно до Ігоря Святославовича й багатьох інших князів.\nМожна не сумніватися в тому, що автором “Слова о полку Ігоревім” була близька до новгород-сіверського князя людина, найімовірніше його учитель і наставник у дитячі та юнацькі роки, а потім порадник, літописець і поет (чи поет-співець) цього ж князя та близьких до нього інших Ольговичів. Цілком правдоподібно, що саме він вів записи (чи частину їх) у Чернігово-Сіверському літописі, складеному за ініціативою Ігоря, коли той в останні роки життя був великим чернігівським князем. Цей літопис, зберігшися у складі Київського літописного зводу, яскраво відбиває ідею необхідності єднання Русі, що споріднює його зі “Словом”. Відзначене стосується передусім літописної повісті про похід Ігоря. Якщо врахувати ще близькість чи й збіг ряду місць у манері викладу, стилі та мовних особливостях (зокрема, у вживанні нікого слова, як “чага”), то цілком логічним буде висновок про те, що автором чи співавтором Чернігово-Сіверського літопису і автором “Слова о полку Ігоревім” є одна й та ж особа.\nОтже, з певністю можна твердити, що “Слово о полку Ігоревім” з’явилося на Чернігово-Сіверщині, з-під пера сіверянина. Він перебував в оточенні Ігоря Святославовича, був близьким до цього князя, можливо, як його наставник, порадник, співець і літописець, а також учасник походу 1185 р. Безсумнівним є те, що геніальний творець “Слова”, хоча й спілкувався з князівським середовищем, виступав послідовним виразником народних інтересів. Його власне ім’я, заховане від нас густою запоною часу, слід шукати серед найпрогресивніших і громадсько-культурних діячів Чернігово-Сіверської землі другої половини XII ст.\nТвір-роздум за поемою “Слово про похід Ігорів” Тема. ПРЗМ №2. Твір-роздум за поемою “Слово про похід Ігорів”. Мета: навчити учнів писати оригінальні творчі роботи, добираючи відповідні матеріали з поеми; розвивати навички самостійного логічного мислення, писемного мовлення; виховувати почуття патріотизму, впевненість у своїх силах при висвітленні думок. Обладнання: різні видання “Слова про похід Ігорів”, ілюстрації до твору, уявний мікрофон. Хід уроку І. Організація […]...\nСЛОВО ПРО ПОХІД ІГОРІВ – УСНА НАРОДНА ТВОРЧІСТЬ. ДАВНЯ УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА √ Ліро-епічна героїчна поема “Слово про похід Ігорів” датується XII ст. (між 1187 і 1196 рр.) і розповідає про похід князя Ігоря новгород-сіверського на половців року 1185. Тема поеми – невдача в поході. ! Питання щодо авторства “Слова…” досі залишається відкритим. √ Головна ідея поеми – заклик руських князів єднатися, аби спільними силами боротися проти […]...\nТЕСТ 2. Давня українська література (Слово про похід Ігорів, Повість минулих літ) Завдання з вибором однієї правильної відповіді 1. Слова “Випускає він десять соколів на стадо лебедів” (“Слово про похід Ігорів”) означають А полювання на лебедів Б затемнення сонця В втечу князя з полону Г бій між русичами і половцями Д бій між русичами і татарами 2. Про київського князя Святослава (“Слово про похід Ігорів”) ідеться в […]...\nЗНО – “Слово про похід Ігорів” – Давня українська література Жанр У “Слові…” присутні елементи двох жанрів: прози й поезії. Перші видавці визначили його як героїчну пісню, сучасники – як поему (поетичність метафор і порівнянь, ритмічна будова значної частини тексту, багата символіка) або повість. Сучасні вчені відзначають, що тут наявні яскраво виражені епічні елементи, сильний ліричний струмінь, ритмізована мова, своєрідна композиція, що дає підставу вважати […]...\nСкорочено – СЛОВО ПРО ПОХІД ІГОРІВ – УКРАЇНСЬКІ НАРОДНІ ДУМИ – 8 КЛАС Заспів Чи не краще нам буде почати старими словами розповідь про похід Ігоря, Ігоря Святославича. Не так, як робив це Боян, бо він розткався мислію по древу, злітав сизим орлом під хмари. Антор же хоче розказати про реальні події, отже, він наповнив серце своє мужністю. Ігор вирушає в похід Ігор чекає на свого брата Всеволода. […]...\nСлово про похід Ігорів (стислий переказ твору) Слово про похід Ігорів (стислий переказ твору) Розділ І, Заспів Розповідь починається від Бояна, давнього співця, який розповідає коротку передісторію цього твору і переймається як би краще розповісти про ці події. Зрештою він все вирішив і сказав, що найкраще було би почати оповідь (чи повість, як її називає Боян) від князя Володимира до Ігоря, тому […]...\nСлово про похід Ігорів (читати скорочено) Слово про похід Ігорів (читати скорочено) Героїчна пісня оповідає про похід князя Новгород-Сіверського Ігоря проти половців. Біля річки Оскола до нього приєднався його брат Всеволод, що йшов іншим шляхом, з Курська. Частина 1 У день походу Ігор глянув на небо і побачив, що сонце закрилося тінню. Почалося сонячне затемнення, віщуючи небезпеку. Незважаючи на це, Ігор […]...\n“Слово про похід Ігорів”. Поетичність образу Ярославни. Образ Руської землі Тема. “Слово про похід Ігорів”. Поетичність образу Ярославни. Образ Руської землі. Мета: розкрити поетичність образу Ярославни, образ Руської землі; розвивати усвідомлення того, що любов до рідної землі, вірність у коханні – вічні загальнолюдські цінності. Обладнання: текст поеми, її переклади та переспіви, ілюстрації до “Слова…”, карта Київської Русі XII ст. Хід уроку І Організація навчальної діяльності. […]...\nСЛОВО ПРО ПОХІД ІГОРІВ – ПАМЯТКИ ОРИГІНАЛЬНОЇ ЛІТЕРАТУРИ КНЯЖОЇ РУСІ-УКРАЇНИ – ДАВНЯ ЛІТЕРАТУРА 1. Роздивіться ілюстрації й дайте відповіді на запитання. В. Лопата. Ілюстрації до “Слова про похід Ігорів” A. Який період в історії України зображено на ілюстраціях? Аргументуйте свою думку. Б. Яких давньоруських князів ви знаєте? Хто з них заслуговує якнайбільшої поваги й за які вчинки? B. Чому саме Київ називають “матір’ю міст руських”? 2. Прочитайте літературно-критичний […]...\n“Слово про похід Ігорів”. Образи руських князів у творі. Наскрізна ідея патріотизму Тема. “Слово про похід Ігорів”. Образи руських князів у творі. Наскрізна ідея патріотизму. Мета: навчити учнів аналізувати, характеризувати образи руських князів; формувати вміння висловлювати власні міркування щодо вчинків героїв; виховувати любов до рідної землі, хоробрість, відважність, мужність, вміння ставити інтереси інших вище за особисті. Обладнання: тексти поеми, ілюстрації до твору, таблиця “Образна система “Слова про […]...\nСЛОВО ПРО ІГОРІВ ПОХІД Героїчна поема Почнемо, браття, пісню невеселу Словами призабутими старими Про Ігорів згорьований похід. Почнемо не за вимислом Бояна, А просто, як насправді все було. Коли Боян, цей віщий соловейко, Співав комусь осанну величальну, То білкою носився по деревах, Землею – сірим вовком, а в підхмар’ї Орлом могутнім клекітно ширяв. Згадавши про усобиці колишні, Пускав він […]...\n“Слово про похід Ігорів”. Символічно-міфологічні образи та їхнє значення. Фольклорні мотиви. Роль пейзажу в розгортанні сюжету Тема. “Слово про похід Ігорів”. Символічно-міфологічні образи та їхнє значення. Фольклорні мотиви. Роль пейзажу в розгортанні сюжету. КР № 2 (за розділом “З давньої української літератури”). Мета: ознайомити учнів із символічно-міфологічними образами, фольклорними мотивами, вказати на роль пейзажу в розгортанні сюжету; розвивати навички характеристики образів, вміння висловлювати власні міркування; виховувати розуміння “золотої середини” у вчинках […]...\n“Слово о полку Ігоревім”: історія відкриття, основа і проблематика “Слово о полку Ігоревім” було виявлено в 1790-і роки О. І. Мусіним-Пушкіним. Знахідка цього твору давньоруської літератури була випадковою: він купив цей текст у Спасо-Преображенському монастирі міста Ярославля. Історія відкриття “Слова” Причому купив навіть не оригінал, а копію у складі літописі, датованому XV століттям. Про цю знахідку дізналася імператриця Катерина II, і в 1796 році […]...\nСлово про Ігорів похід – Середньовічна доба (XI-середина XVI ст.) 2.4.Слово про Ігорів похід В історії української літератури є пам’ятки, до яких прикута особлива увага, бо вони бентежать уяву і розум, розпалюють дослідницьку допитливість, вражають своїм змістом і художньою формою. До таких пам’яток належить “Слово про Ігорів похід”. Більше ніж два століття, відколи цей твір став набутком читачів і дослідників, тривають не тільки його вивчення, […]...\n“Я П’Ю ІЗ БИТВИ ГРОЗОВОЇ…” – У ВІКАХ “БЕЗСМЕРТНЕ “СЛОВО ПРО ПОХІД ІГОРІВ”” – ДАВНЯ ЛІТЕРАТУРА Сама собою та схожість, яку ми знаходимо між поетичною пам’яткою давноминулих часів – “Слово про похід Ігорів” – і всіма шедеврами сучасної слов’янської поезії, незмінно свідчить про вічну нев’янучу красу цієї поеми. Всі картини намальовані з натури, всі герої взяті з життя, і доти, поки незмінними лишаються слов’янська природа й слов’янський характер, поема ця по […]...\nСлово про похід Ігорів, Ігоря, сина Святославового, внука Олегового [* Напівжирним курсивом виділено переклад тих слів, словосполучень і фраз, які розглянуті в цій праці.] Чи не годилося б нам, браття, Почати старими словами ратних повістей Повість про похід Ігорів, Ігоря Святославича? Початися ж цій пісні за подіями нашого часу, А не за думкою Бояновою. Боян-бо мудрий, Якщо кому хотів пісню творити, То Розливався думкою […]...\nСЛОВО ПРО ПОХІД ІГОРІВ, ІГОРЯ, СИНА СВЯТОСЛАВА, ВНУКА ОЛЕГА – ДАВНЯ УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА – 6-9 класи Ритмічний переклад Чи не гоже було б нам, браття, Почати старими словами ратних повістей Про похід Ігорів, Ігоря Святославича? Початися ж тій пісні по билицях часу нашого, А не за вимислом Бояна. Боян-бо віщий, Якщо кому хотів пісню творити, То розтікався він мислю по древу, Сірим вовком по землі, Сизим орлом під хмарами. Споминав він, […]...\nЗразок шкільного твору – ОБРАЗ КНЯЗЯ ІГОРЯ У “СЛОВІ ПРО ПОХІД ІГОРІВ” – 8 КЛАС Варіант 1 I. Суперечливість образу князя Ігоря: сміливий воїн та недалекоглядний політик. II. Характеристика образу князя Ігоря: 1. Характер героя, основні риси його вдачі. 2. Поведінка, вчинки (перед походом, під час битви, під час втечі з полону). 3. Зображення душевних переживань. 4. Наслідки невдалого походу та усвідомлення князем своєї провини. III. Висновки. Моя оцінка героя. […]...\nПерлина українського народного епосу – дума “Маруся Богуславка” – Зразок твору – ІСТОРИЧНІ ПІСНІ – УСНА НАРОДНА ТВОРЧІСТЬ – УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА – 8 КЛАС Дума про Марусю Богуславку заснована на реальних історичних подіях. Вона відтворює ті часи, коли український народ боровся проти турецьких і татарських загарбників, які спустошували міста й села, гнали в неволю наш народ. Це була тяжка доба для України. Маруся Богуславка – легендарна українська героїня XVI-XVII сторіч. Це об раз жінки, у якому втілені високі патріотичні […]...\nОбраз руської землі в “Слові про похід Ігорів” – Зразок твору – З ДАВНЬОЇ ЛІТЕРАТУРИ – УСНА НАРОДНА ТВОРЧІСТЬ – УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА – 8 КЛАС У “Слові про похід Ігорів” центральний образ – персоніфікований. Це – руська земля. Автор захоплюється її безмежними просторами – описує події, які відбуваються одночасно у різних кінцях Русі: “Коні іржуть – задзвенить слава в Києві. Труби трублять в Новгороді – стяги в Путивлі…”. Глибоким патріотизмом сповнені слова, які кілька разів повторюються у “Слові…”: “Руськая земле, […]...\nТвір “Образ князя Ігоря, Слово о полку Ігоревім” “Слово о полку Ігоревім” – це літопис, яка актуальна і в наш час. Багато людей пишаються своєю батьківщиною. Багато хто готовий віддати життя за мир і спокій рідної вітчизни. Автор цього твору у деталях описує епоху минулого. Кожен герой має свій характер, свої сильні і слабкі сторони. Кожен герой робить цей твір цікавим і насиченим. […]...\nАРХЕТИПНА СИМВОЛІКА “ПЛАЧУ” ЯРОСЛАВНИ У “СЛОВІ ПРО ІГОРІВ ПОХІД” Г. В. Ніколюк, Учитель української літератури (ЗОШ № 15, м. Житомир) У статті розглядається художня структура фрагменту “Слова про Ігорів похід”, відомого як “Плач Ярославни”. Автор з’ясовує семантику архетипних символів і приходить до висновку, що цей фрагмент за жанровими ознаками може визначатися як текст, створений за схемою та поетикою фольклорного замовляння. Тим самим доводиться глибинний […]...\nЯку обкладинку до книги, де надруковано “Слово о полку Ігоревім”, я б намалював? Я вважаю, що зміст обкладинки до такій книзі обов’язково має виражати історичну та літературну цінність твору. “Слово о полку Ігоревім” написано в особливому народному стилі, відображаючи справжні історичні події XII століття: похід князя Ігоря на половецьку землю, який відбувся незважаючи на затемнення, що є ознакою невдачі. Я б намалювала картину спекотної битви, в очах воїнів […]...\nЯкий з епізодів “Слова о полку Ігоревім” є його ідейно-композиційним центром? “Слово о полку Ігоревім” оповідає про невдалий похід 1185 р. новгород-сіверського князя Ігоря Святославича проти половців, які своїми набігами завдавали Руській землі дошкульних ударів. Про цей похід уже в той час існували літописні оповідання. Автор “Слова…”, на відміну від літописців, розповідає не стільки про окремі факти походу Ігоря, скільки розмірковує над ними, над долею рідної […]...\nО слово рідне! Орле скутий!.. – поетичне осмислення ролі рідного слова в долі народу – ОЛЕКСАНДР ОЛЕСЬ – ОБРАЗНЕ СЛОВО ПОЕТИЧНОГО МОДЕРНІЗМ Вірш “О слово рідне! Орле скутий!..” (1907), що увійшов до збірки “Будь мечем моїм” (1909) – це зразок громадянської лірики, пристрасний гімн рідному слову. Поезія побудована як монолог-звертання ліричного героя до рідного слова. Громадянський пафос вірша поєднано з глибокою задушевністю, ліричністю. Продовжуючи традиції Т. Шевченка і Лесі Українки, Олександр Олесь возвеличує рідне слово, яке допоможе […]...\nДоповідь “Моє ставлення до героїв “Слова о полку Ігоревім”” Слово о полку Ігоревім – це твір, який і до цього дня не забуте. Хоч його і написали понад вісімсот років тому, по теперішній час воно вивчається істориками, вивчаємо цей твір і ми на уроках літератури і сьогодні я опишу моє ставлення до героям Слово о полку Ігоревім в творі за 9 клас. Коли знайомишся […]...\nЛіна Костенко. Роман у віршах Маруся Чурай. Історична основа твору, його сюжетна канва. Майстерність автора у змалюванні характерів. Маруся Чурай, Гриць Бобренко, Іван Іскра, Лесь Черкес, мандрівний дяк. Образи матерів. Трагічні картини важкого минулого українського народу. Художня вартісність твору Мета: формувати навички та уміння аналізу роману у віршах, розкрити характери, проблематику твору; виховувати старшокласників у дусі поваги до минулого та гордості за свій народ, формувати високі моральні якості на прикладі героїв роману. Тип уроку: комбінований. Обладнання: портрет Ліни Костенко, роман “Маруся Чурай”, епіграф, запис пісні “Засвіт встали козаченьки”. Хід уроку I. Організаційна частина. II. […]...\nСлово о полку Ігоревім – короткий аналіз “Слово о полку Ігоревім”, “Сказання” або “Повість про похід Ігоря”, будучи найважливішим пам’ятником літератури XII століття, чудово тим, що це – єдиний до нас зразок світської давньоруської книжкової поезії. “Слово о полку Ігоревім” було відкрито в 1795 г, в одній старовинній рукопису (XV або XVI століття), у бібліотеці Мусіна-Пушкіна в Москві. У 1800 р з […]...\nСлово о полку Ігоревім: сюжет і проблематика поеми Слово о полку Ігоревім та її сюжет – це шедевр давньоруської літератури, її пам’ятник, який повчає і вчить патріотизму. Саме патріотизм і є проблемою, винесеною в основу сюжету цього невеликого, але ярого твори, де крім патріотизму підняті і моральні питання. Слово о полку Ігоревім, як заклик, що змушує задуматися, поміркувати і врешті-решт об’єднатися, щоб повалити […]...\nФРАНЦУЗЬКИЙ СЕРЕДНЬОВІЧНИЙ ГЕРОЇЧНИЙ ЕПОС. “ПІСНЯ ПРО РОЛАНДА”. ІСТОРИЧНА ОСНОВА ТВОРУ Й ПОЕТИЧНЕ ПЕРЕОСМИСЛЕННЯ В НЬОМУ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ – СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ Мета: ознайомити учнів із основними відомостями про героїчний епос “Пісня про Роланда”, проаналізувати приклади історичної правди та вигадки у творі; розвивати навички конспектування, аналізу художнього тексту; виховувати інтерес до історичного минулого народів світу. Обладнання: повний текст твору “Пісня про Роланда” в перекладі В. Пащенка та Н. Пащенко, ілюстрації до твору з його середньовічних видань, репродукції […]...\nІсторична основа твору, його жанрові та композиційні особливості. Значення книги в житті людини Мета: уміти пояснити особливості композиції твору, визначати головну думку; розвивати навички висловлювання власних думок про прочитане, виділення ключових епізодів; виховувати усвідомлення важливості історичної спадщини, причетності кожної людини до історії держави, її зростання і процвітання. Тип уроку: урок формування вмінь та навичок. Обладнання: портрет О. Іваненко, підручник, ілюстрації до твору. Книга – казкова лампа, Що дарує […]...\nСкорочено – ПОХІД КНЯЗЯ ІГОРЯ СВЯТОСЛАВИЧА НА ПОЛОВЦІВ У 1185 р Ігор рушає в похід. У вівторок 23 квітня 6693 р. Ігор Святославич, внук Олега, виїхав з Новгорода, взявши з собою брата Всеволода з Трубчевська, Святослава Ольговича – свого племінника з Рильська, – свого сина Володимира з Путивля і Ольстина Олексича, Прохорова внука, з Чернігівськими ковцями. Дорогою до ріки Дінця дружину покрила темрява. Затемнення – це […]...\nЗНО – Тест № 2 – Давня українська література 1. “Повість минулих літ” – це А епічний твір про роки князювання Ярослава Мудрого. Б белетристична повість про давні часи. В історична і літературна пам’ятка, у якій історичні події викладено у формі літературних творів різних жанрів. Г хроніка життя руських князів. 2. Укажіть, що означає термін “літопис”. А Переказ; Б розповідь; В хроніка; Г оповідання. […]...\nВступ. Слово в житті людини. Краса світу і людської душі в художньому слові. Образне слово – першоелемент літератури. Початок словесного мистецтва: фольклор і літописи. Художня література як мистецтво слова. Види мистецтва Мета: разом з учнями визначити роль слова в житті людини, зокрема в літературі, поглибити розуміння ролі слова, зокрема художнього, у житті людини, специфіки образного слова; зацікавити дітей українською книжкою; розвивати культуру зв’язного мовлення школярів, увагу, пам’ять, спостережливість; уміння грамотно висловлювати власну думку; формувати кругозір, світогляд; прищеплювати почуття пошани, поваги до національної літератури, українського слова, звичаїв, […]...\nІВАН ФРАНКО. КОРОТКІ ВІДОМОСТІ ПРО МИТЦЯ. “ЗАХАР БЕРКУТ”. ІСТОРИЧНА ОСНОВА ТВОРУ Мета: поглибити набуті раніше знання учнів про І. Франка – класика, людину надзвичайної працьовитості та енциклопедичних знань, розпочати роботу над ідейним змістом твору “Захар Беркут”; розкрити його історичну основу; розвивати культуру зв’язного мовлення, пам’ять, вміння виразно читати, логічно мислити, співставляти, робити висновки; активізувати словник школярів; формувати кругозір, світогляд; виховувати почуття поваги, пошани до творчості Каменяра; […]...\n“Слово О ПОЛКУ ІГОРЕВІМ” – ДАВНЯ УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА Вершиною української літератури руського часу, безсумнівно, є “Слово о полку Ігоревім” (1187). Твір присвячений опису Ігоревого походу на половців 1185 p., який, на жаль, закінчився поразкою і полоненням Ігоря та його дружинників. “Слово о полку Ігоревім” оповідає про невдалий похід 1185 р. новгород-сіверського князя Ігоря Святославича проти половців, які своїми набігами завдавали Руській землі дошкульних […]...\nІсторична і фольклорна основа повісті “Тарас Бульба” Художні твори історичної тематики відрізняються тим, що поряд з розповіддю про що відбувалися насправді події в них є і авторська вигадка. Розмірковуючи в цьому ключі над повістю Миколи Васильовича Гоголя “Тарас Бульба”, слід зазначити, що в описуваному в ній часу немає конкретики, часто навіть складно з точністю визначити, який це вік, – 15, 16 або […]...\n« ВІДДЯЧИЛА – ІГОР СІЧОВИК – ПОЕТИЧНА ЗБІРКА 4 – З ЛІТЕРАТУРНОЇ СКАРБНИЦІ\nВизначення потреби в складській площі і ємності складу »


Спортивний гірський велосипед Azimut Extreme 24" GD низька рама13" комплектація Shimano зібраний у коробці: продаж, ціна у Одесі. Велосипеди від "Веломагазин "Вело 7км"" - 1393990776\nСпортивний гірський велосипед Azimut Extreme 24" GD низька рама13" комплектація Shimano зібраний у коробці\nКод: Extreme 24"GD\nAzimut Extreme 24 GD - доступний гірський велосипед з дисковими гальмами для підлітка від 6 років!\nГоловною перевагою велосипед Azimut Extreme 24 GD є невеликий розмір, рама всього лише 2 дюйми робить його добре підходить для дітей зростом від 120 см і віком від 6 років, при цьому велосипед обладнаний всіма тими ж комплектуючими, що і дорослі моделі!\nЗа прийнятну ціну Ви отримуєте якісний велосипед з дисковими гальмами і обладнанням Shimano з низькою рамою, без будь-яких надмірностей, типу заднього амортизатора з великою вагою!\nЗручна рама Azimut Extreme 24 GD із заниженим сідлом і високо розташованим кермом ідеально підходить дітям. Так як з такою геометрією дитина буде сидіти прямо, чого не можна досягти на класичному гірському велосипеді. При цьому модель велосипеда Azimut Extreme 24 GD вже не така маленька, як великі з 20 колесами і є своєрідним перехідним варіантом від дитячих велосипедів до дорослим.\nНадійні дискові гальма і система перемикання передач на 21 швидкість від Shimano будуть цікаві дитині, забезпечать крутий зовнішній вигляд і дозволять познайомитися з устаткуванням швидкісних велосипедів на майбутнє!\nАмортизаційна вилка хоч і не дозволить відчути всі принади хорошою амортизації на невеликому велосипеді і під вагою дитини, але все ж буде істотно допомагати при подоланні перешкод.\nПриродно велосипед Azimut Extreme 24 GD обладнаний подвійними посиленими колесами, які будуть дуже до речі, особливо для хлопчиків, які люблять поганять по ямах.\nВЕЛОСИПЕД ВИ ОТРИМУЄТЕ ПРАКТИЧНО ЗІБРАНИМ (ЗАВОДСЬКА ЗБОРКА) В ЗАВОДСЬКІЙ УПАКОВЦІ (КОРОБЦІ)\nВікова група з 10 років


Розлучення не врятувало від кривдника: допоміг обмежувальний припис | Новини\nРозлучення не врятувало від кривдника: допоміг обмежувальний припис\nДомашнє насильство – серйозна проблема, з якою зіштовхуються чимало родин. Часто вирішити її складно навіть після офіційного розлучення з кривдником. Що робити в такому випадку пише 0372.ua.\nНагадуємо: 70 % сиріт виховуються у сім’ях опікунів і піклувальників\nБуковинка Оксана перебувала в зареєстрованому шлюбі з Петром 12 років. У подружжя народилося двоє дітей. Однак подружнє життя не склалося, тож після розірвання шлюбу разом із дітьми жінка переїхала жити до своїх батьків. Але навіть після цього Петро регулярно навідується до них і вчиняє щодо Оксани та дітей домашнє насильство – постійно погрожує і телефонує. Не без підстав жінка побоюється за свою безпеку та безпеку дітей,адже кривдник може в будь-який момент продовжити свої протиправні дії, спрямовані на психологічне та фізичне насильство.\nПро свою біду Оксана розповіла фахівцям Вижницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Виявляється, Петрапостановами Вижницького районного суду вже тричі притягали до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Крім того, у серпня 2021 року Вижницьке районне відділення поліції видало терміновий заборонний припис кривднику, оскільки він посварився з колишньою дружиною та вчинив домашнє насильство.\nУ центрі БВПД Оксані призначили адвоката – Михайла Ковалюка. Він підготував до суду заяву про видачу Петрові обмежувального припису (при цьому адвокат керувався ст.21 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”№, 4,28,3501-3508 ЦПК України). Суд задовольнив заяву частково, видав обмежувальний припис, в якому заборонив кривднику будь-яке спілкування з Оксаною, в тому числі, й телефоном, строком на 3 місяці.\nСправа № 713/1782/21 https://reyestr.court.gov.ua/Review/99211815\nКоментує адвокат Михайло Ковалюк, який співпрацює з системою БПД:\nЩо передбачає обмежувальний припис ?\nОбмежувальний припис – це захід тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов’язків, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис передбачає:\nзаборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою (крім випадків, коли кривдником є особа віком до 18 років);\nзаборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;\nзаборону особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;\nзаборону вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв’язку особисто і через третіх осіб.\nНа який термін можуть застосувати обмежувальний припис і чи можна його продовжити, або повторно застосовувати?\nПісля винесення вироку, обмежувальний припис підлягає негайному виконанню і видається на строк від 1 до 6 місяців та може бути додатково продовженим ще на строк не більше 6 місяців.\nЧитайте також: Договір довічного утримання – що потрібно знати?\nУ прокуратурі розповіли, що загрожує пенсіонерам з Чернівців, яких звинувачують у педофілі\n#Чернівецька область #розлучення #домашнє насильство #обмежувальний припис\nВ Чернівецькій області ще 135 хворих на коронавірус за добу: статистика\n10:13, 24 листопада\nПерепідготовка водіїв у Чернівцях\n15:18, 14 вересня\nРобота на заводі у м. Чернівці\n11:30, 24 лютого