Історія політичних вчень - Навчальний посібник (Безродний Є. Ф., Уткін О. І.) - Глава: Розділ хІІІ полІтичнІ вчення у францІЇ в перІод просвІтництва онлайн\nРозділ хІІІ полІтичнІ вчення у францІЇ в перІод просвІтництва\n1. Характеристика державного устрою Франції напередодні революції\nУ ХVІІІ ст., напередодні буржуазної революції, Франція була феодальною державою, але буржуазія ставала потужною економіч- ною силою. В країні відбувався швидкий розвиток мануфактури і торгівлі. На півдні Франції, в Лангедоку, і на сході, в Шампані розви- валося сукняне виробництво, на заході — бавовно-паперове. В Турі і Ліоні займалися випуском шовкових тканин. В долині Сомми з’яви- лося багато металургійних заводів. Бордо, Марсель, Наіт вели жваву заморську торгівлю. Загострюються протиріччя в надрах феодально- го суспільства. Селянство страждало від непосильних податків, а феодальна знать потопала в розкоші. Дворянство керувало держа- вою, а буржуазія ще не користувалася політичною владою. Саме во- на і виступила проти феодальних виробничих відносин. Її програма була готова ще до подій 1789–1794 років. Політична думка францу- зької буржуазії ХVІІІ ст., виступаючи під виглядом просвітництва, спрямованого проти середньовічних забобонів, привілейованих фео- дальних гнобителів, починає з гострої критики феодальної церкви, монархії і всіх феодальних установ. Все це створювало в країні ідей- но-моральну атмосферу, що сприяла розвитку політичних ідей.\n2. Політичне вчення Вольтера\nОдним із головних натхненників і визнаних лідерів європейсь- кого просвітництва по справедливості вважається Вольтер (справж- нє прізвище Франсуа Марі Аруе) (1694–1778). Народився в Парижі в сім’ї, що належала до середньої, трудової верстви. Батько його був нотаріусом, потім служив у лічильній палаті, мати — господинею салону. Малюк рано щебетав куплети модних пісень, а у сім років почав писати вірші, потім — трагедії. Доля Франсуа змінилася зі смертю матері — його віддали до єзуїтського коледжу, звідки він вийшов у шістнадцять років. Вступивши в доросле життя, Вольтер вирішив стати письменником і водночас за порадою батька почав вивчати право. За яскраво виражений сатиричний характер у\n1717 році потрапив у Бастілію, де провів одиннадцять місяців. На прояви свавілля відповів оспівуванням законності, терпимості, сво- боди думки, благородним протестом проти тиранії. Тоді ж почали виходити з друку його твори, перший з них мав підпис «Вольтер».\nУ 1627 році Вольтера вислали до Англії. Тут у нього форму- ються просвітницькі погляди. Із Англії Вольтер привіз «філософські листи», в яких розкривається яскравий його інтерес до майбутнього людства. Він присвячує свою творчість поширенню ідей просвітниц- тва, боротьбі проти релігійних забобонів. Вольтер відбиває позиції тієї частини французької буржуазії, котра не претендувала на владу, а ставила лише вимоги про реформи і гарантії, обмежуючись про- грамою «просвітницького» абсолютизму. Вольтер називав католиць- ку церкву головним гальмом прогресу, негативно ставився до бого- слов’я, нікчемної схоластики, котру духовенство викладало учням і закликав усіх боротись з цим страховищем. Релігія, з точки зору Вольтера — це грандіозне обдурення з корисними цілями і христи- янство не становить виключення.\nВін вважав, що всі біди існуючого суспільства відбуваються із-\nчерез відсутність освіти, від неуцтва, котре підтримується церквою.\nНа його думку, завданням філософа і освіченого правителя є бороть- ба за науку і прогрес. Він пропонував свої послуги королям, вважа- ючи, що «союз королів і філософів» відкриє ґрунт для розвитку людського суспільства. Хоч Вольтер і рішуче висловлювався проти католицької церкви, він все ж вважав необхідним збереження релігії в якості узди для народу, для підтримання існуючих порядків. Йому належать відомі слова: «Якби не було бога, то його слід було б вига- дати». Як і багато інших мислителів свого часу, Вольтер користува- вся для критики існуючого ладу ідеєю природного права. Природні закони, на його думку, — це закони розуму, закони, котрі дає людст- ву природа. «Бути вільним, мати навколо себе тільки рівних, — така істина життя, природне життя людини». Під свободою Вольтер ро- зумів скасування кріпосних відносин. Разом з тим це — свобода друку, свобода совісті. Під свободою Вольтер розумів також відсут- ність будя-якого свавілля: «Свобода полягає в тому, щоб залежати тільки від законів». Коли Вольтер говорив про рівність, він мав на увазі формальну рівність перед законом. «В нашому нещасному сві- ті, — говорив він, — не може бути, щоб люди, живучи в суспільстві, не поділялись на два класи, один клас багатих, другий бідних».\nПриватну власність Вольтер вважав необхідною умовою благо- влаштованого суспільства. Тільки власники, по Вольтеру, повинні наділятися політичними правами. Вольтер висловлювався за «свобо- ду праці», під якою розумів не що інше, як свободу буржуазної екс- плуатації: право продавати свою працю тому, хто більше за неї запропонує. Вольтер захищав буржуазні порядки, котрі повинні змі- нити кріпосництво, що гальмує дальший економічний розвиток Франції. «Потрібні люди, — говорив Вольтер, — в яких не було б нічого крім їх рук і доброї волі… вони будуть продавати свою пра- цю тому, хто більше заплатить, і замінить їм власність». Вольтер — прибічник «просвітницького» абсолютизму. Він вважав, що «просвіт- ницький» король, маючи добру волю, зможе здійснити всю велику його програму реформ, але без революції.\nПервісною формою держави Вольтер вважав не монархію, а ре- спубліку. Монархія виникає пізніше в результаті завоювань і підви- щення військового вождя. Погоджуючись примиритися з монархією, якщо вона буде «просвітницькою», просвітницьким абсолютизмом, Вольтер в своїй політичній програмі обмежився вимогою реформ, спрямованих на усунення феодальних інститутів. Насамперед він вимагав знищення привілеїв духовенства, скасування тих особливих церковних судів, котрі лютували у Франції, вилучення у церкви ак- тів громадянського стану, реєстрації шлюбів, смертей і передачі їх державі. Він проектував перевод усього духовенства на зарплату, перетворення духовних осіб у державних чиновників.\nВольтер виступав за ліквідацію інквизиції і катувань, котрі про- довжували застосовуватись у Франції. Таким чином, програма Воль- тера — це програма остаточного знищення залишків феодальної роздробленості, кріпосництва, що зберігались ще у Франції, ця ви- мога скасування режиму безправ’я і свавілля. На його думку слід ре- формувати юстицію і, зокрема, скасування існуючого в той час про- дажу судових та інших посад, що становили спадкоємну власність приватних осіб. Вольтер був переконаний в тому, що політична вла- да і керівництво суспільством повинні залишатись в руках небагато- чисельної меншості. Вольтер на маси дивився звисока, не вірив в си- ли і здібності народу. Активність мас лякала Вольтера. «Коли чернь візьметься тлумачити, все загине». Всі надії Вольтер покладав на ре- форми зверху.\n3. Політичні ідеї Шарля Луї Монтеск’є\nВидатний миститель епохи французької просвіти Шарль Луї Секонда барон де Ла-Бред і де Монтеск’є (1689–1755), народився у знатній аристократичній сім’ї. З часом цей родовитий дворянин став одним із головних противників королівського абсолютизму. Він був\nрадником бордоського парламенту (судової установи). Посаду він одержав у спадщину. Пізніше набув графський титул і звання прези- дента цього парламенту.\nПерший його твір «Персидські листи» (1721) вийшов анонімно. В ньому автор критикує політичні порядки і звичаї абсолютиської Франції. Молодий президент парламенту став рупором дворянської фронди. В 1725 році Монтеск’є поселився в Парижі. Його обрали членом Паризької академії. Проте все це його не задовольняло. Він вирішив мандрувати і об’їхав майже всю Європу. Він відвідав Анг- лію, Австрію, Угорщину, Італію, Голландію і ряд німецьких кня- зівств. Повсюди зустрічався з відомими політичними діячами і вче- ними, його охоче приймали при дворах європейських держав як члена Паризької академії, відомого своїми працями.\nУ теоретичній спадщині Монтеск’є важливе місце належить проблемі походження і сутності держави. За Монтеск’є держава не є продуктом божої волі, а утворена в результаті свідомої діяльності людей. У трактаті «Захист. Про дух законів» він прямо зазначає, що його вчення ідейно спрямоване проти концепції Гоббса. Монтеск’є вважав, що держава виникла на певному етапі розвитку людського суспільства. Її перший ступінь — природний стан. Про це йдеться у\n«Трактаті про обов’язки». За Монтеск’є, природний стан — це мир- не життя людей у сім’ї. До утворення сім’ї люди жили, як тварини. Він намагався встановити закономірність суспільних явищ, зв’язки між окремими сторонами життя суспільства, з’ясувати умови, в яких живе той чи інший народ.\nЗаконодавець, вважав Монтеск’є, повинен рахуватись з кліма- том. На півдні клімат жаркий, там народ віддається ліні та зніженос- ті. Для того щоб примустити людей працювати, необхідний страх покарання. Клімат може на півдні викликати рабство, хоч рабство ніде не відповідає природі. На думку Монтеск’є, воно суперечить природному праву. Однак на півдні, в країнах з жарким кліматом, рабство менш противне природі, ніж на півночі.\nДеспотизм також частіше і скоріше складається на півдні, ніж на півночі, оскільки жара послаблює мужність людей і створює пе- редумови для встановлення політичного рабства. В Азії немає помір- ного клімату і тому там переважає деспотичне правління. На законо- давство, по Монтеск’є, впливає також ґрунт. Родюча земля сприяє підкоренню і розвитку землеробства, а землероби зайняті своїми справами, не охороняють свою свободу. Крім того, плодородна зем- ля породжує зніженість і прив’язаність до життя, паралізує енергію. Як наслідок цього виникає рабство. Безплодна земля, навпаки, бо люди, які живуть на ній повинні самі добувати собі все, в чому від- мовляє їм земля. Умови землі роблять людей загартованими, хороб- рими, войовничими, схильними відстоювати свою свободу.\nГори і острови Монтеск’є вважає умовами, що сприяють свобо- ді, оскільки ускладнюють доступ в країну завойовникам. Рівнини, навпаки, сприяють до деспотизму, рабству, оскільки рівнини плодо- родні, а плодородна земля створює передумови для рабства, і, крім того, рівнини легко завоювати. Тому тут легко встановлюється іно- земне панування. При цьому Монтеск’є відзначав обмежене значен- ня географічного фактору, що природа і клімат мають вирішальне значення тільки між дикунами, очевидно, тому, що вони не знайшли ще в особі законодавця людину, здатну протидіяти односторонній дії цього фактору. Найважливішим фактором на думку Монтеск’є був політичний, бо він формує дух законів, зміст законодавства і мо- же навіть загальмувати дію фактору географічного. Політичні уста- нови самі є відображенням економіки, матеріальних умов життя су- спільства. Поряд з кліматом, політичними установами Монтеск’є ви- знає також густоту населення, точки зору релігії тощо. Монтеск’є надає особливого значення політичним установам, детально розгля- дає форми правління держав на тій підставі, що він називає приро- дою уряду.\nПрирода визначається кількістю правлячих осіб; вона неод-\nнакова в різних державах. Монтеск’є розрізняє три «правительні»\nформи держави — демократію, аристократію і монархію. В демокра- тії верховна влада належить обмеженому колу осіб, при чому чим менше осіб, позбавлених політичних прав, тим аристократія міцні- ша, а найкраща аристократія — та, котра ближче до демократії. Природа монарії в тому, що тут править одна особа, керуючись за- конами і спираючись на дворянство. Наявність дворянства — необ- хідна ознака монархії. Воно, на думку Монтеск’є, є «середньою» ланкою між владою і монархією. Невірною формою вважає Монтеск’є деспотію, котра протиставляється всім трьом «правильним» і «помір- кованим» формам держави. Основна думка Мотеск’є при характери- стиці форм держави полягає в тому, що політичні установи мають значення для змісту законодавства, а законодавство залежить від форми правління.\nМонтеск’є намагається пояснити питання, чим викликається пе- рехід від однієї форми держави до іншої. На його думку, зміна форм держави частіше всього викликається недостатністю або надлишком в здійсненні принципів, котрих дотримується та чи інша форма. Величина держави також відіграє певну роль. Мала республіка може загинути від зовнішнього натиску, монархія, що має значно більшу величину, навпаки, краще чинить опір зовнішньому ворогу. Однак монархія піддається внутрішній деформації внаслідок великої вели- чини, бо велика держава схильна до деспотизму. Щоб уникнути зов- нішньої небезпеки, республіки повинні об’єднатися одна з одною. Монтеск’є пропонував план утворення федеративної держави, в якій, на його думку, поєднуються вигоди великої держави з вигода- ми малої. Свої роздуми про значення політичних установ, про «дух» законів Монтеск’є пов’язує з міркуваннями про сутність свободи та шляхи її забезпечення.\nНа думку Монтеск’є, свобода є деяке почуття безпеки, котра випливає з дії законів у державі. Законність — важливіша в державі; вона забезпечує політичну свободу. Отже, основне завдання політич- ного діяча полягає в тому, щоб вказати засіб забезпечення законності.\nТаким засобом Монтеск’є вважав поділ властей. Він розрізняє в дер- жаві три влади — законодавчу, виконавчу і судову. Ці три влади мають належати різним органам держави. Свій політичний ідеал Монтеск’є вбачав у сучасній йому Англії — конституційній монар- хії з верхньою палатою перів і палатою лордів, а також Францію — з розвитком станово-представницької монархії «готичного правлін- ня». Він говорить: «Знищіть в монархії прерогативи господарів, духовенства, дворянства і міст, і ви скоро одержите в результаті дер- жаву народну, або ж деспотичну». Говорячи про розподіл функції, Монтеск’є висуває положення, що влади в державі повинні урівно- важувати одна одну. Не можна провести між ними меж, котрі б ви- ключали втручання однієї влади в іншу. Так, монарх затверджує закони, а законодавець в свою чергу вирішує деякі питання управ- ління, фінансові, організації армії, Монтеск’є схвалює таку взаємо- дію влад, схвалює взаємодію влад, при якій в деякій мірі будуть стримувати одна одну і в результаті буде рух вперед.\nВ Англії, безумовно, не було такого поділу влад, про яке гово- рить Монтеск’є. Кабінет Міністрів в Англії з ХVІІІ ст. формувався не мимо волі парламенту, а в згоді з ним. Парламент і кабінет були знаряддям політичного панування одних і тих же класів. Але в анг- лійській конституційній монархії з її відмінністю «короля і парламен- ту», «короля і ради» утворився компроміс двох класів — буржуазії і дворянства. Монтеск’є мріяв саме про такий порядок для Франції, пропонував французькій буржуазії слідувати англійському зразку. В цілому вчення Монтеск’є про розподіл влад одержало велику під- тримку у його сучасників — серед ліберального дворянства і лібе- ральної буржуазії. Вольтер називав твори Монтеск’є «кодексом ро- зуму і свободи». Вчення Монтеск’є знайшло втілення в конституцій- них актах буржуазної конституції Франції кінця ХVІІІ ст.. Так, стат- тя 16 «Декларації прав людини і громадянина 1789 року» гласить:\n«Суспільство, в якому не забезпечено користування правами і не встановлено поділ властей, не має конституції». А Конституція\n1791 року намагалась втілити цей принцип в державному устрої Франції. Принцип поділу властей знайшов відображення в Консти- туції США 1787 року.\n4. Політичні концепції Жан-Жака Руссо\nРуссо — француз за походженням (1712–1778), народився в Же- неві, видатний представник демократичних ідей ХVІІІ ст. В 16 років залишив рідне місто і довго блукав безсистемно, поповнював свою освіту, міняв свої заняття в пошуках постійної професії. У віці до\n30 років поселився у Парижі, добуваючи засоби для існування пере- писуванням нот. Перший літературний успіх приніс йому твір на конкурс, оголошений Дижонською академією на тему: «Чи сприяло відродження науки і мистецтва поліпшенню звичаїв?» Тема була іс- торична: йшлося про звичаї західно-європейського суспільства. Рус- со ж поставив її як філософську, досліджуючи загальне питання про значення освіти і культури. І вона мала успіх, удостоєна премії.\nЧерез кілька років Руссо написав другу працю, присвячена пи- танню про нерівність між людьми. Вона сприяла зростанню попу- лярності автора. Далі з’явилися праці «Нова Елоїза», «Еміль або про виховання», «Суспільний договор» (1762). Боячись репресій з боку релігії, Руссо залишив Париж, жив у Швейцарії, потім переїхав до Англії. Помер в Парижі в 1778 році. В своїй першій праці Руссо за- хищає парадоксальну тезу: наука, мистецтво, вся культура не тільки приносять користь, але псують людину. Усі пороки йдуть від науки і мистецтва. Культура не збільшує щастя. Навпаки наука, мистецтво, література закріплюють бідування і поневолення, котрі існують в суспільстві.\nГоловне джерело зла — багатство, а наука і мистецтво поро- джуються розкішшю, говорить Руссо і цим розкриває сутність свого виступу проти розвитку культури. Його протест базується на тому,\nщо нерівність і розкіш ведуть до цього. Проти цього виступає реміс- ник, дрібний буржуа, дрібний власник, котрим нове капіталістичне суспільство несе розорення. І Руссо ідеалізує примітивні, відсталі, патріархальні відносини. Його лякає розмах економічного розвитку, з яким неминуче пов’язані негативні сторони прогресу. У другій праці Руссо, поряд із питанням про походження нерівності між людьми, ставить питання про походження держави. Він виходить з того, що колись існував «природний» стан, в якому люди були рів- ні. Збереглась нерівність фізична, нерівності ж економічної і полі- тичної не було. Помітна нерівність з’явилася після того, коли люди виходять з того природного стану. В природному стані немає приват- ної власності, немає державної влади. Людям властива первісна мо- ральна чистота, їх зв’язує між собою дружба і жаль, люди щасливі, здорові, добрі. Людина, говорить Руссо, по природі істота добра, і тільки установи зробили її злою. При всьому своєму негативному ставленні до цивілізації Руссо розумів, що людині властива здіб- ність до вдосконалення і прямо вказував на це.\nВдосконалення ж, на його думку, неминуче веде до винаходу знарядь, викликає перехід людини до осідлості, звернення людсько- го суспільства до землеробства. Люди починають обробляти метали, а обробка металів вдосконалює обробку землі. Звідси з’являється приватна властність як деякий результат прогресу суспільства, вдос- коналення людини. А приватна власність веде за собою поділ суспіль- ства на багатих і бідних, прагнення одних до збагачення за рахунок інших; виникає боротьба, смути, захоплення, і як наслідок утворю- ється держава. Відповідно до вчення Руссо, держава утворилася то- му, що виникла приватна власність, а вона з’явилася тому, що вдос- коналюються знаряддя праці людської, розвиваються продуктивні сили. «Перший, — говорить Руссо, — кому спало на думку, обгоро- дивши ділянку землі, сказав: «Це — моє». Держава виникає для за- кріплення панування, для охорони приватної власності. Руссо зобра- жає державу як результат винаходу, «змови багатих». За таких умов\nбагатий прагнув поставити собі на службу закони, мирові суди, вла- ду. Суспільство і закони знищили природну свободу, назавжди вста- новили панування власності та нерівності і заради вигоди кількох користолюбців прирекли весь людський рід на працю, рабство і зли- денність.\nРуссо вважав, що політичні інститути передбачалися не для су- спільства взагалі, а лише для такої форми асоціації, котра «захищає і обмежує всією силою особистість і майно кожного з членів асоціації і завдяки якій кожен, поєднуючись з усіма, підкоряється однак тіль- ки самому собі». Суспільству, заснованому на пануванні багатих, які узурпували політичну владу, Руссо протиставляє суспільство, засноване на рівності майна. Підкреслюючи необхідність майнової рівності, Руссо водночас виступив за збереження приватної власності. Таким чином, його ідеї, можуть бути визначені як егалітаристські, тобто рівності. Егалітаристська теорія виражала інтереси селянства, що боролося проти феодалізму. Проте егалітаристи не розуміли, що збереження приватної власності неминуче призводить до зростання майнової нерівності. Отже, неможлива ніяка сталість суспільства, заснованого на збереженні дрібної трудової власності.\nЯскравий вираз ідеї егалітаризму отримали у трактаті «Про су- спільний договір», або принцип політичного права. Зазначивши, що закони завжди приносять користь імущим і завдають шкоду тим, у кого нічого немає, він робить висновок, що суспільний стан вигід- ний для людей лише доти, доки вони всі чимось володіють і доки ті в кого з них немає нічого занадто зайвого. І цю умову Руссо вважає абсолютно необхідною для існування рівності. У всіх має бути що- небудь і ні в кого не має бути занадто великого багатства — ось ос- новна формула зрівняльних тенденцій філософії Руссо. За відсутнос- ті такого становища, зазначає Руссо, рівність є лише уявною.\nІснуючі суспільства не відповідають змісту справжнього суспіль- ного договору, що говорив Руссо, він розробив вчення про народний суверенітет. «Я стверджую, — писав Руссо, що суверенітет, який\nє тільки здійсненням загальної волі, не може відчужуватись». Суве- ренітет належить народу в цілому. Руссо зображає суспільний договір як договір кожного з кожним, в результаті котрого вперше створю- ється суспільна і політична організація. Основною, цілком необхід- ною умовою суспільного договору є, на думку Руссо, народний суверенітет. Там, де немає народного суверенітету, там ігнорується суспільний договір, там — деспотизм, неправомірне панування одні- єї особи та всіма останніми.\nЗ умов суспільного договору, за Руссо, випливає право народу на збройний захист своїх прав — тобто повстання. Таким чином він обґрунтовував і виправдовував майбутню буржуазну революцію. Однак Руссо був противником народного представництва, вважаю- чи, що кожний громадянин повинен особисто брати участь в обгово- ренні і прийнятті законів. Депутати — тільки прикажчики народу, і тому вони не можуть вирішувати остаточно. Їх рішення може набу- ти силу закону лише після затвердження його народом шляхом референдуму. Висловлюючись проти народного представництва, Руссо мріяв перетворити Європу в конгломерат дрібних патріар- хальних республік.\nВизначаючи, кому повинна належати законодавча влада, Руссо вважав, що встановлення урядової влади є також справа народу. Якщо урядова влада буде передана в руки однієї особи, встановить- ся монархія. Якщо народ передасть владу кільком особам, утворить- ся аристократія, а якщо він залишить у себе не тільки законодавчу, але й виконавчу владу, — це буде демократія, точніше демократич- на форма правління. Однак суверенітет завжди повинен залишатись в руках народу.\nУрядова влада встановлюється, по Руссо, не суспільним догово- ром, а декретом, постановою народу. Декретом визначається форма або спосіб правління, а декретами призначаються ті особи, котрим вручаються урядові повноваження. Вчення Руссо про суспільний договір і народний суверенітет мало великий вплив на політичні\nпогляди якобінців. Багато положень його політичної докрини отри- мали відображення у Конституції Франції 1793 року. Його погляди в критиці сучасного йому суспільства були кроком вперед щодо поглядів мислителів ХVІІІ ст., в тому числі Вольтера та інших про- світителів.\n5. Політичні погляди Поля Анрі Гольбаха\nПоль Анрі Гольбах (1723–1789) — французький філософ-мате- ріаліст, почесний член Петербурзької академії наук (1780), ідеолог революційної буржуазії. Політичні погляди його викладені в працях\n«Система природи», «Загальна моральність», «Природна політика»,\n«Суспільна система» та інших. Його філософія була спрямована проти ідеалізму і релігії як ідеології панівного класу в феодальному суспільстві. Будучи матеріалістом «знизу», він залишався ідеалістом\n«зверху», оскільки давав ідеалістичне тлумачення процесу розвитку суспільства, держави і права, гостро критикував феодальні порядки. Проте при поясненні історичних процесів Гольбах не помічає від- мінностей між закономірністю явищ в природі і суспільстві, вважа- ючи, що медицина повинна дати ключ до людського серця і навіть пояснити історичний рух людства. Надлишок дикунства в жовчі фа- натика, розгаряченість крові в серці завойовника, дурне травлення у якого-небудь монарха, примха якої-небудь жінки — є достатніми причинами, щоб примусити починати війни, посилати мільйони лю- дей на бійню, руйнувати фортеці, перетворювати в попіл міста, втя- гувати народи в злиденність і траур, викликати голод і заразні хво- роби і поширювати відчай і біди на довгий ряд століть, вважав він.\nВ питаннях походження держави і права Гольбах поділяв по- гляди представників школи природного права, але з деякими особ- ливостями. Основною властивістю людини Гольбах називав егоїзм, прагнення до власної користі. Він вважав основою держави договір,\nпід яким розуміє сукупність явних умов, що зв’язують людей в су- спільства. Це — закони співжиття, котрим повинні підкорятись всі люди, оскільки індивідуум не може нічого вимагати від інших, не надаючи їм з свого боку ніякої користі. Вони визначаються зако- ном самої природи, і виконання їх необхідне для людського щас- тя. Із природних прав найбільш священними є свобода, власність і безпека.\nНа думку Гольбаха, «закони природи дають кожній людині пра- во, що називається власністю, вона дає можливість виключно корис- туватись благами, котрі дають талант, працю і промисел». Гольбах вважає, що встановлення спільності майна нерозумно і суперечить людській природі. Нерівність серед людей, по Гольбаху, — явище цілком природне, бо йде від різних людей, вона не шкідлива, а корис- на, оскільки змушує людей до діяльності в своїх інтересах. Основою власності Гольбах вважає ставлення, що виникає між людиною і продуктом його праці. Але така теорія праці і власності не заважає вважати купців і фабрикантів благодійниками, які дають зайняття і життя цілому суспільству в процесі власного збагачення. Згідно з поглядами Гольбаха суспільний договір охороняє тільки буржуазну власність, а феодальна ж власність повинна бути знищена. Він вима- гає позбавити всіх привілеїв дворянства — феодальних повинностей у вигляді барщини, сенворіальної юстиції і т. п. Гольбах прямо про- понував монархам відібрати у дворян їхні права.\nУтворення держави Гольбах пояснює в дусі школи природного права. Кожне суспільство повинно мати владу. Кожний індивідуум повинен підкорятись центральній силі, котра покликана приводити все в рух. Гольбах визначає уряд, як силу, встановлену загальною волею для того, щоб управляти діями всіх членів суспільства і зобо- в’язувати їх служити його меті. Ця мета — безпека, щастя, збере- ження цілого і частини суспільства. Як тільки встановлюється уряд, виникають нові відносини. Один або кілька індивідуумів наказують, останні підкоряються. Одні стають суверенами, інші підлеглими.\nКордони підкорення Гольбах вбачає в справедливості, в інтересах всього суспільства. Влада законна, якщо вона діє в інтересах загаль- ного блага. Підкорення повинно бути розумне і добровільне.\nДержавна влада на його думку існувала завжди і першою, най- примітивнішою була влада батька в сім’ї. Первісною формою дер- жави стала монархія. Досконалої форми держави немає. Гольбах ненавидить деспотизм і боїться революції. На його думку форма правління не має значення, тільки б уряд забезпечував щастя най- більшій кількості людей. Це можливо здійснити, якщо кожному гро- мадянину буде надана свобода в правомірних межах працювати для свого щастя, не приносячи шкоди співгромадянам. Свобода, говорив він, забезпечена там, де панує закон. Свобода не зв’язана з формою правління. В демократії, на думку Гольбаха, народ часто не має ні- якого поняття про свободу.\nГольбах вважає необхідною свободу совісті і думки, свободу преси; виборче право повинно надаватись тільки так званим «справж- нім громадянам», що мають інтерес до суспільних справ і пов’язані з вітчизною своїм майном, тобто володарем землі. Повноправним громадянином є тільки батько сімей, що володіє землею. Представ- ники народу не повинні одержувати ніяких пошан і нагород від мо- нарха. Виборцям надається право змінювати і карати своїх обранців. Політичні погляди Гольбаха сприяли прогресивним перетворенням у Франції ХVІІІ століття.\n6. Про політику і державу. Клод Андріан Гельвецій\nГельвецій (1715–1771) — один із тих мислителів, які прослави- ли ХVІІI ст. Він був зв’язаний з енциклопедистами ідейно, з багать- ма підтримував особисту дружбу, вів сміливу й рішучу боротьбу з феодальними порядками, з королівською владою, з дворянством, це- рквою. Гельвецій походить з багатої сім’ї, одержав світську освіту,\nстав членом Академії наук в Парижі, великим поміщиком і матеріа- льно забезпечив себе для занять філософією. Його твори користува- лися великою популярністю серед читачів. Гельвецій розумів, що суспільний справедливий порядок можна встановити тільки в ре- зультаті докорінної ломки. Вважав, що католицька церква з усім її апаратом і з усією її ідеологією має бути зруйнована в першу чергу, тому що вона є цементом, що поєднує всі частини феодальної спору- ди. Особливу увагу у світі викликала праця Гельвеція «Про розум». Проти нього виступили всі сили старого суспільства — від короля до священика. Папа Климент ХІІІ засудив книжку, заборонив її читати, переписувати, передруковувати, зберігати. Відлученням від церкви загрожував представник Бога на землі будь-кому, хто маючи цю кни- гу, не доставить її негайно духовному начальству для спалення. В кни- зі Гельвецій розглядає питання кращого державного і суспільного устрою. Тут він і мораліст, і політик, і соціальний реформатор.\nПоходження суспільства і держави Гельвецій розкриває собі з допомогою гіпотез про первісний стан людства. Він змальовує дику- на, первісну людину, котра схиляється перед силою. В її мові навіть немає слів, якими визначається поняття справедливість. Тільки страх примушує людей бути справедливими до інших. Це стосуєть- ся і народів у цілому. Вони дотримуються договорів, доки бояться один одного, доки між ними існує рівновага сил. Порушується рів- новага — і сильніша держава безсоромно порушує свої обов’язки. Гельвецій вважає, що любов до влади за будь-якого правління є однією з сил, що спрямовує людські вчинки. Ні єдиноначальне прав- ління, тобто необмежена монархія, ні обмежена монархія чи олігар- хія, за яких влада перебуває в руках певного числа людей, не стано- влять ідеальної форми правління. Деспотизм має місце і в першому і в другому випадках. За цих двох форм правління зовсім неможливо, щоб любов до влади виховувала справедливих і добрих громадян.\nГельвецій розуміє, що нерівність в розподілі майна і розкіш як її наслідок неминучі, бо цілком природним є існування приватної\nвласності, грошей і економічної нерівності. Завдання політика, по Гельвецію, полягає в умінні управляти людськими пристрастями і використовувати їх в інтересах суспільства. Пристрасті як такі не можуть вважатись злом і становлять єдиний двигун суспільного життя. Великі справи здійснюються в результаті сильних пристрас- тей. Тому законодавці повинні не придушувати пристрасті, а вміло керувати ними. Доброчинність і щастя народу — наслідок не святос- ті його релігії, а мудрості його законів. Гельвецій так змальовує де- мократію: «Верховна влада в державі порівну поділена між усіма верствами громадян». Він прихильник федеративного устрою дер- жави, висловлювався за поділ країни на певну кількість маленьких республік, що користуються самоврядуванням щодо внутрішніх справ і посилають делегатів до верховної ради, яка вирішує питання загальнодержавної політики.\nВ своїй політичній програмі Гельвецій пропонує поділити Францію на тридцять республік з рівними територіями. В цих респуб- ліках мають бути однакові закони, що забезпечують свободу. Кожна республіка повинна мати своїх виборних посадових осіб і власну по- ліцію. Верховний представницький орган союзу складається з деле- гованих від кожної республіки чотирьох депутатів. В його компете- нцію входять загальна політика і ведення війни. Він повинен нагля- дати, щоб закони в республіках змінювалися тільки зі згоди всіх. Погляди Гельвеція були прогресивними для свого часу і частково втілилися в актах Великої французької революції. Ідеями Гельвеція надихалися послідовники його філософії ХVІІІ ст.\n7. Утопічний соціалізм Мельє, Морелі, Маблі, Бабефа\nУ Франції ХVІІІ ст. виникають ідеї утопічного соціалізму і кому-\nнізму. Вони виражали інтереси народу і поширювали свої переконання\nшляхом просвітництва, правильних уявлень про людську «природу» і завдання людського суспільства. Раніше всіх виступив Жан Мельє (1664 — бл. 1733), який народився в селі Мазерні в Шампані. Після закінчення духовної семінарії він був призначений священиком в один із приходів Шампані, де і залишався до смерті. Покінчив життя Мельє трагічно: він виступив на захист селянина, в результаті чого у нього виник гострий конфлікт з сеньором; в свідомості свого без- силля священик заморив себе голодом.\nВін гнівно викривав зло і несправедливість, що панували у світі. В «Заповіті» він викриває феодальне суспільство і кріпацьку експлу- атацію, нічим не виправдані привілеї дворянства. Мельє виступає в аналізі суспільних відносин як просвітитель — мораліст. В «Запові- ті» він викриває релігію. «Всі релігії, — говорить він, — є лише по- милками, ілюзіями і обманом». «Будь-який культ і поклоніння бо- гам, — по словам Мельє, — є помилка, зловживання, ілюзія, обман і шарлатанство». Він доводить, що релігійні забобони використову- ються широко в своєкорисних цілях, «лжепророками, обманщиками і шарлатанами», котрі зловживають владою, захопленою ними під приводом управління людьми. Християнська релігія в очах Мельє не становить виключення. Навпаки, він називає догмати цієї релігії особливо безглуздими, висміює властиві християнству культ ікон і віру в чудеса. Християнська релігія, говорить Мельє, терпить, схва- лює і навіть заохочує зловживання, противні справедливості і доб- рому правлінню. Вона терпить і заохочує багато несправедливих утисків.\nПершим зловживанням є велика нерівність між різними стана- ми і становищем людей; одні мов би народжені тільки для того, щоб деспотично панувати над іншими і вічно користуватись всіма блага- ми життя; інші, навпаки, мов би народилися тільки для того, щоб бути нещасними і мерзенними рабами і все життя знемагати під гні- том злиднів і тяжкої праці». Нерівність породжує гордовитість і марно- славність в одних, ненависть і гнів у інших. В дусі природно-правового\nвчення Мельє стверджує, що всі люди рівні від природи, мають пра- во на свободу і на свою долю в земних благах, але разом із тим, виходячи за межі буржуазних концепцій, додає, що всі повинні за- йматись корисною працею.\nМельє суворо засуджує положення, при якому в одних зосе- реджені всі блага і задоволення, а в інших — всі тяготи, турботи, го- ре і неприємності життя. Мельє викриває хибність уявлень про знат- ність, якою хизуються феодали, заявляючи, що їх предки були люди кровожерливі і жорстокі гнобителі, тирани, підступні зрадники, по- рушники суспільного закону, віри, батьковбивці. Він суворо крити- кує феодальний устрій, викриває нещадну експлуатацію селян, порі- внює поміщиків з кишковими паразитами, що виснажують тіло людини. На його думку, вони є для селян найзлішими і справжніми дияволами. Мельє засуджує роль «служителів правосуддя» абсолю- тистської Франції, відносить їх до числа людей, котрі не тільки не приносять ніякої користі, але служать «лише нехтуванню, пограбу- ванню і знущанням над іншими людьми». До цієї категорії Мельє відносить відкупщиків, канцелярських чиновників, збирачів подат- ків і накінець «численних негідників і шахраїв в справі соляної та тютюнової монополій». «Всі ці люди, — говорить Мельє, — знахо- дять задоволення тільки в розоренні бідного народу, вони в захоп- ленні, коли їм вдається спіймати кого-небудь в свої тенети і одержа- ти добру здобичу».\nВлучно критикує Мельє основи існуючого ладу, приватну влас- ність, існування якої розглядає як одне із зловживань, прийняте та узаконене в усьому світі «поряд із нерівністю і дармоїдством». Люди привласнюють собі в приватну власність блага і багатства зем- лі, тоді як всі повинні були б володіти ними спільно. І Мельє пропо- нує організувати життя суспільства на комуністичних засадах. Всі жителі однієї і тієї ж місцевості повинні становити одну сім’ю, жити мирно і спільно, користуватись однією і тією ж їжою, мати однако- вий хороший одяг і взуття, однаково хороші житла. Всі повинні\nоднаково займатися корисним заняттям, причому заняття поділя- ються в залежності від потреб в тих чи інших продуктах. За цих умов кожний буде мати все необхідне для мирного існування, ніхто не буде відчувати тривоги щодо свого майбутнього і майбутнього своїх дітей, нікому не доведеться боятись голоду й убогості. В ре- формованому суспільстві не буде обдурень, крадіжок, пограбувань, судових процесів.\nПраця розподілятиметься рівномірно, і ніхто не буде виконува- ти непосильних робіт. Мельє передбачає, що це підніме рівень роз- витку продуктивних сил. В результаті цього з’являться про палаци, зручні і привабливі будинки, сади, в яких буде багато плодів, великі врожаї і добробут, інші блага. Мельє засуджує абсолютизм, тиранію королів і князів, котрі доводять народи до виснаження. Як раціо- наліст-просвітитель, в якості шляхів досягненні ідеалу та ліквідації зла він вказує насамперед на просвітництво, поширення правильних уявлень про взаємовідносини людей. Першою умовою для ліквідації зла є визволення людини від підкорення релігії та християнській мо- ралі. Але це — лише попередня умова. Мельє не вважає достатнім обмежуватись мирним шляхом, а відкрито закликає до збройного виступу проти тиранів, вихваляє тирановбивство, закликає до об’єд- нання народів, до організованих дій трудящих. У вченні Мельє знайшли відображення думки і бажання французького селянства. Його кому- нізм був утопічним в умовах Франції ХVІІІ ст.\nІдеї утопічного комунізму, поряд з Мельє, розвивались у творах Морелі (бл. 1715–1778), який майже все життя був малозабезпече- ним. Друкував праці у Франції, Бельгії, Голландії. У 1754 році вийшла в світ праця «Кодекс природи, або справжній дух її зако- нів». У першій частині мислитель дав теоретичне обґрунтування комунізму а в другій викладає «Зразок законодавства», який по суті, є проектом конституції майбутнього комуністичного суспільства. Морелі вбачав все суспільне зло у приватній власності. «Даремно, мудреці землі, ви шукаєте стан повної свободи там, де царюють\nці тирани (приватна власність і породжені нею приватні інтереси. Ви не підрізали власності і тому нічого не зробили: ваша республіка опиниться коли-небудь у жалюгідному становищі», — говорив він. Морелі з особливою силою підкреслює якісно нову природу влади, що базується на суспільній власності. Її завдання — управління су- спільством, здійснення, насамперед, господарських функцій. Він ха- рактеризує нову державу як «форму правління, що розподіляє сус- пільну працю у відповідних пропорціях між її громадянами й тому значно зменшує її вагу». У проекті Конституції комуністичного сус- пільства Морелі змальовує оригінальну форму організації влади, ще не відому історії. Нація, за його проектом, поділяється на провінції, провінції включають у себе міста, міста поділяються на триби, три- би на сім’ї.\nБатько сім’ї, якому виповнилося 50 років, стає сенатором у своєму місті. Сенат міста видає різні регламенти щодо законів, здійс- нює правосуддя, веде облік людей, займається вихованням молоді, піклується про людей похилого віку, хворих тощо. Існує Верховний сенат нації, дві системи посадових осіб, функції глави Нації виконує генерал (призначається довічно), життя члена суспільства має регла- ментуватися законом. Морелі своє завдання вбачав у тому, щоб знайти такий суспільний устрій, за якого людина була б «настільки щасливою і доброчинною, наскільки це можливо для неї у земному житті». Він розраховував на мирний шлях здійснення свого ідеалу.\nІдеї утопічного соціалізму виражені також в працях Габріела Бонно де Маблі. Вступивши в лави духовенства віддав свої сили на- уковим заняттям і літературній діяльності, ставши автором багатьох творів на історичні, філософські та політичні теми. Серед них «Про права і обов’язки громадянина» (1789), «Про законодавство або принцип законів» (1776). В першій праці він доводить, що по приро- ді людям властивий розум, свобода. Ці природні властивості по- винні бути збережені і зміцнені із створенням державної влади. Він — прихильник рівності як природного закону людей. Природа\nне створила ні великих, ні малих людей, вона визначила одних бути господарем інших. Приватна власність не відповідає «природі» лю- дей і не була властива людям в природному стані. Був час, твердить Маблі, коли не існувало приватної власності і всі працювали спіль- но, розподіляючи продукти за потребами. Встановлення приватної власності створило всі біди людей і породило пороки. Нерівність — джерело наших пороків, яка породжує деспотизм і рабство. Маблі вважає багатство несумісним з моральністю, його зразком є суворе і просте життя спартанця. Майнова рівність об’єднує всіх людей, зба- гачує їх душу і виховує їх в почуттях взаємної доброзичливості і дружби. Нерівність майна деформує людину і змінює природне тя- жіння її серця.\nМаблі вважає неможливим повернення в первісний стан спіль- ності майна. Тому необхідно обмежити це реформами, законами. Чим суворіші будуть закони, — переконує він, — тим менш небез- печним буде нерівність майна. Маблі говорив про необхідність обмежити торгівлю, котрій властивий «дух жадібності» і котра по- роджує всялякі пороки. Слід видати закони, що ускладнювали б куп- лю-продажу майна. Великого значення Маблі надає аграрним зако- нам, які покликані обмежувати розміри земельних володінь. Ідеаліс- тично вирішуючи питання розвитку суспільства, Маблі покладав головні свої надії на просвітництво. Однак він не виключав і рево- люційного шляху перетворення суспільства. «Громадянська війна, — говорить він, — буває іноді великим благом». Він порівнює грома- дянську війну з ампутацією, цілком необхідною при гангрені руки чи ноги. «Політичному суспільству, — заявляє Маблі, — буває іноді необхідний рух, інакше воно стає трупом». «Народ ніколи не буває більш сильним, більш поважним і більш щасливим ніж після потря- сінь громадянської війни».\nПроте Маблі не міг вказати, які саме сили здатні зробити рево- люційний переворот, здатний привести до ліквідації існуючого су- спільного устрою. Ось чому здійснення комуністичного устрою він\nзводить до якогось невідомого пустельного острова, де люди будуть звільнені від забобонів і пристрастей Європи. «Коли я читаю, — го- ворить Маблі, — опис якого-небудь мандрівника про якийсь пусте- льний острів, над яким розстеляється все небо і по якому тече ко- рисна для здоров’я вода, у мене завжди є бажання відправитись туди і заснувати там республіку, де всі багаті, всі бідні, всі рівні, всі віль- ні, всі брати і де першим законом була б заборона володіти власніс- тю». В цих словах розкривається суть утопічності поглядів Маблі.\nІдеї утопічного соціалізму в період французької революції ХVІ–ХVІІ ст. не залишились в галузі однієї теорії, вони відбилися і в революційних виступах трудового народу. Цей виступ відомий під іменем «Змова в ім’я рівних» і пов’язаний з ім’ям Франсуа (Гракка) Бабефа (1760–1797). Він став сиротою. В молоді роки багато зазнав горя, працюючи поденщиком, помічником землеміра. З початку ре- волюції Бабеф вів енергійну боротьбу проти феодальної земельної власності, феодальних повинностей і за поділ общинних земель. Агітація проти побічних податків в 1790 році закінчилася для нього ув’язненням, а потім звільненням на вимогу Марата. Він веде кампа- нію проти термідоріанського уряду, створює таємну організацію для підготовки повстання проти Директорії і встановлення нового су- спільного і політичного ладу. Змова була розкрита в результаті до- носу зрадника. Бабеф був арештований і страчений.\nБабеф і його прихильники — бабувісти, критикували «паперову» рівність перед законом. Його не задовольняла буржуазна револю- ція, що зберегла в недоторканості протилежність багатства і бідно- сті. Бабувісти закликали до нових, більш глибоких перетворень. Революція не доведена до кінця, говорив Бабеф, оскільки нічого не зроблено для забезпечення народного щастя, і навпаки, зроблено все, щоб примусити народ проливати свій піт і кров, що збирається в золоті судини купкою ненависних багачів. Революцію слід про- довжувати. Її мета — знищення нерівності, відновлення загального щастя.\nВін оголошує рівність першою вимогою природи. «Ми пре- тендуємо, — говорить Бабеф в «Маніфесті рівних», — на те, щоб жити і вмирати рівними», подібно тому як ми народилися ними. Ми хочемо справжньої рівності або смерті — ось чого нам тре- ба». Причина всякої нерівності — приватна власність. Тому лік- відація приватної власності і встановлення спільності майна і праці — єдиний засіб назавжди усунути нерівність і всі біди. Тому він висуває принцип обов’язкової праці, забезпечення всім необхідним для кожного життя, щоб одержувати за працю засоби для задоволення природних потреб. Великих міст не буде, країна покриється селами.\nНа його думку найдоцільніше організувати соціалістичне гос- подарство в масштабах країни. Він розробляє план утворення націо- нальної общини, якій передається все майно. Громадяни, які поба- жають зберегти своє господарство, розглядаються як іноземці і не користуються політичними правами. Бабеф не обмежувався викла- дом принципів майбутнього суспільного устрою, але й вживав прак- тичних заходів, очоливши створену для підготовки і організації повстання «таємну директорію суспільного спасіння». Були запла- новані заходи, здатні забезпечити зв’язок революційної організації з народом, швидкий і легкий спосіб спілкування з ним. Бабувісти пе- редбачили увесь план повстання. Повсталий народ закликався ово- лодіти державним казначейством, поштою, урядовими будинками і всіма суспільними і приватними складами продовольства і воєнної амуніції. В результаті перевороту бабувісти пропонували встанови- ти тимчасову революційну владу, яка покликана управляти країною протягом перехідного періоду аж до встановлення комунізму. Це по- винна бути революційна диктатура, подібно диктатурі якобинців у Конвенті. Змова Бабефа стала самостійним революційним виступом. Теоретичні установки бабувістів були утопічними, оскільки не існу- вало ні матеріальних, ні політичних передумов для їх втілення в життя.\n8. Особливості політичних поглядів діячів французької буржуазної революції\nІдеї, розвинуті представниками просвітництва у Франції ХVІІІ ст., знайшли відображення у виступах діячів французької революції, в її законодавчих актах. Вони справили безпосередній вплив на виник- нення буржуазних політичних установ, викликаних до життя рево- люцією 1789 року. Відомий діяч Установчих зборів аббат Сійєс в своїх промовах посилався на Руссо і положення, висунуті Мон- теск’є, не вбачаючи великих розходжень між ідеями цих мислителів. Сійєс приймав принцип суспільного договору і прямо заявляв, що\n«будь-яке суспільство може бути справою вільної угоди між його співчленами». В проекті декларації, котрий він розробив говориться:\n«Немає суспільства, якщо воно не засновано на вільній волі договір- них сторін». Відстоюючи принцип суспільного договору, Сійєс ра- зом із тим був прихильником народного суверенітету. Закон пови- нен бути виразом народної, загальної волі. Народна воля, говорив Сійєс, завжди законна, вона — джерело законності. При цьому Сійєс вніс деякі доповнення до положення Руссо щодо безпосеред- ньої демократії. Він відстоював принцип народного представництва, котрий Руссо допускав лише з деякими застереженнями.\nСійєс дотримувався думки Монтеск’є, котрий говорив, що у ве- ликих державах немислимо обійтись без народного представництва. У Сійєса народне представництво розглядалося як втілення принци- пу народного суверенітету. Відповідно з ідеалами конституційної монархії і принципу розподілу властей була прийнята Установчими зборами Конституція 1791 року. Хоч згідно цієї конституції визна- валось, що суверенітет належить народу, однак збережена була спадкоємна королівська влада і королю надавалось право признача- ти і звільняти міністрів. Незважаючи на проголошене в Декларації\n1789 року, положення про те, що закон повинен бути вираженням загальної волі, конституція ввела майновий ценз і нерівне виборче\nправо. Представники крупної і середньої буржуазії — жирондисти — були також прихильниками ідей Монтеск’є і Руссо, але вони не були послідовниками.\nІдеї Руссо знайшли відображення в промовах і документах якобинців — представників революційного класу Франції ХVІІІ ст. — міської і селянської бідноти, і особливо ображали погляди міських низів. В якобінській «Декларації прав людини і громадянина»\n1793 року сказано: «Закон є вільне і урочисте вираження загаль-\nної волі». Стаття 10 якобінської конституції 1793 року гласить:\n«Народ обговорює і ухвалює закони». Вождь якобінців Максимі- ліан Робесп’єр вважав себе учнем Руссо. Він писав Руссо: «Ти на- вчив мене пізнати себе… Старий будинок розпався; на руїнах під- нявся портик нового будинку, для побудови котрого і, завдяки тобі, приніс і свій камінь». У промові в Установчих зборах з при- воду проекту конституції Робесп’єр говорив, що необхідно вихо- дити з принципу семодержавства народу. «Всі посадові особи, — говорив він, — є лише уповноваженими народу, його прикажчи- ками, котрих він може призначати і знімати в будь-який час». Формою правління у Франції, на його думку, може бути тільки демократична республіка.\nРобесп’єр виступив з ідеєю, що в державі не повинно бути різ- кого уособлення правлячих і управляючих, висловився проти профе- сіональних чиновників, політиків, перламентарів, вважав, що будь- який громадянин, простий землероб чи дрібний ремісник може і повинен вміти управляти. Коли контрреволюція стала загрожувати завоюван- ням революції, Робеспьєр виступив на захист революційного уряду.\n«Революція, — говорив Робесп’єр, — це боротьба свободи проти її ворогів; конституція — це правління свободи, що одержала перемо- гу і встановила мир». Революційний уряд спирається на священний закон — спасіння народу, на самий непохитний із всіх принципів — необхідність. Якобінці висловлювалися проти різкої майнової нерів- ності, проти зосередження багатства в руках небагатьох імущих і разом\nіз тим визнавали приватну власність непорушним принципом сус-\nНа думку Робесп’єра, власність — це право кожного користува- тись і розпоряджатись тією часткою благ, котрі забезпечені йому законом. Та рівність, на яку Робесп’єр так рішуче настоював, була не майновою, а чисто формальною. Він вважав, що економічна нері- вність — це «химера», що вона «рішуче неможлива в громадянсько- му суспільстві». В своєму проекті «Декларації прав» він обмежував- ся вказівкою на те, що «право власності, як і всі інші права, обмеже- но необхідністю поважати права інших людей» і що це право не по- винно «завдавати шкоди ні небезпеці, ні свободі, ні існуванню, ні влас- ності наших ближніх».\nОдин із керівників якобінців Жан-Поль Марат ще в 1774 році випустив у Англії памфлет «Ланцюги рабства», в якому піддав різ- кій критиці монархічний державний устрій і відкрито закликав до повстання і розробляв його програму. Він відстоює демократичний принцип організації державної влади, висуває положення, що вер- ховна влада в державі належить всій нації, що нація і є джерелом будь-якої законної влади. Марат висловлюється за загальне виборче право, виступає проти декрету Установчих зборів, про вводив май- новий ценз і поділ громадян на «активних» і «пасивних». Цей акт, на його думку, спотворює літопис революції французького народу, покриває ганьбою перший рік ери «свободи». Влада законів, за сло- вами Марата, «ні що інше, як прихована тиранія мізерної меншості над більшістю». Після втечі короля він вимагав призначення верхов- ного диктатора, висловлювався за обрання трибуналу, покликаного розправитись із зрадниками і ворогами народу. Подібно Робесп’єру, він захищав ідею наділеного широкими повноваженнями револю- ційного уряду і вимагав енергічних і рішучих заходів проти контр- революції. Політичні ідеї якобінців відображені в якобінській кон- ституції 1793 року, що не вступила в дію через війну, розпочату\nворогами революції. Ця конституція вводила загальне і рівне вибор- че право і передбачала обрання вищого органу виконавчої влади — Виконавчу раду. Це була буржуазно-демократична конституція, яка відкидала принцип поділу властей і намагалась втілити в життя принцип народного суверенітету.


Хмари - Iван Нечуй-Левицький (сторінка 14) / Бібліотека Української Літератури – UkrClassic.com.ua\nХмари - Iван Нечуй-Левицький (сторінка 14)\nДашковичi жили в новому домi. Чистий i гарний був їх новий дiм на два етажi, з здоровими свiтлими вiкнами. Вiн стояв просто проти дому Воздвиженського, так що з вiкон одного дому можна було дивиться в вiкна другого, i не тiльки дивиться, але навiть перекидатись словами. Степанида Сидорiвна обвiшала вiкна гарними завiсами, обставила вазонами з квiтками. Кращi картини з батькового флiгеля дочки попереносили до себе ще переднiше. У батька зостався на стiнi тiльки праотець Ноє з трьома бородатими синами та якась цариця в фiжмах, дуже заляпана мухами.\nДашковичiв кабiнет був обставлений шафами з книжками. Вiн зiбрав писання всiх давнiших, нових i найновiших фiлософiв i все, що тiльки стосувалось до його науки. Вiн любив науку для науки i все загрiбався в фiлософiю глибше й глибше. Бiльше й бiльше вiн засиджувавсь над книжками до пiзньої ночi. I не раз Степанида пiзньою добою входила в кабiнет, просила його кинуть книжки, виривала навiть з рук i, розсердившись, гасила свiтло. Або часом вона входила з сестрою з гiтарою в руках i давала йому несподiвану серенаду. Обидвi сестри починали грати, спiвать, починали балакать, смiятись. Дашкович знехотя мусив одривать очi од книжки, сварився, але, забалакавшись з ними, вставав од стола, курив сигару, ходив по кабiнетi й слухав музику.\n- Та вийди-бо в залу! - говорила до його жiнка. - Дивись, яка в нас зала просторна, чисто опоряджена. Чи вже ж пак тобi нема де походить?\n- Та одчепись собi! Хiба ж ти не бачиш, що я маю дiло.\n- Не дiло нам голова, а ми голова дiлу! I Степанида без церемонiї брала його за руку i витягала в залу. Марта помагала їй. Фiлософ мусив виходить в залу, хоч через силу, i гуляти. Побалакавши, погравши на гiтарах, сестри одпускали Дашковича до кабiнету, а самi розходились до свого хазяйства.\n- Коли б пак була знала, що то за людина фiлософ, то була не йшла за тебе замiж, - говорила Степанида, сидячи з роботою в руках на софi в кабiнетi свого мужа.\nI часом до пiвночi вона сидiла в його кабiнетi, вишиваючи що-небудь або плетучи. А вiн не звертав на неї нiякої вваги. Степанида тiльки поглядала на його гладенький високий чистий лоб, нахилений над папером або над грецькою книжкою, на брови, що все були трохи стягнутi посерединi лоба i насупленi над очима.\n- Одже життя моє не дуже веселе з таким вченим чоловiком. Моя сестра щасливiша з Воздвиженським. Вiн, хоч i хамулуватий, i зателепуватий, але говорючий, веселий. З ним життя було б трохи милiше. Вiн накричить повну хату, пожартує з жiнкою. - I її знов взяла зависнiсть до своєї сестри, як позавидувала вона в той день, коли та заручалась з Воздвиженським.\n- Розкажи менi, Василю Петровичу! що ти думаєш ї пишеш? - спитала раз Степанида, побачивши, що її чоловiк покинув перо й обперся об спинку стiльця в спокiйнiй позi.\n- Я думаю те, що тобi в голову не помiститься, - одказав вiн, осмiхаючись.\n- А може, й помiститься! - промовила Степанида, дивлячись на його задуманий лоб, обрямований густим чорним волоссям, на його спокiйну й поважну постать.\nТихо осмiхаючись, Дашкович почав розказувать їй про фiлософа Канта. Жiнка слухала, слухала, роззявила рота, позiхнула з усiєї сили й зареготалась на всю хату.\n- Ой, не говори! Не гай надаремно часу! Коли б тобi одно слово втямила! Чи й твої студенти так тебе розумiють, як я?\n- Мабуть, трохи бiльше! Може, тобi ще розказать що-небудь про Спiнозу або Локка?\n- Ой, не говори, а то засну отут-таки в тебе на софi. Чи в тебе голова не крутиться од тiєї фiлософiї?\n- Нi, хвалить бога.\n- А в мене б запаморочилась, якби я послухала хоч пiвгодини. Потривай! Я тебе таки витягну з твого кабiнету!\nЩоб витягти з кабiнету свого мужа, Степанида задумала дать в себе вечiр з музиками й танцями. Вона знала, що Дашкович колись танцював ззамолоду, навiть любив танцi, хоч все те якось не гармонiзувало з його фiлософською думкою й поважним прямуванням його розуму.\nТодi була вже пiзня осiнь. Степанида найняла на цiлий вечiр чотири музики й напросила до себе гостей. Просторна, свiтла зала блищала чистотою й огнем свiчок i канделябрiв. Знайомi професори, урядовцi й купцi поприходили з жiнками й дочками. Марта прибралася, як на весiлля, в гарну бiлу сукню. Сухобрус, сивий, аж бiлий, розмовляв з знайомими купцями. Молодi професорiвни й купцiвни не схотiли навiть пити чаю та все ждали, щоб музики швидше заграли до танцiв. Дашкович мусив покинути свiй кабiнет, поховать своїх грецьких й нiмецьких фiлософiв, вийшов до гостей i розмовляв з молодими дамами.\nСтепанида намовила свою сестру взяти до кадриля Дашковича. Проти його став один купець з молодою купчихою. Музики весело й голосно вдарили сигнал; пари посiдали скрiзь попiд стiнами просторно! зали. Дашкович дуже одмагався, не хотiв ставать, але Марта таки потягла його в танець.\nМузики почали кадриль. Пари заворушились i розпочали танець. Дашкович просив свою даму показувать йому, казав, що вiн за своїми книжками зовсiм, мабуть, забувся танцювать. Раз i другий вiн перейшов залу як треба, але зараз-таки почав збиваться. Дами почали подавать одна другiй руки й переходить, а Дашкович ткнув i собi туди свою руку. Друга фiгура пройшла гаразд, а на третiй Дашкович знов збився. Всi розiйшлись вбiк, а вiн сам зостався серед хати, не знав куди притулиться, чи на той, чи на другий бiк, i вертiвся сюди й туди. Марта покликала його до себе, а Дашкович, нахиливши голову трохи вниз i пiднявши вгору палець, зовсiм як на кафедрi, поплiвся до своєї дами i перекрутився з нею нащось. Далi, врештi всього, заплутавшись мiж довгими сукнями Марти й молодої купчихи, вiн так шарпнув ногами, що стяг з купчихи сливе половину тонкої сукнi, одiдравши великий шмат од самої талiї аж додолу. Побачивши таке лихо, Дашкович знов пiдiйняв палець угору й нахилив голову додолу. Купчиха з обiдраним боком втекла в другу хату. В думцi вона кляла Дашковича i всiх фiлософiв i зарiкалась з того часу танцювать з фiлософами, хоч би вони були й європейськi генiї! З червоним, злим лицем вона вийшла з кiмнати i цiлий вечiр ставала в танцях якнайдалi од Дашковича.\nНа другу кадриль Степанида поставила Дашковича танцювать з собою, правувала ним, показувала йому стежку i таки присилувала його знов вивчить забутi танцi.\n- Ой, як низько мусила спуститься моя фiлософська мисль! - промовляв Дашкович, утираючи пiт з лиця. - Одже за найважчими фiлософами Нiмеччини я не втомлявся так, як за цими танцями, - говорив вiн, ледве одсапуючи.\nВже готували на стiл вечерю, як Дашкович тiльки згадав, що вiн не перепросив купчихи, котрiй обдер цiлий бiк. Вiн нахилив голову, насупив брови, пiдняв один палець вгору. Всi ждали од його якогось дуже цiкавого слова. А вiн, постоявши трохи на однiм мiсцi, простягся до того кутка, де сидiла купчиха, i почав просити в неї пробачення. Купчиха осмiхалась, говорила: "Нiчого, нiчого те! То в танцях звичайна рiч". Але в думцi вона кляла фiлософiв. Сукня була дуже дорога й модна; її уста осмiхались ласкаво, а очi лаяли, аж горiли!\n- Що це ти так пiзно схаменувся? - спитала в його жiнка.\n- Коли я тодi якось задумавсь! - промовив Дашкович. - Менi зовсiм не в думцi оцi танцi! Бiльше я тобi не танцюватиму! Нехай танцюють молодшi за мене!\nОдначе, невважаючи на своє зарiкання, вiн мусив пiсля вечерi знов танцювать, бо його силувала ласкою й проханням молода й гарна жiнка, а перед такими чарами ледве чи встоїть яка найтвердiша фiлософiя. Степанида таки так вганяла свого фiлософа, що пiт лив дощем з його високого чола, а чорнi кучерi аж поприлипали до вискiв.\nСторінка 14 з 92 Показати всі сторінки << На початок < 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 > У кінець >>


Maroon 5 влаштували розіграш пасажирам метро - шоу-біз - Ваші новини\nMaroon 5 влаштували розіграш пасажирам метро\nЗнаменитий американський телеведучий Джиммі Феллон разом з популярною рок-групою "Maroon 5" видали себе за вуличних музикантів.\nАртисти та ведучий разом заспівали в нью-йоркському метро. На початку свого виступу вони добре замаскувалися, наліпив бороди і вуса, а також начепивши головні убори і чорні окуляри.\nСоліст групи і сам Феллон співали перед мікрофонами, а ще двоє музикантів акомпанували їм на гітарі та ударних у вигляді перевернутих відер.\nВони виконали дві пісні: "Crazy Little Thing Called Love" і "Sugar". Під час першої композиції вони залишалися в маскуванні, а вже перед другою зірвали бороди і вуса, після чого багато пасажирів метро моментально збіглися до їх імпровізованої сцени.\nУ червні цього року Феллон виступив подібним чином разом з Майлі Сайрус.\n26.09 Американський репер хоче довести, що Земля пласка\n24.06 Джонні Депп невдало пожартував про вбивство Дональда Трампа\n22.05 Вийшов кліп на останню пісню Чака Беррі\n23.03 У мережі з'явилася остання пісня легендарного Чака Беррі


Arcos - лідер серед виробників ножів - Статті - Інтернет-магазин посуду "Пан Баняк": посуд для дому, бару, кафе та ресторану - UB.UA\nArcos - лідер серед виробників ножів\nДім і сім'я, 15 листопада 2017 в 14:31 коментувати t f\nНіж — це продовження руки повара. Професійні кухонні ножі не просто розкіш, а необхідність для кухаря-професіонала. Та й для любителів приготувати щось смачненьке завжди приємно користуватись якісним знаряддям.\nСеред широкого асортименту ножів на ринку професійного кухонного обладнання виділяються ножі італійської фірми Arcos. Це фірма з багатим досвідом, адже її історія розпочалася більше ніж 130 років тому. Григоріа Аркос, в честь якого і названа компанія, започаткував сімейну справу з виготовлення необхідних на той час бойових клинків, кинджалів, ножиць та кишенькових ножів. Уже в шестидесятих роках двадцятого століття фірма Arcos вийшла на світовий ринок та здобула визнання серед професіоналів.\nСьогодні, ті принципи, які допомогли здобути лідерство у своїй сфері, далі підтримують авторитет компанії. Постійний розвиток, удосконалення конструкції та дизайну ножів, розвиток сервісу та вихід і завоювання нових ринків — це ті правила, які забезпечують першість позицій на ринку.\nНожі компанії Arcos виготовляються з екологічної нержавіючої сталі NITRUM. Тільки ця фірма володіє патентом на використання даного виду сталі. Завдяки збагаченню азотом та додаванню ванадію та малібдену, цей метал надзвичайно міцний. Вам не доведеться часто гострити ножі, адже лезо тверде та має довгий термін служби. Ці ножі гострі, стійкі до корозії та довговічні в службі.\nДля кожного нового типу ножа, дизайнери створюють особливу модель, а виробництво контролюється спеціальними лабораторіями, які керуються прогресивними європейськими стандартами.\nДля того, щоб занаряддя довше прослужили, пропонуємо дотримуватись декількох правил догляду за ними.\n1. Після використання бажано мити якнайшвидше м'якими чи нейтральними засобами.\n2. Не варто використовувати засоби, що містять хлор, абразивні засоби, тверді губки тощо.\n3. Не залишайте ніж у воді чи посудомийній машинці протягом довгого часу.\nЯк бачите, ножі Arcos не потребують особливого догляду. Звичайних нескладних правил достатньо для збереження властивостей. Для загострення не рекомендують використовувати гострильний камінь, тому що він може з часом розм'якшити лезо, що може призвести до поломки. Краще гострити такі ножі мусатами та гострильними обладнаннями зі спеціальної хонінгованої сталі.\nНожі кухонні купити за приємними цінами можна на сайті інтернет магазину «Пан Баняк». У асортименті наявний широкий вибір продукції фірми Arcos.\nНехай приготування страв перетвориться в справжнє задоволення!


Твір на тему цікавий випадок з життя – Школьные сочинения\nHome | 💡Твори на вільні теми | Твір на тему цікавий випадок з життя\nКоли я влітку жив у бабусі, стався один цікавий випадок. У бабусі був красивий чорний кіт Мурчик. Він був дуже розумний, але мав незалежний характер. Він вільно гуляв по окрузі, наганяючи жах на сусідських котів та навіть їх господарів.\nЯкщо його брали на руки, він відразу виривався і міг подряпати.\nІ ось одного разу Мурчик зник. Раніше він іноді пропадав на ніч, щонайбільше на добу. А тут не з’являвся вдома тиждень. Всі засмутилися, бабуся боялася, що з котом щось сталося.\nВона ходила по вулицях, питала сусідів, але Мурчика ніхто не бачив.\nІ ось якось ми з бабусею проходимо повз одного будинку, а там сидить біля хвіртки чорний кіт, дуже схожий на Мурчика. Ми зупинилися, а він швидко підбіг та почав тертися нам об ноги. Це був Мурчик.\nА виявилося, що господарі цього будинку поїхали на кілька днів і випадково залишили кватирку відкритою. Мурчик вліз всередину, бо звідти пахло рибою. Сусіди сушили її в кухні на вікні. І Мурчик в їх відсутність ласував рибкою.\nА коли сусіди повернулися і помітили, швидко виліз і втік.\nТвір на тему: Твір на тему цікавий випадок з життя\nСценарій " День Святого Миколая"


Гейлі Бібер: "У кожного є своя невпевненість. Я перебуваю на шляху до любові до себе" | Anywell\nAnywell › Лайфстайл › Гейлі Бібер: “У кожного є своя невпевненість. Я перебуваю на шляху до любові до себе”\nГейлі Бібер: “У кожного є своя невпевненість. Я перебуваю на шляху до любові до себе”\nЩе кілька років тому Гейлі Бібер, а, точніше, Гейлі Болдвін, була відома, в першу чергу, як модель. Дочка актора Стівена Болдвіна з 2014 року почала співпрацювати зі знаменитим агентством Ford Models, а за наступні кілька років вона з’являлася на обкладинках журналів Vogue, Marie Claire, L’Officiel, знімалася для рекламних кампаній Moschino, Adidas, Karl Lagerfeld і неодноразово виходила на подіум в шоу Tommy Hilfiger, Elie Saab, Dolce Gabbana. Крім цього, популярність Гейлі принесли і стосунки зі співаком Джастіном Бібером, з яким вони одружилися в листопаді 2018 року.\nСьогодні Гейлі Бібер – одна з найвідоміших дівчат сучасності. В Інстаграмі за нею стежить понад 34 мільйонів людей, а за відео на Youtube-каналі, який було створено усього два місяці тому, один мільйон людей з усього світу.\nГейлі Бібер часто розповідає про свій особистий досвід догляду за собою, не приховуючи своє обличчя без макіяжу. Наприклад, в одній з інстаграм-сторіз вона показала свої улюблені б’юті-продукти, серед яких засіб для вмивання і вітамінні сироватки американської марки SkinCeuticals, а також її улюблена очищаюча маска німецького бренду Dr. Barbara Sturm.\nТакож Гейлі дуже відверто розповідає про прийняття себе. Так, для травневого номеру видання Harper’s Bazaar USA вона написала есе, в якому зізналася, що у неї пішли роки на те, щоб відчувати себе комфортно в якості моделі. Наводимо найбільш важливі цитати з нього.\nЯ займалася балетом з 12 років, і у мене збереглася м’язова пам’ять. Це зробило моє тіло здоровим і навчило мене бути відданою чомусь. Все, чого я навчилася, будучи танцівницею, як і раніше впливає на те, ким я є сьогодні.\nЩо стосується соціальних мереж, я точно пройшла через безліч порівнянь. Порівнюючи себе з іншими людьми, я відчуваю, що мені потрібно мати таке ж тіло, як у інших, щоб відчувати себе добре. Але це може дуже швидко і легко занурити вас до глибокої темної діри. У соціальних мережах ви натискаєте на одне, бачите інше, а потім потрапляєте в цю дивну кролячу нору і принижуєте себе.\nРеальність така, що в соціальних мережах люди більшу частину часу демонструють свої найкращі якості і приховують інше. Ви бачите лише дуже невелику частину того, що ця людина дозволяє бачити світу.\nУ соціальних мережах ви натискаєте на одне, бачите інше, а потім потрапляєте в цю дивну кролячу нору і принижуєте себе.\nМені всього 24 роки, і я все ще намагаюся зрозуміти, хто я, як жінка. Хто я в своїй кар’єрі. Хто я, як дружина. Так багато всього відбувається, але мені потрібно було відпочити від того, щоб дивитися на себе та інших людей. Мені довелося почати з того, щоб не заходити в Інстаграм з понеділка по п’ятницю. Якщо потрібно щось опублікувати в ці дні, це робить людина, з якою я працюю.\nУ кожного є своя невпевненість. Люди кажуть мені, що я гарна? Я не так бачу це і не відчуваю себе такою весь час. Це постійний шлях до любові до себе. Він ніколи не скінчиться. Я сподіваюся, що я буду на цьому шляху, навіть коли постарію. Сподіваюся, тоді я полюблю себе.


Франція Х—ХIV ст. — зразок західноєвропейського феодалізму. Вісник. Офіційно про податки\nПісля падіння Західної Римської імперії на її території утворилася низка «варварських» держав. Серед них найбільша — Франкська держава, що займала майже всю колишню римську Галлію. За Верденським договором 843 р. її було поділено на три частини, що поклало початок створенню трьох самостійних держав: Франції, Німеччини, Італії.\nУ Х cт. Франція вступила в епоху розвинутого феодалізму, який одержав тут найзавершенішу, класичну форму. Тому саме Францію вчені вважають зразком західноєвропейського феодалізму.\nРозглянемо деякі аспекти соціально-політичного й економічного становища країни X — XIV cт.\nНайважливішим процесом в історії Франції цього періоду став невпинний прогрес сільського господарства: значне розширення посівних площ, вдосконалення сільськогосподарських знарядь, поліпшення агротехніки, запровадження трипільної сівозміни. Активно розвивалися знамениті французьке виноградарство і виноробство, завоювавши собі славу в усій Європі. Було виведено нові, високоякісні сорти (поблизу Бордо, у Лангедоці, Бургундії, Анжу, Осерруа тощо). У цих районах виноградники почали витісняти ріллю, і вивезення вина посіло помітне місце в економіці. Виноробство поширилося по всій країні, і вино ввійшло в ужиток усього населення.\nУ Х — XI ст. у Франції відбувався процес формування феодальних відносин. Номінальне єдине королівство ділилося на численні феодальні володіння. Виникла заснована на поземельних відносинах феодальна ієрархія з характерною для неї системою васалітету. Почало формуватися лицарство, утворювалися духовно-лицарські ордени. Вільні селяни (віллани, лат. villa — садиба, маєток) поступово перетворювалися на кріпосних (сервів — лат. servus — невільник, раб), зросла кількість феодальних повинностей.\nОсобисті повинності залежних селян відрізнялися великою різноманітністю, однак вважається, що найпоширенішим було поєднання чотирьох сервильних повинностей: шеважу (тобто поголовного обкладання), незначного за розмірами, формар’яжу (тобто податку за шлюб з особою, не підлеглою даному сеньйору), розмір якого був фіксованим, менморту (посмертного податку зі спадщини) — зазвичай це була найкраща худоба; довільної тальї, тобто натуральних грошових податків, які призначалися самим сеньйором. Остання повинність була найтяжчою, а сплата шеважу юридично визначала кріпосну належність селянина.\nЗ усіх видів відробіткової ренти виділялися будівельні та транспортні роботи, особливо необхідні в період швидкого й посиленого будівництва замків і міст.\nУ цей період у Франції виникало багато великих, середніх і маленьких міст, що значно впливало на життя французького села. Однак на шляху їх економічного розвитку існували певні перешкоди. До XI ст. городяни продовжували залишатися під владою феодальних сеньйорів, на землях яких розташовувалося місто. Слід зазначити, що Франція у цей період зазнала піку феодальної роздробленості, і королівська влада була ще надто слабкою. Феодали обтяжували городян систематичними поборами і всілякими повинностями. Оподатковувалося все: рухоме і нерухоме майно, продовольство і ремісничі вироби, земля і вода. Мешканці міст були зобов’язані скрізь сплачувати своєму феодальному сеньйору дорожнє мито — біля воріт міста, на мостах і навіть при переміщенні з одного кварталу в інший, якщо містом володіло кілька сеньйорів, що бувало нерідко.\nНа початку XIV ст. Франція переживала період економічного піднесення в усіх галузях господарства. У містах зростала кількість жителів і ремісників. Наприклад, за податковими списками 1328 р. у Парижі та сусідньому з ним містечку Сен-Марселі подимним податком (feuage) було обкладено 61 098 осередків (feux).\nУ країні міцніли економічні зв’язки і поступово зменшувалась відособленість ізольованих раніше районів. Деякі області Північної Франції почали спеціалізуватися на виробництві певних товарів для продажу (Нормандія — на виробництві сукна, розведенні худоби, видобутку солі і залізної руди; Шампань — на виробництві сукна, полотна і вина; Париж — на виготовленні різноманітних ремісничих виробів тощо).\nУ сільському господарстві відбувалося інтенсивне освоєння нових земель, вирощувалися нові сільськогосподарські культури (гречка, рис тощо), розвивалися садівництво, пов’язане з культурою цитрусових дерев, і виноградарство в різних частинах країни.\nУспішні економічні перетворення позначилися і на політичному житті країни. На початку XIV ст. відбувається посилений процес централізації феодальної держави.\nБорючись за об’єднання Франції, королівський уряд мав велику потребу в грошах. Він добував їх різними способами: позичав у міст і перетворював ці позики в постійні податки; дозволяв феодалам відкуповуватися від військової служби; «псував» монету, зменшуючи фактичний вміст у ній золота; робив численні позики в Ордена тамплієрів і навіть оподатковував французьке духівництво без дозволу на те Папи Римського.\nПроводячи свою внутрішню політику, король спирався на так званих легістів — королівських чиновників — знавців римського права і французьких законів.\nВажливим заходом, проведеним за правління Філіппа IV з допомогою легістів, був судовий процес проти Ордена тамплієрів та його знищення. На початку XIV ст. його було засновано в Єрусалимі французькими лицарями близько 1118 — 1119 рр. для захисту святих місць, і згодом він перетворився на найбільшого феодального власника. Орден володів землями в різних країнах Європи і займався всілякими лихварськими операціями. Прагнення Ордена тамплієрів до політичної самостійності (лицарські ордени підкорялися безпосередньо Папі Римському) викликало велике невдоволення королівської влади. До того ж Філіпп IV хотів позбутися свого величезного боргу тамплієрам. У 1307 р., посилаючись на те, що в Ордені процвітає єресь, лицарів-тамплієрів заарештували, їх справу передали до рук інквізиторів і всіх знищили. Багатюща скарбниця Ордена перейшла до Філіппа IV.\nЛіквідація Ордена тамплієрів за наказом короля свідчила про великі успіхи в справі централізації Франції, подальше зміцнення королівської влади і остаточну поразку реакційних планів римської церкви, яка намагалася зберегти феодальну роздробленість в Європі.\nЗначною подією внутрішньополітичної історії Франції на початку XIV ст. було скликання Генеральних штатів, які складалися з представників трьох станів. Генеральними вони називалися тому, що у Франції існували ще й місцеві збори станів — штати, які скликалися окремо в південних і північних областях країни. Потребуючи підтримки у боротьбі з папством, Філіпп IV у 1302 р. скликав нараду представників французького духовенства (перший стан), феодалів (другий стан) і міст — їхню міську верхівку (третій стан).\nКожний із трьох станів, що засідали в Генеральних штатах, був особливою палатою і вирішував справи окремо. Спільні збори станів відбувалися тільки в момент вироблення загальної відповіді королю. Основною ж їхньою функцією була видача дозволів французькому королю на збір нових податків. Поступово скликання Генеральних штатів увійшло в практику управління державою, і Франція набула форми феодальної монархії зі становим представництвом.\nПротягом усього періоду створення королівського апарату Генеральні та провінційні штати здійснювали важливу функцію добування коштів для державних потреб. Вони значною мірою сприяли створенню державної фінансової системи і перетворенню епізодичних субсидій на регулярні податки, що стягувалися по всій країні.


Рецепт Хінкалі класичний: приготування тіста і фаршу | Все буде смачно\nВсе буде смачно / Хінкалі: рецепт тіста та фаршу класичний\nХінкалі – національне грузинське блюдо, які багато століть тому почали готувати в гірських регіонах країни. Існує хибна думка, що хінкалі та пельмені це по суті одне і те ж, але на ділі це дві абсолютно різні страви. І хоч для приготування використовуються практично однакові інгредієнти, смак відрізняється кардинально. Як приготувати хінкалі? Рецепт тіста та фаршу, а також покрокового приготування ви знайдете в нашому матеріалі. Читайте, як приготувати хінкалі за класичним рецептом.\nЧитайте також: Манти від Мікаеля Арояна\n500 г борошна пшеничного вищого сорту\n30 мл соняшникової рафінованої олії\n500 г свинячого ошийка\n500 г яловичого антрекота\n1 2 ч. л. чорного меленого перцю\n1 г меленої зіри\n1 г меленого чебрецю\nБорошно висипте гіркою. Посередині зробіть невеликий отвір, влийте туди підсолену воду і масло. Ретельно вимісіть тісто, поки воно не перестане липнути до рук.\nНадайте йому форму кулі, загорніть в харчову плівку і поставте на 15 хв. в холодильник.\nЛук і заздалегідь підморожене м’ясо подрібніть ножем, змішайте.\nВлийте воду і доведіть фарш до консистенції густої сметани.\nРозкачайте тісто на ковбаску і наріжте шматочками товщиною 3 см.\nНа заготовку з тіста покладіть начинку і заліпіть хінкалі гормошкою за допомогою великого і вказівного пальців.\nКиньте їх в підсолений окріп. Коли хінкалі спливуть, полийте їх холодною водою. Уважно стежте, щоб вода в каструлі не припинила кипіти.\nГотові хінкалі подавайте з чорним рубаним перцем.\nвсе буде смачно рецепт рецепты Хинкали


Курси валют в м. Шевченкове (Миколаївська обл.) на сьогодні\nКурси валют в м. Шевченкове (Миколаївська обл.)\nКращі валютні курси в м. Шевченкове (Миколаївська обл.) на сьогодні. Виберіть найвигідніший готівковий курс обміну валюти в місті в онлайн режимі.\nБанки, в яких можна обміняти валюту в м. Шевченкове (Миколаївська обл.)\nДо уваги наших читачів пропонуються офіційні курси валют всіх банків в м. Шевченкове (Миколаївська обл.). За допомогою нашого сайту ви дізнаєтеся, який банк пропонує кращі умови купівлі або продажу валюти на сьогоднішній день. Тут представлені дані про готівкові курси валют в банках, які відкрили свої відділення в місті.\nНа цій сторінці ви дізнаєтеся все комерційні курси банків в м. Шевченкове (Миколаївська обл.) та зможете вибрати кращий курс. Наш сервіс аналізу і порівняння банківських курсів гривні дозволяє купити або продати валюту за доступною ціною. Крім того, ви можете подивитися архів курсів, динаміку зміни за тиждень, місяць або рік.\nАналітики нашого сайту щодня до 10 години оновлюють дані, тому інформація завжди актуальна. Джерело даних - офіційні сайти банків. Звертаємо вашу увагу, що банки можуть змінювати курси валют протягом дня, тому перед відвідуванням банку краще уточнити точний курс валют по телефону. Для пошуку контактних даних банку скористайтеся нашим довідником відділень в м. Шевченкове (Миколаївська обл.).


22 серпня -День вшанування пам'яті загиблих правоохоронців | ІРТ Полтава\n22 серпня -День вшанування пам'яті загиблих правоохоронців\n21 серпня 2015, 12:11 Життя міста\nЗа часи незалежності України, при виконанні службових обов'язків, загинуло 22 полтавських міліціонера. Їх пам'ять вшанували у Полтаві, напередодні офіційно визначеної дати -із 1996 року двадцять друге серпня визначене, як Всеукраїнський день вшанування пам’яті загиблих правоохоронців. Згадали і про міліціонерів, які загинули в зоні проведення антитерористичної операції.\nТетяна Володимирівна, мати загиблого правоохоронця\n"Моєї дитиночки немає півроку. Його так не вистачає своїм добром, любов'ю, яку він творив на Землі.\nПоклав своє життя дійсно заради миру, любьові на Полтавщині, на нашій Україні, щоб наше молоде покоління це цінувало."\nЗведений батальйон полтавців вперше відправився в АТО на початку травня минулого року. І майже через місяць їм довелося потужно протистояти ворогу.\nСергій Гаврик, нач. управління кадрового забезпечення УМВС України в Полтавській обл.\n"Перше бойове хрещення полтавці прийняли 3 червня 2014 року в бою під містом Красний Лиман. З того часу ми мажмо чимало поранених. Всього з числа працівників УМВС Полтавщини загинуло 2 працівника батальйону "Полтава" і 2 УМВС Дніпропетровської області, але вони мешканці Полтави."\nРодинам загиблих правоохоронців вручили матеріальну допомогу, яку міліціонери зібрали в своєму колективі, священнослужителі провели літургію на території меморіального комплексу "Полеглим захисникам правопорядку Полтавщини».


Побудовано :: Плюс 200 шкіл та 200 лікарень. Головне в програмі «Великого будівництва»\n19.03.2020 "Велике будівництво"\n1 березня в Україні було запущено президентську програму «Велике будівництво». За її планом протягом 2020 року в країні мають побудувати і капітально відремонтувати сотні шкіл, дитячих садків, лікарень та стадіонів.\nЗа який кошт фінансується проєкт і яким регіонам чекати масштабних будівельних робіт, дізнавались наші експерти.\nПлани будівництва та ремонту\nПеред стартом програми Міністерство розвитку громад та територій визначило, що слід побудувати і відремонтувати насамперед. Разом із місцевою владою у кожній області було узгоджено перелік об’єктів, які область потребує вже цього року. Пріоритет надавали приймальним відділенням екстреної допомоги, дитячим садкам і школам. Окремо керівники обласних держадміністрацій узгодили з «Укравтодором» перелік доріг, які планують будувати в рамках фінансування Дорожнього фонду.\nВсього до цьогорічної програми «Великого будівництва» потрапило 236 шкіл, 155 дитсадків, 212 багатопрофільних лікарень інтенсивного лікування першого та другого рівнів, 422 медичних амбулаторії та 169 спорткомплексів по всій Україні. Також програма передбачає будівництво та ремонт 6 500 кілометрів доріг державного і місцевого значення.\nРеалізуватимуть програму коштом державного бюджету, державного фонду регіонального розвитку та місцевих бюджетів. Бюджет дорожніх робіт складе рекордні для України 107 млрд гривень.\nНа ремонт і будівництво доріг державного і міжнародного значення передбачено 85 млрд гривень, решта коштів піде на регіональні дороги. Частину суми виділять із коштів, які «Нафтогаз» відсудив у «Газпрому» за підсумками Стокгольмського арбітражу.\nВ уряді кажуть, що тепла погода дозволила почати дорожні роботи раніше, ніж було заплановано. Уже кілька тижнів триває будівництво на трасах Житомир – Черняхів, Київ – Чернігів, Київ – Знам'янка. Стартувало будівництво першої бетонної дороги в Україні Дніпро – Решетилівка, яке на початку березня відвідав Президент Володимир Зеленський. Глава держави наголосив на необхідності цього року завершити будівництво всієї дороги, включно з 29 км полотна у Дніпропетровській області.\n«Ми домовлялися, що у 2020 році ми цю історію закінчимо. Вся дорога – це не лише Полтавська область. Дорогу потрібно завершити. Це – амбітний план», – сказав глава держави.\nЗагалом у Полтавській області планують оновити понад 95 км доріг. Крім того, в області відбувається реконструкція п’яти дитячих садків, чотирьох стадіонів, у планах збудувати ще один новий стадіон та спортивний комплекс. Триває добудова восьми приймальних відділень лікарень, а також завершується будівництво нового корпусу Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру.\nХід будівництва від столиці до маленької громади\nЗагалом масштабне будівництво охопило вже всю країну. Координатор Національної програми «Велике будівництво» Юрій Голик звітує, як ведуться роботи у різних регіонах України від Києва до маленької громади.\nТак, в Авангардівському ОТГ Одеської області будують новий дитячий садок, а також старшу школу на 240 місць. Початкова школа в населеному пункті є, але старші діти змушені їздити до школи в Одесу і в Біляївський район.\n«У школі 542 учні. Дві зміни. Реконструкція школи уможливить навчання всіх дітей в одну зміну. Один корпус побудований в 1897 році. Другий в 60-х роках минулого століття. Зараз тут будується новий корпус, де будуть класи та актовий зал, якого в школі немає», – розповідає Голик.\nУ Києві будівельні роботи тривають у Деснянському, Солом'янському районах, а також на Троєщині. Місцева влада обіцяє здати усі три нові дитячі садки цього року. Так само до кінця року має бути завершене будівництво новому корпусу лікарні Охмадит.\nЮрій Голик уточнює: «Вже влітку в Охматдиті працюватимуть ще кілька нових відділень, а операцій з трансплантації кісткового мозку буде проводитися в чотири рази більше. Максимально прискорили все, що можливо, щоб закінчити будівельні роботи тут вже 31 березня».\nЙде будівництво і на Донеччині. За словами очільника Донецької області Павла Кириленка, до кінця року планують збудувати п’ять стадіонів, п’ять шкіл, п’ять дитячих садочків, одинадцять опорних лікарень і житло для переселенців. Нові дитсадки з’являться в Бахмуті, Дружківці, Костянтинівці, Краматорську, Маріуполі, оновлені школи – у Добропільському та Нікольському районах, Маріуполі, Селидовому та Новогродівці. Як зауважують в уряді, окрім загальних джерел фінансування, таких як державний фонд регіонального розвитку, окремо для Донбасу передбачені кошти європейських донорів.\nУ команді проєкту наголошують, що цьогорічне будівництво відрізняється від минулих років своїм комплексним підходом, дуже конкретними строками і спільною відповідальністю як державної, так і місцевої влади. Наскільки новий підхід виправдає себе, можна буде побачити наприкінці року.\nНа Тлумаччині збудують дитячий садок за майже 7 мільйонів


Соковитий подарунок 15 березня 2013р., 11:44\nКоли маму вбила пухлина... 15 березня 2013р., 11:40\nРодове прокляття забрало життя в молодої жінки і тих, хто був їй близьким. Але не змогло забрати любові та уваги у двох її донечок.\nІ мертвим, і живим... 07 березня 2013р., 12:58\nУ 70-х у Заболоття, що на Ратнівщині, хліб возили бетеерами. Сьогодні ж велика вода докучає менше.\nЯк підсолодити життя... агрономові? 07 березня 2013р., 12:52\nВолодимир Свередюк зі Старої Вижівки отримав від «Волинської газети» мішок цукру!\nAdd galleryІваничівський натурпродукт 07 березня 2013р., 12:12\nЧергова координаційна рада обласної ради відбулася на теренах Іваничівського р-ну. Такий вибір з-поміж інших районів зробили невипадково. Передовсім прагнули вразити не стільки зовнішнім виглядом побаченого, як...\nУтверджувати справедливість 05 березня 2013р., 10:59\nЩороку обласна служба зайнятості розширює коло соціальних партнерів, кожен із яких стоїть на захисті інтересів певного прошарку населення. Серед них – і громадські організації, і державні структури. Під час круглого...\nПрацювати і заробляти 05 березня 2013р., 10:56\n20 лютого в Україні вже вдруге відзначався Всесвітній день соціальної справедливості. Обласна служба зайнятості долучилася до його проведення та організувала низку заходів у всіх містах і районах краю.\n«Дивіться, які в мене добрі мама й тато» 05 березня 2013р., 10:52\nВід слів семилітньої дівчинки, котру нещодавно вдочерили, розплакався весь персонал торгового центру.\nНа шляху великої води 05 березня 2013р., 10:49\nПерший заступник голови облдержадміністрації Олександр Башкаленко провів чергове засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій. Аналізували передповеневу ситуацію,...\nПочувши історію Анатолія та Марії, дізналася, як любов може перемогти біду. Зустрівшись із подружжям, переконалася: лебедина вірність буває не лише в кіно. Адже тільки підтримуючи одне одного, вони змогли пережити все,...\nНаш черговий переможець Георгій Жога із смт Торчин Луцького р-ну, який у передплатній лотереї виграв електрочайник, знає секрети успішного кролівництва і може чимало розповісти тим, хто в цій справі – справжній...\nПерша 121 122 123124125126Остання


Прилавки торговельні на замовлення, ціна. Виготовлення торговельних прилавків, м. Вінниця\nГоловна Товари та послуги Корпусні Меблі Торгові меблі Прилавки торговельні\nПрилавки торговельні – один із самих популярних та поширених видів торгового обладнання. Фірма «Мед» пропонує на замовлення найширший спектр торгових прилавків власного виробництва. Виготовляємо найрізноманітніші торгові меблі, пропонуємо прилавки різної конфігурації, моделей, різноманітних кольорів та цін: від невеликого магазину до шикарного бутіка. Виробляємо прилавки торгові високої якості на власному, сучасному автоматизованому обладнанні, відповідно до вимог замовника та встановлених технологій.\nВ залежності від конструкції і функціональних особливостей здійснюємо прилавки торгові наступних видів:\nробочі прилавки для магазинів;\nВиготовляємо торгові прилавки із різних екологічно чистих, надійних та недорогих матеріалів. Пропонуємо прилавки із ДСП та МДФ, а також надаємо можливість замовити прилавки торгові зі скла. Досвідчені майстри розробляють конструкцію прилавків, з метою максимального зниження собівартості готових виробів, однак при цьому якість торговельних прилавків, зручність використання та зовнішній вигляд залишається на вельми високому рівні. Пропонуємо скористатися послугами професійної команди дизайнерів фірми «Мед». Кваліфіковані фахівці якісно сформують на замовлення унікальні моделі торгівельних прилавків з привабливим дизайном у фірмовому стилі, які в будь-якому торговому приміщенні зможуть створити особливу атмосферу, і в самому кращому вигляді продемонструвати асортимент пропонованої продукції.\nПрилавки торговельні за індивідуальними замовленнями, завдяки різноманіттю варіантів і значному вибору кольорової палітри, ідеально вписуються у будь-який дизайн магазина.\nЗамовити та купити прилавки торгові можна в менеджерів фірми «Мед», за вказаними на сайті номерами телефонів. Низькі ціни, висока якість, а також солідний зовнішній вигляд торгівельних прилавків – все це можна знайти у нас!


В зоні ООС окупанти знову порушили режим припинення вогню та отримали відповідь - Центр журналістських розслідувань\nГоловна » В зоні ООС окупанти знову порушили режим припинення вогню та отримали відповідь\nНа Донбасі російські окупанти в зоні проведення Операції об'єднаних сил (ООС) продовжили порушувати режим всеосяжного припинення вогню та обстрілювати українські позиції, як минулої доби так і від початку поточної. Українські бійці були змушені відкривати вогонь у відповідь, втрат у їх лавах не було.\n«Минулої доби, 21 жовтня, російсько-окупаційні війська п’ять разів порушили домовленості, що вступили в дію 27 липня 2020 року», – йдеться у повідомленні.\n«У районі відповідальності оперативно-тактичного угруповання «Північ» у вечірній час доби противник зі стрілецької зброї вів обстріл позиції Об’єднаних сил поблизу населеного пункту Артема. Аби придушити вогневу активність ворога, зберегти власне життя і здоров’я, наші воїни відкрили вогонь у відповідь, що змусило противника припинити обстріл», – додали в штабі.\nВід початку поточної доби, 22 жовтня, збройні формування РФ два рази порушили режим припинення вогню. Так, у районі Новолуганського ворог застосував автоматичний станковий гранатомет, а поблизу Артема – стрілецьку зброю. На цю вогневу провокацію противника підрозділи Об’єднаних сил відкрили вогонь у відповідь.\n20 жовтня на Донбасі в зоні проведення ООС російські окупанти шість разів порушили режим всеосяжного припинення вогню, внаслідок чого був травмований український боєць.\nТеги: БПЛА, Донбас, обстріли, ООС, припинення вогню


Амурські тигри збили дрон у Китаї – відео. Politeka\nАмурські тигри збили дрон у Китаї – відео\n24 лютого, 03:57\nЗграя амурських тигрів у вольєрі на північному сході Китаю влаштували погоню за безпілотником, що знімав їх\nПро це Politeka повідомляє з посиланням на Euronews.\nЩо «бачить» дрон зі своєї висоти: Guardian показала найкращі кадри (фото)\nЗазвичай люті звірі, переслідуючи дрон, виглядали як купка ведмежат, які незграбно намагаються дістати незрозумілого звіра в небі. Так тривало поки один з трирічних у красивому кидку не збив безпілотник на землю\nДрон негайно оточили інші хижаки, намагаючись зрозуміти, що це таке. Але залишили його, оскільки поласувати їм не вдалося. До того ж під’їхали доглядачі, які відповідають за фізичні вправи, щоб тримати тварин в формі протягом зими.\nПарк цей знаходиться в місті Гарбін провінції Гейлунцзян.\nВибори мера Києва: Пальчевський і Кличко вибилися в лідери гонки\nPoliteka писала не так давно про інший випадок, пов’язаний з життям амурських тигрів в цьому парку. Він в принципі не такий кумедний, якщо всерйоз задуматися про шкоду переїдання.\nТак, небайдужі відвідувачі, користувачі соцмереж і захисники тварин всерйоз стривожилися, коли побачили, що животи хижаків фактично волочаться по землі. Тварини сильно розжиріли, на що влада поспішила запевнити, що для тварин нормально так від’їдатися взимку, та й до того ж у Гарбіні незвично холодно для тигрів.\nОрганізації із захисту тварин, однак, скептично поставилися до цих виправдань. Представниця Animals Asia Foundation Карина О’Керрол заявила, що ніколи раніше не бачила таких жирних диких тигрів, як ті, які живуть у китайському зоопарку.\n«У них, безумовно, надмірна вага. І, безумовно, це викликає занепокоєння щодо стану цих тварин», – сказала вона, зазначивши, що тигри з ожирінням більш схильні до розвитку серцево-судинних хвороб.\nТеги: животные , Китай , Технологии


Євро-2020: Збірна України зіграє в плей-офф Євро-2020, допомогли Іспанія та Швеція\nЗбірна України зіграє в плей-офф Євро-2020: допомогли Іспанія та Швеція\nЗбірна Швеції з футболу перемогла команду Польщі у 3-му турі чемпіонату Європи-2020.\nМатч у Санкт-Петербурзі завершилася з рахунком 3:2.\nУ паралельному матчі в групі E Іспанія обіграла Словаччину (5: 0).\nКомбінація цих чинників дозволила Україні гарантувати собі місце в 4-ці кращих третє команд і вийти в плей-оф з третього місця групи С, пише “Обозреватель”.\nШведи почали гру феєрично, забивши вже на 2-й хвилині. Лустіг подав з правого флангу Ісак продаючи м’яч на лівий кут штрафного, де опинився Форсберг. Півзахисник німецького клубу “РБ Лейпциг” невідпорно пробив у дальній нижній кут.\nЗелінський і Левандовскі двічі поспіль потрапили в поперечину, а після другого відскоку не змогли заштовхати круглого у порожні ворота.\nУ другій половині пішов відкритий футбол. На 59-й хвилині Шведи провели швидку контратаку і подвоїли свою перевагу. Після прострілу, Форсберг в дотик зробив рахунок 2: 0.\nПісля цього своє слово взяв Роберт Левандовскі. Лідер “Баварії” відзначився дублем, зрівнявши рахунок у грі.\nНе менш весело почався паралельний матч в Севільї.\nРозлючені іспанці великими силами пішли в атаку. але в підсумку гол в свої ворота забили словаки. Удар Сараб прийшовся в поперечину. Мартін Дубравка намагався перевести відскік на кутовий, але в підсумку змахнув м’яч в свої ворота.\nЦей результат явно не влаштовував словаків і вони стали все активніше і активніше йти вперед. Пекарик і Гараслін справа, Мак зліва, Гамшик і Куцка в центрі намагалися протиснути іспанську оборону.\nКінець тайму виявився за іспанцями. На 3-й доданій хвилині першого тайму Херард Морено зробив довгу подачу точно на Емерік Ляпорт, який пробив головою з близької відстані точно в праву частину воріт – 0: 2.\nПісля перерви “фурія Роха” змогла впевнено закотити ще два м’ячі, довівши справу до розгрому. На 56-й хвилині Жорді Альба видав відмінний навіс в штрафну, де Пабло Сарабія увігнав м’яч у правий кут.\nНа 67-й хвилині Ферран Торрес п’ятою зробив рахунок 4: 0.\nНа 71-й Юрай Куцка забив другий автогол в грі.\nЄвро-2020: Хорватія і Шотландія зіграли не на користь збірної України.\nРосія зазнала розгромної поразки від Данії і вилетіла з Євро-2020.\n“Безвідповідально”: в УАФ запропонували відвезти збірну України на Донбас.\nТеги: Євро-2020 збірна України


Марк Цукерберг, талановитий програміст і засновник соцмережі Фейсбук, на сьогоднішній день — один з найбагатших людей на планеті.\nМарк Цукерберг, талановитий програміст і засновник соцмережі Фейсбук, на сьогоднішній день — один з найбагатших людей на планеті. І судячи за прикладом інших багатіїв, житло у нього має бути просто розкішним, правда?\nЗовсім недавно Цукерберг виклав у Мережу відео, в якому він презентує свій новий винахід — розумний будинок під назвою Джарвіс, передає Ukr.Media.\nДивно те, що в оселі мільярдера немає абсолютно ніяких надмірностей в стилі розкоші. У всіх кімнатах обстановка неймовірно скромна. У них переважає стиль мінімалізм.\nНіякої розкоші, тільки найнеобхідніше!\nЦукерберг показав екстер'єр та інтер'єр свого будинку в Пало-Альто. В об'єктив камери потрапили кілька кімнат, в яких живе Марк зі своєю сім'єю.\nЦей будинок був куплений за 7 млн доларів кілька років тому, і обстановка в ньому збереглася майже такий же, що була при покупці.\nЖивучи в досить скромних для їх положення умовах, Цукерберг і його дружина прославилися своєю філантропією. Вони витрачають гроші не на золоті унітази і таку розкіш, а на благодійність. І цим не можна не захоплюватися.\nЦей дивовижний людина заслуговує поваги і захоплення!\nЖитловий будинок Марк Цукерберг\n15 Квітня 2019 19:34


ᐈ Шестерня 5-ої передачі на Чері Елара QR519MHC-1701613-Chery потрібно купити? Низька ціна 1179 грн в магазині CHERY.NET.UA\nШестерня 5-ої передачі Чері Елара QR519MHC-1701613-Chery\n✔ Відправимо запчастини на Чері Елара вже СЬОГОДНІ в будь-яку точку України, при замовлені — до 16-00 с ПН — ПТ, СБ — до 14-00. Все, що потрібно для китайських авто Chery Elara A21 ви можете придбати в одному магазині! Шестерня 5-ої передачі QR519MHC-1701613 — Надається 14 днів гарантії на обмін або повернення.\nШестерня 5-ої передачі . Артикул: QR519MHC-1701613\nШестерня 5-ої передачі на Елара\nКРАЩА ЦІНА 1179 грн.\nQR519MHC-1701613 • Шестерня 5-ої передачі • Chery Elara A21 вибирають:\nОтзывы о товаре шестерня 5-ої передачі Чері Елара


Балотуватися в мери тепер дорожче: скільки коштуватиме застава кандидата в міські голови Чернігова – ЧЕline |\n15:31 Найгірша дорога в Чернігові: водії маршрутки жаліються на «вулканічне» покриття (Фото)\n14:59 В осередку спалаху COVID-19 на Чернігівщині чергуватиме поліція (Фото)\n14:30 На Чернігівщині «весняне прибирання» обвуглює тварин (Фото)\n14:03 Зарплату на потреби медицини: голова громади пожертвувала кошти\nРозмір застави для кандидата на посаду міського голови Чернігова становитиме 397 тисяч гривень.\nТакі розрахунки надав громадський рух ЧЕСНО, у зв’язку зі змінами у Виборчому кодексі.\nТаким чином, усі, хто захоче стати мером Чернігова, мають сплатити майже 400 тисяч гривень застави на найближчих місцевих виборах, які мають відбутися вже цього року.\nЩе стільки ж політичні партії мають витратити на реєстрацію виборчих списків на виборах депутатів до міської ради.\nЦі гроші повернуться партії лише за умови, якщо їхній кандидат у мери в першому турі виграє вибори або ж потрапить до 2 туру. В іншому випадку застава перераховується до державного бюджету. Так само відбувається і з партіями: якщо вона виграє вибори і візьме участь у розподілі мандатів у міській раді, то застава їй повернеться. В протилежному випадку гроші також перераховуються до держбюджету.\nУ десятки разів зростає і «вартість» реєстрації списку кандидатів до обласних рад.\nТак, у Чернігівській області застава становить 1,7 мільйона гривень.\nЗагалом, по Чернігівській області застава для однієї політичної партії, яка висуватиме своїх кандидатів у мери і складатиме списки депутатів до міської та обласної рад, становитиме 2,49 мільйона гривень.\nЗазначимо, що заставу в місцеві ради підняли майже в 40 разів, порівняно з місцевою кампанією 2015 року.\nУ Туреччині "Десна" зіграє 4 матчі\nВесна прийшла: Чернігів «накриває» сміттям (Фото)