2. Вплив зростання ВВП на Світові ціни на прікладі України\nВВП є одним з найбільш важлівіх показніків розвитку економіки, что характерізує кінцевій результат виробничої ДІЯЛЬНОСТІ економічних одиниць-резидентів у сфері матеріального й нематеріального виробництва.\nВаловий Внутрішній продукт, Який характерізує суму первинного доходів и ВАРТІСТЬ кінцевого продукту Суспільства, ресурси невіробнічого споживання та ефективність нагромадження, безперечно, посідає найважлівіше місце среди вартісніх економічних показніків.\nВаловий Внутрішній продукт (ВВП) - (Gross Domestіc Product GDP) ринкова ВАРТІСТЬ ВСІХ кінцевіх товарів и услуг (тобто призначення для безпосередно вживання), зроблений за рік у всех галузь економіки на территории держави для споживання, експорту й нагромадження, поза залежністю від национальной пріналежності використаних факторів виробництва.\nІ тому, для того щоб проаналізуваті Вплив продуктивності праці на Світові ціни нам необходимо Розглянуто ВВП різніх стран світу, та Вплив его на Світові ціни.\nВаловий Внутрішній продукт є одним з основних показніків успішного розвитку країни, и Який значний Вплив впліває на Світові ціни економіки. Тому Розгляд тенденцій СВІТОВОГО зростання ВВП в течение останніх років є необхіднім для Нашої роботи.\nЗа данімі СВІТОВОГО банку после значного зростання СВІТОВОГО ВВП у 2006-му глобальна економіка Почаїв вповільнюватіся. У 2007 году валовий продукт у масштабі планети збільшівся на 3,6% проти 3,9% у 2006-му. У 2008 году бачим уповільнення Світової економіки до 3,3% (дані Global Economic Outlook 2008).\nГоловний ризики, что спричинив вповільнення економіки планети, - криза на Сайти Вся нерухомості у США та Європі. Причина колапс Сайти Вся іпотекі у США - бум будівництва и кредитування в 2006-му. У цею период много банків надавали дешеві кредити незаможних верствам населення, что часто вже не малі стабільніх доходів, тобто позики з дуже скроню ризики. Такі кредити банки секюрітізувалі: випустили папери, забезпечені позики.\nДо середини 2006-го зростання цен на американском Сайти Вся нерухомості Припін, банківські кредити подорожчало. Позичальники спробувалі позбутіся нерухомості, щоб розплатітіся за боргами, Пузир на житловому Сайти Вся лопнув. Від проблем на американском іпотечному Сайти Вся постраждало банки, Які здобули від КЛІЄНТІВ лишь часть видання кредитів, та інвестори, что вклалі гроші в секюрітізовані папери. Восени 2007 року кризу перекинулася на європейський фінансовий ринок. Банки з Європи, что інвестувалі в американські секюріті, зізналася мільярдніх збитків, на Сайти Вся вібухнула кризу ліквідності.\nРазом Із криз на іпотечному Сайти Вся США Почаїв стагнація на житловому Сайти Вся Європи. За данімі журналу The Economist, протягом останніх 10 років ВАРТІСТЬ євросоюзної нерухомості Зросла на 170% (за уровня інфляції 3-5% на рік).\nТечение останніх кількох років ціни на квартири, будинки и землю в странах Балтії підвіщуваліся на 40-50% щороку. Причини - Високі Темпи зростання економіки (ВВП Латвії, например, щороку збільшувався на 7-9%) и доступність кредитування. Кредитний та економічний бум прізвів до вісокої інфляції в РЕГІОНІ, банки піднялі відсоткові ставки за кредитами и знизу ОБСЯГИ кредитування. Будівництво, что фінансувалося за рахунок позик, Припін, ринок нерухомості заморожений.\nТаку сітуацію можна Було спостерігаті на качана 90-х, коли лопнув Пузир на європейському Сайти Вся нерухомості. Напрікінці 80-х ціни на житло и землю у Франції, Великій Британії, Данії зростан Шаленими темпами. У 1990-му в більшості розвинення країн Європи Почаїв економічна рецесія. У Перші два роки рецесії ВАРТІСТЬ французької нерухомості впала на 30-40%, оборудки з купівлі-продажу квартир практично Припін.\nОсновними ризики, что заважають розвіватіся світу є следующие:\n1. Іпотечна криза в Европе та США, зниженя вартості більшості інвестіційніх ІНСТРУМЕНТІВ.\n2. Зростання цен на енергоносії (передусім Нафту й газ).\n3. Зростання цен на продовольство є (передусім на зернові через неврожай, розширення посівніх площ під біопалівні культури).\n4. зниженя вартості американського долара.\nНайбільше зростання ВВП и промислового виробництва среди стран СНД в 2007 году (на 1 січня 2008 року) зафіксоване в Азербайджані, де воно склалось 25,0% и 24,0% відповідно (за данімі міждержавного Статкомітету СНД).\nНайбільше зростання ВВП и промислового виробництва среди стран СНД в 2007 году (на 1 січня 2008 року) зафіксоване в Азербайджані, де воно склалось 25,0% и 24,0% відповідно.\nУ Вірменії ВВП в 2007 году віріс на 13,8%, у Білорусії и Киргизії - на 8,2%, у Росії - на 8,1%, у Таджікістані - на 7,8%, в Україні - на 7,3% .\nПромвіробніцтво в Узбекістані в 2007 году виросло на 11,9%, в Україні - на 10,2%, у Таджікістані - на 9,9%, у Білорусії - на 8,5%, у Киргизії - на 7,3%, у росії - на 6,3%, у Казахстані - на 4,5%, у Вірменії - на 2,6%. У Молдавії промвіробніцтво в 2007 году знизу на 2,7%.\n"У 2007 году економічна ситуация в странах Співдружності в цілому Складанний сприятливі, зберігаліся Високі Темпи економічного зростання. У більшості стран Темпи Збільшення основних макроекономічніх показніків були блізькі до торішніх або перевіщувалі їх ", - говориться у звіті Статкомітету.\nУ Середньому по странах Співдружності ВВП збільшівся на 9% (в 2006 году - на 8%), виробництво промислової продукції - на 7% (на 5%), інвестиції в основний капітал - на 20% (на 15%), перевезення вантажів - на 5% (на 7%), роздрібний товарообіг - на 16% (на 15%).\nВисокі Темпи економічного розвитку забезпечен прискореного зростання номінальної заробітної плати в порівнянні з інфляцією, что спріяло збільшенню реальної заробітної плати, що реально доступна доходів и поточного заощадження населення. Споживчий ринок у цілому розвівався Досить стабільно, однак у нізці стран понад половину его забезпечується за рахунок імпорту.\nЕкономічне зростання практично у всех странах Співдружності супроводжували збільшенням інфляції; у нізці стран в 2007 году вона булу найвищу за період з 2000 року. Особливо помітно під кінець року виросла ціни на соціально значімі продукти харчування, что повязане зі збільшенням світовіх цен на продовольство, а в окремий странах зі СКОРОЧЕННЯ его імпорту и недостатнім ОБСЯГИ вітчізняного виробництва.\nУ всех странах Співдружності зріс Загальний ОБСЯГИ зовнішньоторговельного обігу; при цьом імпорт товарів збільшувався більш скроню темпами, чем експорт. В течение 2007 року Збільшення взаємної торгівлі товарами в Середньому в странах Співдружності віпереджало Збільшення торгівлі з іншімі країнамі світу, в основному за рахунок динаміки експорту. У результате Частка взаємної торгівлі в експортно-імпортних операціях стран Співдружності немного Зросла, однак понад три чверті вартісніх обсягів ціх операцій пріпадає на торгівлю з іншімі країнамі світу.\nОдним з головних чінніків, Які негативно вплівають на Світову економіку, економісти Давоського форуму називали послаблення долара. Американська валюта падає з 2002 року, в 2007-му грошовий знак Втрата 11% своєї вартості относительно євро. Тепер роль американской валюти у світовіх економічних процесах ЕКСПЕРТИ оцінюють скептично: долар США здає свои позиции як основної резервної валюти центральних банків, много міжнародніх корпорацій яка переводить свои розрахунки у Грошові одиниці других стран. За данімі МВФ, у 2008 году Частка долара у світовіх валютних резервах знизу до рекордного мінімуму: 63,8% у III кварталі. «Послаблень долар мало впліває на розвиток Світової економіки», - запевняють економісти Global Risks 2008.\nІстотнімі ризики для планетної економіки є зростання цен на Нафту, газ и зниженя глобальної Пропозиції енергоносіїв. За данімі укладачів Global Risks 2008, у лістопаді 2007 року - січні 2008-го пропозиція стран - постачальніків нефти знизу на 10%. На качану 2008-го ВАРТІСТЬ нефти сягнула рекордних за всю Історію торгівлі чорним золотом $ 100 за барель. Роком Ранее сировина торгувать на світовіх біржах по $ 55-60 за барель. За оцінкамі фахівців, розвіданіх запасів нефти вистача лишь на 40 років, газу - на 60.\nНа мнение економістів, зростання цен на продовольство может спричинитися колапс Світової економіки. «У Першу Черга від вісокої вартості продуктів страждають бідні країни, де населення вітрачає на продовольство більш чем половину своих доходів», - зазнача в Global Risks 2008. Торік через неврожай зернових у Канаді, Австралии, России, Индии, США ціни на пшеницю підвіщіліся на 50-70%, соняшник - на 70-90%. У Китаї (одному з найбільшіх світовіх спожівачів харчової продукції) соняшникова олія подорожчало на 35%, овочі й фрукти - на 30%, м'ясо - на 70%. До того ж деякі країни - Виробники зерна поступово переходять на біопаливо: ще два-три роки - и понад третина посівніх площ у США буде віддано рапсу.\nЗа прогнозами Global Risks 2008, імовірність зниженя темпів Підвищення китайського ВВП з нінішніх 9-10 до 6-7% Досить велика. Це может сповільніті Темпи зростання стран, что розвіваються, Які експортують до Китаю свою продукцію.\nОсновними ризики что вплівають на економіку та рівень цен в Україні є:\n1. Зростання цен на енергоносії (передусім Нафту й газ).\n2. Висока Інфляція, зростання цен на продовольство.\n3. Бум кредитування, дефолт Банківських позічальніків.\n4 зниженя вартості американського долара.\n7. Іпотечна криза у Европе та США, зниженя вартості більшості інвестіційніх ІНСТРУМЕНТІВ.\nБільшість різіків Світової економіки на розвиток України вплівають мало.\nУ 2008 году світове зростання цен на продукти харчування розігнало українську інфляцію до 16,6%. При цьом спостерігалося Підвищення Попит на азотні добрива вітчізняніх віробніків - другий после чорної металургії експортний товар в Україні.\nЗниженя вартості долара, з одного боку, негативно позначається на купівельній спроможності українського населення. Гривня жорсткий прив'язана до американской валюти, а тому Падіння долара до євро автоматично зніжує ВАРТІСТЬ гривні относительно Європейського грошового знака. Це збільшує ВАРТІСТЬ українського імпорту, оскількі примерно 40% імпортних товарів Надходить в Україну з Європи. Кроме того, ризики американской економіки переносячи на Україну через фіксацію гривні до долара. Водночас Слабкий гривня - конкурентна перевага для українських експортерів. Національні валюти стран BRIC (Бразилии, России, Индии та Китаю) недооцінені относительно долара и євро. Це збільшує їхню Конкурентоспроможність на світовому Сайти Вся и підтрімує високе зростання ВВП.\nІпотечна криза в Европе та США жодних чином не позначіться на українській економіці, впевнені аналітікі.Понад ті, зниженя вартості житла в українських містах-мільйонниках у найбліжчі кілька років є малоймовірнім. Можливе реальне Здешевлення житла (з урахуванням зростання доходів населення). У 2008-2009 рр. ціни на житло Залишайся практично незміннімі. Однако доходи населення продовжуватімуть зростаті (у Середньому номінальні доходи українців збільшуються на 25-30% щороку.\nУповільнення темпів зростання Китаю - несуттєвій для України ризики. Охолодження китайської економіки может звільніті Українським Металург місце, например, в Афріці, звідки Китай свого часу вітіснів вітчізняніх віробніків. До того ж Україна конкурує з Кітаєм за поставки енергоносіїв, например, середньоазійського газу. Падіння темпів зростання китайської економіки на руку Україні: у цьом випадка Китай менше спожіватіме газу, Подорожчання вартості блакитного паливо сповільніться.\nВплив Світової фондової кризиса на Україну обмеження. У 2006-2007-му спостерігалося Значне Підвищення доходів українців, Вперше з 1990 року країна подолано кризу недоспожівання (ситуация, коли доходів населення недостатньо для відтворення). За нашими оцінкамі, витрати домогосподарств у 2007 году сягнулі 500 млрд грн. У Майбутнього український фондовий ринок менше залежатіме від Капіталу іноземних інвесторів, что віводять кошти во время обвалу світовіх індексів.\nГоловний ризики для української економіки - зростання цен на енергоносії. Дефіціт торговельного балансу в 2007 году сягнув $ 1,8 млрд - здебільшого через скроню ВАРТІСТЬ газу для України (на газ пріпадає около 11% імпорту в країну). Ціна бензину за рік Зросла на 36%. Однако є й позитивний момент у збільшенні вартості енергоносіїв. Високі ціни на газ и Нафту змушують великий и середній бізнес модернізуваті підприємства.\nІнший ризики - зниженя цен на основні види експортної продукції з України: чорні метали, азотні добрива, продукцію машинобудування. Попит на добрива українських хіміків підтрімає глобальний дефіціт зернових, сподіваються аналітікі. А ось світове споживання чорних металів и обладнання может знізітіся. Через іпотечну кризу могут Зменшити Світові ОБСЯГИ будівництва (у Галузі вікорістовується продукція чорної металургії) та інвестиції у Відновлення основних ФОНДІВ підприємств.\nСеред внутрішніх різіків, что загрожують Україні криз, експерт назівають бум кредитування и скроню інфляцію. Много великих банків зараз прагнуть застовпіті місце у СПОЖИВЧИХ кредітуванні - одному з найпрібутковішіх відів банківського бізнесу. При цьом смороду часто погано оцінюють ризики повернення кредитів. Поки що ОБСЯГИ проблемних позик є невеликим. Однак не віключено, что деякі банки пріховують реальний ОБСЯГИ негатівної заборгованості. До того ж за вповільнення темпів зростання ВВП збільшується ймовірність Падіння доходів населення та дефолту Банківських позічальніків.\nІнфляцію підганяють соціальні виплати (например, погашення боргів Ощадбанку перед колішнімі вкладник) и невісокі ОБСЯГИ виробництва товарів. З шкірних вливання в економіку додатково коштів Виробники підвіщують ціни, очікуючі нового витка буму споживання. Контакт з віробніків зростають такоже через високий Внутрішній Попит: підприємства просто не встігають задовольняті дедалі більші спожи населення.\nКроме цього коротко розглянемо формирование світовіх цен аграрного Сайти Вся зарубіжних країн на Які впліває державне регулювання.\nНа захист національніх рінків и товаровіробніків у західніх странах спрямовано Механізм зовнішньоторговельніх отношений, головного складового которого є цінове регулювання. Так, Світові ціни формуються на основе витрат у кращих условиях виробництва, під Якими розуміється сукупність природних, техніко-технологічних и соціально-економічних умов. Такі умови для виробництва більшості сільськогосподарських товарів ма ють США, де на біржах и відбувається формирование світовіх цен. Однако у більшості стран умови виробництва сільськогосподарської продукції гірші, чем в основних странах-експортера. І Якби функціонував абсолютно вільний світовий ринок, то Внутрішнє виробництво сільськогосподарської продукції в багатьох державах Було б вітіснуте імпортом. Тому Такі країни застосовують захисні Механізми, Які стімулюють розвиток власного аграрного виробництва й обмежують імпорт. Такі Механізми створені в странах ЄС, США, Японії та других, де умови для вирощування багатьох сільськогосподарських культур гірші. Розроблені Механізми в ціх странах захіщають від дешевого імпорту окремий відів сільськогосподарської продукції и одночасно регулюють надходження продукції, что НЕ віробляється, або віробляється не в достатній кількості Всередині країни.\nОдним з головних механізмів у системе державного регулювання аграрного Сайти Вся в зарубіжніх странах є підтримка відповідного уровня цен и цінової рівновагі. Система регулювання цен спрямована на підтрімку фермерських цен на Рівні, что дозволяє товаровиробників НЕ только відшкодовуваті Власні витрати на виробництво, а й вести Розширене відтворення.\nКомісія ЄС періодічно регулює ціни по трьох головних крітеріях:\n1. рекомендовані ціни (індікатівні - для зернових культур, молока, цукри, соняшника; орієнтовні - для Великої рогатої худоби, вина; Цільові - для Тютюн);\n2. Мінімальні ціни імпорту (ГРАНИЧНІ - для зернових, цукри, молочних продуктів;\n3. довідкові - для фруктів, овочів, вина, рібопродуктів; шлюзові - для свинини, яєць, птиці).\nОтже, проаналізувавші валовий Внутрішній продукт різніх стран світу та патенти Зазначити, что ВІН занчно впліває на формирование світовіх цен, а особливо на енергоносії.\nДані СВІТОВОГО банку Інформують, что после значного зростання СВІТОВОГО ВВП у 2006-му глобальна економіка Почаїв вповільнюватіся. У 2007 году валовий продукт у масштабі планети збільшівся на 3,6% проти 3,9% у 2006-му. У 2008 году Було уповільнення Світової економіки до 3,3%.\nЩодо України, то основними ризики уповільнення розвитку є:\n1. Кобута І., Сеперович Н. Політика Деяк стран у ціноутворенні на сільськогосподарську продукцію // Пропозиція. - 2007. - № 10. - С. 110-111.\n3. http // usw.com.ua\n4. Тенденції СВІТОВОГО зростання ВВП // Контракти. - 2008 р.


Ювелірні прикраси – найкращі подарунки для Терезів\nПідвіс "Терези" з золота з емаллю (арт. 424361ечвс)\nЯкщо ви знайомі з представниками астрологічного знаку Терези, для вас не секрет, що ці люди наділені благородним і вишуканим смаком. А це означає, що і подарунки Терезам варто обирати відповідні. Люди, народжені з 24 вересня по 23 жовтня, чудово розбираються в моді та ювелірних прикрасах, вони гідно оцінять ваше прагнення підібрати коштовність із вигадливим дизайном. Терези – представники стихії повітря, покровителем котрих є чарівна Венера. Ніжність, доброзичливість, розсудливість, прагнення до стабільності в них поєднуються з мрійливістю, сентиментальністю і високим естетичним смаком.\nЗ огляду на те, що серед представників цього знаку зодіаку багато людей творчих професій (дизайнерів, художників, письменників, стилістів), перед дарувальником постає дуже відповідальне завдання. Вибір прикраси для Терезів – це завжди своєрідний іспит на ваше відчуття стилю й гармонії. Представники сьомого знаку астрологічного кола наділені особливою спостережливістю та здатні, як ніхто інший, зачаровуватися красою. Отримавши бажаний презент, який відповідатиме їхнім уявленням про естетику, вони будуть пам'ятати та любити його все життя.\nЩо подарувати Терезам: поради астролога\nДіти Венери, богині кохання, у всьому прагнуть до ідеалу. Не став винятком і вибір ювелірних виробів: з огляду на особливості характеру такі люди віддають перевагу кулонам, сережкам і каблучкам правильної форми в класичному стилі. Розмір прикрас може бути будь-яким: від лаконічних пусетів до масивних сережок, браслетів і кольє з натуральними каменями. Символ знаку – хиткі чаші терезів, знайшли відображення в характері: люди-Терези дуже спонтанні й чуйні, проте нерідко приховують чуттєву натуру за маскою розсудливого інтелектуала. Правильно підібраний ювелірний подарунок допоможе Терезам підкреслити особисту індивідуальність.\nТерези вважаються дуже товариським знаком та легко йдуть на контакт. Тому вони часто обирають прикраси, які допоможуть привернути увагу оточуючих. У каталозі нашого інтернет-магазину ви знайдете вишукані ювелірні вироби, серед яких представникам сьомого знаку найкраще підійдуть:\nRosa – приголомшливі коштовності в формі троянди, втілення класичної краси. Лімітована колекція створена італійським брендом Francelli™, який ексклюзивно представлений на ринку України Столичною Ювелірною Фабрикою™.\nEnigma – золоті прикраси з ніжним кварцом різних відтінків.\nDiva – пікантний тандем гламуру та оригінальності форм.\nЧоловічі печатки з білого золота та срібла.\nПрикраси для Терезів: золото чи срібло?\nНа думку астрологів, найкращим вибором буде біле золото. Білий колір співзвучний зі стихією Повітря, а сам коштовний метал символізує стабільність і достаток. Доступною альтернативою може бути комбінована прикраса із золота й срібла.\nПредставники цього знаку люблять справляти враження і дбають про те, аби виглядати презентабельно в очах оточуючих. Для них важливо носити статусні коштовності з красивими і дорогими каменями, майстерною обробкою. Вдалим подарунком буде ланцюжок найрізноманітнішого плетіння з підвіскою-каменем або кулоном без вставок. Для витончених дівчат найкращим варіантом стануть золоті ланцюжки плетінь «джгут», «гольф», «сингапур», «колосок», «ромб». У ролі подарунка Терезам-чоловікам рекомендуємо масивні чоловічі ланцюжки із золота.\nЯкий камінь підходить Терезам\nТерези люблять перебувати в центрі уваги, проте вони тонко відчувають межу між незвичністю та епатажем. Яким би не був розмір каменя і його огранювання, він завжди буде в гідній оправі. Для Терезів по знаку зодіаку камінь потрібно обирати з урахуванням як статі, так і конкретного періоду народження. Поряд із головною покровителькою, Венерою, беруть до уваги інші астрологічні впливи.\nЯкий камінь у Терезів, народжених з 24 вересня по 2 жовтня? Найкращим вибором стане аметист – камінь, який ювеліри стали використовувати тільки з XVIII століття. Він відповідає покровителю періоду – Венері, яка закликає до легкості, оптимізму й натхнення. Поєднання золота з розкішним фіолетовим кольором каменю – вибір справжніх королів. У нашому каталозі на вас чекає таємничий аметист для Терезів на каблучках із золота й срібла, на різноманітних моделях сережок, кулонів і брошок.\nЯкщо дата народження припадає на період з 3 по 13 жовтня, астрологи радять віддати перевагу сапфірам і рубінам. Ці камені з глибоким і спокійним кольором ідеально пасують серйозним людям, адже покровитель періоду Сатурн спонукає до скромності й розсудливості. Майстри Столичної Ювелірної Фабрики™ виготовили для вас хрестики з розсипом сапфірів, каблучки різного дизайну, брошки і сережки на будь-який смак, а також браслети та кулони з цими розкішними каменями.\nЯкий камінь Терезів, народжених з 14 по 23 жовтня? Перебуваючи під заступництвом Венери, ці люди також підпадають під захист Юпітера. Вони – справжні аристократи життя, котрі вміють цінувати всі його задоволення. Звісно ж, їм пасуватиме променистий діамант! У нас ви можете замовити класичні кольє і стильні підвіски, сережки і золоті браслети з діамантами за вигідною ціною від виробника.\nМіж обранням презентів для леді та джентльменів також є відмінності, про які варто знати.\nКамені для жінок Терезів\nДіамант, топаз і сапфір вважаються універсальними каменями для кожної статі, проте існує й істинно «жіночий» камінь – аметист. Вид благородного каменя заспокоює й покращує настрій, адже краса діє на Терезів дивовижним чином. Рубін привертає увагу і є ненав’язливим підтвердженням високого статусу своєї власниці. Союз червоного золота й рубіна слугує втіленням теплоти і щедрості кольорів. А ще він нагадує на золоту осінь: пору народження представників цього знаку.\nКамені для Терезів чоловіків\nОднією з характерних ознак коштовностей для чоловіків є більш стриманий колір каменів. Вставку підбирають квадратної форми, рідше – круглої або у вигляді трапеції. Сапфір вважається каменем, який підкреслює рішучість і сміливість. Онікс у древніх греків вважався каменем лідера й уособлював владу. Блакитний або синій топаз – символ творчості, польоту фантазії та креативу. Діамант стане побажанням любові й заможності.\nНа сайті Столичної Ювелірної Фабрики™ можна купити подарунки Терезам на будь-який смак і бюджет. Кожен виріб виготовлений з любов'ю до краси і до своїх клієнтів!


Чим корисна брусниця? | Ремонт та вироби своїми руками\nСьогодні люди стали все більше уваги приділяти рецептами і ліків, які давним давно, користувалися наші бабусі. Не дивлячись на те, що зараз в аптеках можна придбати абсолютно будь-які ліки, не у всіх викликає бажання користуватися цією хімією. Набагато ефективніше лікувати захворювання за допомогою трав і ягід, які природа нам дає.\nБрусниця є багаторічним рослиною з сімейства вересових. Це кущ заввишки не більше 20-30см. Любить місця з достатнім вмістом торфу або ж болотисту місцевість. Це рослина володіє чудовими лікарськими властивостями, в якому містяться вітаміни групи А і В, які надають відмінну дію на мозкову, нервову і ендокринну систему. Вітаміни РР, які задіяні в клітинному метаболізмі. Вітаміни С, а також великий вміст мінеральних речовин, калій, фосфор, залізо та інші. Лікувальними властивостями володіють і насіння ягід брусниці, які мають жирними кислотами Омега 3.\nВідвари з листя брусниці мають протизапальну дії, а ягоди вважаються відмінним джерелом вітамінів і мінералів для підняття імунітету. Хвороба серця і склероз судин, мають показання до застосування брусничного відвару. Ліки, приготовані на основі цієї рослини, лікує, пієлонефрит і цистит.\nВарто відзначити, що ягоди брусниці роблять благотворний вплив на жіночий організм. Завдяки їй відновлюється маточне кровообіг, і рясні виділення в період менструальних днів. Під час вагітності, завдяки її дії, йдуть набряки, так як відвар з брусниці є сильним сечогінним засобом. Брусницею лікувати можна абсолютно все завдяки великому вмісту вітамінів, мінералів та багато іншого корисного для організму. Так само є відмінним засобом від застуди.\nЩоб приготувати дієві ліки потрібно:\n200-300 гр. ягід, залити холодною водою 500мл, і довести до кипіння\nДодати 50 гр. цукру і знову закип’ятити\nТомити на маленькому вогні протягом 15-20 хвилин, після чого процідити, охолодити і використовувати 100-200 мл по 3 рази в день.\nБрусниця, втрачає свої лікувальні властивості після проходження термічної обробки, тому для збереження її властивостей найкраще заморожувати. Дуже важливо провести правильну заморозку, щоб вона була розсипчастою, для цього ягоди злегка підсушують, позбавляючись від залишків води.


≡ Пральні машини Hoover • Купити в Києві, Україні • Інтернет-магазин Епіцентр\nПральна машина із сушкою Hoover HD 485AMBB/1-S\n16 999 - 2830 ₴\nПральна машина Hoover DXA4 37A/1-S\nПральна машина Hoover WDXA45 385A-S\nПральна машина із сушкою Hoover WDXOC45 485AC-S\nПральна машина Hoover DXOA 69AHC7B/1-S\nПральна машина Hoover DWOT611AHC3/1-S\nПральна машина Hoover DXOA 68AHC7B-S\nПральна машина із сушкою Hoover WDXOA 595AHC/5-S\nПральна машина Hoover HOOVER DXOA 69AHC3-S\nвузька прально-сушильна Bosch білі LG прально-сушильна Samsung прально-сушильна 7-8,5 кг Atlant Hansa білі Whirlpool вертикальні\nВідгуки: Пральні машини Hoover\nВирішили купити Пральні машини Hoover?\nВ інтернет-магазині Епіцентр представлений широкий асортимент Пральні машини Hoover . За шуканою характеристикою на сайті Ви знайдете 1 товарів, і їх кількість поступово збільшується. У кожній картці товарів зібрані якісні фото, відгуки від покупців, а також усі необхідні технічні характеристики для правильного вибору. Вигідний прайс на Пральні машини Hoover діє завдяки завжди актуальним акціям і знижкам, зокрема і на абсолютно нові моделі 2022 року. Реальна вартість від 1638 до 58989 грн. Також є можливість покупки в кредит або розстрочку. Якщо у Вас виникнуть питання, їх допоможуть вирішити наші кваліфіковані фахівці. Після оплати Ви зможете забрати товар безкоштовним самовивозом у центрі обслуговування покупців у Києві або в одному з 32 міст України. Також можна оформити доставку в будь-яке місто через «Нова Пошта» або «Міст Експрес».\nЦіни на Пральні машини Hoover\nПральна машина із сушкою Hoover HD 485AMBB/1-S 14169.00 ₴\nПральні машини Hoover Запитання та відповіді\n→ Які властивості вибирають покупці в групі Пральні машини Hoover?\n→ Де купити Пральні машини Hoover?\nВи можете купити Пральні машини Hoover в Епіцентрі онлайн і торговельних центрах:


Вітер з Волині. Ч.2 - Мих. Подворняк - Українська ділянка - Библиотека - Фарисеевка\nСуббота, 19.01.2019, 14:00 Регистрация | RSS\nВітер з Волині. Ч.2\nНараз з району прийшло розпорядження, що мають відбутися народні вибори. Через загальне голосування люди мають вибрати своїх представників, які поїдуть до Львова і там, разом з усіма такими самими представниками всієї Західньої України, вирішать нашу долю. Якщо ті представники народу приймуть рішення, що Західня Україна, яка належала до Польщі, не забажає прилучуватися до Радянського Союзу, тоді большевики підуть від нас. Польщі ж уже нема, а тоді буде тільки сама незалежна Західня Україна. Це дуже нашим людям подобалося і вони повірили в це, а тому з великим захопленням приготовлялися до виборів. Ніхто тоді ще не знав большевиків так, як треба і люди думали, що воно станеться так, як вони бажають. Найголовніше тепер — це вибрати відповідних своїх кандидатів, на яких усім треба подати свої голоси. Ми так голосували за Польщі, а тому думали, що й тепер можна так робити.\nЖиття ж під новою владою з кожним днем ставало нестерпним. У людей вичерпалися польські сірники, вичерпалася нафта, мило, сіль та інші речі першої потреби. Люди важко зідхали і стиха жаліли за минулою Польщею. До села тепер майже щодня приїздили з району різні представники, часто військові. В школі відбувалися безконечні нудні збори. Ті представники з району змальовували яскравими фарбами радісне і щасливе життя в Радянському Союзі, а жінки, заохочені вдома своїми чоловіками, не давали їм говорити і засипали питаннями, ніби горохом:\n— Товаришу, а чому не привезете мила, сірників, нафти?\n— Та абажді, бабка, всьо будєт. Тєпєр война, нєт время єтім заніматься, а у нас всьо єсть, сколько завгодно ... Абаждітє, всьо будєт!...\nЛюди мовчки розходилися з таких зборів і з нетерпінням чекали дня, коли то вже будуть вибори. Вірили, що того дня вирішиться їхня доля так, як вони собі того забажають. А представникам з району не вірили, бо переконалися, що вони всі однаково говорять неправду.\nПеред самими виборами ще збільшився приїзд представників з району. Збирали людей на майдані біля школи і оповідали одне і те саме, яке то щасливе життя в Радянському Союзі і таке саме багате і щасливе життя чекає нас, якщо ми прилучимося до Радянського Союзу. А це все залежатиме від того, що скажуть наші представники на загальних зборах у Львові.\nВони оповідали наперед вивченими фразами, люди мовчки слухали, але ніхто в це не вірив. Ми бачили порожні стіни нашої кооперативи, наші люди недавно були за колишнім польсько-радянським кордоном, бачили тамтешнє життя, бачили звідти людей, а тому стояли біля школи мертвою стіною, важко сопли, чухаючи потилиці, але мовчали.\nЯ відмовлявся від якихось обов'язків у селі, але перед самими виборами мене таки зробили секретарем виборчої комісії. Ця праця була тільки на час виборів і на тому вона кінчалася. Разом з головою сільради ми зладили список виборців і район їх затвердив. Напередодні виборів відбулися в селі останні збори, на яких мав промовляти кандидат нашої округи, дійсно бідний і маломовний селянин. А все село кипіло, ніби вулик сердитих бджіл. Всі знали, що цей наш кандидат, якого ніхто не вибирав, комуніст, а тому ніхто за нього не думав голосувати. Про це я знав, а тому сподівався на зборах якоїсь бурі. Того самого сподівався Максим, голова сільради. Учора ввечері з сусіднього села приїздили до нас якісь люди, від нас також кудись їздили верхівці. Ми з Максимом знали і бачили, що щось організовується. Люди почали виставляти своїх кандидатів.\nУвечері я сидів у хаті й читав якусь газету. За вікном хтось стукнув у шибу і махнув мені рукою. Я вийшов надвір. Там стояло кількох знайомих мені молодих хлопців. Я відчув якусь небезпеку і спитався їх:\n— Що ви хочете, хлопці?\n— Ми прийшли тебе щось просити, — відповів у темряві голос Купріяна.\n— Щоб ти погодився бути кандидатом від нашої округи і наші люди всі будуть на тебе голосувати.\n— Ні, хлопці, на таке я не можу погодитися і прошу мого прізвища ніде навіть не згадувати.\nХлопці мовчали і мені їх було жаль. Але я пояснив їм моє положення і вони мене зрозуміли. Потім я їм пояснив, що марні всі їхні заходи, бо все буде так, як вирішить район, бо там наперед усе вже вирішено. Але хлопці мені не вірили. Вони все ще жили недавнім минулим, коли за Польщі ми мали повне право голосувати на кого ми хотіли і мали право виставляти своїх кандидатів.\nВеликий майдан перед школою був заповнений народом, що яблуку не було де впасти. Впереді перед школою самі жінки, з-заду — мужчини. А кожний господар удома належно підготовив свою дружину, що вона має казати, коли буде треба. Всі стоять, ніби на якомусь похороні. Засумовані, злі. А на сходах до школи стоїть голова сільради, — бідний Максим, який за час своєї служби зробився худий, а при тому завжди під чаркою. Біля нього стоїть тепер також виборча комісія, — всі з якимось хвилюванням і напруженням чекають приїзду з району нашого депутата.\nОсь і показалася на дорозі підвода з кількома людьми і з двома озброєними червоноармійцями. Люди біля школи заметушилися і дали дорогу „начальству", яке вийшло на сходи, залишивши підводу на дорозі. Голова району був уже нам знайомий з попередніх зборів, а інших двох — якісь незнайомі. Він подивився навколо себе на море різнокольорових спідниць і хусток, на витерті і вилинялі піджаки мужчин і почав свою дуже невдалу промову, яку йому відразу перебив жіночий голос:\n— Товаришу голова, а чи можемо ми вибрати свого кандидата?\n— Поздно уже, поздно, тьотушка. Завтра уже вибори, — відповів голова і шукав очима жінки, яка обізвалася.\n— То ми на вашого кандидата голосувати не будемо, — крикнув знову жіночий голос. — За комуністів і безбожників ми не голосуємо!...\n— А на каво ви хотітє голосувать? — питався почервонілий від злости голова, тримаючи руку в кишені.\n— А це не твоє діло, — кричала в юрбі жінка, відразу перейшовши на „ти". — Якщо треба, то ми знайдемо свого чоловіка, а на твого якогось пройдисвіта ми голосувати не будемо.\n— Не будемо! Не будемо!... Геть від нас, голодранці! Безбожники! — кричали жінки одна перед другою.\nІ велика юрба чоловіків і жінок захвилювалася, ніби буря. Люди трясли кулаками, кричали гучними голосами і напирали з подвір'я на сходи, що вели до школи. Голова району зо своїм кандидатом метнулися до школи, ніби щури перед небезпекою. На сходах лишилася тільки виборча комісія і два червоноармійці, які здивовано дивилися на юрбу. Такого вони ще напевно ніколи не бачили. До мене нахилився Максим.\n— Що буде? — питався.\n— Скажи їм ти, щоб перестали галасувати, бо пропаде село, — знову казав тихо голова сільради.\nЯ став на якесь підвищення і закричав на ввесь голос:\n— Люди! Слухайте, люди! ... Перестаньте бешкетувати. Вас ніхто не змушує голосувати, на кого ви не бажаєте, але не створюйте такого замішання. Заспокойтеся, прошу вас!\nАле їх годі було втихомирити. Вони, ніби вода, що прорвала греблю і тепер немає такої сили, щоб її стримати. Люди, а зокрема жінки, рвалися до сходів і тепер вже кричали до мене:\n— Ти нам не говори, ми самі знаємо. Ти не повинен тримати з ними руки, бо то безбожники, а ти ж знаєш Євангелію, де сказано, що в останні дні прийдуть такі безбожники, що будуть валити церкви, людям будуть прибивати печатки. Оце вони і є. То антихрист ... А ти віруючий і тобі не личить за ними тягнути.\nОбізвався Максим, знову говорив я і юрба поволі заспокоювалася. Люди стояли перед сходами спільною стіною і з їхніх очей скакали іскри. Вони готові були кинутися на кожного свого противника і рвати його на дрібні куски. Із школи вийшов голова району зо своїм кандидатом, який також був блідий і переляканий. Почав поволі знову говорити, але Ксенька Гончаручка сміливо вийшла наперед, стала однією ногою на сходи і голосно перебила йому:\n— Ми не будемо за вас голосувати, бо ми вас не хочемо. І не хочемо тієї дурної вашої комуни. Ми були за границею і бачили ваші колгоспи, а тому нас тепер не обдурите. Ви повалили в себе церкви, вивезли на Сибір усіх попів... Ми вас уже знаємо. І не хочемо вас, бо нам без вас було краще.\n— А ково ж ви хатітє — сердитим голосом питався голова району, — хатітє Польщі. Мосціцкого, Бека, Ридза Сміґлого? ... Что? ...\n— Ми не хочемо ані Польщі, ані вас. Ми хочемо своєї України, — відрубала Ксенька.\n— Так! Так!... Ми хочемо України! Хочемо своєї землі, а ви геть забирайтеся від нас! — кричали різні голоси, жіночі і чоловічі.\nІ юрба знову заметушилася, ніби оси, але тепер із ще більшою силою. Мужчини, перемішані з жінками, пхалися до сходів. Голова району схопився за револьвера і знову метнувся до школи. За ним пішли двох червоноармійців. На сходах лишився тільки я з Максимом, а біля нас лишився також кандидат в короткій шкіряній куртці. Він підніс догори руку і так стояв, ніби дириґент, що має зараз керувати отим великим хором на подвір'ї. І юрба нараз принишкла, побачивши піднесену руку. Люди вп'ялили очі в незнайому людину, а той казав:\n— Люди добрі, я такий самий селянин, як і ви всі. Я панський батрак, а мої батьки також були батраками. Три роки я сидів у в'язниці за народню справу, а тепер прийшла наша рідна влада і пани повтікали. Залишилася їхня земля і тепер це буде наша земля. Тепер прийшла воля і ми будемо господарями нашої долі. Ніхто над нами не буде знущатися і ми... — і він не докінчив.\nВ юрбу знову ніби хтось кинув іскру, яка ту юрбу враз запалила. Люди кинулися до сходів, але спинилися, побачивши, що із школи вийшли червоноармійці з наставленими рушницями. Стояли перед сходами і кричали різними голосами:\n— Геть з нашого села ти, дармоїде!... Наївся вже панського хліба і сала, вдягнувся в панську куртку, приїхав панськими кіньми і будеш нам забивати баки. А сидів ти не за народню справу, а мабуть за те, що щось украв. Ми знаємо, знаємо таких. Тепер злигався з безбожниками, але не діждеш, щоб ми голосували за тобою ...\nЮрби не можна було заспокоїти і кандидат пішов до школи, голосно стукнувши дверима.\nПоки я заспокоював людей, Максим вивів усе це начальство задніми дверима крізь сад і на дорогу, де стояла їхня підвода, справді гарні коні якогось пана і зовсім ще нова бричка з блискучими колісьми. Всі вони попадали на бричку і погонич шарпнув віжки. І за ними тільки здійнялася сива курява, яку вітер здмухував набік. Юрба людей, ніби отара сполоханих овець, кинулася на дорогу з голосним криком:\n— Бити безбожників!... Навпростець через городи і перейняти їх біля криниці. Хлопці, вперед! Швидко догнати, а то втечуть!...\nБігли жінки, чоловіки і всі, хто був на подвір'ї біля школи. Але погонич з сусіднього села знав дорогу і не поїхав біля криниці, а поза міст і полями до сусіднього села, а там до району. А люди злі і не-вдоволені розходилися до своїх дворів. Дискутували щось одні з одними, махали руками і проклинали нову владу.\nА другого дня була неділя. Була чудова осіння погода і були перші, як нам казали в районі, „демократичні" вибори за радянської влади. У великій сільській школі повно людей, що ніде протиснутися не можна. Але вже ніхто не галасує, ніхто не кричить. На подвір'ї школи грає музика, яку хтось привіз із сусіднього села і сказав, щоб вона тут грала. Отже, голосування з музикою, а такого в нас ще ніколи не було. Але тієї музики ніхто не слухає, молодь товпиться в школі, а на подвір'ї майже нікого немає. Удосвіта до села знову приїхало двох червоноармійців і тепер вони обидва в школі. В одній кімнаті виборці одержують бюлетені, проходять через сіни до іншої кімнати, в якій є кілька „кают", завішаних ряднами і порожніми мішками. Звідти проходять до третьої кімнати, в якій стоїть урна. Біля урни сиджу я, як секретар виборчої комісії, а в куті дрімає, зігнувшись на рушницю, молодий червоноармієць на прізвище Салата. Ми вже з ним познайомилися і він нишком просив мене, щоб якось сказати людям, щоб вони не бунтувалися, бо буде біда. І то велика біда.\nПотім червоноармійця заманила надвір музика, а я лишився в кімнаті сам. Люди входять одні за одними, несуть білі папірці й кидають їх до урни, навіть не оглядаючись. Входить стара жінка і дивиться на мене.\n— Скажи мені, сину, де то треба олівцем закреслювати, бо мені Сидір казав удома, щоб я того безбожника закреслила, а я не знаю як, — і просить очима, щоб я їй поміг.\nЯ взяв від бабусі папірця, кинув до урни і сказав:\n— Тут уже, бабцю, нічого не можна закреслювати, бо я не маю на це права.\nСтаренька жінка ображується.\n— А там у сінях, — каже вона, — наші хлопці закреслюють, хто не знає де, але я пройшла і вони не помітили мене. То ж ти міг закреслити, тут ніхто не бачить. Я не хочу голосувати на тих безбожників ...\nДо кімнати входили інші люди і стара жінка вийшла надвір, увесь час щось невдоволено шепочучи сама собі. Я довго сидів у кімнаті сам біля своєї урни, а червоноармієць надворі фліртував собі з дівчатами, які навмисне забавляли його. Потім він ще прийшов до мене і голосування продовжувалося.\nУвечері ми перерахували голоси і жахнулися. На кілька тисяч виборців з нашого великого села ми знайшли тільки 38 важливих голосів, до яких ми зарахували навіть ті бюлетені, де прізвище кандидата було закреслене, але не зовсім, бо якась стара жінка чи чоловік закреслили невиразно. Задля спокою і всякого підозріння всі члени виборчої комісії, голова сільради, кооператор та інші, що чимось працювали в селі, кидали чисті бюлетені і всіх таких чистих ми насилу нарахували 38. На покреслених бюлетенях було написане таке страшне, що важко було його читати. І коли б Сталінові та Молотову сталася хоча тисячна доля того прокльону, що писалося на бюлетенях, то вони того самого дня повмирали б. Але вони не померли, а ми з Максимом уранці везли голоси, разом з порожньою урною, до району. Ми дорогою дуже журилися, що то нам в районі скажуть на такі „успішні" вибори в нашому селі. Максим був напідпитку і на все байдуже махав рукою. Він узагалі до всього зробився байдужим, холодним, проклинав усе на світі.\nАле нам не треба було нічого лякатися, бо в районі нам сказали, що всі інші села привезли таке саме. Але все це не мало жодного значення. Того самого тижня районова газета на першій сторінці написала, що всі наші села, під звуки музики, з великим ентузіязмом віддали свої голоси за кандидатів, вибраних самим народом... Наші люди побачили цей великий обман, ще більше зажурилися, але жодної ради на це не було.\nПовертаючись з району, я молився в душі і дякував Богові за те, що на тому оце і закінчилася моя праця секретаря виборчої комісії. Дякував ще більше" Богові, коли другого дня довідався, що всі депутати по інших селах, яких вибрали люди, щоб на них голосувати і вони на це погодилися, всі вони напередодні виборів уночі були забрані поліцією і ніколи потім додому не вернулися. Згодом були забрані також їхні родини і також десь пропали, ніби камінь у воду. Я покищо був урятований, сидів у своєму селі, дивився на все те, що робилося і чекав, сам не знаючи чого. А життя під новою владою з кожним днем ставало тяжче. Тягнулися довгі осінні вечори, інколи погідні, інколи з дощами і вітрами. Коли тільки сонце ховалося за обрій заходу, село окутувалося темрявою, бо не було чим світити. Жид, що мав у селі свою крамницю, вибрався до міста, а колишня кооператива була порожня і стояла закрита. Тому люди світили каганцями, сухими трісками, які горіли блідим червоним світлом і мало давали диму.\nА з району майже щодня приходили нові накази і розпорядження. Кілька разів наново списували всіх людей, а також списували, хто скільки мав коней, корів, овець, свиней, гусей, курей, а навіть кріликів. І люди ще раз побачили і переконалися, що колишній Польщі ще далеко до теперішньої радянської влади. Колись ані Мосціцкий, ані Ридз-Сміґлий не знали, скільки в нас худоби, а тепер Сталін про все це буде знати.\nМаксим кілька разів просив мене прийти до сільради і помогти йому складати різні списки. Мені жаль було бідного худого Максима, що всім тим був докраю втомлений і я ходив. Молоді хлопці, т. зв. виконавці, бігали від двору до двору, списували все, а потім приносили нам до сільради. Треба було також подати до району, скільки в селі возів, плугів, борін, скільки зерна.\nОдного разу прийшов з району наказ, щоб ми віддали нашого молитовного дома на другу клясу сільської школи. І щоб члени нашої євангельської громади розписалися, що вони добровільно віддають свого дома на школу. Ми не хотіли розписуватися, але не боронили дому, якщо влада забажає взяти його на школу. І на тому й закінчилося. Молитовного дома нашого тоді не забрали.\nВ селі організовувалася кооператива. Мене вибрали рахівником тієї кооперативи і голова сільради просив мене не відмовлятися від тієї праці, бо його вже в районі питалися, чому це я не приймаю уділу в жодній громадській праці, якщо я з соціяльного походження, правдивий бідняк. Я довго змагався з собою і було мені дуже важко прийняти якесь рішення і бути рахівником кооперативи.\nАле мене виручив добрий молодий Гершко, жид з нашого села, який тепер жив у недалекому містечку. Одного вечора, він прийшов до мене, викликав мене надвір і ми сіли на порозі в стодолі. Надворі було тепло і сухо. На небі миготіли зорі. Гершко взяв мене за руку і сказав:\n— Знаєш, Михайле, тут навколо будинки, а ми краще ходім у сад. Я маю до тебе дуже важливу справу, — і ми пішли втоптаною стежкою до саду. Стали там під старою грушею і Гершко спитався:\n— Чи ти знаєш добре Варшаву?\n— Знаю, — відповів я, — бо ж служив там у війську, а перед самою війною кілька років також жив там. Або що? — цікавився я.\n— Я хочу тобі запропонувати і просити тебе, щоб ти поїхав до Варшави, — сказав Гершко і я чув, як він втягнув у груди холодне вечірнє повітря.\n— А як же туди можна поїхати? — питався я, — то ж там німці тепер.\n— Можна, — сказав Гершко, — і я тебе навчу. Але ти мені маєш зробити одну невелику прислугу.\n— Яку? — дивився я на нього в темряві.\n— Я тобі напишу листа, з яким ти поїдеш, а в Варшаві зайдеш до знайомих моїх людей і даси їм того листа. Вони живуть на вулиці Мьодовій. Ти знаєш, де це?\n— Знаю, бо ходив нею безліч разів, — відповів я. — Отже, даси їм того листа, а вони віддадуть тобі\nмою біжутерію, яку ти мені привезеш назад. Я тобі за це заплачу.\nЯкусь хвилину ми стояли мовчки. В саду було тихо і темно, бо місяць саме сховався за хмару. Ми стояли в тій темряві й не бачили один одного, але ми чули себе і обидва важко дихали. Я подумав за Варшаву і перед моїми очима стали ті щасливі юнацькі літа, які я там прожив. Згадав великі наші зібрання молоді, які ми мали на вулицях Пулавській і Торговій. Щось кольнуло мене в серце і я тихо спитався Гершка:\n— Добре, але ти мені скажи, як до Варшави можна добратися?\n— Дуже просто, — казав він, — потяги вже якось там ходять і ти їдь через Рівне, через Лунінець до Білостоку. А з Білостоку потяг іде до станції Малкіня, що на самому теперішньому кордоні. Тими, покищо відчиненими ворітьми тисячі людей втікає в обидва боки і ти в Білостоці знайдеш таких, що йтимуть туди. А тому тримайся їх. А гроші на дорогу я тобі дам.\nІ на тому ми з Гершком розійшлися. Він пішов у темряву ночі поза сад, а я ще довго стояв під грушею і роздумував про Варшаву. А потім пішов до хати, але тієї ночі спати не міг. У моїй уяві стояла Варшава, знайомі друзі, яких я там покинув перед війною і мені дуже хотілося їх побачити. Але заїхати туди не так легко. Час воєнний, дорога далека і мені незнана, бо тудою я ніколи не їхав. Але я вирішив попробувати.\nОдного післяполудня я присів до дядьків, які везли до міста дрова і ще того самого дня ввечері був у Крем'янці. Людей у місті було мало, Крем'янець, який ще недавно був чистий, гомінкий, тепер виглядав, ніби після пожарища. Всі крамниці були закриті, над деякими будинками повівали червоні прапори. А я йшов пішки вулицею, що звалася Широкою аж до залізнодорожньої станції. На мене і на все місто з Ліцею Чацького дивився величезний портрет Сталіна, якому дуже пасувало там висіти і оглядати повний хаос і безладдя, яке він оце приніс на наші міста.\nНа знайомій мені маленькій станції було людно. Біля каси стояла довга черга людей за квитками. Біля них вештався поліцай. Я також став у черзі за якимись плечима і поволі посувався до вікна. І купив квитка до самого Білостоку. І зауважив, що передо мною двох молодих хлопців також купили квитки до Білостоку. Тому я потайки слідив за ними і тримався їх, але так, щоб вони того не помічали.\nПотяг наш посувався дуже поволі. З обох боків залізнодорожної лінії лежали опустілі поля, на яких ще не було снігу. По полях ходили коні, корови. Багато разів я їхав тією дорогою, але тоді я їхав із спокійним серцем, їхав до якоїсь мети, а тепер їхав у незнане і сам не знав пощо. В вагонах було мало людей, але в Дубні сіло більше, а в Рівному ще більше. А коли ми приїхали до Лунінця, то до потягу напхалося стільки людей, що не було де сісти, не було де стати. І всі ті люди чомусь їхали до Білостоку. Як я потім дорогою збагнув, то їхали вони переважно з тією метою, що й я. Зокрема було багато молодих хлопців і дівчат з Галичини.\nОсь і Білосток, місто велике і зовсім мені незнайоме, в якому я ще ніколи не був. Воно все було покрите першим снігом, а по снігу, просто вулицями міста валялася розкидана солома, жовтіли великі плями бензини і всюди були видні сліди вантажних авт. Крамниці всюди були зачинені, деякі позабивані дошками. Всюди те саме, що можна було бачити в Кре-м'янці, Дубні та по інших містах Волині, бо ж влада всюди тут тепер однакова.\nЯ взяв свого наплечника і пішов шукати в місті російської баптистської громади, адресу якої я знав із євангельських журналів. Знав також, що в ній працює пастором Г. Болтнєв. Дорогою я зустрів якогось мужчину і спитався його про вулицю, яка була мені потрібна. Він відразу догадався, що я не тутешній і спитався мене, чи я часом не хочу переходити „туди". Ми розговорилися і познайомилися. Він мені радив нікого в місті не шукати і не вештатися отак вулицями, але вертатися на станцію і ставати в чергу за квитком до Малкіні. А там він мене візьме з собою „туди", якщо я дам йому 50 польських золотих. Він мені сказав, що кожного тижня він переходить кордон і помагає багатьом людям, якщо вони мають потребу переходити звідти сюди, чи звідси туди.\nНезабаром я знову був на тій самій станції, на яку сьогодні приїхав з Волині. Там було дуже багато народу. На цементовій холодній долівці лежали матері з малими дітьми, хворі і немічні старці. Найбільше було жидів, які тієї ночі втекли з Варшави, а з того боку було багато поляків, які шукали дорогу на Варшаву. Біля вікна, де продавалися квитки, простягнулася довга черга людей. Я також став за плечима якоїсь жінки. Простояв цілий день, не ївши нічого, але квитка не купив. Там за вікном їх або не продавали, а може їх уже не було, бо хоча вікно було відчинене, але черга стояла на місці і не посувалася. Стояла терпеливо, без найменшого нарікання чи скарги, ніби так і треба. Я знову стояв усю ніч, стояв ще один день і щойно під вечір якось дотиснувся до вікна і купив квитка. На ньому було написано — Малкіня і серце моє задрижало. Я сховав його до глибокої кишені, ніби якийсь найбільший скарб і вийшов на перон, куди випускали людей тільки з квитками. Біля вагонів ходив той самий чоловік, якого я зустрів на вулиці Білостоку і який мене сюди скерував. Він зажадав від мене 50 польських золотих і я йому дав. І після того в мене зовсім мало лишилося грошей, а впереді ж стояла далека ще дорога.\nДовгі засніжені вагони покищо стояли непорушно і до них можна було сідати. Я втиснувся зо своїм наплечником між людей, втиснувся в кут і тихо сидів. Я не був певний, куди цей потяг їде, але чоловік, якому я дав гроші, казав мені до нього всідати. За вікнами вагонів ходили озброєні совєтські вояки, але вони нікому нічого не казали. А людей набивалося до вагонів більше і більше. їх ніхто не рахував, ніхто не цікавився тим, чи там буде для всіх місце. Всі ті люди розмовляють тільки по-польськи і здається, що оті вояки в сірих шинелях за вікном ніяк не пасують до тієї мови. Вони щось перекликаються російською мовою і курять довгі сигарки.\nНарешті потяг шарпнувся один раз, другий, третій. Шарпнувся ще раз і поволі пішов між будинками туди, де видніли дерева і починалося поле. І людей в вагоні хоча було дуже багато, але тепер вони потасувалися і зробилося легше. А на душі також стало легше. Ми їдемо до Варшави... Потяг посувається поволі, але мої думки летять швидко. Яка та Варшава, як там мої друзі, яких я лишив перед самою війною і про яких досі нічого не знаю? Надворі починає темніти, а потяг наш гуркотить, ніби він перескакує через межі, гойдаючись на всі боки. Я бачу навколо себе обличчя тих молодих хлопців і дівчат, що їхали зо мною з Дубна, але я не шукаю знайомства, хочу бути сам, щоб ніхто не знав, куди я їду і хто я такий.\nКоли ми були вже недалеко Малкіні, потяг нараз став серед поля. Була ніч. За вікном почулися грізні голоси:\n— Вихаді!... Все вихаді!...\nУсі пасажири висипалися на поле, ніби з мішка. Збилися переляканою отарою біля вагонів і так стояли. А вагони стукнулися до себе і поволі пішли назад, звідкіля ми приїхали. Нас окружили червоноар-мійці і сказали, щоб ми собі розходилися, бо потяг наш далі не піде. І ми справді почали розходитися.. Групами по два, по три і по більше. Одні пішли направо, інші наліво, інші стояли на місці, а червоноармійці стояли і щось говорили між собою. Чоловік, якому я заплатив в Білостоці 50 золотих, шарпнув мене за рукав, ми поступилися в темряві за кущ, потім за другий і почали бігти полем. За нами бігли інші і я думав, що це все були ті, що тому чоловікові заплатили за той біг.\nЗа кільканадцять хвилин ми були в якомусь рідкому лісі, де більше було кущів, ніж дерев. Сніг чіплявся наших ніг і ми вже йшли поволі. Знайомий чоловік з Білостоку знав дорогу і ми йшли за ним. Було нас понад 20 осіб, самі молоді хлопці й дівчата.\nПізно вночі ми прийшли до якоїсь маленької хатини, що стояла край лісу, ніби забута сирота. Там уже всі спали, але за хвилину в вікнах заблищало світло і ми всі юрбою ввійшли до хати. Чоловік з Білостоку щось поговорив з господарем хати і сказав нам, що вдосвіта господар переведе нас усіх через кордон, який звідси вже недалеко, десь отут зараз за лісом. Сказав це і кудись пішов. А ми самі залишилися, ніби вівці без пастуха.\nАле добрий господар приніс до хати кілька в'язок соломи, розкидав це по долівці і ми, де хто стояв, там полягали на соломі. Я поклав під голову свого наплечника, прикрився теплим плащем, мені зробилося тепло і я швидко заснув. Що було по тому в хаті, що було надворі, я нічого не чув.\nНад ранком господар нас розбудив і я побачив, що мого наплечника нема. Я метнувся сюди-туди, але його ніде не було. Вночі хтось його украв і я тепер лишився без нічого. Мав тільки те, що було на мені. А в наплечникові були деякі мої дорожні прибори, кілька сорочок, светер, кілька книжок, а найголовніше, що там була моя дорога Євангелія. Я приходив із скаргою до господаря, але він невинно знизував плечима і казав, що нічого не знає. Люди вставали вночі, одні виходили, одні приходили і він нічого не бачив.\nМи знову ввійшли до рідкого лісу, але мені на душі було дуже важко. Дерева жалісно шумлять над нашими головами, на небі сяють зорі, а мої думки розбиваються на дрібні шматки й одні летять до Варшави, одні вертаються додому на рідну Волинь ... Ми йшли тихою ходою поміж ялинками. Ставали, слухали і знову йшли далі. Господар, в якого ми відпочивали, йшов спереду, а ми — за ним. Він здаля показував нам, коли треба ставати і слухати, а коли треба йти. А одного разу він навіть ліг на землю і нам сказав це зробити. Ми почули далеко за нами ніби чиїсь кроки, які незабаром стихли за кущами. А ліс шумить, ховає нас у своїх обіймах і ми минаємо кущі, минаємо якісь горбки і всюди тут багато снігу, який щойно недавно випав.\nАле ось ще хвилина і господар, теперішній наш провідник, каже нам стояти за кущами, а він сам десь швидко побіг уперед. За хвилину він знову був біля нас і тихо казав:\n— Ось тут кордон... Уважайте, біжіть швидко, а за тамтими он деревами вже інше государство ... І бувайте здорові! — і він пішов поволі назад.\nА ми почали бігти вперед. Ми бігли, але напевно не дихали, бо серця наші тоді напевно позавмирали були. І це можуть зрозуміти тільки ті, що колись у своєму житті нелегально переходили якийсь кордон, на якому їм загрожувала якась велика небезпека.\nЗа кілька хвилин ми були за тими деревами, про які нам казав наш провідник. Він наперед нас поінформував, що німці зо свого боку майже не пильнують кордону, а тому ми можемо бути там спокійні. Але ми певними не були. Кожний нічний шорох, кожен кущ видавався нам нашим ворогом і ми лякалися всього, навіть самі себе. Ми не знали, куди йти, але побачили шини залізниці, а тому пішли по них з думкою, що вони нас кудись заведуть. Свідомість, що я вже за кордоном, сповнювала моє серце вдоволенням, а при тому на душі лежала якась туга. Як далеко я зайшов! А що буде далі? — питання за питанням поставали в моєму серці і на них не було відповіді.\nЗалізниця тягнулася полем і ми йшли по ній. Я навмисне залишився далеко позаді, щоб бути самому, йшов і гаряче молився. Просив Бога помогти мені такому одинокому і бідному. Жаль мені було наплечника, але я ішов з вірою, що коли Бог поможе мені щасливо добратися до Варшави, то там я не пропаду. Там у мене чимало моїх дорогих друзів. Холодний вітер дмухав нам в обличчя і мені чомусь здавалося, що він прилітає з Волині, з моєї рідної землі.\nДалеко на сході запалилося небо, а потім там зійшло сонце. Холодне зимове сонце, яке не давало тепла. Від нього тільки більше блищав сніг і морщилися наші обличчя. Ми прийшли на станцію Малкіня. Вона маленька причаїлася між деревами і ніби навмисне чекала на нас. Ми зайщли до брудної почекальні. Там палилася залізна піч і можна було обігрітися. В почекальні було кількоро людей, які також грілися біля печі. Вони дивилися на нас, а ми на них, розмовляли тільки польською мовою. По пероні ходили німецькі солдати, але вони нічого нам не казали. Від першого вересня той кордон не вгавав, люди переходили одні сюди, інші туди і солдати до того вже призвичаїлися. А мені направду було цікаво побачити те німецьке військо, про яке ми так багато чули. І цікаво було мати якесь дивне почуття, що оце я позавчора був по одній стороні тієї землі, а тепер по другій. Ми грілися біля печі, а до станції приходили все нові і нові люди. Це всі ті, з якими ми учора були в Білостоці. Ми переходили кордон в одному місці, а вони в якомусь іншому. А тепер ми всі знову разом.\nЗа кілька годин на станцію підкотилися порожні пасажирські вагони, на яких було написано — Варшава. Багато разів перед війною я їхав до Варшави, але тоді було якесь інше почуття і враження. А тепер вражень жодних не було, але була якась непевність, якесь хвилювання. Я був сам, ніби сирота, їхав у якесь невідоме провалля і сам не знав, куди я їду і пощо. В кишені не мав жодних грошей, навіть не мав ні однієї сорочки на зміну. Але їхав. Дивився за вікно вагону на засніжені поля, але там нічого цікавого не було. Рідкі соснові ліси, горбки, покриті кущами, а потім знову безконечна рівнина.\nДругого дня вранці я вже був у Варшаві на схід-ньому двірці, з якого перед війною потяги завжди відходили на Берестя і на Волинь. Варшава зустріла мене новим снігом і дуже холодним вітром, а я ЇЇ зовсім не пізнав. Перед війною це ж було одне з найкращих європейських міст, а тепер Варшава лежала в руїнах. На вулицях було повно снігу і його ніхто не замітав. Снувалися трамваї, але в мене не було грошей, щоб поїхати трамваєм, а тому я пішов знайомими вулицями шукати когось із знайомих. Насамперед пішов таки на Прагу, де жили мої друзі, але дім той був тепер розбитий і я там нікого не знайшов. Тоді я пішов до православного собору біля Віденського двірця. Якийсь чоловік замітав сходи і я з ним познайомився. Він дозволив мені посидіти в його комірчині, погрітися, а потім я собі можу іти, куди бажаю і шукати своїх знайомих. Я так і зробив. Під вечір я набрався відваги і пішов туди, де колись жили мої друзі, з якими я ходив разом на євангельські богослуження. Вони мене прийняли з любов'ю, накормили мене і сказали, що в Варшаві дуже багато є втікачів з Волині, з Галичини і з Білорусі. І тих утікачів щодня прибувало більше і більше, бо кордон ще не був устабілізований і люди, а зокрема молодь, утікали від лютих „визволителів". Одні від большевиків, інші від німців.\nЯ опинився на чужині без грошей, бо Гершко мені дав тільки на дорогу. Не мав навіть у що переодягнутися, але віруючі у Варшаві мені помогли. Хтось дав сорочку, хтось штани, інший хтось піджака, також одна родина прийняла мене до своєї хати.\nТепер мені треба було знайти Гершкових знайомих на вулиці Мйодовій і занести їм листа, якого я ввесь час пильно беріг. Я пішов через Вислу на Замковий пляц, а звідти — на Мйодову. Більшість тих знайомих мені вулиць тепер були розбиті, по них навіть не ходили трамваї, були тільки протоптані вулички для пішоходів.\nЯ знайшов потрібне мені число і постукав у двері, які одинокі були цілі з усіх тут будинків. Постукав один раз, другий, але мені ніхто не відповідав. Щойно по якомусь часі я почув за дверима якийсь шорох, чиїсь голоси, а потім двері трохи відчинилися і в них показалася перелякана розкуйовджена чоловіча голова.\n— Цо пану тшеба? — спиталася та голова.\n— Я маю для вас листа, — сказав я і подав листа через двері. І чекав, поки мені відчинять. Але дверей ніхто не відчиняв. Там за ними тільки чулися чиїсь голоси, ніби якісь суперечки. Але за хвилину ті двері таки відчинилися, я переступив поріг і почув, що мене обійняли чиїсь руки і якийсь незнайомий голос крізь сльози казав:\n— То пан стамтонд, з іннеґо свята. Од Ґершка ... Проше, проше сядаць ...\nЯ сів на якусь м'яку канапу і мене оточили незнайомі люди. Вони засипали мене питаннями, як там за-кордоном, чи зможуть вони перейти кордон на випадок потреби тощо. Всі вони були перестрашені, невиспані, вичерпані з сили, чоловіки неголені. їхні слова перемішувалися з жіночим плачем і мені було дуже жаль тих бідних людей. Видно було по всьому, що це була колись багата родина, бо в хаті повно було дорогих меблів, гарних крісел, але все це тепер було розкидане, нічого не стояло на своєму місці, навіть фіранка над вікном була розірвана надвоє і її ніхто не поправляв. Були це жиди і вони відчували свою долю.\nМи довго розмовляли, вони дали мені дещо з одежі, яка мені дуже пригодилася. Потім дали мені торбинку з Гершковою біжутерією. Були там якісь золоті монети, блискучі перстені, жіночі кульчики до вух, годинники. Я забрав це все, розпрощався з тими людьми і вийшов на вулицю, притискаючи під полою плаща торбинку із золотом. Вона муляла мені бока, муляла також моє серце. Я не мав біля себе жодного документу, потрібного в Варшаві, тільки якусь довоєнну посвідку. А це на ті часи було дуже небезпечно. Коли б мене так затримала на вулиці німецька міліція і виявила в мене золото, була б дуже погана справа. Але мене ніхто не затримував і я щасливо прийшов на своє помешкання.\nДругого дня я пішов подивитися на Варшаву. Ходив самотній засніженими вулицями і згадував тут своє минуле молоде життя. Людей на вулицях було мало, а ті, що були, вони йшли з низько опущеними головами і були засумовані і сердиті. На кожному перехресті стояли німецькі вояки в блискучих шоломах, які мені чомусь нагадували на картинах римських легіонерів. Стояли, стежили за перехожими і пильнували своєї окупації.\nЯ пішов на вулицю Широку подивитися на будинок під числом 26, де перед війною приміщувалася наша Біблійна Школа. Будинок цей не був ушкоджений бомбами, які тут усюди падали і він стояв самотній, як і я за залізною огорожею. Видно, що в ньому ніхто не жив, бо до дверей навіть не було слідів. Я постояв перед замкненою брамою, дивився на порожню поштову скриньку біля дверей і згадував ті недавні минулі роки, коли ми, студенти тієї Біблійної Школи, жадібно бігли до тієї скриньки за своїми листами. Довго я там стояв під тією брамою і чув, як мені на голову падав свіжий лапатий сніг. А спогади, пов'язані з цим місцем, пливуть і пливуть...\nУ Варшаві на той час було багато молодих хлопців з Білорусі, які щотижня переходили в Малкіні через кордон і торгували різними речами. Звідти переносили щось сюди, а з Варшави везли щось до Біло-стоку. Я написав додому короткого листа і передав такими хлопцями з проханням, щоб вони того листа кинули до поштової скриньки в Білостоці. В листі я писав, що я щасливо заїхав до Варшави, що я маю тут добрий притулок і щоб мною не журилися.\nТепер мені треба було прийняти якесь рішення, що я маю робити далі. Мені не хотілося вертатися додому, але Гершкова торбинка з золотом не давала мені спокою. Він цей сві


Олександр Сич став головою Івано-Франківської облради - новини України\nІвано-Франківську облраду втретє очолив «свободівець» Сич\n15:12, 20 листопада 2020\nКравченко Андрій / УНІАН\nЗаступника голови ВО «Свобода» з питань ідеології Олександра Сича втретє обрали головою Івано-Франківської обласної ради. Про це у Facebook повідомив голова партії Олег Тягнибок.\n«За» проголосували 83 з 83 зареєстрованих у залі депутатів.\nСич з 27 лютого по 2 грудня 2014 року був віцепремʼєр-міністром України. Окрім цього, він кандидат історичних наук, доцент кафедри державного управління Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу.\nТягнибок також зазначив, що «Свобода» перемогла на виборах до Івано-Франківської обласної ради — 19,36% (18 мандатів).\nНагадаємо, що мером Івано-Франківська вдруге обрали Руслана Марцінківа. Навесні цього року він потрапив у скандал — 21 квітня доручив поліції вивезти з міста людей ромської національності до Закарпатської області. Пізніше він пояснив свої слова емоціями і вибачився. Проте очільник Івано-Франківська додав, що його слова стосувалися конкретної групи ромів з 20 осіб, які живуть у привокзальному сквері.\nОкрім цього, Марцінків періодично саботує рішення комісії з надзвичайних ситуацій, яка відносить Франківськ до «червоної» карантинної зони. Наприклад, оскаржує такий поділ на зони, дозволяє роботу шкіл або закладів харчування.


Ссылка на пост #1 Добавлено: 31 мая 2020 08:53\nДоброго ранку!!! Гарного всім дня і здоров'я!!! З останнім днем весни, завтра ЛІТО!!!\nСсылка на пост #2 Добавлено: 1 июня 2020 07:24\nа ми досі в куфайках ходимо\nЗ першим днем літа!!! Наразі +13, обіцяють сильний дощ!!! Лише на вихідні обіцяють +23, тоді й нагріємось!!!\nСсылка на пост #3 Добавлено: 2 июня 2020 07:34\nУ нас день обіцяє бути гарним: хоча поки що лише +8, але, нарешті, сонячно, жодної хмарини!!! На день обіцяють +14-15, мінливу хмарність!!!\nСсылка на пост #4 Добавлено: 3 июня 2020 09:03\nа у нас знову дощ\nЗнову сонячно, безхмарно, наразі +10, але на день обіцяють +17!!!\nСообщение отредактировано 3 июня 2020 09:04. Редактировалось 1 раз(а)\nСсылка на пост #5 Добавлено: 4 июня 2020 08:54\nбачу, що знову збираються хмари.\nВночі пройшов невеликий дощ!!! Наразі сонячно, безхмарно, +15!!! На день обіцяють невеликий дощ, грозу, +20!!!\nСсылка на пост #6 Добавлено: Вчера в 10:01:17\nу нас дощ та холона погода +9 хоча по календарi вже лiто\nс сумашедшей грозой увалил у 19.30\nЗате у нас без опадів, хоча вчора вечором дощ і збирався!!! Наразі сонячно, ясно, вранці о 5-й було +14, тепер вже +17, а обіцяють +26!!! На вихідні ж обіцяють +29-32!!!\nСсылка на пост #7 Добавлено: Вчера в 10:04:56\nСсылка на пост #8 Добавлено: Сегодня в 10:01:34\nУ нас сонячно та телпо: вранці було(о 5-й) +9, наразі вже +23, а обіцяють +28!!!


Де зупинитися у місті Тінь?\nТінь: найпопулярніші визначні місця\nЛижний підйомник «Palafour» – у самому серці міста Тінь-ле-Лак, одне з місць, яке варто відвідати під час вашої поїздки. Тінь-ле-Лак також пропонує чимало популярних розваг, серед яких Куршевель 1850.\nДізнатися більше про м. Тінь\nГотові до нових пригод? Тінь чекає на вас! Приїжджаєте на день? На добу? Кожен мандрівник може знайти підходяще помешкання в околицях такого популярного місця, як Тінь. Тінь: шукайте помешкання на Hotels.com, використовуючи нашу онлайн-карту. На нашій карті показано райони навколо кожного готелю міста Тінь. Так ви зможете легко побачити відстань до найголовніших атракцій, і змінити параметри пошуку за потреби. Тінь: найвигідніші пропозиції готелів із Гарантією ціни.\nТінь – міста поблизу\nГотелі в місті Ла-Дай\nГотелі в місті Ле-Кре\nГотелі в місті Ле-Жозере\nГотелі в місті Віллароже\nГотелі в місті Ла-Тюїль-Сент-Фуа-Тарантез\nГотелі в місті Сен-Фуа-Тарантез\nГотелі в місті Арк-2000


Як перевірити підвіску вживаного автомобіля при його покупці? Сьогодні на вторинному ринку існує багато машин пережили аварію і просто убитих, із замаскованою зовнішністю, тому вибір вживаного автомобіля крім усіх інших перевірок ще й вимагає ретельного огляду та перевірки підвіски.\nЩо стосується аварійного стану, то воно легко визначається за досить вагомим ознаками, їх існує декілька. Першим таким ознакою можна назвати просідання транспортного засобу, в якому колеса були складені, що вже говорить про вичерпали свій термін пружинах. Якщо діяти на пружини деякий час, похитуючи при цьому кожен кут автомобіля, і якщо під час даного процесу виникає різке опускання це явна ознака, що вказує на швидку заміну амортизаторів. У процесі огляду уживаного авто обов’язково слід ретельно промацати днище транспортного засобу, особливо ретельного огляду вимагає район між задніми і передніми арками коліс. Покупців повинен насторожувати і той момент, коли днище має підозріло нове антикорозійне покриття або ж відшаровується взагалі.\nЯкщо були, які або аварії, то їх сліди потрібно шукати в таких місцях як передні бризговики, стійки, передні і задні лонжерони. Відрізнити заводське зварювання автомобіля, від ремонтної можна досить легко, так як заводська зварювання є контактною, саме тому і не дає такої особливості як здуття зварювального шва. Що стосується кузова осматриваемого авто, то в його силових частинах не повинні з’являтися тріщини, так як саме вони і є завершальною стадією життя кузова. Такі частини автомобіля як важелі підвіски і кронштейни не повинні мати слідів спотворення, на них не повинні бути присутніми тріщини, вони просто повинні бути прямими. Якщо оглядається передньопривідна машина, то придатність її піввісь рульового управління і шарнірів підвіски покупець може визначити за їх чохлам.\nЩоб визначити мають ці частини мастило чи ні, слід всього лише понажимать і помацати чохли кілька разів. У разі, коли покупець виявляє визирнув мастильний матеріал, можна судити про повну відсутність герметичності, що в свою чергу заявляє про майбутні витрати на установку додаткових шарнірів. Щоб провести більш ретельну перевірку придатності підвіски, потрібно подомкратіть машину, власноруч покриття окремо всі колеса, а також уважно прислухатися до виникнення сторонніх звуків, яких взагалі не повинно бути.\nПокупець також може оцінити люфт підшипників, щоб зробити це потрібно провернувши колесо в обидві сторони, тримаючи його при цьому за верхню і нижню точку. Якщо розглянута б / у машина має привід на передню вісь, покупцеві слід уважно перевірити стан шарнірів півосей.\nПро їх зношеності будуть заявляти різноманітні скрипи і клацання. Такі звуки можна почути при обертанні коліс туди, куди вони перед цим були вивернуті.\nНаступним етапом перевірки авто є різкі повороти рульового колеса в різні сторони, під час даного процесу не повинні чутися різноманітні клацання. Крім усього перерахованого покупцеві слід перевірити консистенцію і рівень масла в коробці і задньому мосту. Крім ретельного власного огляду, покупець також повинен звертати увагу і на те, що йому скаже власник автомобіля.\nЯкщо продавець сумлінний, то він обов’язково розповість потенційному покупцеві про всі існуючі недоліки, бувальцях і недоробки автомобіля. Що стосується покупця, то він не повинен бути пасивним, йому потрібно не соромитися з’ясовувати якомога більше інформації про, що здобувається транспортному засобі, такий, наприклад, як встановлено чи на автомобілі яке або протиугінний засіб, коли господар в останній раз міняв масло, скільки комплектів ключів та інше.\nПрактика показує, що при покупці уживаної машини, нові власники в більшості випадків стикаються саме з цими, здавалося б, простими питаннями.


[ 879 повідомлень ] На сторінку Поперед. 1 ... 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ... 59 Далі\nДодано: 04 червня 2009, 22:44\novod1 Я в шоці! Можливо треба просто подавати зустрічний позов і доводити свої права?\novod, можливо потрібно проконсультуватися з юристами і продовжити боротьбу?\nTanchik, розумієш... я знав що справу програю. Начальник ЖКХ міста будує собі "сирітську" двоповерхівку в центрі міста та роз"їзджає на новому "Субару". Можливо що зарплати там у міськраді добрі, можливо...\nЯкщо ще ніхто в місті не виграв справу з ЖЕКом, це про щось значить. А мене відкрито окунули в лайно на засіданні. Зустрічний позов-марна трата коштів і часу - 100%. Продовжувати боротьбу - дуже дорого, дешевше заплатити ЖЕКу.\nАле сподіваюся що у твоїй справі буде все навпаки.\nУ мене ж в будинку досі ЖЕК і цвяха не забив. А по актам - все ОК.\nСьогодні позивач сказав що в будинку і не можливо зробити нормальні умови, бо це при фашистській окупації була конюшня і фашисти дуже завдали будинку шкоди.\nДобре що я до ідіотських промов відношусь холоднокровно...\nДодано: 04 червня 2009, 23:15\nЦе формальний програш. Очевидно, що при постановленні рішення суддя порушував матеріальне і процесуальне право, де тільки міг. Пиши в 10-денний термін заяву про апеляційне оскарження рішення, потім на протязі 20 днів - апеляційну скаргу. Не вішай носа!!! Скинь в приват рішення, попробую ще дещо підказати.\nДодано: 05 червня 2009, 11:18\nЯ був на одному з таких судових засідань в якості присутнього. КЖЕП подав позов на мого сусіда в п'ятиповерхівці.\nПОЗОВНА ЗАЯВА про стягнення заборгованості за користування житловим приміщенням.\nУ той час це житлове приміщення належить господарю(відповідачу) на правах Приватної власності.\nЄ документи, готовий навіть викласти їх, але це трохи пізніше.\nСаме цікаве, що коли на першому засіданні суддя увійшла до зали, їй украй не сподобалося, що в залі були присутні, і на це вона сказала, А що це нас сьогодні так багато ?, дивлячись на мене поодинокого своїми зжерливими очами.\nЄ пропозиція, наприклад треба не лінуватися, треба бути бути присутніми на суді ваших сусідів, друзів, мешканців вашого міста, це в якійсь мірі має дисциплінувати суддів, крім того, будемо мати досвід.\nЯ з Дніпропетровська, тому якщо в кого з Дніпропетровська будуть суди з КЖЕП та iншими житлово-комунльними послугами, прохання повідомити про те коли і де має він відбутись, якщо ви не проти, що б на суді побули присутні.\nТеж саме я пропоную зробити й в Ковелі та іншіх містах.\nОсобливо цiкавлять суди, де єсть свідома позиція "отримувачів послуг" до вищевказанних "надавачів послуг".\nДодано: 05 червня 2009, 12:15\nНа другому засідані суддя промовила снову ту фразу: "І шо це нас так сьогодні багато", а на третьому, вже глядячи в очі трьох присутніх, вона теж таке промовила і додала, "і шо, оце за одну тисячу ви всі оце поприходили???"\nВона нас мабуть сплутала з родичами Зварича, подумав я....\nДодано: 05 червня 2009, 17:57\nНачальник ЖЕКа неодноразово повторювала що вона не буде заперечувати якщо ми будинок знімимо з їх балансу і утворимо кондомінімум. До речі у нас в місті це практикується, можливо ще не так широко, але все ж. Тобто ситуація виявляеться яка, або ми будемо платити благодійні внески ЖЕКові, вони все одно нічого не робитимуть, або дійсно виходити з під їх контролю і самим все контролювати, але 1) в будинку має бути людина яка візьме на себе цю справу, 2)якщо в будинку десятиліттями нічого не робилося, зняти будинок з балансу жеку, це зробити їм величезний подарунок і можливість списати ще скількись там наших коштів нібито на послуги ИМХО 3)наприклад в моему будинку 16 квартир, скільки грошей можна зібрати з мешканців і на що їх реально хватить, або скільки часу треба збирати ці кошти щоб на щось вистачило.\nА вони все реформі роблять у галузі, тільки їх щось не видно. До речі, зараз зам міністра ЖКГ бувший мер нашого міста\nДодано: 06 червня 2009, 00:50\nКоли буде готове рішення, я його викладу.\nСумно, що сусіди дивляться на мене тепер як на афериста, який по словам ЖЕКівця, "затіяв все це шоб нічого не платити, а утримувати свою квартиру за рахунок їхніх (сусідів) грошей".\nГном, я сумніваюся що апеляція щось дасть, я тобі казав де я живу... Судячи з сум по судовим витратам, при програші я втрачу більшу суму, ніж борг. До того ж підтримки з боку сусідів в мене вже немає\nДодано: 07 червня 2009, 09:52\nПотрібна порада як діяти.\nЩе восени 2008р. під час великої зливи, нас почало затоплювати, і то так наче пару кранів на потолку відкрили. Виявилось що стік повінстю забитий а криша дирява. Три рази їздили в жек, коли вони нарещі приїхали. Стік не пробили, і нічого не зробили. Вода потроху зійшла, і перестало тікти. Далі ближче до зими таких дощів не було.\nІ ось уже на протязі червня місяця 2009 року, мене два рази затоплювало. Просто ставлю відра в вані, куди капає вода. І якби не ремонт, який не дозволяє вологі проходити донизу, то затопило б ще мінімум три поверхи.\nЯк заставити жек хочаб пробити стік, неговорячи про ремонт криши?\nВже всім поверхом написали заяву в білий дім. ТОму що всіх сусідів така проблема тривожить.\nБуду вдячний за будь яку консультацію.\nДодано: 07 червня 2009, 12:30\nПотрібна порада як діяти....\n...Вже всім поверхом написали заяву в білий дім. ТОму що всіх сусідів така проблема тривожить.\nДумаю , що якби Ви , Vadia , вказали адресу - було б краще для вас і для сусідів . Як не як , а таки наше керівництво чи його підлеглі інколи читають наш форум . Тому , знаючи вулицю і номер будинку - легше чогось добитись . Хоча у нас в Ковелі дирявими дахами нікого не здивуєш , все сприймається , як сі належить .\nДодано: 07 червня 2009, 14:25\n1. Письмовий договір з ЖЕКом є? Якщо нема, то потрібно спонукати ЖЕК до його укладення. Але тільки на умовах, що відповідають закону та здоровому глузду, а не механічно підписати бланк типового договору (проект договору - див. мій пост від 30.04.2009 р. в цій темі).\n2. Скинь вихідні дані в тему або в приват.\nПісля відповіді дам конкретні поради.\nДодано: 17 червня 2009, 21:32\n15 мало відбутися наступне судове засідання. Замість майстрині з ЖЕКу яка була в якості позивача, прийшов майстер мого участку з дорученням и сказав що майстриня пішла у відпустку, але судя сказав що відкладає справу поки не вийде вона з відпустки і мене повідомлять про засідааня повісткою по пошті. Перед цим судя питав чи ми домовилися з ЖЕКом, правда не знаю про що. Я сказала що послуг немає і договору немає. Судя знову сказав щось з приводу того, що навіть без договору потрібно платити.\nДодано: 18 червня 2009, 00:15\nСудя знову сказав щось з приводу того, що навіть без договору потрібно платити.\n1.Це він сказав під запис? Якщо так, то візьми копію запису.\n2. Обовязково роздрукуй рівненські рішення, що я тобі скинув і подай клопотання про приєднання їх в якості інформаційного матеріалу. При цьому не забудь перерахувати номери справ і зайвий раз наголосити під запис, що закони повинні застосовуватися однаково для всіх.\nДодано: 18 червня 2009, 12:20\nСудя сказав це не під запис. Фактично самого засідання не було. В мене були з собою роздруковані рішення і клопотання, але я вирішила їх подати на наступному засіданні коли буде йти запис.\nДодано: 18 червня 2009, 13:22\nДобрый день! Вас беспокоит житель Херсона.. у нас таже проблема с ЖЕКами....договоров нет, а оплату выставляют.....вот и меня коснулась такая проблема....."пригласил" меня ЖЕК в суд..... и начинает доказывать в суде что у него есть все основание брать оплату "за утримання будинку та прибудинкової території" я в "запереченнях" указываю что есть Закон "Про комунальные услуги" где четко указано что "все на условиях договора" в том числе и оплата! но видя лицо судьи понимаю что он на это не обращает внимание...у меня к Вам просьба....если у кого то есть готовые "заперечення" может ли кто то скинуть мне их на почту?? за ранее благодарен..\nДодано: 24 червня 2009, 00:21\nАлексей 2009 написав:\n...у меня к Вам просьба....если у кого то есть готовые "заперечення" может ли кто то скинуть мне их на почту?? за ранее благодарен..\nздесь выше я выкладывал свое "заперечення".я думаю его можно взять за основу.\nТепер по сабжу. Хоча я суд і програв, але як не дивно ЖЕК почав "рухатися", одні двері замінені, інші відремонтовані і пофарбовані. Юрист ЖЕКу особисто мав зі мною ввічливу (!)розмову про те шо він направить робітників і на горище, і на дах, і до електромережі, що ями (колектор теплотраси) перед будинком будуть капітально відремонтовані і закриті і т.і.\nТобто має сенс дещо посудитися з ними. Тим паче що на суді я наголосив що все рівно піду і в пожежну інспекцію, і в захист споживачів, і в інспекцію з техніки безпеки, санстанцію та ін. І хай тоді вже інспектори вирішують що до чого.\nВсім же рекомендую "пройтися" по цим інстанціям до суду.\nPS: Жаль, що ця гілка форуму "підзахлогла"\nДодано: 02 липня 2009, 13:10\nТимчасово. До сьогоднішнього дня.


Volkswagen поступився Toyota званням найбільшого автовиробника в світі - портал новин LB.ua\nГоловна — Економіка — Бізнес — 28 січня 2021, 12:06\nЯпонці за рік продали більше 9,5 млн автомобілів.\nЯпонська автомобільна корпорація Toyota в 2020 році стала найбільшим автовиробником у світі, обійшовши німецький Volkswagen.\nЯк повідомляє Bloomberg, Toyota продала за рік 9,53 млн автомобілів (враховуючи продажі Daihatsu Motor Co. і Hino Motors Ltd.), тоді як Volkswagen - 9,31 млн.\nПереможний для Toyota рік загалом видався для індустрії дуже складним. Хоча до кінця 2020 року попит на автомобілі частково відновився, але весняні зупинки заводів призвели до падіння продажів на 14% порівняно з 2019 році.\nВ Європейському Союзі, який є головним ринком для Volkswagen, продали на 24% менше автомобілів, ніж у докарантинному 2019 році. Toyota в свою чергу має більшу присутність на ринку США, де кількість проданих автомобілів впала не так сильно - на 15%.\nНімецька корпорація, втім, в останні роки відходить від стратегії нарощування продажів в сторону більшої прибутковості. Хоча Volkswagen раніше продавав більше автомобілів, ніж Toyota, його рентабельність роками відстає від японців. Спад, спричинений пандемією COVID-19, тільки підкреслив це.\nVolkswagen був найбільшим автовиробником у світі протягом 2015-2020 року, і, можливо, знову повернеться на вершину за підсумками 2021 року. Але аналітики вважають, що коронавірусний рік ознаменував початок тренду на світове лідерство Toyota.\nБританська аналітична компанія IHS Markit прогнозує, що з 2022 року японська корпорація впевнено вийде на перше місце за продажами і залишатиметься на ньому зі значним відривом щонайменше до 2025 року.\nЗагалом світовий автомобільний ринок у 2020 році становив 76,8 млн одиниць, але в 2021 році цей показник має зрости до 84,4 млн і сягнути 94,8 млн до середини десятиліття.\nТемы: Toyota, Volkswagen, автопродаж