У Тернополі відновлюється зруйнований Парафіяльний костел (відео) – Провсе\nУ Тернополі відновлюється зруйнований Парафіяльний костел (відео)\n17.01.2012, 11:07 1k перегляди\nСьогодні (14.01.2012 16:45) я спілкуюся з Віктором Олександровичем Харою. Темою нашої розмови буде Парафіяльний костел, знакова споруда для історії Тернополя. Усі бажаючі можуть ознайомитися із загальною інформацією про храм ввівши в будь-якій пошуківці типу Google «Парафіяльний костел Тернопіль». Ми говоритимемо власне не стільки про костел в ключі історичному, як про його, так би мовити, новітні проекти та розробки, мова ітиме про його 3D (віртуальний) макет. Саме в цьому ключі ми спілкуватимемося із Віктором Олександровичем через призму значення історії, вічного у житті людей…\nТарас Циклиняк: Отож, чому саме виникла ідея зайнятися Парафіяльним костелом, адже зруйнованих пам’яток багато, але Ви обрали саме його?\nВіктор Хара: Розпочнемо із самого початку. Колись у 1950-их роках мій батько був направлений в Тернопіль у школу №6, нині ім. Н.Яремчука, молодим вчителем після інституту. Батько дуже добре малював, мав музичні здібності, він походить із Маріупольських греків, а прізвище Хара означає радість. Це фактично не прізвище, так називали первістка у сім’ї, а уже інші діти отримували прізвище від батька, якщо це прізвище було іншим. Він розповідав, що у його родині дуже добре малювали, а як відомо Херсонес і греки залишили по собі багато пам’яток, які збереглися до наших днів. Одна з них зображена на купюрі номіналом 1 гривня. Це антична колона стародавнього християнського (не язичницького) храму, можливо мої предки мали до цього якесь відношення. Батько казав, що і мати малювала, можливо і мені по спадковості це передалося, діти мої також малюють, стали дизайнерами. Коли його прислали сюди на роботу, він був вражений жахливим станом міста, фактично зруйнованого вщент. Всі вулиці були завалені цеглою, деревом, залишками військової техніки. З часом, поступово місто «прибрали», але із сміттям фактично забрали саму красиву, найціннішу пам’ятку Тернополя. Маю на увазі Парафіяльний костел. Батько згадував про те, яким красивим був цей собор, якими гарними були його вітражі, там ще велася служба. До операції «Вісла» його відвідували поляки, які тут залишилися. Мій батько нещодавно помер, я його дуже любив, в нас із ним було дуже тісне взаєморозуміння, і я, не переслідуючи ніяких комерційних цілей, в пам’ять йому захотів створити цей макет. Я сам непогано малюю, цікавлюся 3D графікою, вирішив розпочати роботу. Не знаю, як мені це вдається, проте людям подобається, думаю, що це не останній собор, який я роблю. До цього я трішки займався мультиплікацією, моделював і будинки, і тваринок всяких, а тут постало набагато серйозніше завдання. Думаю, що кожна людина має залишити по собі пам’ять, а не так щоб просто прожити, як то кажуть «покоптити небо» і зникнути в небуття, кожен залишає, що може.\nТарас Циклиняк: Скільки часу тривав процес збору інформації та скільки, власне, Ви уже займаєтеся дослідженням історії Парафіяльного костелу, можливо виникали якісь труднощі?\nВіктор Хара: Три місяці в голові крутилася думка створити собор, з часом з’явилася ідея. Я навіть поняття не мав, як його створювати, хоча і в трьохмірній графіці розбираюся, щось моделював, допомогли колишні навики в анімації, але собор – це настільки складна споруда, стільки там є кармічної, зашифрованої інформації, наскільки він гармонійний, пропорційний, щоб його от просто так створити, потрібно немало знать і натхнення.\nТарас Циклиняк: Як Ви вважає, чи є роботи Тальовського якісно відмінними він усього, що існувало у Тернополі? Завдяки чому костел часто називають неповторним?\nВіктор Хара: Архітектора Теодора-Мар’яна Тальовського називають польським Антоніо Гауді. До речі, в Тернополі, на відміну від костелу збереглося чимало будинків у стилі модерну, наприклад будівля на вулиці Руській, навпроти колишнього магазину «Бурячок» (Руська,41). Колись у ньому розміщувалася тернопільська масонська ложа. Проходячи повз, зверніть увагу на цей будинок, там багато масонських символів. Про це мало хто знає. Кілька років тому поряд із ним провалився асфальт, можливо це вхід у підземелля. Говорять, що масони ховали там свої цінності, він ніби символізував місце, де вони закопували скарби. Перевірити це сьогодні вже неможливо, але так кажуть.\nПроте повернемося до Тальовського, він був прекрасним архітектором, отримав найкращу тогочасну освіту у Віденській академії образотворчих мистецтв. Народившись у невеличкому містечку неподалік Кракова, все життя прожив у цьому місті, певний час працював у Львові, і львівська громада замовила йому католицький костел (прим. автора мова про сучасний костел св. Ольги та Єлизавети на пл. Кропивницького, 1).\nКілька слів щодо його назви\nВіктор Хара: У той час Львів знаходився на території Австро-Угорщини, імператором якої був Франц Йосиф, а його коханою дружиною була принцеса Єлизавета. Жінкою вона була дуже красивою, волосся до п’ят, доброю та популярною, займалася благодійністю, і прості люди її поважали. Однак, мала слабке здоров’я, поїхала якось на курорт, і там стала жертвою психічно хворого італійського терориста, який заколов її бандитською заточкою. І от львів’яни вирішили назвати цей костел її іменем. Вже після війни до Єлизавети додали Ольгу, оскільки вона була святою в Україні, тому сьогодні костел називають на честь Ольги і Єлизавети.\nТальовський фактично зробив два проекти. Першим був той, що стояв у Тернополі, але львів’яни сказали, що він замалий, і архітектор був вимушений вносити зміни.\nЄ така російська приказка «если человек не может сделать великое он делает большое», так і вийшло з цим костелом, його розширили, збільшили висоту, додали башти, щоб здавався монументальним, великим, купол було прибрано, і в результаті вийшов непоганий костел, який до сьогодні зберігся у Львові.\nСаме перший проект, в який було вкладено найбільше душі і натхнення, було втілено у Тернополі, це Парафіяльний собор Пресвятої Діви Марії Неустанної Помочі. Місто безумовно виграло, втіливши цей проект, але, на жаль, доля собору виявилася нещасливою…\nТарас Циклиняк: Як давно почали цікавитися історією? Можливо це супроводжувало Вас впродовж всього життя, адже костел це лише маленька частинка втраченого Тернополя?\nВіктор Хара: Історією фактично цікавився ще зі школи, мабуть завдяки моєму походженню, яке є дуже цікавим. Справа в тому, що Херсонес, ми знаємо з історії, був грецькою колонією, населеною не греками, а пелазами, дуже древнім висококультурним народом, який жив на території Греції ще до приходу туди греків. Ці високо розвинуті люди, фактично були ровесниками стародавніх єгиптян. Можливо ви чули про крітомикенську культуру, плем’я мінойців, лабіринт, у якому бігав мінотавр, який до цього часу зберігся, крітський храм, збудований приблизно за 3 тисячі років до нашої ери, тобто цивілізація там існувала ще до приходу греків. Пелази спромоглися практично до 19 століття майже 100 відсотково зберегти свій етнічний склад, у них своя мова, своя культура і вони залишилися як острівець грецької цивілізації. Думаю, що до цього часу на тій мові ще дехто розмовляє. Тому мене, як людину, яка знає своє коріння, не могла не цікавити історія, адже це глобальна річ і вона включає в себе не тільки один народ, а й інші, це як книжка, в якій все переплетено і взаємопов’язано. Крім того я дуже любив малювати, щось робити своїми руками, мене завжди цікавили сучасні технології, з кожним роком вони постійно удосконалюються і просто вражають своїми можливостями.\nТарас Циклиняк: Ваш проект переслідує комерційну мету?\nВіктор Хара: Ставив я собі мету не комерційну, але знаю, що спеціалісти з комп’ютерної графіки, архітектори, художники, роблять такі проекти з комерційною метою. Така модель може коштувати до тисячі доларів і більше. Я готовий прислужитися людям і в чисто безкорисному плані, але буду радий, якщо вдасться отримати якусь комерційну вигоду, бо, як відомо, не хлібом єдиним живе людина, я маю сім’ю і змушений її годувати. За спеціальністю я професійний перекладач, але зараз у зв’язку із кризою з роботою непросто, так що змушений розглядати цей проект і в такому плані.\nТарас Циклиняк: У Тернополі серед любителів історії дискутується думка про те, чи варто відроджувати втрачені пам’ятки, зокрема і Парафіяльний костел. Як Ви ставитеся до цього? Як Ви взагалі бачите Тернопіль у архітектурному плані, його потрібно розбудовувати у сучасному ключі чи можливо відновлювати втрачене?\nВіктор Хара: Перше і найважливіше, це не втратити те, що є. Треба вкладати гроші у ті пам’ятки, які ще збереглися, слава Богу, наводити порядок не лише з лицьової сторони, а дивитися на те, що всередині, де руйнується цегла, де фарба повідлітала, ліпнина, прикраси, які ще можна зберегти. Ну а в перспективі, я думаю, є таке поняття як обличчя міста. Перша і друга світова війна залишили на обличчі Тернополя жахливі шрами, іноді такі сильні, що обличчя неможливо впізнати. Я думаю, що так як і рукописи не згорають, так і субкультура, яка є, як то кажуть, музикою в камені, не повинна пропасти безслідно. Я думаю, що рано чи пізно костел відродиться. Звичайно зараз фінансово важко, держава переживає труднощі, а наскільки я знаю, одна будівля костелу може вартувати 12 мільйонів гривень. Зрештою кудись потрібно перенести універмаг, незрозуміло взагалі в якому стилі його побудовано. Це щось типу великого торгового бараку, там взагалі стилю нема, він ніяк не вписується, з часом прийде розуміння, що треба збудувати інший. Я мандрував по світу, об’їздив майже всю Європу, бачив багато красивих міст. З подібним стикнулися і у Варшаві, на мою думку одного із найкрасивіших міст у світі. Там у центрі міста стоїть величезний будинок університету із шпилем у стилі сталінського ампіру. Поляки цей будинок ненавидять, але нічого не можуть зробити, бо не просто в центрі Варшави знести його. І от стоїть це чудо сталінського мистецтва і нічого не можна зробити, щоб його зняти, треба мільярд доларів, поляки таких грошей зараз не мають, тому він буде стояти поки не зміниться час і не прийдуть нові люди.\nТарас Циклиняк: Чи займалися Ви дослідженнями внутрішньої частини костелу, в плані того, що від нього залишилося, наприклад підвальні приміщення?\nВіктор Хара: Я знаю єдине, що ЦУМ побудований на фундаменті костелу, західне крило якого було добудовано, а так фактично фундамент не руйнували. Підземні магазини – це його перший рівень. Можливо існують якісь хованки, ходи, скоріш за все вони є. Справа в тому, що підземні ходи, як і у багатьох європейських містах використовувалися для зберігання вина, оскільки там було холодно і підтримувалася стабільна температура. В такому середовищі при температурі +9-100 добре зберігалися продукти. Наскільки мені відомо ці ходи сполучали Єзуїтський костел з Парафіяльним, Середньою церквою і Домініканським костелом. Підземні ходи, я думаю, є, але їх по варварськи нищать, щось десь провалиться і одразу закачують туди бетон, а можливо там є щось цікаве? Відомо, що коли будували залізничний вокзал знайшли 30 кілограм римських монет. Необхідно з більшою увагою ставитися до історії Тернополя.\nТарас Циклиняк: Коли Ви, власне, для себе визначите, що проект готовий?\nВіктор Хара: Тоді, коли вбудую модель храму у фотографію реального міста, навіть відео, хоча це трошки складніше. Нехай люди бачать, що вони втратили, тому що одна справа побачити старовинні світлини, а зовсім інша річ зайти, хоча б віртуально до втраченого Парафіяльного собору Пресвятої Діви Марії Неустанної Помочі.\nТарас Циклиняк: Буде можливість віртуально побувати і всередині чи лише зовні?\nВіктор Хара: Моя модель буде реальною як зовні, так і всередині, тобто в інтер’єрі вже стоять колони, арки, стрільчасті вікна, матеріал мармур, будуть висіти люстри, світло буде «грати». Це буде реальна річ не тільки зовні, але і всередині.\nТарас Циклиняк: Чого зараз найбільше бракує в плані інформації, щоб максимально точно відтворити первісний вигляд?\nВіктор Хара: Екстер’єр створено, а от з інтер’єром є певні труднощі. Ключовою проблемою є відсутність архітектурного плану. Те, що виставляють (фото інтер’єру), як купол Парафіяльного, фактично є купол Єзуїтського костелу, бо коли придивитися уважно по боках світло світить через великі вікна, які розташовані абсолютно на горизонтальній стіні, це власне і є Єзуїтський костел. Мені не вдалося знайти фото куполу Парафіяльного костелу, переконаний, що внутрішні світлини є у польських архівах, зокрема зображення дуже красивих вітражів у стилі модерн, які були зроблені польським художником Яном Феліксом Виґживальським, що було великою рідкістю для готики, навіть неоготики. Дуже цікавим був вівтар, також зроблений у стилі модерн, авторства відомої скульпторки (різьбярки) Яніни Рейхарт, яка по собі залишила багато скульптур та архітектурних пам’яток. Мені вдалося знайти дуже неякісну фотографію вівтарної частини, яка не дає цілісного уявлення, лише фрагментарно можна щось побачити. Сподіваюся, що ця стаття допоможе знайти тих, хто має потрібні матеріали.\nТарас Циклиняк: А чим саме, окрім Парафіяльного костелу Вам цікавий старий Тернопіль?\nВіктор Хара: Мене цікавить період Великої Вітчизняної Війни. Як відомо Гітлер оголосив Тернопіль неприступною фортецею, хоча фортеці тут як такої не було. Після чого поставив завдання, в жодному випадку не віддавати Тернопіль, бо це фактично ворота у Німеччину. Я цікавився цим питанням, оскільки мій дід був ветераном Великої Вітчизняної війни, майором гвардійської дивізії, яка у радянські часи була елітною. Він брав участь у сумнозвісному «Харківському котлі» де було оточено приблизно 600 тисяч радянських воїнів, яких залишили без боєприпасів та їди. Що цікаво, начальником політ відділу там був відомий сьогодні усім Хрущов, який фактично дав розпорядження про зруйнування тернопільського костелу. Він фактично тоді втік, залишивши людей напризволяще. Мій дід був важко пораненим, попав в оточення. Півтора року перебував у концтаборі, чудом залишився живим. Проти його підрозділу було виставлено елітні частини СС і що цікаво, ті самі дивізії потім захищали Тернопіль від радянських військ. Розстріли єврейського гетто – це фактично їх рук справа. 10 підрозділів тоді вирвалися з оточення, а прислали їх аж із Франції. Так, що історія Тернополя цікава мені ще і з цієї точки зору. У плані історичної пам’яті, Тернопіль як на мене не реалізований, ті історичні події могли б послужити до прикладу ідеєю для комп’ютерної гри.\nУточнення: пан Віктор є одним із авторів перекладу відомої книги Герда Фріке “Фортеця Тернопіль”, проте нажаль у списку авторів його не знайти, про це також варто пам’ятати.\nТарас Циклиняк: Цю розмову можна було б продовжити ще на кілька годин, проте не вистачить жодних статтей, які б охопили усю історію зруйнованого храму. Даний матеріал створено з ціллю привернути увагу до цього проекту усіх небайдужих до історії Тернополя людей. Для того аби в повній мірі завершити роботу над макетом потрібний архітектурний план, всі можливі фото, особливо ті, на яких зображено внутрішній інтер’єр храму. Адже саме випадковості є причиною як позитивних, так і негативних, фатальних подій. На завершення про одну з таких згадував тернопільський краєзнавець Ярослав Гулько у програмі телеканалу ТВ-4 «Свідчення часу» (частина 3, 20:30). Відео можна переглянути тут.\nНу ось така вийшла у нас розмова. Як насправді мало ми знаємо про те місто, у якому живемо, як часто не усвідомлюємо того, яким міг бути Тернопіль якби не час… А історія цього міста є дуже цікавою. Мій сайт (tarnopol.te.ua) допомагає дізнатися про неї, адже без минулого немає майбутнього.\nСтворення 3D макету Парафіяльного костелу такими подвижниками, як Віктор Хара, є свідченням того, що у провінційному Тернополі є сучасно мислячі громадяни, здатні працювати відповідно до найсучасніших світових технологій і видавати конкуренто спроможний інтелектуальний продукт. А тому з часом ми зможемо сказати, що Тернопіль уже не велике село…\nСподіваюся, що відповідно до теорії пана Віктора про людський магнетизм, цей матеріал якимось чином потрапить на очі людям, які захочуть інформаційно або фінансово підтримати цей проект. Можливо, віднайдуться якісні фото інтер’єру костелу, а сайт Tarnopol.te.ua поповниться новими матеріалами, а то і отримає іншу підтримку… Чого не буває у новорічний час?! Бо я знаю, про що говорю!\nПредставлений Вашій увазі матеріал має за мету:\n1. Розповісти про пересічних тернополян, які знають і люблять історію рідного міста, яскравим представником яких є Віктор Хара, чий внесок у популяризацію минулого Тернополя є більшим ніж «досягнення» жмені тенденційних істориків.\n2. Розповісти про один із найкрасивіших храмів Тернополя – зруйнований Парафіяльний костел та його 3D макет\n3. Знайти людей для підтримки проекту, а саме: фінансування робіт та збір додаткової інформації (фото, архітектурний план та ін.) і завершення проекту.\nШукаємо тих кого зацікавив цей проект та хто готовий долучитися до його реалізації.\nЯкщо тебе зацікавив цей матеріал, будемо вдячні, якщо сприятимеш його поширенню. Запостивши лінк на статтю або скопіювавши її на свій блог, ти вже сприятимеш реалізації цього проекту. Також будемо вдячні за розміщення банера, код якого представлено нижче.\nВідродимо зруйнований Парафіяльний костел у Тернополі.\nЦей матеріал є промоінформацією і може бути використаний для підготовки матеріалів представниками ЗМІ.\nЯкщо у тебе виникли запитання, побажання та пропозиції – ЗВЕРТАЙСЯ, бо кожен із нас творить історію!\nАвтор статті Тарас Циклиняк, тел. 093 724 92 11, mail: tarnopol1540@gmail.com\nАвтор 3D макету зруйнованого Парафіяльного костелу Віктор Олександрович Хара, тел. 098 400 48 37, mail: cinema4dt@gmail.com\nПопередня Поверніть мені чоловіка!\nНаступна Тернопільщина обезлюдніє, а влада “хіхікає”\nПоверніть мені чоловіка!\nТернопільщина обезлюдніє, а влада “хіхікає”


КЕЙС Хмільник | Medmarketing\nПісля зустрічі з керівництвом санаторію «Хмільник» і виявлення їх бізнес-цілей, було прийнято рішення, що модернізувати наявний сайт можна, зважаючи на його нелогічну структуру, тому потрібна повна зміна інтернет-ресурсу. При цьому одна з головних проблем полягала в тому, щоб зберегти трафік: 600-700 переходів з пошуку щодня.\nВ першу міжнародну компанію «МедМаркетинг», орієнтовану на просування медичного бізнесу в мережі Інтернет, звернувся профспілковий санаторій «Хмільник», з проханням модернізувати їх сайт. Річ у тім, що керівник їхнього маркетингового відділу була у нас на семінарі, після чого дізналася, що їх сайт не відповідає ряду сучасних вимог.\nМи виконали дуже велику аналітичну роботу, перш ніж приступили до прототипування. Уточнивши з керівництвом санаторію «Хмільник» всі нюанси, фахівці інтернет-маркетингового агентства «МедМаркетинг» розробили наступні прототипи:\nКонтакти та інші\nСтруктура поточного сайту була, скоріше, інформаційної, ніж та що продає, тобто інтернет-ресурс більше розповідав про санаторій та про головні методи лікування - радонотерапія, ніж мав на меті - збільшення потоку приїжджих.\nЗагальна стилістика сайту, і, в цілому, подача інформації - були не продумані і не відповідали сучасним тенденціям сайтобудування.\nПроблеми старого сайту:\nХоча в структурі сайту робоче меню присутнє, але воно було розкидано по різних розділах.\nНазви, неоднозначні для розуміння відвідувачів.\nБула відсутня сторінка опису номерів, хоча це одне з найважливіших для відвідувачів сайту.\nРозділ «Контакти» був розбитий за трьома сторінками:\n- Як до нас дістатися;\n- Зв'язатися з нами.\nВнутрішні сторінки сайту, які повинні були виконувати функцію продажу - містили поширену помилку, будучи просто масив тексту з вкрапленнями тематичних фото. Було незрозуміло, що робити користувачеві після того, як він ознайомився з інформацією.\nМи створили нову, більш структуру, яка продає. Але при цьому тримали в розумі той факт, що прибуткові сторінки сайту потрібно зберегти. Їх загальна кількість - 87 штук.\nМи повинні були залишити точно такі ж адреси сторінок, перенести всі url, мета-дані, врахувати всі H-теги на сторінці, і, по можливості, зберегти внутрішню вагу сторінок. Тому була розроблена попередня схема розподілу сторінок старого сайту на новій структурі.\nПрибрали такий розділ як «Пацієнтам», так як весь сайт, в принципі, відноситься до пацієнтів.\nЗахований на старому сайті важливий розділ «Статті» винесли в перший рівень.\nРешта підрозділів ми розподілили між розділами «В санаторії» і «Статті».\nЗ розділу «Сервіс» ми винесли такі важливі розділи як «Проживання» та «Харчування». При цьому сам розділ «Сервіс» прибрали.\nЯк ми говорили вище, сторінка «Контакти» представляла з себе три різних сторінки, які ми об'єднали на одній, надавши наступну інформацію:\n• Карта проїзду;\n• Різні способи того, як можна дістатися;\n• Форма для зворотнього зв'язку.\nЗ сайту прибрали зайві віджети, наприклад, погоди, курсу валют, так як вони були наскрізними зовнішніми посиланнями, а інформацію, що міститься в них, легко знайти в Інтернеті.\nФахівці агентства «МедМаркетинг» здійснили повну зміну зовнішнього вигляду сайту. Ми запропонували керівництву санаторію «Хмільник» кілька варіантів кольорових гам, з яких було віддано перевагу коричневим тонам.\nМи використовували такі кольори і відтінки:\nКілька відтінків сірого\nКілька відтінків бежевого, для відтінення деяких блоків.\nЦя ж колірна гамма була витримана і в оновленому логотипі санаторію «Хмільник».\nУ топ сайту ми винесли розділи «Часті питання» і «Забронювати», причому останній - було видно тільки з головної сторінки, хоча, по суті, є головним CTA-елементом сайту.\nСторінка «Питання-відповідь» на старому сайті була захована внизу в правій колонці, і знайти її було дуже нелегко, але ж саме це є важливою інформацією для відвідувачів. Адже санаторій «Хмільник» - це унікальне за своїми методиками лікування місце. І багато хто шукає відповіді на питання про те, з якого віку можна застосовувати радонові ванни, чи є протипоказання і багато іншого. Крім того, є багато спільних питань, які стосуються номерів, оплати, путівок. І для цільової аудиторії санаторію «Хмільник» це може бути суттєвим аргументом на користь того, щоб придбати путівку - є знижки, особливі умови для певних груп населення. Саме тому ми виділили цей розділ і зробили його доступним, зрозумілим і читабельним.\nУ підсумку, ми розділили меню на робоче і адміністративне. За основу ми взяли чотири сторінки старого сайту, які перейменували:\nПоказання - Що ми лікуємо?\nМедичні процедури - Як ми лікуємо?\nДіагностичні тести - Діагностика\nОздоровчі програми - Програми оздоровлення.\nПри переході на сторінку по кожному з цих напрямків, ми бачимо великий текстовий блок, фото галерею, а також форму для бронювання номерів, в якій є можливість вказати точну дату в'їзду-виїзду, кількість гостей, а також вибір типу номера.\nНад цими чотирма основними категоріями, ми бачимо ще одне меню, яке складається з наступних розділів:\nНезважаючи на простоту, було вельми складно розподілити по ним інформацію, яка вже була на старому сайті. Але було необхідно це зробити, щоб користувачам було простіше знайти інформацію, щоб простежувалася певна структура й логіка.\nВсі напрямки робочого меню на новому сайті мають дворівневу структуру. Справа в тому, що на старому сайті всі сторінки з переліком категорій (наприклад, розділ «Показання») були кінцевими, тобто, можливості перейти на окремі сторінки по конкретних захворювань просто не було. На новому сайті ми виправили цю проблему, передбачивши створення дворівневого робочого меню.\nНа всіх сторінках робочого меню міститься блок переваг, два текстових блоку, форма бронювання, а також карта проїзду.\nЩоб не втомлювати відвідувачів великими обсягами тексту, ми спробували максимально прибрати їх з головної сторінки і представити у вигляді іконок, інфографіки, або ж просто з можливістю прочитати більш докладно - на іншій сторінці.\nНаприклад, інформація про санаторій - читаємо кілька речень на головній сторінці, потім користувачеві пропонується «Читати далі», якщо він хоче більш детально ознайомитися з даними відомостями.\nІ тоді автоматично сторінка прокручується нижче, і людина знаходить інформацію про спеціалізації, програми та інші не менш важливі нюанси, що відносяться до санаторію «Хмільник».\nПісля цього йде блок з відео про санаторій «Хмільник». Натиснувши на відповідну кнопку, перед нами виникає спливаюче вікно pop-up, і ми можемо переглянути ролик.\nТак як велика кількість інформації на сайті стосується саме цього розділу, ми виділили відразу кілька основних підпунктів, які можна побачити при наведенні мишкою на відповідну кнопку.\nМи постаралися зробити сторінку «Історія створення» більш доступною для сприйняття за допомогою темно-коричневих кіл, усередині яких написані дати.\nТаким чином, у користувача буде за що «зачепити» очі, і інформація не буде виглядати нудною або нагромадженою.\nВідомості про радонову воду, радонотерапію, показань і протипоказань, цікаві факти, а також правила прийому цієї води - ми також помістили на окремі сторінки, тому що таких унікальних наукових даних більше ніде немає, і багато хто приходить на сайт санаторію «Хмільник» саме з метою ознайомитися з цим явищем ближче.\nЩоб ці сторінки не були стомлюючі для очей, через велику кількість тексту, внизу сторінок, де це можливо, ми зробили фото галерею.\nКожну фотографію можна переглянути більш докладно у спливаючому вікні pop-up.\nЦей розділ є одним з найбільш затребуваних, тому ми постаралися надати інформацію в ньому максимально доступно і зрозуміло. Ціни виділені не тільки кольором шрифту, але також тим, що вони написані на прямокутнику світло-коричневого кольору.\nУ цьому розділі ми розташували мінімум тексту, і максимум фотографій, так як користувачам цікаво, як саме виглядають номера.\nЦей розділ цікавий тим, що ми представили інформацію про режим харчування у вигляді невеликої таблиці.\nВнизу сторінки також представлена невелика фото галерея.\nОригінально представлений розділ «Новини», причому він в урізаному вигляді також є на Головній сторінці. Анонс кожної новини видно на чорно-білій картинці, причому всі зображення унікальні, і несуть той сенс, який міститься в новинах.\nУ цьому ж блоці, якшо по кнопці «Читати далі», відвідувач потрапляє на окрему сторінку, де написана сама новина. Причому, цікаво те, що та картинка, яка на Головній сторінці була чорно-білою, тут вже кольорова, і розгортається в більшому розмірі.\nЦей розділ виконаний у вигляді блогу: зліва невелика картинка, праворуч - кілька пропозицій з початку статті.\nКлікнувши на кнопку «Читати далі», потрапляємо на сторінку конкретного матеріалу, де подається досить багато інформації, яка має чітку структуру.\nТак як фотографій в санаторії «Хмільник» досить багато, наше завдання полягало в тому, щоб структурувати їх найбільш логічно і зрозуміло для цільової аудиторії. В результаті у нас вийшло п'ять основних напрямків:\nЦе фотографії, які відносяться до будівлі самого санаторію, а також прилеглої до нього території.\nЦе всі зображення, які якимось чином пов'язані з проходженням лікування в санаторії «Хмільник», а також з діагностичними маніпуляціями.\nТут є можливість ознайомитися з тим, які є номери, які меблі в них представлена, а також розглянути у всіх деталях інтер'єр кімнат.\nУ санаторії часто проводять різні культурно-розважальні заходи, до того ж на самій території пропонується ряд послуг, які мають не лікувальний, а скоріше розслаблюючий характер.\nІсторія у санаторію «Хмільник» досить довга, а якість обслуговування і саме лікування - визнані багатьма установами.Тому кількість дипломів, сертифікатів та інших нагород - дійсно вражає.\nПрограмування здійснювалося на CMS під назвою Drupal. Новий сайт адаптивний: є і планшетна, і мобільна версії.\nСайт виконаний на трьох мовах: українською (відображається за замовчуванням), російською та англійською. Всі фотографії в галереях мають різний формат і розташовані в різних за розміром квадратах і прямокутниках, що виглядає стильно і нетривіально.\nЦе зроблено, тому що цільова аудиторія санаторію «Хмільник» - люди не тільки з території України, але також з ближнього і далекого зарубіжжя.


Нові правила паркування в Україні ігнорують | СЬОГОДНІ\n13 листопада 2017, 07:07\nВодії ігнорують високі штрафи і займають місця для людей з інвалідністю\nВже як два тижні в Україні діють нові правила паркування на місцях для інвалідів. Нагадаємо, в червні Верховна Рада підвищила штрафи за зупинку на таких місцях без відповідних документів до 1700-2550 грн, а також постановила виділити на кожній парковці мінімум 10% місць для авто людей з особливими потребами. "Сегодня" провела рейд столичними парковками і дізналася, як дотримуються правил.\nМи почали з будівлі мерії Києва на Хрещатику, 36. Перед ним – п'ять паркомісць для людей з інвалідністю. Три з них огороджені парканом – будівництво. Решта два вільні, але добиратися до них потрібно через шлагбаум і гранітні півсфери на в'їзді.\nА ось перед Кабміном одне з чотирьох місць для інвалідів виявилося зайнятим працівником уряду. На наше прохання поліцейські, які патрулюють район, за допомогою охорони знайшли порушника і всього через кілька хвилин той звільнив місце.\nОсобливості паркування в Києві: як працює нововведення\nБіля будівлі Мінсоцполітики ситуація виявилася гіршою. Тут обладнано тільки одне спеціальне місце для паркування, яке спочатку було вільно, але буквально через 10 хвилин після нашого приїзду його зайняв автомобіль без спеціальних знаків. На жаль, ні відповідального за парковку, ні поліцейських, ні охоронців поблизу не виявилося, і знайти водія нам так ніхто і не допоміг.\nСкладнощі виникли і з паркуванням біля одного з торгово-розважальних центрів, розташованого навпроти міністерства. Тут і зовсім не було спеціальних місць для людей з інвалідністю, а місцевий паркувальник відмахнувся від нас, на бігу помітивши, що вони можуть зайняти будь-яке вільне місце. Неподалік ТРЦ – звичайна платна парковка. Тут квоту дотримуються: на 30 місць три – для людей з інвалідністю. Щоправда, всі вони зайняті звичайними водіями. Паркувальник Віталій Тидовченко пояснює – звичайна ситуація.\n"Тут нікуди не поставиш машину, і водії займають всі місця без розбору. Для інваліда воно чи ні, їм без різниці, – каже паркувальник. – Але я зробити нічого не можу – у мене для цього немає прав. Можна, звісно, викликати поліцію, але вони або проігнорують виклик, або приїдуть через кілька годин. А якщо подзвонять журналісти – вони приїдуть оперативно тільки в цьому випадку".\nЗалізничний вокзал: для штрафів копам потрібні свідки\nНайбільше проблем виявилося на столичному залізничному вокзалі. По-перше, на огороджених шлагбаумами парковках квота, встановлена законом, не дотримується – на 30-40 паркомісць під людей з інвалідністю виділено всього два. Втім, і вони зайняті машинами без спеціального значка. Водіїв не бентежить навіть те, що через посилення заходів безпеки вокзал охороняє багато патрулів. Вирішивши звернутися до поліцейських біля центрального входу, пояснюємо їм ситуацію і супроводжуємо їх на місце порушення.\n"Але якщо доведеться складати адмінпротокол, то потрібні будуть ваші свідчення, як тих, хто заявив про злочин", – зазначає патрульний Микола.\nОднак протокол складати не довелося – поспілкувавшись з водіями і перевіривши їх документи, поліцейські просять їх звільнити місця для інвалідів. Порушники тут же підкоряються і їдуть.\n"Так часто буває. Там, де є паркувальники, вони хоч якось стежать за цими моментами, але на віддалених парковках все одно порушують – іноді нам складно встежити, оскільки це громадське і велелюдне місце", – додає коп.\nУ свою чергу заступник спікера патрульної поліції Яна Семенюк зазначила, що поки загальних даних щодо кількості оштрафованих за новими правилами у них немає. Для статистики повинен минути хоча б місяць після того, як закон запрацював. У прес-службі "Укрзалізниці" нам пояснили, що вони не відповідають за територію парковок і впливати на ситуацію не можуть: "Це комунальна територія і за правопорядок там відповідають поліцейські".\nштрафи парковка інвалідність места для инвалидов


Як кріпити панелі мдф :: як зробити арку з панелей мдф :: ремонт квартири\nВідео - стінові панелі, пластикові панелі, панелі пвх в способах обробки\nПанелі МДФ вважаються прекрасним покриттям для стін, стель, ніш і укосів завдяки зручному і швидкому монтажу, різноманітності забарвлень, екологічності, хорошою тепло- і звукоізоляції. Їх можна мити при необхідності, а пошкоджену панель легко замінити на іншу, без демонтажу всієї стіни.\n- МДФ панелі;\n- самозагасаюча гофра для електропроводки;\n- УД і СД профілі;\nПідготуйте стіни для кріплення. Якщо шпалери легко відходять, їх краще прибрати. Стіни приміщень з підвищеною вологістю обробіть складом проти грибків і плісняви. Прекрасний матеріал, що утеплює і звукоізоляційний ефект дає фольгированное покриття Ізофоль або пенофол. Його слід приклеїти встик по всій поверхні, блискучою стороною всередину.\nПочинайте монтаж зі стелі. За допомогою рівня знайдіть нижчу точку чотирьох кутів, відступите 4-5 см і накресліть горизонтальну лінію уздовж стін. Точно по лінії закріпіть УдиПрофіль (або дерев`яні планки).\nДалі на стелі розмітьте місця розміщення підвісів, просвердлите отвори діаметром 6 мм. Оптимальна відстань між підвісами - 60-70 см. Якщо ви використовуєте полегшені панелі, можна розмістити кріплення на 80-90 см одна від одної. Надійний і легкий спосіб закріпити підвіси - система «швидкий монтаж».\nЗагнув планки підвісів, приступайте до фіксації СД-профілів. Завдяки безлічі отворів можна точно підібрати висоту профілю.\nПодбайте про електропроводку, проведіть комунікації під стельові світильники, розетки, вимикачі (на стінах). Оскільки МДФ-панелі відносяться до легкозаймистих матеріалів, необхідно використовувати самозатухаючим гофру для електропроводки.\nПочніть монтаж панелей з кута. До всіх профілів вони кріпляться клеймерами, ті в свою чергу фіксуються на каркасі саморізами-клопами. Обрізати панелі по довжині або ширині зручно за допомогою інструменту, а вирізати круглі отвори під світильник - за допомогою коронки на дриль.\nПісля монтажу стелі таким же чином облицюйте стіни. Верхня частина вертикальних профілів кріпиться до УдиПрофілю, який, в свою чергу, фіксується на стелі. Горизонтальні профілі найчастіше монтуються на рівні 50-100-150 см від рівня підлоги, це місця найбільш ймовірного удару.\nДля створення арки з МДФ-панелей або інших округлих деталей каркаса потрібно спеціальний арковий УдиПрофіль, його можна згинати під будь-яким кутом або по плавній лінії. Коли монтаж буде закінчений, всі стики проклейте пластиковим куточком. Його можна також загинати, обрізати і клеїться він на звичайні «рідкі цвяхи».\nЯк обшити туалет\nЯк обшити туалет панелями пвх\nЯк обшити каркасний будинок\nyakzrobiti.ru » Faq » Як кріпити панелі мдф


Дитячий бар'єр (ворота) безпеки 118-124 см Springos SG0003BC\nОписание - Дитячий бар'єр (ворота) безпеки 118-124 см Springos SG0003BC\nКонструкція міцна та стабільна, виконана з дерева, металу та пластику. Встановлюється в арку розміром від 118 до 124 см. Шарнірний механізм та елементи на воротах мають спеціальні заокруглені форми, щоб дитина не могла вставити чи затиснути пальці. Механізм самозакриття дверей надзвичайно практичний, особливо коли ваші руки зайняті. Самотужки дитина не зможе відкрити замок. Водночас якщо ворота відкрити під кутом більше 90 градусів, то вони не будуть автоматично закриватись.\nрозмір: 118-124 см\nХарактеристики - Дитячий бар'єр (ворота) безпеки 118-124 см Springos SG0003BC\nОтзывы - Дитячий бар'єр (ворота) безпеки 118-124 см Springos SG0003BC


Загадка старого клоуна - Всеволод-Нестайко. сторінка:6\nДодано: 16.12.2006 Додав: Smoke текстів: 48\nHi 0 Рекомендую 2 Відгуки 2\nСканував: RSI Джерело: http://publ.lib.ru\n— Аякже! — з чистим серцем признавсь я.\n— Ну то що? Продовжимо? Готовий?\n— Як штик!\n— Ну, тоді — увага! — Чак узяв мене за руку, злегка стиснув — і наче електричний струм пробіг по моїй руці.\nВ очах у мене потемніло.\nБомм! — ударив у голові дзвін.\nІ знову зашуміло, загаласувало, зарепетувало навкруги багатоголосо...\nНайдовший. Бо дуже багато подій тут відбувається... Піротехнік Федір Іванович Смирнов. Ми йдемо у Гіппо-палас. Мадемуазель Тереза. Смертельний номер. «Не вбивай мене, я відкрию тобі секрет...»\nІ знову я на Євбазі. Серед вируючого, галасливого, строкатого натовпу дореволюційних людей біля запахущої паруючої «обжерки». І Чак-гімназист тримає мене за руку.\nВраз одпустив і подався назустріч Стороженкові, який підводився з-за прилавка, витираючи\nтильним боком долоні масні губи.\n— Здрастуйте! Спасибі, що прийшли. Ходімте! — Стороженко підняв із землі круглу, картонну коробку, в яких до революції носили дамські капелюшки (я в кіно бачив).\nВони вийшли з базару і наблизились до трамвайної зупинки.\n— Під'їдемо вгору трамваєм,— сказав Стороженко,\nЯ влинув у трамвай слідом за ними.\n— Два на один тариф,— сказав Стороженко, подаючи кондукторові два великі п'ятаки.\nКондуктор одірвав од вертушки, що висіла на шкіряній з жовтим мідним затвором сумці, квитки, смикнув за мотузок, протягнений під стелею вагона над штангою з брезентовими петлями для рук. Попереду, у кабіні вагоновода, бемкнуло, задеренчав дзвінок, і трамвай із скреготом рушив.\nТрамвай був майже порожній.\nСтороженко з Чаком сиділи в фігуристах, сплетених з лози, аж до блиску відполірованих пасажирами і, мабуть, дуже . зручних кріслах, а я витав над ними. Місця вільні були, і я теж міг сісти, але то б нічого не дало. Уперше я відчув досаду на свою безтілесність. Не маючи тіла, я не мав змоги відчути насолоду від сидіння в зручному кріслі біля відчиненого трамвайного вікна. Але я стримався від настійливого бажання стати тілесним. Пам'ятав, що це одразу дуже ускладнить моє перебування в минулому, може зненацька перервати його. А події ж тільки починають розгортатися. І хтозна, може, сьогоднішній день стане вирішальним у розкритті таємниці.\nБіля Володимирського собору Стороженко і Чак зійшли з трамвая.\n— Звідси підемо пішки, подихаємо свіжим повітрям. Така порода! — сказав Стороженко, ховаючи від Чака очі.\n«Еге, погода! — подумав я.— У гаманці у вас, дядьку, погана погода, от у чім річ! Щоб далі їхати, треба ще гроші платити».\nЯ вже зрозумів, що у дореволюційному київському трамваї були так звані тарифні дільниці — за кожну дільницю плати гроші. Не те що зараз — заплатив п'ятака і катайся в метро хоч цілий день.\nА погода справді була чудова. Золота київська осінь. Ботанічний сад аж палав усіма відтінками барв від багряно-червоного до жовтогарячого.\nВони пішли бульваром у бік Бессарабки (до речі, вона називалася тоді площею Богдана Хмельницького).\nМинули Другу, а потім Першу київську чоловічу гімназію.\nПраворуч червоніла знайома восьмиколонна кам'яниця Київського університету.\nУ сквері проти нього на місці теперішнього пам'ятника Тарасові Шевченку стовбичив пам'ятник імператору Миколі І.\nВнизу вже виднілася знайома будівля Бессарабського ринку.\nПраворуч на теперішньому готелі «Україна» горіли проти сонця на даху навколо башти слова: «Паласт-отель».\nСпустилися на Бессарабку і звернули ліворуч на Хрещатик. І з майже безлюдного Бібіковського бульвару наче знову втрапили на базар.\nТротуарами сновигають люди туди й сюди, посеред вулиці деренчать трамваї, візники вйокають на прольотках, де-не-де чих-чихикають допотопні автомобілі на мотоциклетних спицястих колесах, форкаючи синім димом.\nА вивісок, а об'яв, а реклам та оголошень! У мене аж очі розбіглися. І всі з ятями, усі з вензелями якимись.\nТам, диви, Едуард Брабець праси-утюги і м'ясорубки рекламує.\nТам перукарня «Ніколя і Леонід» припрошує дам і панів заходити, не минати.\nТам кавказький магазин М. Я. Бебеша сповіщає про те, що ним одержані у величезній кількості килими персидські, текінські та кавказькі, портьєри, бурки і... чоботи.\nТам торговий дім братів Романових пропонує самозапалювальне гасово-жарове освітлення — лампи, ліхтарі та приладдя. Ліхтарі «Іскра», лампи «Ека», «Сфінкс» та «Напівсфінкс». Видно як удень.\nІ тут же про всяк випадок «Лангензіпен і К°» пропонує вогнегасилку, а «Септер і К°» — пожежні труби, насоси, гідропульти і брандспойти!\nГоловне депо музичних інструментів і нот Г. І. Їндржішек на всі заставки розхвалює свої піаноли-піано, оркестріони, електричні піаніно-автомати, грамофони з рупорами і без рупорів.\nА вже кондитерська-ресторан Семадені чого тільки не пропонує — аби гроші.\nО! Бібліотека російських, польських, французьких і англійських книжок Л. Ідзіковського, що має сто тисяч томів, відкрила дитячий відділ з одинадцяти тисяч томів на п'яти мовах. «Для панів дачників і тих, хто живе в провінціях, абонемент на пільгових умовах!»\n«Ага! — догадуюсь я.— Значить, у бібліотеці теж не почитаєш без грошей».\nА от перший у Росії театр-біограф «Експрес» рекламує «Розірвані ланцюги» (сучасну драму за участю знаменитої артистки Рози Флері), а також комедію «Боба утопився» і драму з життя біржовиків «Дорога по трупах».\nА ондо й сама торгова біржа.\nА онде поштамт, увесь заснований дротами вгорі.\nА ондо Банк для зовнішньої торгівлі. (Цей будинок і зараз стоїть на Хрещатику і вважається найціннішим, як мені сказав тато, київським будинком в архітектурному відношенні. Недарма архітектори його собі забрали для свого проектного управління.)\nДалі театр-атракціон А. Мянковського анонсує гастролі знаменитої Бархатної маски (відомої в Росії оперної співачки, виконавиці побутових пісень). Зверх програми — гастроль улюбленця глядачів відомого коміка Живого Дурашкіна.\nПро різні магазини мануфактури, ковбас, ювелірних виробів, дамських причандалів різних я вже й не кажу, їх було понатикано на Хрещатику на кожному кроці. До того ж деякі з них були з порожніми вітринами — мабуть, прогоріли вже.\nПро те, що комерсанти прогорали на Хрещатику часто, я особливо зрозумів, коли ми повернули на вулицю Карла Маркса (Миколаївську по-тодішньому).\nТут майже на кожному будинку були вивіски страхових контор.\n«Страхове товариство «Волга».\n«Страхове товариство «Якір».\n«Височайше затверджене генеральне страхове товариство».\n«Російський Лойд. Страхове товариство, засноване в 1870 р.»\n«Страхове товариство «Саламандра» і т. д. і т. п.\nІ от за готелем «Континенталь», там, де тепер кінотеатр «Україна», побачив я нарешті цирк, або «Гіппо-палас», як назвав його відомий київський дресирувальник коней II. С. Крутиков, який побудував його (гіппос — по-грецькому кінь).\nПівколом здиблювався угорі фасад з шістьма величезними вікнами і кількома дверима.\nЩе йдучи Хрещатиком, коли минали вулицю Фундуклеївську, Стороженко зітхнув і, вказавши на будинок по Фундуклеївській метрів за сто від рогу, промовив:\n— Отут я починав своє циркове життя. Акробатом. У цирку Соббота. Тепер тут театр Бергоньє.\nЯ з цікавістю глянув на непоказний будинок і згадав, що нині на цьому місці — Київський театр російської драми імені Лесі Українки.\n— Скільки я пережив тут щасливих хвилин,— вів далі Стороженко.— Перші успіхи, перші оплески, перше визнання публіки... І перші циркові пригоди. Пам'ятаю, у фокусника Маргаретті зіпсувався реквізит,— у шафі, де мала зникати асистентка, задня стінка одвалилася, і всі побачили, як там сидить, зігнувшися, бідна дівчина... А втім, у «Гіппо-паласі» теж нещодавно, тижнів три тому, сталася пригода під час гастролей Володимира Дурова, коли він показував велику циркову виставу «Війна гусей, качок, півнів і мавп зі свиньми», у якій брали участь понад чотириста тварин. Там був штурм і бомбардування фортеці, вибух поїзда та інше. Так от, під час репетиції о п'ятій годині дня мавпи вибігли з арени в коридор, сходами спустилися на перший поверх, де було кондитерське відділення Ферахзаде. Прикажчик, перелякавшись, утік, а мавпи почали таке виробляти у кондитерській, що й переказати не можна; геть порозкидали тістечка, печиво, а тоді заходилися бити й трощити пляшки з лимонадом. Дуров ледве-ледве їх угамував.\nВсе це Стороженко весело розповідав Чакові по дорозі, а тепер, підійшовши до «Гіппо-паласу», враз чогось спохмурнів, знітився, нерішуче затупцяв на місці.\nМені здалося, що він чогось не наважувався зайти в цирк, чогось вагався.\n— О! — раптом сказав він, наче йому несподівано спала на думку геніальна ідея.— Ви знаєте, друже мій дорогий, ми з вами зараз зайдемо ще до одного майстра. Потрясаючого майстра. На хвилину. Якщо вже показувати номер, то треба, щоб було ефектно. Правда?\n— Правда,— охоче погодився Чак. Він розумів хвилювання колишнього клоуна і співчував йому.\n— Це зовсім близько. На Лютеранській, унизу. Пройдемо трохи Мерингівеькою і все,— Стороженко наче вибачився перед Чаком.\nВони звернули на вулицю проти цирку.\nЯ її одразу впізнав. Це ж вулиця імені Заньковецької! Майже всі будинки ті ж самі, що були й тоді. Хіба що крім одного, у глибині, проти вулички, котра веде до театру Соловцова (тобто імені Івана Франка).\nСаме на цей будинок і вказав Стороженко Чакові, коли вони минали його.\n— Отут я теж трохи працював. В естрадному театрі «Аполло». У трупі Марморіні. «Живі скульптури». Зевсом був, Громовержцем,— гірко усміхнувся він. — А потім хазяїн вигнав мене. За те, що я заступився за бідну дівчинку з кордебалету, яку він переслідував. «І полетів божественний Зевес в брудну калюжу з голубих небес...»\nВони вийшли на Лютеранську (тепер це вулиця Енгельса) і, перетнувши її, наблизились до шостого номера. Це відомий тепер у Києві будинок. На ньому прикріплена меморіальна дошка, бо тут жив у 1914 році великий пролетарський письменник Максим Горький.\nА тоді у розцяцькованій вітрині першого поверху привертав увагу яскравий рекламний щит:\n«Піротехнічна лабораторія Ф. І. Смирнова.\nКращі в Росії фейєрверки.\nПерше в Росії виробництво витончених паперових виробів для котильйону.\nОрдени, тури, шапочки, віяла, паперові квіти, конфетті, серпантин, гірлянди для прикрашання залів і т. д. і т. п.\nМоделі всіх новинок, що з'являються за кордоном, негайно одержуються мною, тому моє виробництво ніколи не відстає від закордонних фабрик.\nЦіни поза всякою конкуренцією, оскільки все робиться на місці».\nПоки я читав цю рекламу, Стороженко і Чак уже відчинили двері і зайшли в лабораторію. Я ледве встиг ускочити, щоб двері не зачинилися зовсім.\nПіротехнічна лабораторія Ф. І. Смирнова мала надзвичайний химерно-святковий вигляд. Зі стелі звисали барвисті різноколірні паперові гірлянди, всі стіни були завішані найрізноманітнішими паперовими квітами — й дуже схожими на живі, і якимись казковими, яких, мабуть, і в природі нема.\nЗа величезним столом, на якому височіли купи кольорового паперу, спіралі дроту і безліч якогось причандалля, сидів дуже гарний сивий чоловік з несподівано чорними бровами і чорними, по-молодецькому закрученими догори вусиками, у білій накрохмаленій сорочці, з краваткою-метеликом. Він був зовсім не схожий на майстра.\nПобачивши Стороженка, Смирнов підхопився, радісно усміхаючись.\n— О! Кого я бачу! Салют на честь дорогого гостя! — Він схопив зі столу величезну картонну «цукерку», за щось смикнув, і «цукерка» оглушливо вибухнула, викидаючи в повітря хмару конфетті, яке барвистим снігом посипалося на голови Стороженка і Чака.\nПотім Смирнов швидко підійшов до Стороженка і поривчасто обняв його:\n— Здрастуй, дорогий П'єр!\n— Здрастуй, Федоре Івановичу, здрастуй!\n— Де ж це ти пропадав? Чого зник? Чого не з'являвся?.. Ну, як справи? Як...— Смирнов швидким поглядом окинув благенький латаний костюм Стороженка і враз спохмурнів. — Ех! Ну що ж ти... Ну хіба ж так можна? Ну...\n— Все в порядку, Федоре,— густо почервонів невдаха-клоун.— Не хвилюйся. Все гаразд...\n— О, проклятий світ, що примушує бідувати таких людей! О, мерзенне суспільство продажних душ! — пристрасно, з обуренням вигукнув Смирнов і враз застиг, глянувши на Чака. Мабуть, уперше зрозумів, що вони не самі.\n— Не хвилюйся, Федоре, це свій...— заспокоїв його Стороженко. — Наш брат, пригноблений. Учора довелось рятувати його від поліцейського синочка Слимакова.\n— А-а! — приязно усміхнувся до Чака Смирнов і простяг йому руку.— Радий познайомитися.\nЧак ніяково усміхнувся, потискаючи руку цій незвичайній людині.\n— Я до тебе, Федоре Івановичу, в одній невеличкій справі...— явно переборюючи себе, почав Стороженко (мабуть, він був гордий і не любив нічого просити навіть у друзів). Соромлячись Чака, він обняв Смирнова за плечі й стиха, майже пошепки почав йому щось пояснювати.\n— Про що мова! Нема питань! — вигукнув Смирнов і заметушився по лабораторії, вишукуючи якісь картонні коробочки, трубочки, пакунки.\n— Оце візьми! Оце...Оце...— приказував він, раз у раз соваючи Стороженкові якусь річ.— 3 цим обережно, вибухає при найменшому натисненні в оцьому місці...\n— Спасибі... Спасибі... Спасибі...— кивав головою Стороженко.— Я, Федоре, віддячу тобі колись, повір мені...\n— Облиш! Це я в неоплатному боргу перед тобою. За радість, яку ти дарував мені своїм талантом. Що може бути радіснішого за справжній веселий щирий сміх! Найлюдськіша радість з усіх радостей людських. «Людині підкоривши все і всіх, бог тільки їй одній дозволив сміх»,— сказав Ронсар. Отже, не ображай мене, друже...\nКоли вони вийшли на вулицю, Стороженко сказав Чакові:\n— Чудова людина! З робітників. На «Арсеналі» працював. А в 1905-му в Шулявській республіці брав участь. Жив він на Шулявці, на Маріїнський. Після того на «Арсенал» уже вороття не було. Захопився піротехнікою і от... Майстер виключний. Ювелір. Віртуоз. Я його ще з дитинства знаю. Жили поряд...\nЯ уважно придивився до Стороженка і чи не вперше побачив, що він досить-таки літній уже, років за сорок, мабуть.\nПідійшовши до цирку, він знову нерішуче затупцяв на місці, чи то роздумуючи, чи не наважуючись іти далі. Нарешті зітхнув і сказав Чакові:\n— Знаєте... знаєте... я вас от що попрошу. Ви, друже, візьміть оцю коробку, підійдіть до швейцара і скажіть, що ви... що це капелюшок... для мадемуазель Терези... Запам'ятали? Що ваша мати просила передати його мадемуазель Терезі. Тільки у власні руки, неодмінно у власні руки... тільки... Розумієте?\n— А ви? — здивовано звів на нього очі Чак.\n— А я... А я через хвилину зайду. Ви мене почекаєте у фойє на другому поверсі. Розумієте... — він зітхнув і одвернувся,— мене наказано ні з якими. пакунками у цирк не пускати. А швейцар такий, як пес на ланцюгу. Тому я й попросив вас... Ще без нічого — так-сяк, а з пакунками — категорично. Я їм набрид своїми атракціонами. Розумієте?\n— Я розумію, розумію,— ніяковіючи від співчуття до нещасного колишнього клоуна, пробелькотів Чак, узяв круглу коробку і пішов до дверей цирку. Я, звичайно, за ним.\nВеличезний, мов гора, швейцар з рудими, як у рисі, бакенбардами незворушним ідолом став на порозі, коли Чак відчинив двері.\n— Мені... от... капелюшок для мадемуазель Терези... мати просила... — затинаючись, промовив Чак.\n— Давай передам,— басовито долинуло згори.\n— Ні-ні.. велено у власні руки... у власні руки тільки!\n— Гм!..— невдоволено гмикнув швейцар. — Ну, проходь! Тільки недовго там.\nЧак шмигнув у двері. Я — за ним.\nПроминувши напівтемне фойє першого поверху, ми піднялися такими ж напівтемними сходами на другий.\nТут було світліше.\nДвері у зал були прочинені, і з арени лунали різкі, наче постріли, удари шамбер'єра (циркового батога) і глухий кінський тупіт.


ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КИЇВСЬКА МІЖНАРОДНА ФОНДОВА БІРЖА» (далі за текстом – ПрАТ «КИЇВСЬКА МІЖНАРОДНА ФОНДОВА БІРЖА» або «Товариство»), місцезнаходження якого: Україна, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36-В. Повідомляє акціонерів…\nПроекти рішень з питань, включених до порядку денного позачергових Загальних зборів акціонерів ПрАТ «КИЇВСЬКА МІЖНАРОДНА ФОНДОВА БІРЖА», що відбудуться 30.11.2018 р. Проект порядку денного та проекти рішень з…\nПерелік документів, що має надати акціонер (представник акціонера) для участі у Загальних зборах акціонерів ПрАТ «КИЇВСЬКА МІЖНАРОДНА ФОНДОВА БІРЖА», які відбудуться 30.11.2018 р.\nПерелік документів, що має надати акціонер (представник акціонера) для участі у Загальних зборах акціонерів ПрАТ «КИЇВСЬКА МІЖНАРОДНА ФОНДОВА БІРЖА», які відбудуться 30.11.2018 р. Для реєстрації та…


Що ви повинні знати, перш ніж зважиться на антицелюлітний масаж.\nКожна жінка панічно боїться целюліту. І та, у якої він вже є, а особливо та, у якої він ще зовсім не спостерігається. Целюліт викликає жах і змушує жінок проходити часом болючі, але ефективні процедури. Що ви повинні знати про целюліті і способи позбавлення від нього? Що таке целюліт і антицелюлітний масаж?\nЦелюліт на шкірі виглядає як апельсинова скоринка. Це - результат змін жирової тканини, яка входить до складу шкіри. Найчастіше целюліт можна помітити на сідницях, стегнах і на верхніх відділах рук. У боротьбі з ним придумано чимало. Це - дієти, креми і скраби, також спеціальні пояси. Але масаж був і залишається на сьогоднішній день найефективнішим способом боротьби з целюлітом. Як насправді діє антицелюлітний масаж, про який знають всі? Що відбувається зі шкірою під час масажу і як на нього зважиться?\nАнтицелюлітний масаж - це процес розтирання або розминання проблемних ділянок тіла. Масаж сприяє позбавленню від целюліту, а не приємному розслабленню або розігріву м'язів. Тому ви повинні бути готові до досить болючим відчуттям. В організмі кров починає циркулювати дуже швидко, вона несе кисень в підшкірну жирову клітковину, а також вимиває непотрібні і шкідливі токсини.\nЗ підшкірних жирових тканин, шляхом механічної дії, виводяться надлишки жиру. Всі клітини оживають, в організмі нормалізується обмін речовин. Шкіра при масажі стає більш пружною і підтягнутою.\nЗа допомогою застосування спеціально розроблених методик, професійний масажист надасть вам допомогу в боротьбі з целюлітом. Якщо ви вирішили зайнятися самомассажем, це також непогано. Тільки пам'ятайте, що результат буде не так скоро, як вам би того хотілося.\nМаксимального ефекту від антицелюлітного масажу можна досягти тільки в тому випадку, якщо займатися ним постійно. Не обов'язково щодня, але варто прописати графік і строго його дотримуватися. Якщо ви все ж вирішили робити масаж самі в домашніх умовах, то фахівці рекомендують займатися цим ранком перед сніданком. Тривалість процедури - 30 хвилин. Якщо ви робите масаж ввечері, доповніть процедуру антицелюлітного обгортання, щоб посилити ефект масажу.


Професійна кавомашина 190163 BARTSCHER (Германія) - як купити, ціна в Києві, гарантія, оформити доставку | тел. (067) 336-50-73\n>> Кавомашини > BARTSCHER > 190163 >\nПрофесійна кавомашина BARTSCHER (Германія) 190163\nКавова машина «BARTSCHER» Coffeeline G2 plus з трьома котлами - професійне обладнання для закладів громадського харчування та кав'ярень. Ця модель володіє цілим рядом переваг, а саме наявністю окремих резервуарів для груп заварок і пару з окропом, системою автоматичного очищення і наповнення бойлера. Є захист від перегріву.\nПодача пару здійснюється через 2 крана. Для окропу також є окремий кран. Резервуар надійно захищений від протікання антівакуумним клапаном. Передбачено стаціонарне підключення до водопроводу. Вода подається автоматично через магнітний клапан і піддається додатковому очищенню за допомогою додаткових фільтрів. За рахунок цього напої набувають особливого смаку, а термін експлуатації кавомашини збільшується. Дозування порцій кави контролює вбудований мікропроцесор. Немає необхідності вести підрахунок чашок самостійно, так як для цього передбачена спеціальна система.\nУ кавомашині «BARTSCHER» Coffeeline G2 plus реалізована унікальна технологія виробництва кави PREE BREE SYSTEM. Підбадьорливий напій готується за особливою рецептурою, набуваючи неповторні смакові якості і аромат.\nТехнічні характеристики: професійна кавомашина BARTSCHER 190163\nРозміри (д/ш/в): 667 x 580 x 523 мм, потужність: 3300 Вт, вага: 62 кг.\n190163 140 306 ГРН\nТип виробу Машина для приготування кави\nК-сть постов 2 шт\nРазом з цим купують також\nШоколадний фонтан Remta CS 3 REMTA (Турція)\nгарантія - 12 міс., 320 x 300 x 480 мм, t°= +30..+90 °C, 11000 Вт, вага 7 кг.... >> детальніше\nЦіна на професійна кавомашина 190163 виробництва BARTSCHER (Германія) вказана для м.Києва і є орієнтовною. Перед виконанням замовлення прохання уточнювати ціну у менеджера. Доставка обладнання по Києву - БЕЗКОШТОВНО. Доставка обладнання на склад перевізника - БЕЗКОШТОВНО. Вартість доставки в інші населені пункти можете уточнити по телефону у наших спеціалістів або ж у компаній-перевізників. Для розрахунку вартості доставки необхідно пам`ятати размір и вагу товару (цю інформацію дивись вище).\nОформлення замовлення на професійна кавомашина BARTSCHER 190163\nГоловна сторінка › Професійні автоматичні та напівавтоматичні кавомашини › BARTSCHER (Германія) › 190163 ›


З чого починається ремонт автомобіля. -\nЗазвичай необхідність ремонту визначається по виявленню несправностей у роботі двигуна або інших систем і агрегатів автомобіля. Як правило, до ремонту приводять несправності, виявлені в процесі експлуатації, а так само відмови деяких вузлів\nабо агрегатів. Наступний етап, що передує ремонту, найвідповідальніший, оскільки необхідно визначити причину, внаслідок якої стався відмова, або ж, неправильна (некоректна) робота того чи іншого механізму. Не важко визначити обсяг майбутніх ремонтних робіт, коли виникає явний дефект, що вимагає заміни вузла або агрегату, але іноді буває так, що заміна не приводить до очікуваних результатів. На жаль, на практиці таке часто зустрічається. І причиною цього може бути неякісний огляд і діагностика несправностей автомобіля, а так само, якщо для ремонту використовувалися неякісні запасні частини. На жаль, ринок наповнений підробленими запчастинами, але це окреме питання, а зараз ми розглядаємо причини, які спричинили до ремонту автомобіля.\nНайбільш поширеними причинами ремонту автомобіля є стуки у вузлах і агрегатах автомобіля, а так само скрипи, що виникають при русі по нерівностях, через яких частота і серйозність ремонту значно підвищується. При з’ясуванні причини виникнення сторонніх стукотів, необхідно зрозуміти характер видаваного звуку. Може бути, кілька видів сторонніх звуків. Наприклад, жорсткий стукіт супроводжується чіткими ударами металевих деталей між собою. Причиною цього стуку можуть бути великі зазори в шарнірах підвіски або рульового управління, підвищені зазори підшипників маточини, в кріпленнях амортизаторів і реактивної тяги, і т. д. Якщо вчасно не виявити і не усунути дані неполадки, то в подальшому може знадобитися більш серйозний ремонт автомобіля . Тому, під час руху автомобіля, рекомендується уважно прислухатися, щоб вчасно виявити сторонні звуки. Але перш ніж починати якийсь ремонт, найкраще звернутися на станцію технічного обслуговування до фахівців з діагностики, щоб найбільш точно виявити причину сторонніх звуків.


Мій конспект. Англійська мова. 4 клас (за підручником О. Д. Карпюк). - Книжковий інтернет-магазин - Видавництво Ранок\nМій конспект. Англійська мова. 4 клас (за підручником О. Д. Карпюк). Мій конспект. Англійська мова. 4 клас (за підручником О. Д. Карпюк).\nКод виробника: ПШМ277\nПосібник містить розробки уроків з англійської мови та орієнтовне календарно-тематичне планування для 4-го класу НУШ. Розподіл годин і тематика уроків відповідають змісту підручника О. Д. Карпюк «Англійська мова. 4 клас».\nКонспекти всіх уроків курсу (6 розділів, 102 уроки) розміщено на окремих аркушах. Вони містять методично грамотно оформлену «шапку уроку» та різноманітні завдання для розвитку наскрізних умінь. Також передбачено місце для записів учителя, що зробить розробку заняття по-справжньому авторською та заощадить час для планування й оформлення.\nДля вчителів, які викладають англійську мову в 4 класі Нової української школи.\nАнглійська мова. 3 клас (за підручником Несвіт А.М.)\nАнглыйська мова. Smart dictionary. Зошит для запису слів Enjoy English Level 1. 1 р.н.\nСерія «Enjoy English». Smart Dictionary. Level 2. Зошит для запису слів\nСерія «Enjoy English». Smart Dictionary. Level 4. Зошит для запису слів


Купити пилку для нігтів Nila пряма 100/180\n→ Пилочка для ногтей Nila прямая 100/180\nПилка для нігтів Nila пряма 100/180 4.61 1\nПилка для нігтів Nila пряма 100/180 має класичну пряму форму, ніж є універсальною в роботі\n21 грн. × Пилка для нігтів Nila пряма 100/180 is now in your shopping cart\nМодель прямая 100/180\nПилка для нігтів Nila пряма 100/180 професійне виріб для роботи з натуральними нігтями. Нею допомогою можна обробити нігтьову пластину, надати їй форму і обпиляти з бічних сторін.\nМає класичну пряму форму, що робить її універсальною в роботі. Виготовлена з пластику, здатного добре згинатися завдяки еластичності. Це запобігає її поломку раніше терміну, і гарантує довгу службу. Крім того, її можна мити і дезінфікувати.\nВисокоякісна японська наждачний папір має різну абразивность. Шар з аброзівностью 220 усуне всі нерівності і пошкодження нігтьової поверхні, а шар з аброзівностью 180 завершить процес м'якої обробкою.\nКупити пилку пряму можна, зателефонувавши за вказаним телефоном.\nВідгуки Пилка для нігтів Nila пряма 100/180\nCustomers who bought Пилка для нігтів Nila пряма 100/180 also bought


Цікава математика: рахуємо в межах десяти – Освіта.UA\nПрактичні завдання, що допоможуть дитині вивчити цифри та розвинути логічне мислення й увагу\nПроект «Розвиток дитини» пропонує батькам, вихователям та вчителям шістнадцять оригінальних практичних завдань для розвитку навичок аналітичного, логічного, творчого мислення, довільної уваги, кмітливості тощо.\nВиконання запропонованих завдань сприятиме знайомству з поняттями цифри й числа та елементарними математичними діями, формуванню у дітей позитивного ставлення до вивчення математики, вихованню впевненості у собі та своїх освітніх можливостях, що є важливою запорукою всебічного розвитку дитини.\nУ кого більше: порівнюємо кількість. Цей комплект завдань допоможе дитині навчитися послідовному рахунку від 1 до 11, а також розвинути навички порівняння.\nСолодка лічба: рахуємо до 10. Це завдання допоможе дитині вивчити числа від 1 до 9, краще уявити різницю між цифрою та числом. Дитині пропонується домалювати свічки на святковому торті таким чином, щоб їхня кількість відповідала цифрі.\nПорахуй тварин: рахунок до 10. Цей комплект завдань допоможе дитині розвинути навички послідовного рахунку в межах 10, навчитись писати цифри та краще зрозуміти різницю між цифрою та числом, потренувати увагу.\nРахунок до 10: малюємо вікна в будиночках. Це завдання допоможе дитині опанувати рахунок у межах 10, орієнтуючись на кількісне й цифрове зображення, розвинути математичне мислення, увагу та кмітливість.\nЦікава математика: порахуй і домалюй. Це завдання допоможе дитині розвинути навички рахунку в межах 10, увагу та кмітливість. Дитині пропонується порахувати предмети, перевірити, чи правильно зазначено кількість у відповідних комірках, і домалювати ті, яких не вистачає.\nУчимося додавати наочно (у межах 10). Це завдання допоможе дитині навчитися додавати в межах 10 й зрозуміти сам принцип цієї арифметичної дії. Воно містить задачу, що розв’язується за допомогою дії додавання.\nРахуємо плоди й тренуємо увагу. Цей комплект завдань допоможе дитині одночасно потренувати як довільну увагу, так і навички рахування до десяти, а в деяких завданнях і до 12-13-ти. Кожне завдання присвячене певним плодам, які ростуть на деревах або кущах.\nРахуємо до десяти, розкладаючи полуниці. Це завдання допоможе дитині навчитись рахувати до 10. Числа на сторінці представлені в формі полуничок, які потрібно вирізати та розкласти в правильному порядку. Такий спосіб вивчення є особливо ефективним для дітей-кінестетиків.\nДії з трьома числами: додавання й віднімання в межах 10-50. Цей комплект завдань допоможе дитині відпрацювати навички додавання й віднімання в межах від 10 до 50, а також зрозуміти зв’язок між цими діями.\nМатематичні пазли: додаємо в межах 10. Це завдання допоможе дитині опанувати дію додавання в межах 10, покращити арифметичні навички, розвинути математичне мислення, увагу та кмітливість.\nЦікава математика: закодовані слова. Це завдання допоможе дитині опанувати дію додавання в межах 10, розвинути математичне мислення та кмітливість. Дитині пропонується розв’язати приклади, записати у комірках потрібні літери, позначені на телефоні, та розкодувати слова.\nЗнайди правильні приклади: додавання та віднімання. Це завдання спрямоване на розвиток навичок усного рахунку в межах 10. Завдання можна використовувати як «арифметичну розминку», влаштовуючи змагання на швидкість та точність виконання.\nАрифметична траса: додавання та віднімання в межах від 10 до 100. Цей комплект завдань допоможе дитині відпрацювати навички усного додавання та віднімання чисел. Дитині пропонується пройти цікаву арифметичну трасу, деякі з клітинок якої заповнені числами з діями віднімання та додавання.\nЗнайди однакові відповіді: додавання в межах від 10 до 100. Цей комплект завдань допоможе дитині опанувати дію додавання в межах від 10 до 100. Кожне завдання містить 5 основних прикладів на додавання, що розташовані в малюнках.\nТренуємо увагу, рахуючи предмети. Цей комплект завдань надає дитині можливість поєднати розвиток уваги із тренуванням навичок рахунку, а також набути важливих поведінкових навичок — цілеспрямованості та посидючості.\nПЕРЕГЛЯНУТИ ВСІ ЗАВДАННЯ\nСучасні завдання в цікавій формі познайомлять вашу дитину із літерами українського алфавіту...\nПрактичні завдання, що допоможуть дитині прищепити повагу до мами та підготувати їй вітання власноруч... 3.05.2021\nТворчі завдання для дітей до свята Великодня\nЗавдання, що допоможуть розкрити творчий потенціал дитини та підготуватися до свята Великодня... 28.04.2021


ДАВАЙТЕ ВСПОМНИМ - - Page 55\nпредмет поклоніння, своєрідний культ. Адже від того, що ми їмо – п’ємо, коли і як, залежить наше здоров’я. Я не буду перераховувати страв єврейської кухні і давати рецептів їх приготування – то не моя царина, та й багато доведеться витратити чорнила й паперу. Скажу лише, що на учбовій воєнній базі, де ми побували, нас нагодували обідом, до складу якого входило лише закусок 18 видів. З-за столу ми виходили, підтримуючи одне одного, інакше не дійшли б і до автобуса.\n- Мене завжди захоплювало високопродуктивне сільське господарство Ізраїлю: як можна зробити квітучий сад з пустелі і чому на наших чорноземах такий занепад і безгосподарність?\n- Все залежить від державної системи. Коли «все вокруг колхозное, все вокруг мое», ладу не буде. Якщо ж з’явиться господар, всіляко підтримуваний, пещений і леліяний державою, коли до кожної найменшої рослинки (і прямо, і фігурально) буде підведена вода, а в основу будь-якої діяльності буде покладено принцип розумної доцільності, тільки тоді можна сподіватись вагомих зрушень. Дуже хотілося б дожити до часів, коли і Україна стала квітучим садом.\n- Григорію Ізраїльовичу, Ви ходили вулицями ізраїльських міст, спілкувались з людьми, побували в учбовому армійському підрозділі. Скажіть, будь ласка, декілька слів про криміногенну ситуацію в Ізраїлі та про дідівщину в Ізраїльській армії.\n- З усією впевненістю скажу: серед глупої ночі мати може відправити свою дочку до родичів чи друзів або у справі у будь-який куточок міста і спокійно ляже спати. Нічого з дочкою не станеться. Мені було дуже дивно, але я не бачив жодного п’яного. До 2-ої, 3-ої години різноязикий, багатоликий натовп гуляє вулицями (вдень дуже жарко), сміється, радіє, п’є прохолодні напої у кафе та ресторанах, відвідує культурні центри – ніхто нікого не чіпає, ніхто нікому не заважає, кожен поважає право іншого на достойне існування серед собі подібних. А що стосується дідівщини, то в Ізраїльській армії навіть поняття такого немає. Служба – то почесний обов’язок кожного (не виключаючи жінок), джерело самоповаги і поваги оточуючих. Генерал і солдат носять одну й ту ж уніформу (лише знаки розрізнення – інші), і


Новорічні салати. Кулінарні рецепти на Новий рік.\nСалати / Новий Рік / Кулінарні статті\nНоворічні салати неодмінно повинні відповідати певним перевагам покровителя майбутнього року. Тому салати до Нового року повинні бути одночасно неймовірно смачними і незвично оформленими, щоб обов'язково викликати непідробне захоплення і подив присутніх гостей.\nМи вже досить давно звикли зустрічати свято Нового року з оглядкою на східний календар, тобто ми хочемо одягнутися лише у відповідні кольори, зробити відповідний макіяж, а також приготувати страви і салати до новорічного столу, подібні той суті, чий рік ми в принципі і відзначаємо. Правда? Однак на цей раз буде все трохи по-іншому.\nАстрологи все більше стверджують, що рік Мавпи не буде ставити нас в рамки, а це означає, що на святковому столі в новорічну ніч може красуватися практично будь-яка страва. Мавпа - це істота не привередлива і всеїдна, тому смачні салати на Новий рік 2016 можуть містити в собі будь-які продукти.\nОднак, щоб домогтися розташування символу року, ми не повинні упускати з виду фрукти, овочі та зернові культури. Так, наприклад, можна приготувати салати на Новий рік 2016, в яких будуть поєднуватися ці продукти.\nНоворічні салати на Новий рік 2016.\nБез новорічних салатів - Олів’є, мімози і оселедця під шубою ми собі вже й не уявляємо новорічний стіл. Але обмежуватися традиційним набором салатів не обов'язково. Адже таких новорічних рецептів існує чимало.\nНаприклад, чудові новорічні салати: з крабовим м'ясом або рисовий з мідіями - вони напевно сподобаються тим, хто стежить за фігурою. Дуже популярні в свята салати з м'ясом птиці: індичка, курка і навіть качка чудово поєднуються з ніжними салатними листям - виходить і ситно, і не обтяжливо для шлунка.\nВ принципі будь-який салат - це відмінна можливість проявити фантазію і винахідливість, адже все залежить від того, наскільки вдалі поєднання смаків, текстури і навіть температур ви підберете (наприклад, м'ясо в салаті може бути теплим, а овочі - холодними).\nНіжне м'ясо індички і курки чудово поєднується з вареною картоплею та морквою, грибами, а також з зеленими салатними листям, горіхами, сирими і сушеними фруктами - апельсинами, яблуками, ананасом, курагою, чорносливом.\nМ'ясо птиці практично в будь-якому новорічному салаті можна замінити м'ясом кальмара: смак стане набагато ніжніше, а суть залишиться колишньою. Головне - зварити цього кальмара так, щоб він не став гумовим. Власне, як раз варити-то його й не треба. Треба просто опустити на 10 хвилин у гарячу воду (близько 80 градусів), і все.\nВзагалі морепродукти здатні зробити святковим практично будь-який салат: смак у них, як правило, дуже ніжний (але тим не менш дуже виразний), та й виглядають вони яскраво, привабливо.\nГоловне - не перебити їх тонкий смак і не перестаратися в варінні-смаженні: мідії, креветки, гребінці та іншу морську живність слід піддавати термічній обробці якісь лічені секунди, в іншому випадку вони втрачають і смак, і горезвісну ніжність і свіжість. Втім, деякі дари моря, наприклад, мідії і креветки, в наших магазинах продаються вже вареними, але тут вже нічого не поробиш.\nДуже нарядно виглядають новорічні салати з зелених салатних листків. До того ж вони поєднуються практично з чим завгодно. Ось тільки готувати заздалегідь їх не вийде: листя обм’якнуть, втратять і обсяг, і колір. Щоб віддалити момент втрати товарного вигляду і зберегти якомога більше вітамінів, салатні листя краще не різати ножем, а рвати руками.\nІ ще одне залізне правило: салатні листя повинні бути сухими, інакше салатна заправка з них просто стече. Якщо у вас немає спеціального пристосування для сушіння, після миття струсніть їх і розкладіть на сухому чистому рушнику - через 15 хвилин вони будуть готові до вживання.\nПрикраса новорічних салатів.\nПрикраса новорічних салатів 2016 буде відрізнятися від інших лише присутністю символіки наступаючого року.\nАле, щоб новорічний стіл виглядав оригінально, спробуйте кожен салат оформити по-своєму. Тут все буде залежати від вашої фантазії та художнього смаку, а ми постараємося вам трохи допомогти в цьому.\nНові ідеї для новорічних салатів.\nСпробуйте проекспериментувати зі способом подачі новорічних салатів. Якщо ви звикли подавати у салатниках, то в цей раз розкладіть його на порційні келихи або креманки. Також можна використовувати кулінарні кільця і подати порційно кожному гостю. Використовувати можна не тільки круглі кулінарні кільця, а також квадратні, у формі трикутника або ромба.\nКрім звичних для вас масел, використовуйте різні масла для заправки салату. Такі, наприклад, як масло волоського горіха, з виноградних кісточок, рисове і інші. Часом тільки заміна заправки для традиційного салату може докорінно змінити смак і заграти новими смаковими нотами.\nНе бійтеся експериментів і з інгредієнтами! Наприклад, якщо в простому вінегреті або Олів’є замінити оливками солоні огірки, вже вийде новий цікавий відтінок смаку.\nНоворічний салат Мавпа


Коли Кім Кардашян оголосить про розлучення з Вестом\n21 січня 2021, 18:53 Читать новость на русском\nКім Кардашян, Каньє Вест і донька Норт / Фото з інстаграму Кім Кардашян\nАмериканська блогерка Кім Кардашян та її чоловік Каньє Вест ще досі офіційно не заявляли про розлучення, хоча всі західні ЗМІ про це говорять. Журналісти висловили припущення, що все офіційно станеться в останньому випуску реаліті-шоу "Сімейство Кардашян".\nВідомо, що останній, двадцятий сезон знаменитого "Сімейство Кардашян" (Keeping Up with the Kardashians) вийде у 2021 році. За інформацією видання Page Six, саме у фінальній сюжетній лінії шоу весь світ офіційно дізнається про розлучення Кім та Каньє.\nДо слова Розлучення не за горами: Кардашян і Вест перестали відвідувати сімейного консультанта\nВони зняли епізод, як Кім обговорює свої проблеми в шлюбі. Всі учасники знімань підписали угоду про конфіденційність, тому що фінал буде показаний пізніше, 2021 року,\nВ останньому випуску шоу мають розповісти про проблеми у сім'ї Кардашян і Веста та причину їхнього розлучення. Останній епізод реаліті побачить світ на початку 2021 року.\nЩо відомо про особисте життя подружжя\nНагадаємо, що пара одружилась у травні 2014 року. З того часу вони виховали чотирьох дітей – Норт і Сейнта, яких Кім народила сама, та Чикаго і Псалма, яких народила сурогатна матір. Минулоріч у ЗМІ стало відомо про проблеми у подружжя на тлі виборчої кампанії Каньє Веста у президенти США. Все ще більше ускладнилось через біполярний розлад репера, тому на початку 2021 року стало відомо з уст інсайдерів ЗМІ, що пара розлучається. Наразі самі зірки нічого не коментують і приховують все в таємниці.


Helpremont > Кухня > Фартух для кухні зі скла\nНова керамічна плитка на стінах, незважаючи на широке розмаїття матеріалів, впродовж довгих років була незмінним атрибутом будь-якого ремонту кухні. Особливо це стосувалося обробки кухонного «фартуха». І лише недавно в моду стрімко увірвався скіналі – фартух для кухні зі скла, найчастіше декорований сучасним кольоровим фотодруком. В принципі, нічого дивного в популярності цієї, що прийшла з Великобританії, формі обшивки кухонних стін (по-англійськи «to skin» означає саме «обшивати») немає – оскільки за рівнем захисту і креативного дизайну декороване скло значно випереджає інтер’єрні переваги плитки.\nОднотонний фартух з глянцевим ефектом візуально розширює простір кухні\nстійкі до розпеченого жиру, окропу, впливу хімічно активних органічних лугів, кислот, соляних розчинів і засобів побутової хімії;\nнесприйнятливі до впливу ультрафіолету;\nнавіть при форс-мажорному нагріванні не виділяють отруйних речовин;\nмають високу механічну міцність – аж до збереження цілісності поверхні при ударах важких предметів;\nвідрізняються відсутністю затирочних швів – і тому більш гігієнічні, ніж плиткові покриття;\nдопускають установку підсвічування і візуально збільшують простір;\nдозволяють перетворити кухонний фартух на справжній витвір мистецтва, завдяки необмеженим можливостям дизайну та фотодруку.\nКрім того, така кухонна панель (або панелі) з ударостійкого скла дуже легко монтуються, не вимагає попереднього очищення і вирівнювання стіни, дуже зручна у догляді і чудово освіжає інтер’єр кухні – при порівняно невисокій вартості.\nЩо стосується недоліків – кухонний фартух з скла скіналі незручний лише тим, що в процесі монтажу ні просвердлити в ньому отвори, ні відкоригувати розмір шляхом відрізу частині панелі не вдасться (гартоване скло надвисокої міцності промислового виробництва звичайним інструментам непідвладне).\nВибір в плані як вартістю, так і дизайну скляних фартухів досить великий – і найбільш бюджетним серед різноманіття варіантів служить звичайна, без вишукувань, прозора панель. У цьому випадку декоративна роль її зведеться практично до нуля, і головним призначенням міцної скляній захисту буде її функціональність – інакше кажучи, здатність приймати на себе вплив високої температури, попадання жирів і оберігати від забруднення штукатурку або настінні шпалери.\nПорада: прозоре скло можна замінити і матовим, або прикрасити його напівпрозорим піскоструйним малюнком, оригінальної написом або орнаментом, що додає скляний фартух більшої оригінальності і ефектності.\nБільш креативним варіантом стане вибір на користь пофарбованого скла. На експлуатаційні властивості скіналі це ніяк не впливає, і застосування технології нанесення термостійкої фарби на виворітну сторону панелі просто збільшує вартість фартуха орієнтовно на 15-20%. При цьому обраний колір (або комбінація з декількох кольорів) не вигоряє з часом і дозволяє отримати яку завгодно багату палітру відтінків.\nНарешті, найпопулярнішим варіантом є скло, модель якого включає нанесення повнокольорового малюнка (у тому числі – виконаного в манері 3D або візуально розширену перспективу). Підбір малюнка покликаний органічно вписати таким чином декороване скло в загальний дизайн кухні, а заодно надати приміщенню флер унікальності.\nФартух для кухні зі скла з 3D малюнком\nПри невеликих розмірах панелі (найбільш поширеними серед яких є 40 х 30 та / або 90 х 60 см) скіналі перетворюється на невеликий склодекор. Збільшивши ж – до значної частини стіни – такий фартух на кухню, скло з фотодруком стане повноцінним панно, композицією для якого може бути футуристичний колаж, барвистий пейзаж або репродукція картин відомих майстрів живопису. Головне, щоб обране зображення тематично не вступало в дисонанс із загальним характером кухонного інтер’єру.\nЗа подібну красу теж доведеться платити – і повнокольоровий фотодрук на склі полегшить гаманець приблизно на суму, в 1,5 рази більшу, ніж звичайний прозорий або матований екземпляр. Ще більш серйозною вартістю буде володіти панно з об’ємним ефектом – в цьому випадку ціна зросте в 2-3 рази. Правда, існує ще й проміжний варіант скіналі, при якому фотодрук замінюється на її імітацію – недорогу плівку з вінілу. Це дозволить значно заощадити бюджет, але на довговічність тонкого полімеру в умовах кухні розраховувати не варто – через деякий час (залежно від сумлінності виробника і фізико-технічних властивостей плівки) пластик може вигоріти, деформуватися або повністю відклеїтися.\nПовноколірному сучасному друку нічого подібного не загрожує – оскільки матеріалом для його виконання служать спеціальне ультрафіолетове чорнило, що добре зчіплюються зі склом при затвердінні, що не бояться високих температур, вологості, бруду і не піддаються вицвітання з часом. Тим не менш, нанесене на виворітну сторону скляного фартуха фотозображення додатково покривається білою захисною плівкою.\nПорада: при виборі скіналі з фотодруком, слід поцікавитися у продавця типом використовуваного скла. Таких для виготовлення кухонних фартухів застосовується всього лише два – причому перший з них, Clear Float, славиться вельми бюджетною ціною, пов’язаної з неприємним технологічним недоліком, що виражається в зеленуватим відливом поверхні. Подібного дефекту (досить пристойно спотворює багаті яскравими кольорами фотокартини) марка скла Optiwhite позбавлена. Але додаткова процедура відбілювання – що цілком передбачувано, виливається в більш високу вартість.\nП’ятим – дуже оригінальним і нерідко ігнорованих – варіантом фартуха для кухонь є дзеркальна панель. Для кухонь з невеликими габаритами, якими обладнані всі «хрущовки» і «брежневки» – подібна панель буде просто знахідкою. Простір у цьому випадку візуально розшириться дуже пристойно, а саму дзеркальну поверхню дизайнери можуть покрити штриховим малюнком, штучно «зістарити», затонувати або провести інші експерименти в декоруванні.\nОскільки скло для кухонного фартуха обов’язково прожарюється в спеціальних печах для підвищення міцності і жаростійкості – різати або свердлити його без наявності спеціалізованого обладнання буде вже неможливо. З цієї причини замовлення панелі повинен включати її точні лінійні розміри, елементи для кріплення (якщо вони необхідні), а також розміри і розташування необхідних отворів для майбутнього монтажу електророзеток.\nЯкщо звичайне загартоване скло на фартух кухні здається вам все ж таки недостатньо надійним і безпечним, то ідеальним варіантом серед всіх типів скіналі в цьому випадку виявиться триплекс. Технологія його виробництва, спочатку використовувана в створенні вікон для бронетехніки, а потім перекочувала і на автомобілі, не дозволяє цьому матеріалу розколотися в принципі – і, в крайньому випадку, при ударі будь-якої сили він може тільки розтріскатися (причому без утворення гострих осколків). Триплексні моделі являють собою прозорі багатошарові склопакети, між якими також можна буде вставити шар з надрукованим малюнком.\nПри розрахунку коштів, які ви готові витратити на скляний кухонний фартух, необхідно пам’ятати, що підсумкова сума включає послуги заміру, собівартість обраного виду скла, якість фотодруку, роботи по висвердлюванню додаткових отворів, обладнання підсвічування, доставку і т.д.\nЯк було зазначено раніше, міцнісні гідності термостійкого загартованого скла (що витримує температури до 1700-1800 ° С), призводять і до одного не надто комфортному недоліку – у вже виготовлений за кресленнями і макетами фартух неможливо внести зміни з причини відсутності механічних засобів для обробки подібного роду стекол. Це вимагає ще на початковому етапі абсолютно точного створення креслень. Кожен з фартухів після виконання замовлення стає повністю індивідуальним, штучним виробом\nІнструкція по установці залежить від обраного способу – їх існує три.\nПершим (і найпростішим) є закріплення за допомогою гвинтів – перевага якого полягає у відсутності необхідності в будь-якої попередньої підготовки стіни. Отвори під гвинти ще в процесі виробництва робляться по чотирьох кутах скляній панелі. Укрутивши їх в призначені для них місця, головки приховують під декоративними заглушками-кліпсами.\nДругий метод – посадка на клей, а третій, схожий з ним – на рідкі цвяхи. На перший погляд ці способи здаються ще простіше, але на ділі у них є ряд особливостей. Перш за все, ефективний монтаж буде можливий тільки на ідеально рівну стіну. Крім того, важливим моментом установки є неприпустимість неточною стикування панелей. При необхідності закріплення на скіналі електророзеток, проводка повинна бути змонтована заздалегідь, а самі зовнішні корпуси розеток – вже по закінченні монтажу фартуха. З лицьового боку на скло можна приклеїти і металеву фурнітуру – для подальшого розвішування поличок і кухонного начиння.\n← 3D шпалери – сучасний і стильний акцент в інтер’єрі кухні Як заховати труби в санвузлі →


Це цікаво \_ Створено штучний інтелект для діагностики COVID-19\nПро це повідомляється на сайті Королівського коледжу (www.kcl.ac.uk).\n«Модель ШІ використовує дані програми COVID Symptom Study для прогнозування зараження COVID-19 шляхом порівняння симптомів людей та результатів традиційних тестів на COVID-19. Дослідники кажуть, що це може допомогти населенню, де доступ до тестування – обмежений. Незабаром розпочнуться два клінічні випробування у Великій Британії та США», – йдеться у повідомленні.\nЯк зазначається, понад 3,3 млн осіб у всьому світі завантажили додаток COVID Symptom Study і використовують його для щоденних звітів про стан свого здоров’я, незалежно від того, чи почуваються вони добре, чи мають будь-які нові симптоми, такі як постійний кашель, лихоманку, втому та втрату смаку або нюху.\nДослідники проаналізували дані жителів Великої Британії і США, які регулярно реєстрували дані про стан здоров’я в додатку, близько третини з яких мали симптоми, пов’язані з COVID-19. Як з’ясувалося, з них 18 374 особи повідомили, що у них був тест на коронавірус, а у 7178 осіб тест дав позитивний результат.\nДослідницька група проаналізувала, які симптоми COVID-19 найчастіше пов’язані з позитивним тестом. Вчені з’ясували, що дані щодо втрати смаку та нюху (аносмія) були особливо вражаючими: дві третини користувачів з позитивним результатом на коронавірус повідомили про цей симптом, порівняно з більше, ніж однією п’ятою учасників, у яких результат тесту був негативним.\nОтримані дані свідчать про те, що аносмія є сильнішим фактором, який прогнозує COVID-19, ніж лихоманка.\nПотім дослідники створили математичну модель, яка з майже 80% точністю передбачала ймовірність того, що людина буде мати COVID-19, зважаючи на її вік, стать та поєднання чотирьох основних симптомів: втрату нюху або смаку, сильний чи постійний кашель, втому й втрату апетиту.


КОПИЧИНЦІ. Дерев’яна церква Воздвиження Чесного Хреста Господнього » Тернопільщина\nКопичинці. Дерев’яна церква Воздвиження Чесного Хреста Господнього з дзвіницею з 1630 року. Одна з найбільш ранніх дерев’яних будівель на Поділлі, відноситься до пам’яток української народної архітектури.\nХрам був збудований з дубів у 1630 році без жодного гвіздка. Часто церкву називають Гетьманською. За народними переказами її було побудовано козаками або при їхній безпосередній участі. Храм побудовано в класичному стилі на колишньому присілку Кутці.\nУ книжці «Чотири тижні в Галичині» Ст. Карвовський пише, що фундатором церкви чесного Хреста на Кутці був Мартин Лудецький, якому, видно, в той час належала частина «Гетьманщини» – Кутець. Як довго це було – невідомо.\nЗнаний мандрівник епохи козацького бароко Павло Алепський згадував: «Народні майстри України нагромадили величезний досвід у дерев’яній архітектурі. Будівничий геній народу виявив себе попри всю недосконалість техніки будівництва. Простою сокирою споруджувались і звичайнісінькі хати, і чудово прикрашені церкви».\nцерковне приміщення перекрите не плоскою стелею, а високим, вежеподібним зрубом. Українські храми цього архітектурного стилю ззовні мають вигляд вепс («бань»), згрупованих за певною системою (одна, три, п’ять, сім і дев’ять «бань»). Лише в українській архітектурі існує особливий конструктивний прийом – залом. Його винайшли українські зодчі ще в ХV ст. Зруб накривають пірамідальним верхом; на цю зрізану піраміду ставлять вертикальний зруб, накритий пірамідальним зрубленим склепінням. Ця комбінація похилих і вертикальних частин верху української дерев’яної церкви і є заломом.\nУ храмі немає ні головних ні другорядних фасадів. Церква збудована на низькому фундаменті.\nВелика кількість сполучень і варіацій нижніх, середніх і верхніх частин споруди.\nХрам уквітчаний вишитими рушниками, килими на підлозі та лавках, все це сприяє відповідному настроєві. Вражає своєрідність бані. Стіни поставленні з невеликим нахилом в середину, а лінії граней зрубів то наближаються в залом, то здіймаються вгору створюючи ілюзію руху і висоти.\nНа подвір’ї на захід від храму розташована дерев’яна, каркасна дзвіниця. Встановлення її припало на першу половину XVIII ст. Дзвіниця кріпиться тиблями, накрита невисокими чотирискатним дахом.\nПам’ятка є однією з найбільш ранніх споруд побудованих на Поділлі, відноситься до витворів української народної архітектури. Там — старовинні образи і славнозвісний Хрест тверезості, під котрим не одна людина позбавилася згубної алкогольної пристрасті.\nУ 2010 році було оновлено зовнішній вигляд храму. Зараз церква відкрита для прихожан, вона є певним осередком духовного життя міста.\n27.12.2016 о 17:39\n[…] Дерев’яна церква Воздвиження Чесного Хреста Господнього з дзвіницею з 1630 року. Одна з найбільш ранніх дерев’яних будівель на Поділлі, відноситься до пам’яток української народної архітектури. Продовжити читати → […]


Чернече життя – виклик сучасному світові\n29 серпня 2002, 12:54\nКиїв, 29 серпня 2002 - Монах. Це слово походить від грецького "монос" - один, тобто той, хто живе осібно, інакше, ніж звичайні, світські люди. Сьогодні, як і шістнадцять-сімнадцять століть тому, монахи чи монахині беруть на себе обітниці убозтва, цноти та абсолютного послуху. Хто був першим монахом? Можливо, Пахомій, колишній римський воїн, який у розпеченій єгипетській пустелі гартував власну волю й шукав прихистку від хтивості й недосконалості цього світу? А можливо, й Антоній, який усім серцем сприйняв суворі слова Євангелія: "Коли хочеш бути досконалим,- піди, продай добра свої та вбогим роздай - матимеш скарб на небі" - і зрозумів: Ісус звертається до нього! Він продав усе і двадцять років провів у печері, в невтомній молитві, а коли зустрів людей, то був уже посвячений у глибокі тайни і сповнений Божим духом. Чернече життя це щоденне чудо, яке ми можемо спостерігати серед божевілля сучасних технологій і суперкомунікацій. Можемо, якщо будемо уважними. Чернече життя в Україні й світі – тема матеріалу.\nПриблизно 320 року згаданий вже Пахомій створив перший монастир, а 362-го церковний учитель Василій, що його згодом визнають Великим, уклав правила, за якими й нині живуть монахи добре знаного в Україні чину Святого Василія Великого,- 55 ширших правил і 313 коротких. За тих же часів виникають і перші жіночі чернечі згромадження. Спільне богослужіння і псалмоспіви, важка праця й справи любові до ближнього, бідність і сувора дисципліна - так змальовував сучасний йому жіночий монастир у Віфліємі святий Ієроним.\nНа Русі чернече життя почалося ще до 988 року, але перші монастирі з'являються вже після Володимирового хрещення. Сила християнської аскези викликає до життя різноманітні монастирські устрої; монастирі стають центрами культури, книгодрукування, виконують важливі соціальні й навіть оборонні функції. Але головним для монаха лишається молитва, зосереджене споглядання Бога, наслідування Христа. Українські монастирі страждали від татаро-монгольської навали і від турецьких набігів, від Йосифінської касації у Галичині й на Закарпатті і від катерининської секуляризації на Правобережжі та Слобожанщині. Після 1917 року здавалося, що їм ніколи не відродитися. У монастирях влаштовували концтабори, а в найвідоміших екскурсоводи розповідали трудящим про зажерливих і розпусних монахів.\nМіж іншим, нелегкі часи переживали монастирі у ХVIII – XIX століттях і на Заході. Чернецтво з його обітницями видавалося анахронізмом, а монастирське майно - надто ласим шматком. Але глибокі євангельські корені, котрі завжди живили посвячене життя, виявилися здатними давати свіжі пагони і демонструвати світові високі зразки духовної досконалості. Друга світова війна залишила нам численні приклад подвижництва ченців і черниць: вони пропонують своє життя в обмін на життя заложників, йдуть у печі Аушвіца, створюють громаду "Братів Святої Марії" у Дахау і гинуть разом із бійцями руху Опору.\nЦя жертовність осяяла своїм світлом важкі повоєнні часи, коли почало викристалізовуватися усвідомлення необхідності пошуку нових шляхів наслідування Христа у дедалі більше знебоженому світі. II Ватиканський собор проголошує програму оновлення, однак, як зауважив один відомий теолог, "чернече життя не оновлюється самим тільки фактом наявності соборового декрету". Кінець 60-х - початок 70-х років стає добою кризи західного чернецтва. 1970-ий був роком найбільшої кількості зречень чернечих обітниць – їхнє число перевищило 2,5 тисяч. Але в той самий час, коли ченці й черниці залишали бельгійські, голландські та німецькі монастирі, у східноєвропейські обителі вишиковувались черги тих, хто жадав присвятити своє життя Богові.\nВід часів хрущовської антирелігійної кампанії в Україні аж до 1988 року діяли тільки 9 монастирів. Кількість послушників і насельників тут була жорстко регламентована, новіціантів відмовлялися прописувати, а тих, хто мешкав без прописки, виловлювали й карали "за порушення паспортного режиму". Але все одно люди йшли за монастирські мури - молоді й похилого віку, з вченими ступенями й майже зовсім неписьменні, зі священицьких родин і з тих, де говорити про Бога вважалося недоречним.\nЧим був цей рух? Спротивом режиму? Потребою віднайти справжні, нетлінні цінності, зерна істини в морі зневіри, цинізму й тотальної брехні? Містичним піднесенням, яке незбагненно час від часу відвідує той чи інший народ? Можливо, і першим, і другим, і третім. А можливо, неповторна духовна традиція, виплекана цією землею і цим повітрям, багаторазово употужнила й сфокусувала ідейний пошук людей, для яких проблеми буття ніколи не відсуваються на життєву периферію, а поглинають їх цілковито, без останку, тобто людей, здатних чинити моральний опір найчорнішим і найпідлішим часам,- людей, які ніколи не переводяться на планеті. Ці люди і сьогодні становлять переважну більшість з-поміж тих п’яти з половиною тисячченців і черниць, які населяють триста тридцять монастирів сучасної України. Абсолютна більшість із них, природно,- це православні та греко-католицькі обителі, близько семидесяти монастирів і чернечих згромаджень належать римо-католикам.\nЗвичайно, трапляються серед монахів особи випадкові, люди, які не дуже уявляли собі тягар чернечого життя й суворість монастирського устрою : досвітні молитви, богослужіння повного циклу, важкий послух, вбогий харч, щотижнева, а в деяких монастирях - щоденна сповідь і безперестанна зосереджена молитва... Трапляються і намісники, які вимагають не покори в шані й любові, а казарменого підкорення; і єпархіальні архиєреї, котрі прагнуть повністю підім'яти під себе монастир, розглядаючи його не як осередок високої духовної праці, а як джерело прибутків та дармової робочої сили. Але потяг до чернечого життя не згасає. Медіа часто повідомляють про доброчинну працю монастирів, про ченців і черниць, які роблять максимум можливого для тих, про кого всі забули. І це правда. Але правда й те, що чернеча громада - то все ж таки не соціальна служба; смисловим центром монастирського буття є богослужіння, а головною проблемою ченця або черниці - улаштування внутрішнього духовного життя, яке ґрунтується на аскезі, заглибленій спільній і неодмінно - усамітненій молитві.\nЧернече життя - то тисячолітній виклик цьому світові з його марнотою й недосконалістю, виклик, який триває тисячоліття і триватиме доти, доки людина відмовлятиметься від усього в пошуках Бога - в собі і в інших людях.


Унікальні методи позбавлення від бородавок в домашніх умовах: перевірено! | Women.In.Ua\nНіхто не знав причину їх появи, вони з'являлися самі по собі і так же часто зникали.\nОднак трапляються випадки, коли неприємне новоутворення «сидить» роками, мало того, що воно не естетично, але при цьому доставляє купу неприємностей, заважає в роботі, запалюється.\nТільки фахівці знають, що бородавки з'являються від поширення вірусу, і їх поява найчастіше у дітей пояснюється синдромом брудних рук. Заразитися бородавками можна через рукостискання або зіткнення з зараженою поверхнею в транспорті, басейні, школі, магазині при наявності навіть маленьких ран.\nБородавки звичайні представляють собою щільні вузлики розміром 0,2 см — 0,5 см. Спеціаліст може визначити в цьому випадку материнську бородавку, після знищення якої, всі інші зникають автоматично. Цей вид борідок може з'являтися в будь-якому віці.\nПрирода появи юнацьких бородавок (вульгарних) до кінця не вивчена, вони можуть спонтанно з'явитися, пробути 1 — 2 місяці і так само в один день зникнути. Якщо це вірус, то не особливо в'їдливий.\nНайболючіша і часом вимагає обов'язкового лікування, є підошовна бородавка, яка часом сягає 10 мм в діаметрі. При здиранні її верхній частині оголюються чорні сосочки, коріння, які слід видалити. Тільки при повній ліквідації вогнища зараження підошовна бородавка не розмножуватиметься і зникне назавжди.\nВенерологи, урологи, гінекологи визначає методи позбавлення від різноманітних бородавок, що з'явилися на статевих органах.\nПерш ніж приступати до позбавлення від бородавок в домашніх умовах, слід бути впевненими, що новоутворення є бородавкою, а не родимкою, кістковим мозолем або раковою пухлиною.\nЛікарі, як правило, рекомендують впливати на бородавки місцево, наносячи на них за допомогою пензлика або спеціальної палички агресивне середовищае, це можуть бути кислоти:\n• трихлороцтова і інші.\nЕфективний також чистий сік чистотілу.\nКислоту наносять як одноразово, так і кілька днів поспіль. Найпростіше наносити розчини самому собі на руках, а ось для видалення бородавок в складках шкіри знадобитися допомога, особливо, якщо мова йде про папіломи. Найголовніше, нанести склад на корінь або ніжку, щоб спалити це місце.\nНедолік цього способу полягає в тому, що виникає опік,при цьому зачіпаються кровоносні судини, а значить, вірус може рознестись по всьому організму, і тоді нові бородавки з'являться абсолютно в новому місці.\nНаважуючись на позбавлення від бородавок в домашніх умовах таким способом, слід пам'ятати, що ця процедура ефективна, але болюча, якщо використовувати кислоти. Набагато ощадним, але більш тривалим буде шлях знищення бородавок народними методами.\nПереконавшись, що перед нами саме бородавка, а не інше новоутворення, можна приступати до виведення бородавок. У кожному конкретному випадку слід бути гранично обережними.\n1. Найефективнішими в боротьбі з бородавками «зарекомендували» себе часникові настоянки. Так як ці склади дуже агресивні, їх слід берегти подалі від дітей і обов'язково підписати, щоб не переплутати з чимось іншим.\nУ яблучний оцет, ¼ склянки, додаємо подрібнені в кашку 2 — 3 зубчики часнику, відстоюємо 2 тижні і можемо використовувати, обережно змащуючи уражені місця двічі на день.\nЧасникова мазь готується з 1 ч. л. кашки з часнику, 1 ч. л. свинячого сала розтопленого, і 2 ст. л. яблучного оцту. Лейкопластир з дірочкою накладається на бородавку, захищаючи здорову шкіру. На відкриту частину бородавки наносимо мазь, накриваємо шматочком бинта, але не використовуємо целофан, і фіксуємо бинтом на ніч.\nНа розпарений ділянку бородавки, а це можна зробити за допомогою ватного тампона, наносячи теплий содовий розчин на уражене місце і утримуючи кілька секунд, прикріпити шматочок розрізаного алое, м'ясистої частиною до бородавки і закріпити бинтом або лейкопластиром на ніч. Так робити кілька ночей поспіль, поки бородавка не зникне.\n3. Найпростішим способом позбавлення від бородавок в домашніх умовах буде йод, яким змащуємо новоутворення до 5 — 6 разів на день, одночасно випалюючи і підсушуючи місце його знаходження.\n4. У теплу пору року «молоді» бородавки можна ввести свіжим соком кульбаби або чистотілу, змащуючи новоутворення кілька разів на день.\n5. Лук є в кожному будинку. Готуємо мазь з ½ ч.л. тільки що віджатого соку цибулі і ½ ч.л. меду. Настоювати цю суміш не треба, її можна використовувати відразу після приготування, наносячи на бородавки і фіксуючи бинтом.\n6. Має здатність знищувати бородавки і картопля. Беремо картоплину тремо тільки шкірку на тертці. Цю суміш укладаємо на шматочок целофану і прибинтовують до бородавки на ніч. Вранці зскрібаємо размягшу частину, а на ніч робимо новий компрес. Той спосіб добре тим, що він абсолютно безболісний, хоча треба набратися терпіння, щоб побачити результат.