Ванесса Параді: «Моя рольова модель — це моя мама»\n2018-12-22 14:15 22 Dec 14:15\nЗйомка та інтерв'ю з головною героїнею грудневої обкладинки bt-women.com.ua\nКоли будніх вранці в залиту сонцем паризьку студію заходить мініатюрна француженка і знайомим всьому світу голосом вимовляє: «Доброго ранку! Я — Ванесса», — не відразу віриш в те, що відбувається. Але головне, не можеш відірвати погляду від її величезних світлих очей, які звели з розуму багатьох чоловіків. На зйомці для російського bt-women.com.ua муза Chanel з майже 30-річним стажем запросто розповідає про те, як почалися її відносини з модою, показує фотографії дітей на телефоні і зрідка, забуваючись, змішує відмінний англійський з мелодійним французьким. Її кредо — жити без оглядки на чужу думку, багато працювати і присвячувати себе турботі про близьких. І хоча сама Параді від титулу музи всіляко відхрещується, ми списуємо це на чисто французьке кокетство, в якому нашій героїні не відмовиш.\nbt-women.com.ua Початок вашої дружби з Chanel датується 1991 роком. Саме тоді ви стали обличчям аромату Coco. Як складалися відносини з індустрією моди в той час?\nВАНЕССА ПАРАДІ Мені було лише 18, коли Chanel запропонували мені стати обличчям аромату Coco. До цього я ніяк не була пов'язана з модною індустрією. Як же це хвилююче! Рекламний ролик знімав Жан-Поль Гуд. Він вирішив «заточити» мене у величезну клітку, метрів двадцять заввишки. Пам'ятаю, як цілий тиждень вчилася управлятися з трапецією, щоб зображати «птаха».\nА скільки часу зайняли ті зйомки? Якісь цікаві подробиці?\nМи знімали більше тижня, вісім днів. Для рекламного ролика, особливо за сьогоднішніми мірками, це дуже довго! І це тільки сам знімальний процес. Не кажучи вже про підготовку!\nПро що ви подумали, коли вперше зустрілися з Карлом Лагерфельдом? Як ваші відносини розвивалися з того моменту?\nВ Chanel, як і в інших брендах, сегменти моди і краси розділені. Тому в 1991 році я не працювала з Карлом. А лише зіткнулася з ним одного разу в студії, де була вся команда. Думаю, вони готувалися до чергового показу: всі були дуже зайняті, навколо постійно бігали люди, а я була дуже-дуже соромлива. В той день ми просто познайомилися і обмінялися парою слів. Пізніше, у 2004-му та 2005-му, Карл запропонував мені знятися в рекламі сумки Coco Cocoon. Саме тоді ми по-справжньому один одного впізнали і почали разом працювати. З тих пір зробили як мінімум три або чотири рекламні кампанії сумок і безліч зйомок для журналів. Карл — неймовірний людина: розумний, освічений, знає все про те, що було і відбувається зараз в мистецтві та політиці, так і в будь-якій іншій сфері. Немає нічого, що з ним не можна було б обговорити. Він з великою повагою ставиться до своєї команді і всім, хто з ним працює. Залучає в процес на 100 %, сам контролює абсолютно все. Ми разом працювали у його студії в Парижі і подорожували по світу: були в Україні, в Азії, на Кубі...\nВи можете назвати своїм другом?\nВсе-таки я б так не сказала. Я дуже тепло до нього ставлюся, ми знайомі багато років, але ніколи не спілкувалися поза робочих проектів. Це людина, якого я безмежно поважаю.\nВ одному з інтерв'ю ви сказали, що саме Карл Лагерфельд вплинув на ваш стиль. А хто ще?\nМоя любов до речей haute couture почалася саме з Карла і Chanel. Але до цього я багато років займалася музикою, знімалася в кліпах, працювала з людьми на кшталт Жан-Батіста Мондино. Тому швидше відповім, що мій стиль сформувався завдяки досвіду і подорожей, а не конкретним людям.\nЗараз всі сходять з розуму по 1990-м. Як ви виглядали в той час і відчуваєте ностальгію за того десятиріччю?\nВ 1990-і я одягалася в стилі 1970-х. Забавно спостерігати за тим, як зараз молоде покоління захоплюється тією епохою. Шукати свій стиль, міксувати речі різних часів — це відмінна розвага.\nЯка річ родом з дев'яностих суперактуальна сьогодні?\nНе можу назвати це десятиліття улюбленим в моді, тому відзначу хіба що шкіряну куртку. У ті роки робили дійсно класні косухи.\nТоді яка епоха вам найближче?\nМені імпонують 1920-ті і 1930-ті: з-за матеріалів і силуетів того часу.\nКоли ви вперше зрозуміли, що володієте чудовим голосом?\nЯ усвідомила, що добре співаю, досить пізно. Коли була маленька, постійно наспівувала американські хіти, хоча англійської зовсім не знала, заучувала їх на слух. Це були композиції з фільмів, мюзиклів. У підлітковому віці я збожеволіла на Принсе. Але впевненість у тому, що я співаю дійсно добре, прийшла до мене тільки після четвертого альбому. Один мій дуже талановитий друг-музикант сказав, що у мене добре виходить, — тільки з того моменту я стала ставитися до свого співу менш критично.\nВаша дочка Лілі-Роуз Депп, як і ви, почала кар'єру дуже рано. Порівнюючи часи вашої молодості і зараз, як ви вважаєте, сьогодні знаменитої бути важче? Коли будь-який невірний крок тут же фіксується в соціальних мережах та інтернеті?\nЗараз і правда зовсім інший час. Все життя напоказ виставляють набагато охочіше, ніж коли я була підлітком. Напевно, набагато важче жити в суспільстві, де все судять всіх. У той же час багато людей за допомогою соціальних мереж отримують шанс звернути на себе увагу. Особисто мені більше подобаються власні юні роки. Так, до речі, мене немає ні в одній соціальній мережі і ніколи не було.\nСтиль дочки сильно відрізняється від вашого?\nМи виглядаємо по-різному. Але вона часто позичає мої речі, які залишилися з тих часів, коли я була її віку. І це мені дуже подобається!\nКого назвете зразковою музою?\nПершою на думку спадає Сара Бернар.\nА як же ви самі?\nНі в якому разі!\nТреба прагнути бути хорошою людиною, робити життя родини, близьких, колег краще. А зовсім не намагатися стати для когось рольовою моделлю.\nТим не менше у вас така рольова модель є?\nТак, це моя мама.\nКатя Клэп чесно розповіла про сварк ...


Сірі дні в парку Лінкольна: 4 гурти Честера Беннінгтона - Громадське телебачення\n21 липня, 2017 17:47\nВиступ гурту Linkin Park у Німеччині (архівне фото) Фото: EPA/THOMAS FREY\nНа початку 2000-х Честер Беннігтон разом з гуртом «Linkin Park» підняв жанр «ню-метал» на якісно новий рівень. 20 липня він учинив самогубство: повісився вдома на день народження друга — Кріса Корнела із «Soundgarden».\nСам Корнел повісився за два місяці до того. Він так і не зміг подолати тривалу депресію. Тоді, у травні, Бенінгтон був на його похоронах.\nЗвісно, Честер відомий передусім, як учасник «Linkin Park», але в його кар’єрі були інші гурти, які й донині мають фанатів по всьому світі.\nГромадське пригадує, де грав та співав Честер Беннінгтон.\nПершим музичним інструментом, який опанував Честер, було піаніно. Але хлопець завжди любив співати. У рідному спекотному Феніксі, він, разом з другом Шоном, у 1992 році заснував гурт «Gray Daze».\nУчасники гурту «Gray Daze», Честер ліворуч унизу screenshot з обкладинки альбому\nНа початку 90-х США накрила хвиля гранжу. На фоні успіху «Nirvana» та сіетлських гуртів на кшталт «Hole», «L7», «Love Battery», «Mad Honey» тощо, молоді музиканти прагнули створювали гранж-групи.\nНе став виключенням і «Gray Daze». У 1994 році гурт записує перший альбом «Wake me». Хлопці їздять Аризоною, під час турів багато п’ють та вживають наркотики.\nГурт «Gray Daze» screenshot з обкладинки альбому\nТак тривало до 1997 року, коли вони записали другу і останню платівку. Протягом існування гурту його звучання багато разів змінювалося, тому «Gray Daze» складно втиснути в якісь стильові рамки.\nУчасники постійно сварилися між собою, іноді навіть билися. Після розпаду гурту, музиканти намагалися продати права на пісні, написані Честером, що його сильно розлютило.\nУ 1995 році Беннінгтон і колишній учасник «Grey Daze» Шон Доуделл, заснували тату-салон «Club Tattoo» у Фініксі.\nЦікаво, що 27 червня 2017 року з’явилася інформація про возз’єднання гурту, музиканти навіть анонсували спільний концерт 23 вересня.\n«Привіт, я Честер з «Linkin Park» та звісно ж з «Gray Daze», — каже музикант на відео. Тепер, після смерті Беннінгтона, навряд «реюніон» матиме сенс.\nУ 1999 році Честер приєднується до гурту «Xero». Заснована у 1996 році Майком Шинодою група не мала комерційного успіху: типовий приклад того, як без харизматичного лідера музичні проекти лишаються за бортом.\nСпочатку гурт мав назву «SuperXero», а сам Шинода казав, що слово «Xero» потрібно читати через «Z», щоб назва звучала, як «Супер нулі».\nОбкладинка демо касети гурту «Xero»\nХлопці встигли записати демо-касету, якої, утім, ніхто не помітив. Відтак один з учасників залишив колектив, а Шинода запросив Честера стати вокалістом. Гурт вирішують перейменувати. З приходом Честера він називається «Hybrid Theory».\nДовгої історії назва не матиме: майже одразу виникають проблеми з британським електронним колективом — «Hybrid». Англійці звинувачують Честера у плагіаті, музикантам доводиться знову шукати нове ім'я для свого дітища.\nЦього разу Честер звертає увагу на улюблений парк у Санта-Моніці, крізь який ходить до студії. Це Парк Лінкольна — «Linkoln Park».\nОднак таке доменне ім’я вже існувало в інтернеті. Честер робить хід конем: пише назву так, як вона вимовляється.\nВиходить — Linkin Park.\nУже 24 жовтня 2000 року виходить лонгплей під назвою «Hybrid Theory», він розходиться мільйонними накладами та посідає друге місце в чарті Billboard 200.\nЧотири сингли з альбому: «One Step Closer», «Crawling», «Papercut», і «In the End» стають абсолютними хітами та мають успіх у численних хіт-парадах.\nАльбом писали 4 тижні, а темами для текстів були алкоголь, страхи, наркотики та насилля. Критики відреагували неоднозначно.\nЧасопис New Musical Eхpress називає диск «звичайним рок-альбомом», водночас PopMatters пише, що «вони продовжуватимуть дивувати і кидати виклик стандартній музиці».\nПочинається новий етап для гурту: етап успіху, грошей і слави. А також проблем з алкоголем та наркотиками.\nБеннінгтон періодично кидатиме пити, але ненадовго. Про залежності він розповідав у численних інтерв’ю. Але у 2006-му заявив, що «кинув пити остаточно».\nЗа 17 років гурт випускає 7 альбомів. Усі вони різні за звучанням, стилем та навантаженням. Якщо на початку 00-х гурт пливе на хвилях «ню-металу» разом з «Limp Bizkit» та «Korn», пізніше надривні крики Беннінгтона у приспівах трансформуються у формат рокових радіостанцій.\nЗвісно, музикантів звинувачували у спробах стати доступнішими та «попсовішими». Сам Честер казав, що любить перший альбом, але не прагне робити всі альбоми однаковими.\n«Найбільше мені подобається можливість створювати і виконувати музику з дивовижними музикантами, які також стали найближчими друзями. Я хотів би подякувати всім, хто мене підтримував».\nA post shared by Chester Bennington (@chesterbe) on Mar 7, 2017 at 6:31pm PST\nПісля виходу третього альбому «Linkin Park», Честер вирішив створити сольний проект. У 2006 році він покликав свого друга Райана Шака для спільної роботи у гурті «Snow White Tan».\nУтім, «роботою» це назвати було важко, сам Беннінгтон казав, що переважно вони відвідували вечірки та тусовки.\nA post shared by Chester Bennington (@chesterbe) on Jun 22, 2014 at 10:29pm PDT\nЗа кілька років гурт перейменували в «Dead By Sunrise», а музиканти виконали 3 пісні на вечірці з приводу дня народження тату-салону, яким володів Честер.\nУ липні 2008 «Dead By Sunrise» завершили запис альбому та вирушили в турне. Першим, хто почув нові пісні, був Майк Шинода, який колись і запросив Честера в «Linkin Park».\nШиноді сподобався альбом, він навіть похвалив Честера за гарну роботу над вокалом.\nАльбом з’явився 13 жовтня 2009 року. Платівка так і залишилася єдиним альбомом гурту, хоча Честер і обіцяв, що він ні в якому разі не буде останнім.\n«Не слід чекати альбом кожні 2 роки. Я не збираюся казати хлопцям з «Linkin Park»: «Може, зробимо перерву, тоді я зможу піти і написати музику для «Dead By Sunrise»?» Цього я точно не збираюся робити. Але ми вирішили, що будемо продовжувати. Це не проект-одноденка», — казав він.\nОстанні 7 років нових записів не з'являлося.\nІсторія Честера Беннінгтона — це історія музики та боротьби із залежностями та травмами дитинства.\nНаступного дня після самогубства Честера, його знайомий — музикант з гурту «Korn», назвав учинок Беннінгтона «боягузливим».\n«Як можна було так учинити? Що можна про це сказати фанатам або дітям? Усі ми боролися з депресіями та проблемами, але самогубство — не вихід», — написав він.\nЧестер пішов у віці 41 року та залишив по собі тату-салон, 6 дітей та багато дійсно хорошої музики.\nХто поборе культурні злидні?


Масла від вошей і гнид: реп'яхову, соняшникова, анісова і інші, плюси і мінуси застосування, докладні рецепти і інструкції\nМасла від вошей і гнид: реп’яхову, соняшникова, анісова і інші, плюси і мінуси застосування, докладні рецепти і інструкції\nОсновні плюси і мінуси застосування ефірних масел від педикульозу\nЕфірні масла здавна використовуються з метою позбавлення від вошей і гнид. Найголовніше їх перевага полягає в абсолютній безпеці для здоров’я людини, чого не скажеш про препарати, створених на основі агресивних хімічних речовин.\nВолодіючи дуже виразним, насиченим і, як правило, різким ароматом, ефірні масла здатні повністю паралізувати паразитів, а також розріджувати особливе цементуюче речовина, за допомогою якого воші міцно прикріплюють своїх гнид до волосинки.\nВ результаті такого послабляє впливу стає набагато простіше зчісувати паразитуючих комах разом з їх личинками з волосся.\nУВАГА! Єдиним недоліком застосування ефірних масел при лікуванні педикульозу є те, що у людей з підвищеною чутливістю або індивідуальною непереносимістю вони можуть спровокувати сильні алергічні реакції. У всіх інших випадках ефірні масла не несуть в собі ніякої небезпеки і шкоди. Більш того, вони надають загальний позитивний вплив на красу і здоров’я волосся, надаючи їм блиск, шовковистість і силу.\nНа нашому сайті є багато корисних статей про педикулезе:\nЯкі масла рекомендується застосовувати?\nНайкращі результати в боротьбі з проявами педикульозу демонструють такі види натьних масел, як анісова, соняшникова, реп’яхову, лавандова, касторове, евкаліптова, масло чайного дерева, бергамота і герані.\nЩоб правильно підібрати лікувальне масло в кожному індивідуальному випадку, потрібно ознайомитися з усіма їхніми основними властивостями і особливостями впливу.\nРеп’яхову олію є одним з найпопулярніших натьних засобів для усунення багатьох проблем з волоссям. Відмінно зарекомендувало воно себе і при лікуванні педикульозу.\nЦе засіб дуже доступно — в будь-якій аптеці придбати його можна за мінімальною вартістю. При цьому ефективність реп’яхової олії від вошей і гнид завжди на висоті. В результаті застосування відбуваються позитивні зміни:\nшкірні покриви голови оздоровлюються;\nна поверхні шкіри створюється захисна плівка, яка істотно ускладнює подальше пересування паразитів, а також їх харчування.\nПопередньо розігріте до кімнатної температури масло реп’яха слід у великій кількості нанести на волосяний покрив і шкіру голови. Потім надівши на голову шапочку з поліетилену, потрібно пробути в такому стані не менше години. Після цього — ретельно промити волосся.\nОбов’язковий курс лікування педикульозу маслом будяків становить три дні. У профілактичних цілях рекомендується проводити дану процедуру один раз в тиждень.\nнерідко застосовується соняшникова олія від вошей. Найкращий ефект воно приносить в поєднанні з ефірними маслами евкаліпта, герані, лаванди і бергамота, виконуючи роль основи. приготовану масляну суміш густо наносять на волосся і інтенсивно втирають в шкірні покриви голови. Потім голову накривають поліетиленом і залишають суміш на кілька годин.\nанісова масло також приносить позитивні результати. Завдяки своєму обволікаючій впливу, воно уповільнює звичну життєдіяльність кровосисних паразитів. Аромат анісу злегка відлякує вошей і перешкоджає розвитку їх личинок.\nЗастосовувати ефірне анісова масло від вошей дуже просто — його потрібно нанести на волосся і шкіру голови, протримати 1-2 години, а потім змити великою кількістю води. Воно славиться своїм протимікробну дію.\nуспішно застосовується касторове масло від вошей, яке є одним з найбільш поширених і доступних. його дію подібно реп’яхову.\nРясна кількість масла потрібно нанести на волосся, ретельно втерти, накрити целофановою шапочкою і через пару годинку ретельно змити. По завершенню процедури ослаблих вошей разом з гнидами необхідно вичесати за допомогою спеціального гребеня.\nТрояндова олія за своєю дією може зрівнятися з маслом чайного дерева.\nВАЖЛИВО! Слід мати на увазі, що через слабке дії, ефірне лавандова олія від вошей рекомендується застосовувати не самостійно, а в складі рецептів з іншими ефірними маслами — наприклад, евкаліптовим і розмариновим.\nДо найголовніших переваг лавандового масла слід віднести яскраво виражений загоює і антимікробний ефект. З метою профілактики лавандова олія, як і масло чайного дерева можна додавати в шампуні, бальзами та маски для волосся.\nЕфективні рецепти застосування ефірних масел для боротьби з педикульозом\nІснує багато рецептів використання ефірних масел при лікуванні педикульозу. Пропонуємо найбільш ефективні з них.\nДітям дошкільного віку підійде абсолютно безпечний рецепт. Потрібно приготувати масляну суміш з:\n30 мл жирного базового масла, наприклад, соняшникової або касторової;\nпо 3 краплі — масел лимона, лаванди, чайного дерева і розмарину.\nЗмішавши всі інгредієнти, потрібно отриману масу рясно нанести на шкіру голови і ретельно втерти. Одягти на голову поліетиленову шапочку, а через 1-2 години вимити волосся і розчесати гребенем, вичісуючи ослаблих паразитів разом з усіма їхніми личинками.\nУ шкільному віці дітям рекомендується застосовувати рецепт на основі олій:\nЗа 3-4 краплі кожного масла необхідно змішати з жирної масляною основою і використовувати аналогічно попередньому рецепту.\nдорослим пацієнтам для лікування педикульозу ідеально підходять масло анісу і материнки. Застосовувати їх можна як самостійно, так і в поєднанні з іншими ефірними маслами.\nВідмінно зарекомендувала себе суміш, що складається з масел:\nКурс лікування педикульозу ефірними маслами становить три дні. Потім, в профілактичних цілях можна повторювати процедуру один раз в тиждень.\nВ якості ефективного доповнення до основного лікування слід регулярно розчісувати волосся спеціальним гребенем, а також вживати вітамінні засоби, які надають позитивний ефект на імунну систему.\nПересадка волосся на голові: практикуються методи, вартість процедури, фото до і після\nПоказання до процедури Під пересадкою волосся розуміють процес перенесення ...\nЯк вивести воші у дитини з довгим волоссям: способи лікування та профілактика гнид у дівчаток і хлопчиків\nЯк і в будь волоссі заводяться воші найчастіше? воші передаються від людини до ...\nКолорування на волосся середньої довжини: як виглядають на фото пасма до і після процедури, чи можна робити на стрижки каскад або з чубчиком, які є види послуг?\nЧи можна робити фарбування на стрижку каскад і зачіски з чубчиком? Даний ...\nАлопеція у дітей: лікування народними засобами, що це таке і як правильно лікувати сучасними методами?\nДіагностика облисіння у дітей Що таке алопеція у дітей? Дитяча алопеція являє ...\nМаска для сухого волосся: кращі рецепти, натуральні компоненти, професійні засоби для догляду, відновлення та зміцнення\nЯк не нашкодити ще сильніше? Основна причина сухості волосся - це нестача ...\nТермобігуді Babyliss: плюси і мінуси електричних бігуді Бебіліс, кілька слів про електробігуді Бебіліс Pro BAB3021E\nЧому саме фірма Babyliss? Краса волосся не повинна вимагати жертв, тому при ...


Хто буде ремонтувати двигуни для потягів Південної залізниці... - «Слобідський край»\nХто буде ремонтувати двигуни для потягів Південної залізниці. Інформація Балути\n16.09.2014 14:32 Економіка\nІзюмський тепловозоремонтний завод планує зайнятися капітальним ремонтом двигунів для Південної залізниці.\nНа ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» (ІТРЗ) зараз склалася непроста ситуація. Але ІТРЗ майже за два квартали поточного року виконав робіт більш ніж на 2,5 млн.грн. У третьому і четвертому кварталах тепловозоремонтний завод збирається виконати робіт на 8 млн.грн. Тобто загалом - майже на 11 млн.грн.У 2013 році ІТРЗ виконав робіт на 4 млн. 250 тис.грн.\nЯк заявив голова Харківської облдержадміністрації Ігор Балута у ході робочої поїздки на завод, зараз на там працює всього 140 чоловік.\n- Єдина перспектива у заводу - зайнятися комплексним капітальним ремонтом двигунів. Це те, що дозволить йому вижити, - підкреслив губернатор.\nВін додав, що, в першу чергу, завод очікує надходження замовлень від Південної Залізниці.\nДовідка. Виробничі потужності ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» розраховані на капітальний ремонт тепловозів 2ТЕ10М і 2ТЕ116, капітальний ремонт двигунів 10Д100 всіх модифікацій, капітальний ремонт та нове формування колісних пар тепловозів і вантажних вагонів, виготовлення запчастин до тепловозів та двигунів. У складі підприємства є спеціалізовані виробництва: ливарне, ковальсько-пресове, механообробне, інструментальне, ремонтно-механічне і механоскладальне. Завод виконував ремонти тепловозів для всього СРСР, проте в роки незалежності розгубив ринки збуту.\nЗараз завод знаходиться в стані санації. Процедура санації ІТРЗ була розпочата Господарським судом Харківської області 18 листопада 2010.\nУ 2013 році державний пакет акцій ІТРЗ був переданий в управління Харківської облдержадміністрації.


Прокуратурі радять «покопатися» у муніципальних кредитах Луцька | ВолиньPost\nГолова Волинської облдержадміністрації Борис Клімчук порадив прокуратурі області переглянути підстави взяття середньострокових позик, які Луцька міська рада брала протягом 2009-2010 років.\nПодивитися історію муніципального кредиту Клімчук порадив прокурору області Андрію Параці 12 лютого, під час засідання колегії ОДА.\nЯк відомо, Луцька міська рада за рахунок коштів єдиного казначейського рахунку у 2009-2010 роках взяла середньострокових позик на суму 56,7 мільйонів гривень.\n«Подивіться підстави взяття цих коштів, кредитів. Подивіться. Може там все і добре. Але хай походять і пояснять чому так і так»», - зазначив голова облдержадміністрації.\nЗі слів луцького міського голови Миколи Романюка, у 2013 році місто повинне віддати найбільшу суму боргу.\nНагадаємо, що загальна цифра по усім кредитам сягає майже 20 мільйонів гривень.\n«Ми розуміємо наших політиків місцевих, які колись були при владі і залишили борги. А тепер повчають як треба жити і працювати. Без боргів треба жити і працювати. А якщо вже береш борги, то вчасно віддавай», - прокоментував Клімчук.\nОкрім цього він зазначив, що спробує добитися в уряду відтермінувати виплату боргу, або ж реструктуризувати його. Інакше, це стане «зашморгом на бюджеті Луцька».\nТеги: Шиба, бюджет, прокуратура, Клімчук, Парака\nБеня 12 лютий, 2013, 16:13\nФеня 12 лютий, 2013, 17:20\nШкода. Шибу можуть посадити.\nВася 13 лютий, 2013, 09:49\nШибу не посадять. Кому вiн потрiбен?\nВчасно зплигнув з арени.\nНапевно шибанусь 13 лютий, 2013, 09:12\nНехай покопають. Прискіпливо, щільненько, без поспіху. Загнали місто в боргову яму, а самі в кущі.\nВася 13 лютий, 2013, 09:50\nЯк це голова виконавчоi влади в областi "дае пораду" прокуратурi? )\nYES 13 лютий, 2013, 10:19\nНехай іще поцікавляться діяльністю колишніш заступників Шиби. А там ой як багато цікавого! Тільки ж ніхто не хоче ворушити те болото, яке ще й досі сидить в міській раді та ще й очолює одне з управлінь.\nКонрад Карловіч Міхельсон 13 лютий, 2013, 10:34\nвікторова такі пасаділі\nVSC. 13 лютий, 2013, 12:35\nКопать надо глубже и тщатильнее. Начинать надо с Антона-хозяйственника.\n«Волинь» обіграла в Туреччині узбецький клуб\n12 лютий, 2013, 15:04\n26 липень, 2020, 05:29\n06 березень, 2018, 12:27


Авіаквитки онлайн Аль-Айн - Грінсборо купити за низькою ціною. Резервування та замовлення квитків на літак Аль-Айн - Грінсборо в Києві, Україні | Pilot (Пілот)\nАль-Айн - Грінсборо\nАвіаквитки Аль-Айн - Грінсборо\nкупити авіаквиток Аль-Айн - Грінсборо можна для своїх родичів і близьких: їм досить прибути в аеропорт і зробити переліт;\nКлючова перевага в бронюванні авіаквитків в тому, що не обов'язково їхати куди-небудь для їх придбання. Ніяких пробок, черг - все легко і швидко. На сайті можна дізнатися докладний розклад рейсів літаків, додаткову інформацію по кожному маршруті та отримати підтримку консультанта. Оформляючи авіаквитки Аль-Айн - Грінсборо, ціна на які в інтернеті більш вигідна, ви зможете проконтролювати правильне написання вашого прізвища та інших персональних даних. Важлива і можливість завчасно вибрати місця в літаку (інтернет-реєстрація на рейс починається раніше, ніж в аеропорту).\nУ нас зібрані кращі пропозиції від провідних авіакомпаній, включаючи акції та спеціальні пропозиції. Широка мережа маршрутів на міжнародні напрямки польотів відкриває перед вами всі межі! Замовляйте авіарейси Аль-Айн - Грінсборо навіть на складні маршрути: наша система автоматично підбирає стикувальні варіанти від декількох авіакомпаній. Так ви за лічені хвилини виберете найбільш підходящий за вартістю і часу вильоту.\nГрінсборо - Аль-Айн\nДля вашої зручності «ПІЛОТ» пропонує все необхідне для організації незабутньої подорожі. Тут можна не тільки оформити документи на переліт Аль-Айн - Грінсборо, а й забронювати номер в готелі, придбати страховку. Замовляйте онлайн, економте гроші та час!


Здається квартира Київ, Подільський, Ужвий Наталии ул., 12, м. Вирлиця - Агентство Нерухомості\nГоловна >> Квартири >> Об'єкт №11532222\nЗдається квартира Київ, Подільський, Ужвий Наталии ул., 12, м. Вирлиця (№ 11532222)\nЦена: 14 000 грн. + комунальні\n14 000 грн. + комунальні\nАдреса: Київ, Подільський, Ужвий Наталии ул., 12, м. Вирлиця\nВперше здається в довгострокову оренду видова двокімнатна квартира 60 м.кв. Добре підходить для невеликої сім'ї. Встановлені лічильники обліку електричної енергії, тепла і води. Дуже низькі комунальні платежі: влітку до 500 грн., Взимку до 1200 грн. Договір укладається мінімум на рік. Власник вибирає орендаря після кастингу і має право відмовити без пояснення причини. Всього один показ, після якого буде зроблений вибір. Поспішайте, це прекрасний варіант може бути Ваш!\nАдреса: м Київ, Подільський район, вул. Наталії Ужвій 12.\nНовий сучасний ремонт з використанням якісних екологічних матеріалів. У квартирі є вся необхідна для комфортного проживання меблі. Окрема спальна кімната з повноцінною двоспальним ліжком. Спільний простір об'єднує вітальню, кімнату відпочинку, кухню і їдальню. Великий диван в зоні відпочинку. Якісні штори з 100% натуральної органзи. Є гардеробна кімната. Великий засклений панорамними вікнами балкон відмінне місце для насолоди ароматною кавою і прекрасним видом з 22 поверху.\nПобутова техніка: два великих плоских смарт телевізора, високошвидкісний інтернет з Wi-Fi, так кондиціонера, бойлер (водонагрівач), варильна скляна поверхня, широкий духова шафа, витяг, місткий високий холодильник, пральна машина автомат, праска, мікрохвильова піч, електро чайник, порохотяг. Якісна електрика та сантехніка. Просторий санвузол з консольним компактом і вбудованим в стіну зливним баком і повноцінної лежачою ванною.\nВигідна пропозиція для вимогливих.\nНовий цегляний 25 поверховий будинок з зовнішнім утепленням стін будинків в експлуатацію в 2013 році. Доглянута і чиста прибудинкова територія з міні сквером і дитячим ігровим майданчиком. презентабельна вхідна група з консьєржем, кодовим замком і домофоном. Безкоштовна парковка прямо під будинком. Один вхід (під'їзд) і три ліфти.\nПерший поверх будинку займають салони, магазини, кафе, клуб, продуктовий магазин, аптека. Біля будинку зупинка маршруток в будь-який кінець міста, зручна транспортна розв'язка, 10 хвилин на авто до історичного та ділового центру столиці. У пішохідній доступності три продуктових супермаркету: Billa, Фуршет, АТБ. Поруч Шкли, дитячий садок, джерело артезіанської води, Пологовий будинок №2, Свято-Покровський храм.


Зйомки нового фільму Олега Сенцова "Носоріг" розпочнуться восени\nПідготовку до зйомок стрічки було розпочато ще у 2013 році, проте через незаконне ув’язнення режисера в Росії, виробництво фільму не розпочалось., – повідомляє прес-служба Артхаус Трафік.\nПо темі: Фільм “Носоріг” Олега Сенцова таки побачить світ\nФінансування від Державного агентства України з питань кіно складає 50% бюджету фільму Олега Сенцова «Носоріг» (25 млн.100 тис. гривень). До цього проєкт отримав фінансову підтримку від німецького кінофонду Medienboard Berlin-Brandenburg і Польського кіноінституту.\nОлег Сенцов – режисер, письменник, колишній політв’язень та громадський активіст. Міжнародна прем‘єра його дебютного фільму «Гамер» (2011) відбулась на Роттердамському кінофестивалі. У травні 2014 року після анексії Криму Росією Сенцова було заарештовано ФСБ, звинувачено у плануванні терактів і вивезено до Москви. Олега засудили до 20 років колонії, попри відсутність доказів, що спровокувало глобальну кампанію по звільненню режисера #SaveOlegSentsov. В ув‘язненні Сенцов написав збірку оповідей та роман «Придбайте книгу – вона смішна». 7 вересня 2019 його було звільнено в рамках обміну утримуваними особами між Росією і Україною. Лауреат премії Сахарова «За свободу думки».


Вуді Аллен показав у Каннах свою “Північ у Парижі” | NewsMarket - Новини України та світу\nВуді Аллен показав у Каннах свою “Північ у Парижі”\nНовини культури. 11 травня. Вуді Аллен представив на відкритті Каннського фестивалю свій останній фільм “Північ в Парижі” (Midnight in Paris), де головний герой його антипод, а в епізодичній ролі знялася перша леді Франції Карла Бруні-Саркозі.\nВуді Аллен презентував у Каннах свою нову роботу\n“Північ в Парижі” – історія письменника (Оуен Уїлсон), який разом з нареченою (Рейчел МакАдамс) приїжджає до Парижа відвідати місця, де в 1920-ті роки жили і творили його кумири – Скотт Фітцджеральд і Ернест Хемінгуей.\n“Я завжди хотів зняти фільм у Парижі, – сказав режисер на прес-конференції у Каннському Палаці фестивалів. – Усі хочуть перестати жити в тому часі, в якому вони живуть. Але думаючи про 1920-ті, чи “прекрасну епоху”, я розумію, що тоді в стоматології не застосовували знеболювання і не винайшли кондиціонерів”.\nФільм ще до свого представлення викликав суспільний резонанс в основному через згоду в ньому зіграти першої леді Франції Карли Бруні-Саркозі, яка не змогла відвідати прем’єру “з особистих причин”.\nАллен пояснив свій вибір Бруні на роль французького екскурсовода тим, що вона йому просто сподобалася. Він захотів її зняти хоча б у маленькій ролі, і у відповідь на його запрошення Карла погодилася, “щоб розповідати своїм онукам, що знялася в кіно”.\nЩе одна яскрава епізодична роль – Сальвадор Далі у виконанні Едрієна Броуді, який відзначив, що завжди був прихильником як Аллена, так і Далі. “Я намагався створити враження, що ви перебуваєте в присутності генія, і в той же час – зовсім божевільної людини”, – сформулював Броуді своє акторське завдання.\nОкрім “Півночі в Парижі” на фестивалі відбудеться показ першого конкурсного фільму програми – “Спляча красуня” австралійської дебютантки Джулії Лі.\nОхорона не пускає народних депутатів до палати Юрія Луценка\nСирійська армія обстрілює із танків житлові райони Хомса


Захоплення заручника - на Вінниччині поліція затримала підозрюваних | СЬОГОДНІ\nНа Вінниччині спецназ звільнив заручника і затримав викрадачів\nНачальник обласної поліції розповів про інцидент і звільнення заручника\nУ Вінницькій області вночі 6 жовтня бійці спеціального підрозділу КОРД звільнили 24-річного жителя Калинівки, якого кілька годин утримували двоє чоловіків.\nЯк повідомив начальник обласного управління Нацполіції Юрій Педос, інформацію про те, що місцевого жителя побили і незаконно утримують в гаражі, надійшла копам близько 23-ї години.\nНевдовзі з'ясувалося, що потерпілий, разом зі своїм знайомим, прийшли до 32-річного жителя села Корделівка, щоб пограти на комп'ютері, а пізніше господар запросив їх в гараж, де були ще дві людини. Пізніше під час розпивання алкогольних напоїв між ними виник конфлікт і бійка, в якій постраждав один з гостей.\nУ свою чергу, інший хлопець зателефонував знайомому, щоб той приїхав і забрав їх. Коли до будинку під'їхала машина і хлопець хотів вийти, один із присутніх чоловіків його затримав. Гість вирвався і побіг до машини, а зловмисник почав стріляти йому вслід.\nВ результаті декількох пострілів був пошкоджений автомобіль, а побитого хлопця закрили в гаражі і погрожували розправою.\nЯк заявив Юрій Педос, після надходження повідомлення було введено оперативний план "Заручник", до реалізації якого підключили управління карного розшуку та бійців спецпідрозділу КОРД.\n"З першої розмови компромісу досягти не вдалося, але в подальших розмовах, саме та людина, яка, за нашими оперативними даними, стріляла у бік потерпілих, пообіцяла особисто мені не робити насильства. Після цього я домовився з ним, щоб він вийшов з дому, щоб все вирішити мирно. Він погодився", – згадав начальник обласної поліції.\nПотерпілого заручника з тілесними ушкодженнями госпіталізували. З місця події слідчо-оперативною групою поліції був вилучений пристрій для відстрілу гумовими кулями, магазини до пістолета "Форд 12", стріляні гільзи від невстановленої зброї, пристрій для вживання наркотиків, канабіс.\nПізніше затриманий зізнався, що рушницю "Сайга", з котрої стріляли по легковику, він викинув у ставок.\nНа підставі зібраних доказів було затримано двоє людей – жителі Калинівського району 32 та 34 років. Один з них раніше був судимий, а другий – колишній військовий.\nСлідчим управлінням відкриті два кримінальні провадження: за статтею "незаконне позбавлення волі або викрадення людини" і "замах на умисне вбивство". За такі злочини може загрожувати до 15 років в'язниці. Розслідування триває.\nНагадаємо, раніше в столиці і області поліцейські розкрили низку резонансних злочинів. Так, в Печерському районі затримали двох аферистів, які на Хрещатику обдурили киянку під час обміну валюти.\nЗауважимо, що столична поліція звернулася до громадян за допомогою у затриманні зловмисників, які підозрюються в скоєнні серії розбійних нападів на ювелірні магазини впродовж 2018-2019 років. Один з розшукуваних раніше потрапляв на камери відеоспостереження при невдалому пограбуванні ювелірного магазину в столиці.\nвикрадення заручник Вінницька область КОРД


«Львів може продемонструвати усій Україні, як християнська повага і любов до всіх людей та релігій руйнує міфи про непорозуміння й підступні плани російської пропаганди» - шейх Саід Ісмагілов - Духовна Велич Львова\n19 Лютого 2015 в 10:38\nІнтерв'юЕксклюзивЕкуменізмЦерква в Україні\nВеликий письменник Л. Толстой сказав: «Сутність будь-якої віри полягає в тому, що вона надає життю такий зміст, який не може знищити навіть смерть». Про гідність духу, про братерство і діалог між представниками різних релігій, про патріотизм, спільну боротьбу і вірність Україні поспілкувались із людиною незламної віри шейхом Саідом Ісмагіловим, муфтієм Духовного управління мусульман України «Умма».\n– Шейху Саіде, на Вашу думку, якого формату набув сьогодні, в умовах війни, християнсько-мусульманський діалог в Україні, і чи є він достатньо продуктивним, щоб допомогти нашій державі пережити складні часи випробувань?\n– Я вважаю, що наразі християнсько-мусульманський діалог в Україні перебуває на початковому рівні. Проте великим досягненням є те, що він вже стартував і відбувається не лише на рівні розмов, прийняття декларацій, на рівні глав різних конфесій, але й відображається у конкретній праці та співпраці наших релігій, насамперед, у проповідуванні моральних цінностей. Поки що такий діалог важко назвати достатньо продуктивним, але все велике починається з малого. Нашим завданням є з’ясувати, у якій площині цей діалог та взаємопоміч християн і мусульман є найбільш доречними, щоб надалі розвивати його заради спільного блага – служіння Україні. Прикладом духовної, щирої комунікації між нашими релігіями можу назвати випадки, коли християнські військові капелани присилали Коран та інші молитовні книги мусульманам на окуповані території. Зі своєї сторони мусульмани підтримали прагнення України стати по-справжньому вільною, боротьбу духу і волі на Майдані, виразили бажання бути її незмінною частиною. Саме Майдан став тією рушійною силою, тим викликом, який спрямував сили усіх віруючих людей України для спільної дії – захисту справедливості, живої розмови і оборони майбутнього.\n– Чи достатньо всебічно та адекватно висвітлюється в сучасних українських ЗМІ – світських та релігійних, життя мусульман України?\n– Не можна не заперечувати, що зараз до мусульман спрямована велика увага ЗМІ. Такого зацікавлення не було за всі роки незалежності. Тому недоречно із нашого боку скаржитись на нестачу уваги в інформаційному просторі. Я бачу, що телеканали, радіостанції, Інтернет-сайти професійно та щиро висвітлюють усі події, які стосуються мусульманської спільноти нашої держави. І це не тільки пов’язано із ситуацією в Криму. Просто в часи війни мусульмани і християни справді об’єднались в єдиному дусі. І я бачу, що наші ЗМІ це розуміють. Вони усвідомлюють, що ми, мусульмани, є такими ж патріотами єдиної України як і християни, молимось за неї, що ми відкриті до діалогу, до волонтерської роботи, а головне – прагнемо миру в щасливій неподільній державі, яка і для нас є батьківщиною.\n– Як Ви вважаєте, що можна назвати головною істинною причиною конфлікту між Сходом та Заходом України?\n– Думаю, насправді немає жодної ментальної проблеми між Сходом та Заходом України. Радше вона була штучно вигаданою за часів Януковича, щоб протиставити один регіон іншому. Свідомістю людей на Сході маніпулюють через вплив інформаційної пропаганди, через сюжети, які транслюють ЗМІ. І люди мимоволі починають вірити в неправдиву теорію ворожої Західної України. Часто й Схід України звинувачують у підтримці сепаратистів тощо. Проте на Сході є щирі патріоти, які хочуть зберегти цілісність своєї держави. Вони виразили свою непохитну громадянську позицію в часи Революції Гідності, вони втратили багато під час війни, але залишились вірними Україні. Я хотів би закликати усіх нас не піддаватися жодним маніпуляціям, бути єдиними, підтримувати одні одних в періоди випробувань.\n– Яку роль може зіграти, наприклад, львівське екуменічне середовище у всеукраїнському релігійному просторі та в процесі міжрелігійного діалогу?\n– Львів може зіграти фундаментальну роль. Для всіх українців це місто є духовним центром, дуже християнським, містом справді віруючих людей. Львів може продемонструвати усій Україні, як християнська повага і любов до усіх людей та релігій руйнує міфи про непорозуміння та підступні плани російської пропаганди. Це місто має усі шанси стати мостом порозуміння, діалогу та примирення між православною, католицькою, мусульманською та юдейською цивілізаціями. Львів щиро прийняв мусульман, які переїхали із окупованих територій. Жителі цього міста продемонстрували справжню людяність і милосердя. Тому зі свого боку я завжди закликаю наших віруючих у жодному разі не кидати виклик релігійним традиціям Львова, поважати його християнську ідентичність, «лагідно» і спокійно інтегруватись у це середовище. Я постійно повторюю для переселенців: «Ви гості, постраждалі, і не можете зі зневагою ставитися до традицій Львова. Не поспішайте декларувати свої наміри та прагнення, спочатку станьте частиною Львова, пізнайте його дух». Львів дуже відрізняється від інших міст України – Одеси, Харкова, але найбільше все-таки від Криму та Донбасу. Дуже шкода що не всі переселенці це розуміють.\n– А як Ви ставитесь до ідеї побудови мусульманської мечеті у Львові?\n– Ще 10 грудня 2014 року, коли Центр міжконфесійного та міжрелігійного діалогу «Лібертас»та та його керівник Тарас Дзюбанський організували християнсько-ісламський круглий стіл, у своїй доповіді я виступив проти цієї ідеї. Через це багато мусульман, зокрема кримських татар, мене критикують. Їх також можна зрозуміти. Адже проросійська влада в Криму протидіяла будівництву мечетей, утискаючи релігійну ідентичність та свободу цього народу. Такий негативний досвід і стереотип вони ментально перенесли й на Львів. Але у цьому місті ситуація зовсім інша. Тут абсолютно відмінні реалії. У Львові не варто проводити мітингів чи боротись за свої права. Це місто не має ворожих настроїв до мусульман, а навпаки – тільки дружнє ставлення та бажання підтримати нас. Я вважаю, що на цьому етапі у Львові достатнім буде функціонування ісламського культурного центру без ознак мечеті. А з часом, зважаючи на те, як відбуватимуться воєнні дії, ми зможемо зорієнтуватись і переглянути це питання по-новому. Мусульманам потрібно заслужити добре ім’я серед львів’ян, а тоді вже обговорювати будівництво культурних споруд. Дуже шкода, що кримські мусульмани мене неправильно зрозуміли. Але ще раз хочу запевнити, що підтримую їх та співпереживаю. Думаю, разом ми зможемо досягнути потрібного компромісу.\n– Що для Вас, як духовної особи та жителя Донецька, означав молитовний Майдан міста, чи продовжує він своє функціонування на даний час, наприклад, в підпіллі?\n– Звісно, продовжує функціонувати у підпіллі. Здебільшого, його основа – вірні протестантських Церков. А от, наприклад, трапляється, що православні Київського Патріархату ходять до церков Московського Патріархату. Мусульмани на Донбасі дозволяють православним християнам молитись в мечетях. Звісно, ситуація тут ще не така складна, як у Криму. Проте маємо не забувати, що повноцінна релігійна свобода при диктатурі чи напівдиктатурі неможлива.\n– Сьогодні в Криму відбуваються жорстокі утиски духовної і громадянської свободи кримських татар. Чи мусульманська спільнота материкової України підтримує своїх братів по вірі. Чи є стратегія, щоб вийти з цієї ситуації?\n– Щось суттєве зробити для Криму на даний час не можна. Російські спецслужби повністю контролюють півострів. Вони прагнуть знати все: до якого напрямку ісламу належить людина, яку мечеть відвідує тощо. Релігійне життя кримських мусульман тепер відбувається в підпіллі. Можу провести аналогію із Українською греко-католицькою Церквою, яка пережила період репресій, але завдяки вірності духовенства та мирян змогла відродитись. Кримські мусульмани настільки налякані, що бояться читати Коран, вшановувати ісламські традиції. Російський контроль повністю спаралізував звичний рух духовного життя. Ми можемо допомогти нашим братам у вірі із материкової України тільки з виїздом, працевлаштуванням чи виготовленням документів. На жаль, ми не володіємо великими коштами, проте стараємось підтримувати моральний зв’язок з цією тепер уже діаспорною громадою. Сподіваюсь, невдовзі все зміниться і ми знову будемо в єдиній державі.\n– Шейху Саіде, а кого Ви вважаєте найяскравішою і найбільш натхненною екуменічною постаттю у християнстві ?\n– Для мене такою людиною є Святий Іван Павло II, Папа Римський, який здійснив феноменальний духовний подвиг – прорив у діалозі християн із мусульманами та євреями. Він став людиною, яка подарувала Католицькій Церкві та усьому християнству надію, яка плекала ідею миру у світі, порозуміння, поваги до інших релігій. Теперішній Папа Франциск також плідно працює у сфері міжрелігійного діалогу, відвідує мечеті, шанобливо ставиться до мусульман. А це дуже важливо: адже в обличчі Римського Понтифіка світ отримує відповідний меседж або позицію, які представляє уся Католицька Церква.\n– У дні фінальної боротьби за свободу і гідність, за бажання бути собою, бути різними, але єдиними, Україна переживає моменти натхнення, але часто й відчаю. Що б Ви хотіли побажати читачам «Духовної величі Львова» та усім українцям?\n– Хочу запевнити, що мусульмани України готові демонструвати своє добре ставлення до християн, бути з вами на передовій духовної оборони. Не сумніваймось: ми переможемо агресора, зламаємо пропаганду, направлену у сторону України, і через наші віру, любов, взаємоповагу одні до одних станемо сильнішими, станемо кращими, станемо вільними.


Україна перетворюється на країну-ізгоя, – нардеп - ZAXID.NET\nУкраїна перетворюється на країну-ізгоя, – нардеп\n— Наталія Зубрицька, 09:19, 20 червня 2012 0 2\nУкраїна перетворюється на країну-ізгоя, як Лівія чи Північна Корея. Нас так починають сприймати у світі.\nЗа його словами, такий стан в країні призведе до майже заборони введення інвестицій в Україну, блокування кредитних ресурсів, нормального спілкування бізнесу, обмеження торгових процедур. «Поки ми послаблюємо ці речі. Трохи ситуацію розрядив чемпіонат з футболу Євро-2012. Всі побачили, що в Україні адекватні люди, що це нормальна країна, яка має дурну владу. Але ця фора мине. Скоро осінь – начудять на виборах», – додав нардеп.\nОкрім того, Тарас Чорновіл зазначив, що Україна котиться до тієї ситуації, коли країна може дійти до санкцій та розірвати всі відносини з Радою Європи – перестати виконувати рішення Євросуду. «Навіть якщо Тимошенко там виграє, у нас можуть на це навіть не звернути уваги», – відзначив депутат.


На порозі наше улюблене зимове свято — Новий рік, тож люд шукають новорічні картинки. Щоб трохи полегшити цю, безумовно, непросте завдання і була написана ця стаття. Малюнки з Новим роком стануть справжньою знахідкою для всіх, хто хоче, щоб вони були оригінальними.\nСьогодні великим попитом користуються листівки з мишами і щурами, тому що вони символ наступаючого 2020 року. Ці символи шиють з тканин, а разом з дітьми роблять з паперу.\nПогляньте, яку картину вибрати і подарувати із зимовим пейзажем. Новорічні картинки з подарунками підкажуть що подарувати, тому що їх пошук, це стомлююче заняття.\nНоворічний декор кімнати своїми руками — ідеї\nЯкщо ви збираєтеся зустріти Новий рік з позитивним настроєм, то змінити дизайн свого будинку.\nВін буде виглядати дуже стильно, якщо ви підберете предмети для новорічного декору в тон існуючого інтер’єру.\nОригінально виглядають в інтер’єрі красиві новорічні ялинки, зроблені своїми руками.\nЯлинки можна зробити з підручних матеріалів і навіть з симпатичних шкарпеток.\nМожна пофантазувати і створити новорічні композиції. Складовими її можуть бути: гілочки сосни, звичайні баночки, прикрашені бантиками, кульки і свічки.\nГламурний декор можна зробити з дроту у вигляді оленя з кульками всередині.\nПодушки з малюнками сніжинок освіжають задуману ідею щодо прикраси кімнати.\nРіздвяна прикраса у підносі.\nНа шийку скляної вази зав’яжіть бант з прозорою красивої тканини, щоб доповнити жовтими і срібними кульками. Поставте у вазу стильні гілочки. А поруч встановіть фігуру казкового білосніжного оленя в блискітках.\nДекор новорічного столу.\nПодивіться новорічні картинки і зробіть гарні композиції в своєму будинку.\nКрасива новорічна композиція в перевернутої підставці біля крісла.\nВеликі фігури жолудів на підносі, які доповнюються дубовим листям.\nНоворічна композиція зі свічки, кульок, ягід і зелені на підносі.\nПрисутність фігурки оленя в декорі підказує про швидке настання Нового року.\nПрикраса новорічного столу в комбінації з тарілками.\nНоворічний декор на столі.\nМиша. Цікаві картинки з мишами — символом 2020 року\nНоворічні листівки мають свої особливості, так як їх дарують рідним , близьким і друзям. Якщо раніше їх приносив листоноша, то зараз їх посилають в особисту сторінку соціальних мереж.\nСкористайтеся запропонованими листівками, скопіюйте та відправте за призначенням. Все просто.\nНе забудьте зробити супровідний напис. Повірте, друзям буде цікаво і приємно.\nКартинка дитини з санками, де він наздоганяє символ року — мишку, поверне вас в приємні дитячі спогади.\nТакого великого шматка сиру мишці вистачить на цілий рік бути ситим і щасливим.\nЛісові гризуни їдуть зустрічати Новий рік разом з їжачком, у якого багато сил, щоб тягти возика з подарунками.\nСимпатична дівчинка щурик також поспішає на новорічне свято.\nСкоро, зовсім скоро Новий рік !\nСніжинка — Біла щурик, симпатична з новорічним настроєм.\nЗвичайно, миша на картинці задоволена. Ще б, одягла новорічну шапку, оточила себе подарунками та гарними кульками.\nЗнайомство білого пацюка з новорічними прикрасами.\nЯке щастя ! У мишки будинок з смачного і ароматного сиру.\nЗапашний шматочок сиру в капкані не дає мишці спокою. Якщо добре постаратися, то можна поцупити так, що капкан не спрацює. Захисний шолом захищає від ризику.\nСимпатична біла щур готова до зустрічі Нового року.\nСніжинки з паперу — новорічні картинки і шаблони\nІ звичайно ж, яке новорічне свято без сніжинок. Ваш будинок буде виглядати оригінально, якщо ви перетворите його на своєрідний сніговий палац. Сніжинками прикрасьте свої вікна або зробіть з них гірлянди.\nПодивіться трафарети простих, але красивих сніжинок. Звичайно є більш складні і схожі на справжні, які називаються сніжинки подібності.\nСкладні вирізати сніжинки не легко, тому що потрібно знати основні способи вирізування. Про сніжинки орнамент, знають не всі. Вони дуже цікаві, різноманітні і популярні.\nНоворічні малюнки і картинки з кішками\nНоворічні картинки з котиками розчулюють частіше жінок і дітей, яким притаманні ніжні дотики рук.\nКішки живуть з людьми і є членами сім’ї, тому з цікавістю спостерігають за всіма приготуваннями до Нового року.\nКішки не проти надіти на себе червону шапку і бути учасником святкового вечора.\nА симпатичний білосніжний кошеня ще й пограти з маленькою ялинкою.\nНоворічні картинки з кішечкою можна намалювати фарбами, щоб показати свої творчі здібності.\nФотосесія з маленькими кошенятами з новорічними кульками вдалася.\nІ знову, намальований своїми руками, гарний новорічний кошенятко.\nЯк уважно і зворушливо дивляться кошенята в червоних шапочках, приміром, на стрілки настінного годинника.\nМожливо, хтось із читачів дізнається свого улюбленого кота.\nПрикольні новорічні картинки з піднятими вгору хвостами у кішок, заворожує погляд. Наприклад, відразу і не зрозуміти, тому що приходить думка, а може бути це ялинка.\nОдягнути червону шапочку на симпатичного маленького котеночка могли тільки дитячі ручки, тому що вони уважні і дбайливі.\nКреативні прикраси голови кішок викликають посмішку.\nВзяти участь у традиційній зустрічі Нового року, домашні кішки не проти, тому що вони завжди з нами поруч.\nДівчата взимку — фотосесії новорічних дівчат\nДівчина і її фігура — це краса самої природи, втілена в людину. Запросіть дівчину, створіть романтичну новорічну обстановку, щоб зробити фотосесію. Покажіть знімки друзям і схвалення у вигляді захоплення буде вам у нагороду.\nДаруйте дівчатам подарунки та гарні новорічні картинки, у яких є ваша ідея, проведеної фотосесії.\nВідео про те, як намалювати малюнки про Новий рік\nПодивіться, як намалювати будь-який малюнок з Новим роком, для цього потрібно просто вибрати ідею.\nБагато запропонованих новорічні картинки і малюнки можна перемалювати на новорічну листівку своїми руками.


Сплата комунальних платежів через інтернет! - Стр. 3 - Пошук / замовлення - Lutsk Board - Луцкий форум - Борда\nВід Листопад 21 , 2013\nУ зв'язку з тим, що виставлено "заборгованість" 42% від минуломісячних сум, вирішила продивитись дублікати квитанції за минулі місяці, адже мала необережність не зберегти їх на комп'ютері...\n"Як подивитися дублікат квитанції?\nСплаченi Вами квитанції (через Інтернет або каси банків) зберігаються в програмі на протязі одного - двох років. При цьому, якщо Ви оплачуєте комунальні послуги самостійно, через Інтернет, або ж в банках, які приймають платежі в ON-LINE режимі, то Ваші квитанції стають доступними для перегляду через програму на наступний робочий день після їх оплати.\nУ випадку, якщо оплата комунальних послуг проведена не в ON-LINE верісіі, такі квитанції потрапляють в базу даних ON-LINE програми і стають доступними для перегляду після їх `ручного` імпорту, який проводиться 2 рази на місяць. (Жорстких тимчасових рамок немає).\nДля перегляду дубліката квитанції, зробіть правий клік на потрібнiй адресi і виберіть пункт `Дублікат квитанції`. З доступних Вам квитанцій виберiть потрібну.\nПри необхідності - роздрукуйте дублікат."\nЗробила правий клік на адресі. Пункт "Дублікат квитанції" взагалі відсутній, не кажучи вже про минулі квитанції...\nПравдами-неправдами добилася дублікату за минулий місяць. Чомусь справді платежі "оплачені" через кредитку Приватбанку менші від нарахованих на 42%... Причому, всі. Чи ліміту не вистачало на картці? ХЗ...\nВід Серпень 15 , 2014 (редаговано)\nАпну темку.. як там зараз той ресурс www.komunal.lutsk.ua ? хто користується... норм працює стабільно чи ні...які труднощі.... ато щось запарився я з в чергах стояти....а в Приваті сча взагалі на термінали комуналку переводять....через касу ні ні...\nРедаговано Серпень 15 , 2014 Pavelix\nВсе ок, користуюсь з самого початку - більше року, а може вже і два!\nВід Серпень 16 , 2014\nІ я постійно оплачую через даний сервіс. Проблем поки не було.\nЗверніть увагу, що оновлення даних у них 5-го і 25-го числа місяця. А то вже я колись налякалась, що оплата не пройшла\nВ суботу, неділю проплачувать можна?\nтак, у будь-який день тижня\nВід Вересень 8 , 2014\nНарод, у кого стоїть лічильник на газ, кожен місяць телефонуєте до них і передаєте показники? чи якось на сайті вручну вводите всетаки?\nВід Вересень 18 , 2014\nPavelix, в мене лічильник газовий. Кожного місяця 27-29 числа мушу дзвонити і повідомляти показник. Як десь забуду - ставлять якесь середнє значення, хз звідки його беруть, але завжди більше, ніж реальне. Тому бажано не пропускати deadline.\nТа да... аналогічно насправді... якщо не передати з 25-30 числа то ставлять по нормі за к-сть людей... Думав мо як на сайті можна самому вводити... було б файно.... ато до них додзвонитись це мука.\nЯ не дзвоню, на сайті онлайн платежів https://www.komunal.lutsk.ua/ не зважаю на їх показники, ставлю свої і оплачую, на наступний платіж останні показники стоять як я вводив.\nВід Вересень 19 , 2014\nvaz75, xм, дійсно так?\nтре собі спробувати 2-3 місяці. перевірю, чи дійсно конає самостійне введення показника.\nВ мене "конає", думаю і в тебе так буде.\nВід Жовтень 14 , 2014\nНарод ні у кого глюків з капчою не було?\nПри авторизація я так розумію вимагає введення символів "капчи" поряд з логіном і паролем... але інколи у мене вони банально не з"являються (поля для вводу капчи)... а ввівши лог і пароль нажавши увійти, вибиває помилку що не ввів капчу\nВід Жовтень 14 , 2014 (редаговано)\nа ввівши лог і пароль нажавши увійти, вибиває помилку що не ввів капчу\nколись таке було на хромі, а на файрфоксі все нормально.....\nP.S. Але щойно спробував зайти - ніякої капчі не вимагає, після вводу логіна і пароля, треба ввести одноразовий код який приходить на пошту (кожного разу новий)\nРедаговано Жовтень 14 , 2014 BkSeo\nта да ... воно як коли...капча періодично випригує... поклацавши троха зумів ввійти.... але баг такий присутній нажаль...вдобавок до того коли нажавши на "Вхід" мишку відводити не бажано бо вспливаюче меню пропадає\nну да ладна... би працювало взагалі..\nВід Травень 24 , 2015\nСайтєг, звісно, не фонтан, без стограм не розберешся. Але це вже щось. Збираюся користуватися при нагоді. Поділіться досвідом, хто користується часто, в ідеалі - постійно, чи трапляються проблемні ситуації?\nВід Травень 25 , 2015\nЯ користуюсь постійно, оплачую два особових рахунки. Мене все влаштовує. З "капчею" проблема присутня, але виникає вона лише коли другий раз заходиш на сайт. Оплата з першого разу, чистка cookie, або перезагрука компа вирішує цю проблему. Найголовніше, що підтримка працює просто бездоганно. Адмін завжди на зв'язку, дуже оперативно та результативно реагує.\nДякую за інформацію, буду пробувати. Тішить, що є притомна служба підтримки. Добрий адмін то вже неабищо.\nВід Травень 28 , 2015\nКористуюсь сайтом http://www.mega-billing.com/ua/\nзакидаю туди показники по електроенергії. Оскільки живу за містом, то енергетики вираховують середньозважене споживання електроенергії за 10 календарних днів (показники знімають 20-го). Такий обрахунок завищує оплату. На цьому сайті можна внести показники на дату (30-31 число), тобто платити за спожиту електроенергію. Відразу можна і квитанцію сформувати і оплатити.\nВід Червень 11 , 2015\nЩось новеньке. Хто в курсі??\nВід Червень 11 , 2015 (редаговано)\nЩось в себе такого не побачив, у Вас часом не ОСББ?\nP.S. Помітив що подешевшав газ, чи зменшили норму споживання?\nРедаговано Червень 11 , 2015 BkSeo\nP.S. Помітив що подешевшав газ, чи то зменшили норму споживання?\nзменшили, з 6 до 3 кубів\nСкоріше за все, Ваше ОСББ провело збори і вирішило додатково зібрати гроші на ремонтний фонд. Бачила таке, в іншому ОСББ\nХто голова ОСББ?


Сайт про моду » ДІМ » Як вибрати ваги підлогові електронні для дому?\nСучасні агрегати можуть бути дуже багатофункціональними. Включати в себе такі показники, як визначення показників води в організмі, а також м'язової тканини і жиру. Все це відбувається за рахунок вбудованого сенсорного механізму. На ринку продажів величезна кількість різноманітних багатофункціональних ваг. І у покупців розходяться думки під час покупок. Як же вибрати відповідні ваги?\nПерший варіант – це механічні ваги. Вони прості у використанні і працюють багато років. Не вимагають ніякої зарядки. Всередині вставлена пружина, яка розтягується під вагою тіла. Кожен покупець задається питанням, як вибрати якісні підлогові ваги. Механічні прилади будуть коштувати дешевше. А ще їхня перевага – вони можуть показувати вага на будь-якій поверхні, що не можна сказати про електронні, яким необхідно рівне і міцну основу. Інакше буде похибка зважування. Але електронні ваги можуть показувати більш точну вагу аж до грамів, а також різні показники з масою тіла. Ще вони визначають зміст жирів і м'язів серед загальної ваги тіла. Розглянемо переваги механічних приладів:\nПри зважуванні маси тіла відбувається тиск на механізм і розтягується вимірювальний елемент. Шкала у механічних ваг чаші всього за 1 кг, рідко зустрічаються ділення по 05 кг.\nМеханічні ваги поступаються точністю і функціонуванням електронних ваг. Такий прилад варто купувати, якщо крім ваги ніщо більше не цікавить. Також на дію механіки впливає температура. З часом деталі можуть зношуватися і давати збій в роботі, показувати некоректні показники. У цьому випадку варто замислитися, які краще вибрати ваги підлогові. У відгуках про електронні моделі люди пишуть, що саме їх краще всього купувати. Чому вони вибирають такі ваги? З-за строку служби, дизайну та інших критеріїв, які розглянемо нижче. Як вибрати ваги підлогові електронні? Чому саме до них потрібно придивитися? Про це далі в статті.\nПри виборі електронних ваг потрібно звертати увагу на кількість вбудованих механізмів, функціональність, а також на те, для чого вони потрібні. І останнє – це ціна. Спочатку електронні прилади відрізнялися від механічних лише висновком показників на екран. Але з часом виробники цих приладів практично виключили із запчастин всі механічні деталі. Залишивши тільки одні електронні компоненти. Це сприяє більш тривалому терміну служби ваг.\nСучасні прилади включають в себе контролер напруги, через який проходить струм. Коли людина стає на ваги, то вплив його ваги дає сигнал на провід, який, у свою чергу, імпульсом виводить свідчення на дисплей. Прилад працює відмінно. На питання, які краще вибрати ваги підлогові електронні або механічні, більшість відповість, що, звичайно ж, перші. Такі ваги працюють від батареї. Звичайною або сонячної. Включаються і відключаються самостійно. Можуть показувати ряд різноманітних показників, крім маси тіла. Граничний вага може становити 240 кг і більше.\nВизначають показники жиру і м'язової маси.\nВ сучасних електронних вагах є вбудована пам'ять, чим вона більше, тим дорожче коштує прилад. Пам'ять можна вибирати залежно від кількості членів сім'ї або ж людей, які будуть на них зважуватися. Це число може бути від 2 до 10. Якщо число 3 – це оптимально значення, то не варто переплачувати і брати механізм з великим об'ємом пам'яті. Всі необхідні показники і дані помістяться і на такому обсязі.\nдерев'яні і кам'яні;\nПри цьому вага приладу залежить від матеріалу. Наприклад, якщо це камінь, то пристрій буде важити суттєво. Як же вибрати підлогові ваги електронні для дому? Найпопулярнішими вважаються пластикові та скляні моделі. Цінова політика у них середня. Скляні прилади можуть бути виконані в різноманітному дизайні, тому впишуться в будь-який інтер'єр. Але з такими приладами потрібно бути акуратними з-за крихкості матеріалу. Ще такі ваги потрібно вибирати з гумовими вставками, щоб вони були стійкими і не ковзали по поверхні.\nВизначає такі параметри, як кількість жирової і м'язової тканини, води в організмі. Завдяки невеликого електричного розряду, який пропускається через тіло, прилад визначає баланс речовин в організмі.\nРозмір пам'яті. Завдяки цій функції прилад запам'ятовує всі показники і результати. Причому дані можуть бути декількох осіб.\nНаявність роз'єму USB. Це дозволяє підключатися до ПК, надаючи більш широкі і детальні можливості, наприклад, таблиці по харчуванню.\nВиходячи з перерахованих вище функцій, можна сміливо визначитися, як вибрати ваги підлогові електронні з аналізатором складу тіла. При виборі можна також проконсультуватися з продавцем-консультантом. Люди, які сидять на дієтах або на правильному харчуванні часто задаються питанням: «Як вибрати ваги підлогові електронні з аналізатором складу жирової і м'язової тканини?» Відповідь дуже проста. Потрібно розглянути кілька варіантів, визначитися з ціновою політикою і просто купити. Чим більше функцій включає в себе прилад, тим дорожче він буде коштувати. Але як же вибрати ваги підлогові електронні? У відгуках пишуть, що велику роль відіграє виробник. Люди радять переваги віддавати відомим і перевіреним.\nДо бюджетних варіантів відносяться ваги компаній Tefal і Redmoond. Моделі мають гарний зовнішній вигляд, багато функцій, прості в експлуатації. Відрізняються вони від дорогих приладів складом корпусу. Отже, можна підібрати оптимальний варіант за доступною ціною. Такі ваги, як DEX і Rotex, мають більш низьку ціну, але у них є недолік – це похибка. Як же з такого переліку вибрати підлогові ваги електронні для дому? У всіх приладах можна зустріти якісні матеріали і великий функціонал, хороші характеристики, але краще брати модель з невеликою похибкою.\nтрата зайвої ваги - проблема, яка хвилює уми багатьох жінок. Вони приймаються за дієти, виснажують себе надмірними фізичними навантаженнями...


Гордість нації: інтерв'ю з Сандрою Сандор, засновницею бренду Nanushka | Vogue Ukraine - Vogue UA\nГордість нації: інтерв'ю з Сандрою Сандор, засновницею бренду Nanushka\nНа святкування 80-річчя київського ЦУМу прилетіла Сандра Сандор – засновниця відомого бренду Nanushka з Угорщини, який за три роки з маленького локального лейблу виріс у міжнародний бренд з двома власними бутиками та кількома сотнями точок продажів. Vogue.ua дізнався у Сандри, як так сталося.\nСандра Сандор, засновниця бренду Nanushka\nЯк з'явилася Nanushka\nЯ завжди росла в оточенні одягу. Ще в 1970-х моя мама займалася його виробництвом, спочатку жіночим, а після мого народження і дитячим. Я з дитинства знала, ким хочу бути, коли виросту, тому і поїхала навчатись до Лондона – 2005 року закінчила коледж Central Saint Martins і відразу вирішила, що хочу займатися саме власним брендом. Я навіть не пробувала шукати стажування у великому модному Домі. Можливо, на старті такий досвід допоміг би мені не витратити зайвих грошей, але я рада, що все склалося саме так. І 2006 року народилася Nanushka. Назва Nanushka – це скорочено від Сандра. Саме так у дитинстві називав мене батько. Мені подобається, як звучить це слово, є в ньому щось рідне і при цьому таке, що чіпляє. Довгий час ми були невеликим локальним брендом, але 2016-го стався переломний момент, почалася наша міжнародна історія.\nКорнер Nanushka на другому поверсі ЦУМу\nПро дівчину Nanushka\nДівчина Nanushka не залежить від думки оточення, їй важливий внутрішній комфорт і свобода. Її стиль я б описала як богемний мінімалізм: з одного боку вона не любить зайвих деталей та фокусується на головному, а з іншого – вбирає в себе традиції різних культур. Я народилася в Угорщині – країні, яка розміщена між Заходом і Сходом. Незважаючи на її невеликий розмір, вона в різний час перебувала то під впливом Османської імперії, то австрійських і німецьких традицій. Мені подобається змішувати культурні коди різних народів, в такому міксі є щось захопливе і свіже.\nРіанна у сукні-светрі Nanushka\nSustainability – це не просто гучні слова для Nanushka. У нашій команді є кілька людей, які займаються саме цим напрямком роботи: аналізують систему постачань, контролюють на екологічність весь виробничий ланцюжок, перевіряють постачальників. Велику увагу ми також приділяємо вибору матеріалів: використовуємо виключно веганську шкіру, виробництво якої, порівняно з натуральною, менше шкодить нашій планеті; працюємо з органічною бавовною, а штучні тканини у нас частково зроблені з переробленого поліестеру. Щосезону ми намагаємося ставати все більш відповідальними, але воліємо спочатку зробити, а тоді говорити.\nЖакет з веганської шкіри Nanushka\nЩе один напрямок нашої стійкої роботи – це підтримка місцевих артизанальних майстрів. Різноманітні техніки ручної роботи, наприклад, в'язані деталі в колекції весна-літо 2020, ми робимо разом з ними. Переважно ці жінки живуть у невеликих містах або сільській місцевості Угорщини, ми їх додатково навчаємо і даємо їм робочі місця, при цьому зберігаємо наші традиції.\nВеня Брикалін і Сандра Сандор під час паблік-току в ЦУМі\nInstagram став нашою підмогою. Коли 2016 року до управління Nanushka приєднався мій партнер Петер Болдості, ми відразу вирішили, що активно працюватимемо з цією платформою. Мені здається, що саме ця соціальна мережа допомогла невеликим брендам з країн, що ще розвиваються – Угорщини, України, Грузії – привернути до себе увагу, познайомитися зі стилістами та інфлюенсерами. З останніми ми працюємо як самотужки, так і з допомогою спеціальних агентств. Мені подобається, коли їхні читачі знайомляться з нашими цінностями і також стають нашими друзями. Свій особистий бренд в Instagram я не дуже активно розвиваю, волію фокусуватися на створенні одягу та продажах.\nПро нову весняно-літню колекцію\nНаша нова весняно-літня колекція, яка зовсім скоро з'явиться в ЦУМі, просякнута сонцем і морем. Я надихнулася образом Лулу де ла Фалез під час її відпочинку в Греції 1972 року. Тут наша фірмова тяга до комфорту поєднана з середземноморськими мотивами і відпочинковим настроєм. До речі, всі плетені речі в колекції, а їх тут дуже багато, зробили саме наші ремісники в одному з угорських сіл.\nЦього року ми відкрили наш другий магазин – у Нью-Йорку, він дуже світлий і просторий, не схожий на флагманський бутик у Будапешті. Найближчим часом ми хочемо розвивати власні місця ритейлу, щоб подарувати клієнтам максимальне занурення в світ Nanushka. Наступною точкою буде Лондон – там ми хочемо відкрити не лише магазин, а й офіс. Ще цьогоріч ми запустили чоловічу лінію – будемо її розвивати і зміцнювати.\nКорнер Nanushka в київському ЦУМі\nЦУМ представив новорічні вітрини 4 найкращі колекції на Тижні моди в Будапешті


Сергей ТУРЯНСКИЙ: «Леоненко сказал что-то обидное, но Лужный меня сдержал» (28 ноября 2016 г.) — Динамо Киев от Шурика\nСергей ТУРЯНСКИЙ: «Леоненко сказал что-то обидное, но Лужный меня сдержал»\nhttps://dynamo.kiev.ua/articles/257240-sergej-turyanskij-leonenko-skazal-chto-to-obidnoe-no-luzhnyij-menya-sderzhal 2016-11-28 21:31 Коли Турянський виходив на заміну в ізраїльській Хайфі, то йому було далеко за 30. Свій єдиний ...\nКоли Турянський виходив на заміну в ізраїльській Хайфі, то йому було далеко за 30. Свій єдиний виклик нападник сприйняв стримано, вже по-тренерськи. Хоча гру у синьо-жовтій футболці, мабуть, варто було розцінювати, як данину класній кар’єрі.\nПро минуле Сергію Мироновичу забути важко — не дозволяють вісім операцій, постійний біль у ногах і помітне шкутильгання. А ще пам’ять вболівальників і фотографії, що прикрашають хол стадіону «Рух». Івано-франківцям з ностальгією залишається згадувати про шалені 90-ті, коли навіть зіркове «Динамо» не могло впоратися з «Прикарпаттям». А в Тернополі з не меншою гордістю пригадують часи, коли місцева «Нива» з Капанадзе, Біскупом і Дем’янчуком збирала аншлаги. Героєм цих обох повістей був і Сергій Турянський.\n— Сергію Мироновичу, ваша рідна Коломия відома завдяки коломийкам, зокрема, легендарним рядкам «Коломия — не помиї, Коломия — місто…». З цього твору знаємо і про красу місцевих дівчат. А як там з футболом?\n— Я грав у футбол всюди, де росла трава. Спочатку не планував займатися цим протягом всього життя, але потім так склалося, що не уявляв себе ніде, крім футболу. Батьки були не проти, хоч відношення до спорту не мали жодного. Тато працював художником-модельєром на щетинно-щітковій фабриці і був хорошим майстром по роботі з деревом. На жаль, він рано помер. Щодо мами, то вона також працювала на цій фабриці.\n— Вашим першим тренером був Михайло Павлович Турянський. Просто однофамілець?\n— Якщо й родич, то дуже далекий. Хоча схиляюся до тієї версії, що родинних зв’язків у нас справді не було. У тренера Турянського я пройшов хорошу школу.\n— Далі ви опиняєтеся у Львівському спортінтернаті. Яким чином вдалося перебратися у сусідню область?\n— У складі команди з Коломиї виступав на чемпіонаті України серед юнаків. Очевидно, за моєю грою спостерігали львівські тренери. Відомий наставник Ярослав Дмитрасевич запропонував мені спробувати сили у Львові. Я не довго роздумував, адже розумів, що це однозначний крок вгору в моїй кар’єрі.\n— Дивно, але після закінчення Львівського спортінтернату ви їдете у Тирасполь. Невже не було інших варіантів поруч з домівкою?\n— Ненадовго я повернувся на Івано-Франківщину. 1979-го спробував себе у дублі місцевого «Спартака». Запросив мене туди начальник команди Мирослав Думанський, батько Ярека Думанського, одного з найвідоміших футболістів нашого краю.\n— Однак в Івано-Франківську ви грали недовго…\n— Потрібно було вирішувати питання з армією і освітою. До вузу я не вступив, а саме в Тирасполі у місцевому інституті я отримав те, що хотів. Подав документи туди, став студентом і паралельно виступав за місцеву команду.\n— В тираспольському «Автомобілісті» ви відразу зарекомендували себе, як лідер і дуже скоро опинилися у кращому клубі Молдови — «Ністру»…\n— В Тирасполі почував себе комфортно. Не було відчуття, що це інша країна. Всього лиш сусідня республіка, умови непогані. Рівень місцевої команди був низьким. Я виділявся з-поміж одноклубників і отримав запрошення від «Ністру». У Кишинів перебрався не відразу, просто тренувався з ними.\n— Так сталося, що 1983-го «Ністру» отримав право грати у вищій лізі чемпіонату СРСР. Місцева преса писала, що команда отримала такий подарунок від Леоніда Брежнєва. Зрештою, такі думки закрадалися, аналізуючи виступи клубу з Кишинева в еліті.\n— Скажу чесно, рівень «Ністру» не вражав. На фоні Тирасполя столична команда вирізнялася, але у вищій лізі ми просто потрапили під каток і були там випадковими гостями.\n— Три перемоги у 34-х матчах і всього 19 забитих голів підтверджують це.\n— Під час кар’єри я вів щоденники — записував всі свої матчі і голи. Тому добре пригадую всі ті цифри. Нещодавно переглядав записи. Цікаво, адже таких можливостей, як зараз не було, відтак все виглядало доволі примітивно. Втім зберігаю щоденники, довідники і програмки, як пам’ятку. Щодо того сезону, то ми справді виглядали блідо на тлі суперників. Однак для всіх нас то була хороша школа. Пригадую відчуття, коли виходиш на матч проти московського «Динамо» чи «Спартака», а проти тебе грає, наприклад, Юрій Гаврилов. Цього було достатньо для того, щоб усвідомлювати, що мені пощастило і я маю нагоду на старті кар’єри грати проти таких людей.\n— У «Ністру» підібрався хороший колектив. Ігор Мосора казав, що керівництво республіки не ображало футболістів і вам організували умови, ніби в Барселоні. Товаришували з українцями Анатолієм Рибаком, Василем Щербеєм, Григорієм Батичем, Юрієм Дубровним?\n— З партнерами мені теж пощастило. Я мав чого повчитися у талановитого Батича, врівноваженого Дубровного чи досвідченого Щербея. Василь взагалі для мене був наставником. Пригадую, як перед матчем з «Араратом» на «Раздані» готувалися у роздягальні до виходу на поле — розминалися, стрибали. Підходить до мене Щербей і каже: «Молодий, та ти ж навіть не спітнів. Ану, розминайся!» Вміння підказати, направити у потрібне русло, навчити важливим футбольним дрібницям. Все це я отримав у Кишиневі.\n— У складі «Ністру» ви забили свої перші голи у вищій лізі…\n— Особливо пам’ятним був гол «Зеніту». Володимир Перетурін у «Футбольному огляді» тоді мій класний удар зльоту охарактеризував так: «Молодий Турянський забиває «Зеніту» у стилі Федотова». І це на весь Союз! Після таких слів вся Коломия на вухах стояла (посміхається. — Л.К.)\n— Кажуть, у «Ністру» з тренерами вам не пощастило?\n— Росіянин Леонід Шевченко нас майже не тренував, був зайнятий іншими справами. Набір гравців був хороший, колектив непоганий, але от тренерської руки не вистачало. Звідси і всі наші результати. На моєму шляху траплялося не так багато тренерів, які суттєво впливали на мої навички. Лише згодом у Івано-Франківську був Борис Стрельцов, якого згадую з вдячністю. Цікава ситуація сталася з Віктором Колотовим. Він мене не бачив у своїй команді, я при ньому не грав, але, це чудовий фахівець. У нашому непорозумінні я був на сто відсотків неправий. Зрозумів це з плином років. Можу сказати, що пройшов хорошу школу у Вінниці в дуету Томаха і Грозного. 1990-го у «Ниві» нас буквально водили за руку по полю. Нам надоїдало, а тренери мали терпіння і намагалися донести до нашої свідомості необхідні речі.\n— В дублі «Ністру» на ваших очах зростав Ігор Добровольський, якому тоді виповнилося лише 16…\n— Цей хлопчина вражав навіть у такому віці. Чимось мені нагадував Вадима Тищенка, з яким я навчався у спортінтернаті і Славіка Лендела, з яким я зустрівся у СКА «Карпати».\n— Повернімося на мить у минуле і згадаймо, як вас запрошувало київське «Динамо». Чому не наважилися на перехід?\n— Було це 1980-го, я брав участь у турнірі «Переправа». У фінальному матчі збірна Молдовської РСР, у складі якої я виступав, програла збірній Таджицької РСР, гравці якої згодом сформували кістяк «Паміру» з Душанбе. Примітно, що у фіналі я взявся пробивати пенальті і не забив. З того часу до позначки більше не підходив. Незважаючи на це, я отримав нагороду, як кращий нападник турніру і, очевидно, приглянувся селекціонерам київського «Динамо».\n— Відразу після турніру вони запропонували вам перебратися до столиці?\n— Так, Анатолій Сучков і Михайло Коман неодноразово контактували зі мною, слідкували за мною… Я не вважаю, що це було щось надзвичайне, оскільки таких, як я в «Динамо», мабуть, було безліч. Особливих порадників у мене не було, я відверто побоявся і не захотів їхати до Києва. Чи шкодую зараз? Напевно, треба було погоджуватися.\n— Після Молдови у вас була ще одна пропозиція. Хоча пропозицією це назвати важко — загрожувала армія…\n— Особливо надокучав Одеський округ — автомобілі за мною присилали з патрулем. Вони приїжджали на базу «Ністру», тому я з Гришею Батичем та Ігорем Мосорою вимушені були переховуватися. Після матчу в Москві з ЦСКА до мене підійшов Альберт Шестерньов, тодішній наставник армійців, розмовляв я і з Мар’яном Плахетком, начальником команди. Коли Шестерньова усунули з посади Плахетко сказав: «Тобою і надалі цікавляться, але гарантії ніхто не дає». Авантюрно було їхати у Москву і не знати, що на мене чекає, адже могли відправити і на Далекий Схід. Такий варіант я відразу відкинув. Восени за мною і Батичем приїхала машина з автоматниками. Довелося втікати через паркан. Потім ми бігли по трасі і заховалися у одноклубника Георгія Тегляцова. Далі купили квиток на потяг і взяли курс на Львів. Я знав, що Володимир Дударенко хоче мене бачити у місцевому СКА «Карпати».\n— Таким чином залагодили проблеми з армією?\n— Служити все одно повинен був. Приїхав зранку на стадіон, зайшов до керівництва клубу. Питання вирішили за п’ять хвилин. Поселили в готель поруч зі стадіоном і все владнали. У Львові почував себе добре, адже вже в готелі побачив багато знайомих облич: Юру Горячева, Вагіза Хідіятулліна, свого земляка Володимира Ступара. Разом з тим ЦСКА продовжував мене заманювати в Москву. Листи писали в клуб, адже я був єдиним футболістом-військовозобов’язаним. Я прийняв присягу у Львові, а вже через місяць отримав звання прапорщика. У такому статусі мене вже не мали права кудись забирати, лише за власним бажанням. Рядового могли загнати у вагон і відправити у Москву. Строкову службу я відбув у званні прапорщика.\n— Армійські порядки відчули на собі?\n— Ми навіть на присягу не підстриглися. Пішли до дівчат на другий поверх в готелі, вони повідрізали нам трохи волосся над вухами, причесали, заколочками щось зробили… Армії не було, лише футбол і нічого зайвого.\n— За СКА «Карпати» ви провели лише п’ять матчів. Причиною цього стала травма?\n— Дуже важка травма. У Львові мені не щастило. Я розпочав жахливо у перших матчах. Нічого не вдавалося. Можливо, переживав. Все йшло шкереберть, не міг зібратися. Було дуже соромно перед глядачами, Ярославом Дмитрасевичем. Ноги ватні, м’яч прийняти не можу, все валиться. Далі пара виїздів у Батумі і Кутаїсі, де я вже краще себе проявив. І нарешті домашня гра, в якій я зламався.\n— Приймали «Спартак» з Орджонікідзе…\n— Ігровий момент, нічого надзвичайного. І знову шалене невезіння. Людина йде в підкат, я підбираю м’яч під себе, удар по нозі і, як наслідок, дві розірвані зв’язки.\n— То була лише п’ята хвилина гри.\n— Так, сам старт поєдинку. Мене миттєво відвезли у військовий госпіталь. Пощастило, що дуже хороший хірург-полковник лікував мене. Зробили операцію і відправили у Коломию.\n— Надовго вилетіли?\n— На рік. Чи думав про завершення кар’єри? Ні, я в цьому плані впертий. Вважав, що маю слабеньку силу волі, але, коли тяжко, то вмію закусити губу. Відновлювався у коломийському «Сільмаші», грав у чемпіонаті області. Забив майже 40 голів, завоював срібло чемпіонату, виграв Кубок області. Документи мої знаходилися у Львові, СКА «Карпати» очолив Володимир Булгаков. Не хотів мене відпускати, на що я відповідав: «Петровичу, ви ж бачите, що у Львові все проти мене, не складається». Не хотів нікого мучити, сам не розумів, чому не щастить. Булгаков відповідав, що бачить у мені перспективу. Можливо, він мав рацію. Можливо, треба було залишатися. Мене вже запрошували у «Прикарпаття», де працював батько братів Юрченків, Микола, а також Борис Стрельцов і Юрій Дячук-Ставицький. Вирішив, що так буде краще.\n— Ви повернулися додому і потрапили у колектив, який добре знали…\n— 1986-го команда була не найсильнішою, середньою. З приходом наступного року Юрченка і Думанського «Прикарпаття» суттєво підсилилося і зміцніло. У нас розкрилася хороша молодь, зокрема Валик Москвин.\n— У тому сезоні ви відновили своє гольове чуття, забивши 23 голи у 45 поєдинках. Однак новий чемпіонат розпочали у складі сімферопольської «Таврії».\n— У мене за підсумками кожного чемпіонату було по два-три запрошення. Заробляти потрібно було. Ми практично грали за копійки у Івано-Франківську. Тоді футболісти не отримували захмарних гонорарів. Виплати були на рівні з лікарями та інженерами по 130 рублів. Мабуть, зараз ситуація більш адекватна. 1987-го ми йшли у лідерах, але фінансів на друге коло не вистачало, все розпочало валитися. А тут зателефонував Анатолій Заяєв, який вивів «Таврію» до першої ліги. Подумав, чому б не спробувати.\n— В «Таврії» у вас також було багато класних партнерів: Волков, Галустов, Смигунов, Нойштедтер. Про Сімферополь спогади які?\n— Лише найкращі. Товаришував з Миколою Турчиненком, Русланом Аджиєвим. Почував себе чудово. Так, я трохи нарікав, що з наставниками не все було гаразд, але мені щастило з командами і одноклубниками. Важко було лише у СКА «Карпати». Однак лише з футбольних причин, а не через партнерів чи ще якісь фактори. У Львові просто не йшло. У цьому не винен ніхто.\n— В «Таврії» ви затрималися на сезон.\n— Так, адже мені зателефонував генеральний директор івано-франківського підприємства «Позитрон» Августинов. То був серйозний рівень, сам керівник запросив. Сказав, щоб я приїхав і вибрав собі трьохкімнатну квартиру.\n— Заяєв таких умов не гарантував у Криму?\n— Фішкою Анатолія Миколайовича був дзвінок по телефону: «Синочку, чуєш цей дзвін? Це я ключі від твоєї квартири тримаю», — казав у слухавку. Це все він супроводжував характерним брязканням ключів. Від Заяєва можна було довго чекати на здійснення обіцянки… Згодом в Івано-Франківськ у якості судді приїжджав Юра Аджем, з яким я грав за «Таврію» і розповідав: «Тебе Папа, тобто Заяєв, дуже любив, свою квартиру ти б отримав».\n— Августинов слова дотримав?\n— Так, я приїхав додому, мене завели у будинок і я обрав собі квартиру. Через місяць отримав ордер і ключі.\n— Але ж, якби залишилися у «Таврії», то могли досягти більшого. Свого часу обрали інший варіант і в «Динамо» не перейшли…\n— Так, я міг виграти більше. Історія не може бути переписана. Я не можу жалкувати, адже я маю чудову сім’ю, провів хорошу кар’єру. Ніхто не знає, як все могло скластися. Вже зараз, аналізуючи свій шлях, можу сказати, що грав у футбол не на повну силу. Не розкривався, грав у холосту. Не докладав особливих зусиль, тренери також не особливо мене мотивували.\n— В «Прикарпатті» ви мали нагоду спостерігати за грою молодого Юрія Вернидуба. Всі ми знаємо Вернидуба-тренера, а яким він був футболістом?\n— Ми дружили сім’ями, Юра жив на вулиці Пасічній у німецькому будинку. Як футболіст, він був хорошим. У нас він більше грав на позиції опорного хава, хоча міг і в захисті позицію закрити.\n— З Миколою Волосянком ви грали двічі з інтервалом у кілька років. Спочатку він дебютував при вас у 17-річному віці, потім повернувся після дублю «Динамо» на початку 90-х. Талант у майбутнього учасника Ліги чемпіонів проглядався вже тоді?\n— Так, однозначно. Швидкість Микола мав хорошу, володів бійцівськими якостями. В основі грав на позиції крайнього захисника у молодому віці. Все було по ділу.\n— З ким вам було найлегше грати у парі в атаці?\n— Мабуть, з Автанділом Капанадзе. 1989-го полюбляв грати в дуеті з Юрієм Шулятицьким. Вистрибую, виграю верхову боротьбу, а Юра знає, куди бігти. Так само було і з Капіком у Тернополі. Автанділ мав нереальну чуйку, все вдало підбирав. Саме так було і в моменті з голом у ворота «Динамо», коли «Нива» обіграла машину Лобановського. Виходжу сам на сам з Шовковським під кутом, прокидаю його і опиняюся перед порожніми воротами на куті воротарського. Міг сам у ціль пробивати, але периферійним зором побачив Капанадзе. Він навіть не кричав, я сам віддав.\n— Не прогадали…\n— Автанділ забивав у порожні ворота. Переді мною був захисник. У мене було 93-95 % відсотків, що я заб’ю. Вирішив, що партнер у більш зручному положенні перебував. Це ми говоримо про форвардів. Якщо вести мову про передачі від півзахисників, то найбільш комфортно почувався, коли поруч грали Ігор Юрченко, Михайло Савка, Ярек Думанський. Всі голи забивав з їхніх передач.\n— Черговий ваш перехід з «Прикарпаття» стався 1990-го, коли ви поїхали у Вінницю.\n— Я продовжив свої мандри. В кінці попереднього сезону половина команди розбіглася. Я не був винятком.\n— У «Ниві» ви не затрималися надовго і вперше поїхали за кордон — у Польщу і Угорщину.\n— В основному виступав за угорські клуби. Ігор Гатауллін, тодішній начальник команди у Вінниці, запропонував варіант з Угорщиною. Вирушив у Ньїредьхазу до Іштвана Шандора. Поїхав туди, знову травмувався. Цього разу пошкодив спину. Возили мене по лікарях, нічого не допомагало. Стало краще, коли під Будапештом знайшли медичний центр «Добуш».\n— 1992-го року ви повернулися в Україну, де виступали за «Хутровик» з Тисмениці. Шубами зарплату не платили?\n— Було й таке, могли премію у такий спосіб видати. Переважно домовлялися на заводі і могли придбати дешевше все, що нас цікавило. У Польщі чи Угорщині на ці шуби був справжній бум. Директор заводу Ігор Зварич був фанатом футболу, тому всі гравці почувалися в достатку.\n— Якби не «Хутровик», то не було б і збірної України…\n— Так, я повернувся з Угорщини з травмою і в Тисмениці я знову мав нагоду повернутися у футбол. Я пройшов вісім операцій. Завдяки лікарю Семеніву, який зараз у Києві працює, встав на ноги. Ахіли мені зшивав. Я скрипів, важко повертався на поле, але знав, що вилізу з цього. Я повинен був грати. Звичайно, не без допомоги фахового хірурга, але я не здався.\n— Після «Хутровика» ви знову повертаєтеся на вищий рівень і стаєте лідером «Прикарпаття». На ваших очах перші кроки у професійному футболі робив 19-річний Михайло Старостяк.\n— Ігор Юрченко побачив Михайла у матчі на область. Старостяк родом із Жидачівщини, що на Львівщині. Він почав виходити у старті і запам’ятався мені, як боєць. Знав своє, гнув свою лінію і його нічого не хвилювало. Не звертав уваги, якщо на нього накричать. Хороший хлопець! Навіть потім, коли став гравцем «Шахтаря» і збірної України не зазнався, був простим. Те саме стосується покійного Андрія Хомина, який виступав у «Динамо». Тішить, коли люди залишаються собою, незалежно від обставин.\n— В атаці «Прикарпаття» вам допомагав Роман Григорчук, який перебував у розквіті сил…\n— Ромчик — мій земляк. У футбол почав пізно грати. Григорчук взагалі спочатку був музикантом в оркестрі. Чи то на трубі, чи на кларнеті грав. Знався з моїм батьком, що працював на щетинно-щітковій фабриці. У футбол прийшов у 25. Пам’ятаєте легенду «Ниви» Петра Прядуна, який був водієм автобуса? У Григорчука схожа історія.\n— У сезоні 1993-1994 років ви забиваєте 22 голи у першій лізі і поступаєтеся у гонці бомбардирів лише Сергієві Чуйченку. Наполегливість дала результат?\n— Та я забивав стабільно. Просто травми дошкуляли. Потрібно тільки набрати форму, а голи обов’язково будуть. Коли вилітав, то доводилося по кілька місяців відновлюватися. Темп втрачається, повернутися на певний рівень важко. В «Хутровику» забивав по 40 голів на першість області. Ми виграли чемпіонат області, згодом стали найсильнішими у своїй підгрупі серед КФК. Колектив хороший підібрався, Думанський нас тренував. Моя результативність не залишилася непоміченою. Мені вже було трішки за 30, але в паспорт ніхто не дивився. Нехай нинішні футболісти не ображаються, але в наші часи гравці були сильнішими.\n— Судді на початку 90-х неприємно вражали?\n— Свавілля вистачало. Голови відривали, але нічого не вдієш. Понервувався, отримав свою картку і на цьому всі апеляції закінчувалися. Можливо, зараз трохи змінилася ситуація. Хоча загалом людина почувається безсилою.\n— У вищій лізі тих часів було багато представників західних регіонів. Дербі з «Карпатами», «Нивою», «Вересом», «Волинню», «Буковиною» були принциповими?\n— Для мене це значення не мало. Всюди потрібно було викладатися. У нас не було подвійних преміальних за перемогу над цими суперниками.\n— Хто виділявся з-поміж інших гравців тодішнього «Прикарпаття»?\n— Роман Русановський грав у обороні надійно. Вирізнявся технікою, розумом, вибором позиції. Потім у Маріуполь поїхав. Відзначив би свого партнера по атаці Петра Русака. Недарма його потім запрошували кілька команд. В Росію з’їздив. Бувають люди, які розповідають, ніби вони всюди грали. Мовляв, і там, і там. Дещо забувається і можна розповідати, який ти великий футболіст. Однак є твої колишні партнери, які все пам’ятають. Грати і бути при команді — різні речі. А от вищезгадані мною гравці справді виступали на рівні.\n— Головна подія вашої кар’єри — виклик у збірну України 1994-го. Вам було майже 32…\n— У «Прикарпатті» тренером-консультатном був Олег Базилевич. Ігор Юрченко офіційно вважався граючим тренером, а Олег Петрович надавав консультації, часто приїжджав на матчі. На тренуваннях регулярно не був. Фактично Базилевич був моїм протеже. Я був не в особливому захопленні від виклику до збірної. Хоча це мене приємно здивувало.\n— Суперечливі відчуття…\n— Мені вже 32, перспективи жодної. Збірна тільки готується, закладає фундамент. Якби мені було 20, то зрозуміло. Відбір на Чемпіонат Європи мав бути лише наступного року. Ні, виклик я прийняв із задоволенням. З радістю поїхав у Ізраїль, але ентузіазму не було. Розумів, що не маю майбутнього в збірній. Грав разом з молоддю, яка потім вистрілила. Приємно, але усвідомлював, що в 33 я не буду нікому цікавим.\n— Коли ви приїхали у розташування збірної у якості гравця «Прикарпаття», представники більш іменитих клубів не ставилися по-особливому?\n— Я знав багатьох хлопців. Був знайомий, наприклад, з Олегом Лужним. Був епізод, коли сиділи якось за столом на базі з Віктором Леоненком. Дослівно не пригадаю, але Леоненко зневажливо висловився на мою адресу. Щось про село, звідки я приїхав. Добре, що між нами Лужний сидів і стримав мене. «Сергію, заспокойся», — сказав Олег і взяв мене за руку. З чого почалася перепалка, не пригадую, але вона мала місце.\n— Лужний був авторитетом у роздягальні?\n— Олег був принциповим і завжди гнув свою лінію. Зі всіма спілкувався виключно українською. Для мене це значення не має, адже моя дружина росіянка і за Україну готова все віддати. Я навчався в тираспольському педінституті на філологічному факультеті зі спрямуванням «російська мова і література». Тобто не вважаю, що мова — показник. Але Лужний — справжній красень!\n— Синьо-жовту футболку з того матчу 1994-го у Хайфі зберегли?\n— Ні, адже то не була спеціальна форма. Ми поїхали, вибачте, як безхатьки. Кожен у своєму. Той в дніпровському, той у динамівському, я з Миколою Юрченком у івано-франківському екіпіруванні. Ігровий комплект дали лише на матч і відразу забрали після фінального свистка. Це тепер роздають по кілька штук. В ті часи це була розкіш.\n— У розмовах з Базилевичем після матчу не говорили про свої перспективи у збірній?\n— Заявити «не викликайте мене більше» я не міг. Це було б негарно. Я вдячний за виклик. Вдома президенту «Прикарпаття» Анатолію Ревуцькому сказав, що не бачу змісту у моїх поїздках до збірної, не хотів чиєсь місце займати. Своє право грати у головній команді потрібно постійно доводити. А я наступного року ахіл розірвав.\n— Як це сталося?\n— У Кривому Розі грали. Я не знав, що такий біль існує. Воротар «Кривбаса» вводить м’яч у гру, я крокую назад. В певний момент здається, що хтось стріляє тобі по нозі або б’є дрючком, чи хтось каменем жбурляє. Я падаю, ніби підкошений, ледве свідомість не втрачаю. До мене підбігає Діма Мазур, всі шоковані, запитують, що зі мною.\n— Ви впали без сторонньої допомоги?\n— Абсолютно. Відчув якийсь тріск і раптовий біль. Всі запитують, не знають, що сталося. «Хтось з трибун камінь кинув», — кажу. «Та який камінь? Ми у центрі поля стоїмо», — хтось відповідає. Газон ідеальний. Футболісти шукають камінь… Нема.\n— Що було далі?\n— Заморозили ногу, винесли з поля. Свідомість зрештою не втратив.\n— За два місяці до цієї травми «Прикарпаття» приймає «Динамо», ви наприкінці зустрічі зрівнюєте рахунок, однак перемогу таки втрачаєте. Приїзд команд такого рівня до Івано-Франківська завжди викликав ажіотаж?\n— Так, то була мотивація для нас. Ми завжди налаштовувалися на такі матчі. Розуміли, що для вболівальників ця гра може стати святом. Щодо тих топ-матчів, то найбільше запам’ятав перемогу тернопільської «Ниви» над чемпіоном у квітні 1997-го.\n— Ви тоді віддали гольовий пас на Автанділа Капанадзе, про який ми згадували…\n— В Лобановського була не команда, а командище! Шевченко, Ребров, Головко, Ващук… Ніколи не забуду ту гру і навіть не через гольовий пас. Ми дійсно зіграли дуже сильний матч.\n— Автанділ Капанадзе розповідав, як Валерій Васильович після поєдинку заявив, що «Динамо» програло найсильнішій команді України.\n— Вихована, інтелігентна, розумна людина. Це нормально, що він так заявив. Зрозуміло, що він прекрасний фахівець і знав, що потрібно сказати. Тепер очима тренера я бачу футбол по-іншому. Лобановський повинен був адресувати нам цей комплімент.\n— Після гри вас не несли на руках до автобуса?\n— Практично так і було. Тернопіль шаленів. Пригадую івано-франківський бум 1987-го. Це щось схоже. Дружина з трирічною донькою чекали на мене під роздягальнею. Раптом хтось взяв дитину на руки і зник. До автобуса попрямував, як виявилося. А відстань там метрів 30… Натовп людей, пробратися неможливо. Вболівальники передали мені доньку вже в автобусі.\n— Стадіон «Рух» мав особливу атмосферу?\n— Завжди пам’ятатиму кремезні тополі, паркан височенний. Люди так хотіли потрапити на стадіон, що зламали його. Старий «Рух» — особливий. Той новий, що зараз зробили — бетонна пастка. Почали реконструювати ще 1986-го, там неможливо грати. Мені не подобається, як його зробили зараз.\n— Ми зачепили тему непорозумінь з Віктором Колотовим, який очолив «Прикарпаття» 1996-го. В чому була їх причина?\n— Це все ігрові моменти. Я його зараз розумію, як тренер. Колотов привіз із собою з Києва багато молоді, зокрема Павла Нестерчука. Взяв ще когось на мою позицію. Було помітно, що я був сильнішим, кращим. А він вперто ставив молодого, мене ігнорував. Я рознервувався і почалися проблеми, непорозуміння. Грали в Кременчуці, я стояв за воротами у якості запасного. Розминаюся, умовно кажучи «насіння їм». Колотов кличе: «Переодягайся, виходь на поле». А я йду повільно, не поспішаю. Зараз я розумію, як же це негарно.\n— Мали вести себе інакше?\n— Якщо не хочеш, то скажи відверто. Це навіть зі сторони нетактовно виглядає. Тим більше, у відношенні до авторитетної людини. Хоча це значення не має. До будь-якого тренера треба ставитися однаково. А я тоді зневажливо поводився, думав, що наставник помиляється. Це не суттєво. Тренер завжди правий. У мене ж гонор заграв у той момент. Це зовсім неправильно, так не має бути.\n— Ви визнали, що Колотов був сильним тренером…\n— Дуже сильним. Це київська школа, поставлена система тренувань. Для нас вона була новою і цікавою. Методика важка, коротка, але цікава.\n— Непорозуміння з Віктором Михайловичем прискорили ваш перехід із «Прикарпаття». Як виник варіант з тернопільською «Нивою»?\n— Ми були на другому зборі в Ужгороді і все сталося дуже просто. Зателефонували Колотову, потім мені. «Ти не проти?», — запитали в Тернополі. Обговорив усі питання з Ігорем Яворським, що очолював «Ниву», і домовилися про трансфер. Колотов викликав до себе і ми попрощалися.\n— Лідером і моральним авторитетом «Ниви» вважався Ігор Біскуп. Ваші спогади про капітана?\n— Це ідеальна людина. Тихий, спокійний, порядний… Я називав його «одуванчиком». Хороша людина і сильний футболіст — такою є моя характеристика Ігоря.\n— Про братів Капанадзе у всіх така ж думка. З особистого спілкування скажу — надзвичайно порядні люди. Ви Автанділа і Таріела знаєте набагато краще. Які вони?\n— Товариські, дружні. Загалом команда у нас була чудова. Це і Богдан Самардак, якого я не один рік знав, вчилися ще в інтернаті разом. А ще литовець Ігорс Панкратьєвс. Про Тернопіль спогади класні.\n— Андрій Кураєв розповідав, що його та Панкратьєвса звинувачували у нечесній грі. Було таке насправді?\n— Були в клубі люди, які у всьому бачили «здачу». Тільки щось не те — договірняк. Є така категорія людей, які своєї вини не помічають, зате всі крайні. Вже у статусі тренера я опинявся у схожих ситуаціях, тому завжди намагався розпочинати з себе.\n— 1998-го «Нива» зіграла вдома внічию з «Динамо», що зовсім скоро дійде до півфіналу Ліги чемпіонів. Єдиний гол за вашу команду забив 19-річний Андрій Шпак. Хлопцю обіцяли шалене майбутнє.\n— Перспективним був він. Що сталося з Андрієм? Не знаю, буває так в житті. Не всі виправдовують аванси.\n— У вас був доволі високий зріст і на фоні низенького Михайла Дем’янчука ваш дует виглядав дуже оригінально. Мабуть, найцікавіша пара форвардів того часу в українському футболі…\n— Дем’янчук був нижчим навіть за Капанадзе, який не вважався високим. Я скидав Михайлові, а той знав свою справу. Швидкий, технічний… Було комфортно з ним грати.\n— Михайла радили шукати за кордоном — жив і працював у Німеччині і Франції. Не підтримуєте з ним відносин?\n— Знаєте, в кожного свої проблеми. Не зі всіма маєш нагоду спілкуватися, не так часто вдається зустрічатися. Буває, з ветеранами бачимося або хтось приїжджає з дітьми на турніри.\n— Одним розірваним ахілом в матчі з «Кривбасом» все для вас не закінчилося. Була ще одна жахлива травма.\n— В Кривому Розі надірвав лівий ахіл. На зборах в «Ниві» у Словаччині розпочалися болі в правому ахіловому сухожиллі. Для лікування не було часу, тому я тренувався на уколах. Приїхав до лікаря у Івано-Франківськ ще під час чемпіонату: «Терміново лягай на операцію, за місяць зможеш грати». Розповів про це Яворському, але вирішили, що треба продовжувати тренування. Попереду важливі матчі — чвертьфінал Кубка України з донецьким «Металургом».\n— Який став для вас кінцем кар’єри…\n— Так, фініш. Далі розпочалася тренерська стежка. На початку гри зламався і більше на поле не виходив.\n— Найбільш резонансний епізод вашого тренерського шляху — матч Кубку України з «Волинню» 2010-го. До перерви очолювані вами яремчанські «Карпати» перемагали команду Віталія Кварцяного з рахунком 3:0. Фінальний свисток зафіксував хокейні 4:5. Цей матч ставлять у приклад ще й зараз. Що тоді насправді сталося?\n— В перерві мені треба було зробити лише одну заміну.\n— У всьому винен лише один гравець?\n— Не в тому річ. Гравців таких було декілька, якщо точніше, то троє. Суть в тому, що потрібно було зробити рокіровку із захисниками. Просто поміняти їх місцями. В такому разі було б набагато важче зробити те, що вони накоїли за 15 хвилин до кінця матчу.\n— З Кварцяним після поєдинку не було бажання поговорити?\n— А що говорити? Я з Володею Диким, його помічником, добре знаюся. Вчилися разом — сидів за сусідньою партою попереду протягом трьох років. Що з того?\n— Гаразд, іншого природнього бажання, розібратися по-чоловічому з гравцями, не було?\n— Ця історія випливла не відразу після гри. Підозри були вже тоді. Я ж не перший день у футболі. Воротар запускає, сантиметр не дотягується до м’яча, руку не випрямляє. Або створюємо офсайд, всі виходять, один гравець залишається.\n— Після того, як дізналися про нечесну гру, бачили своїх підопічних?\n— Та чому не бачив?\n— В очі спокійно вам дивилися?\n— Аякже. Вітаються і до тепер.\n— Цей випадок не загасив у вас бажання продовжити тренерську роботу?\n— Бажання у мене достатньо. А от з варіантами негусто. «Тепловик» у другій лізі грає, однак я до нього відношення не маю. Хоча там багато друзів і знайомих. Чому я не там? Сам не знаю. Коли мене 2012-го запросили у Яремче я цих людей в команду запрошував. Пройшов час і все змінилося. Працювати хочу. Тренувати когось на область без завдань — не для мене. Заради кількох тисяч… Ні, я хочу вирішувати серйозні завдання. Працювати не для «галочки», а створювати на перспективу.\nАркадий Афанасьев: «Сначала чуть не подрались с Коньковым. А, когда он уходил из «Зенита», выпили и расцеловались»\nОдобряю 257240 9 shynasm, McLaren, Toha111, RomaFCDK, DinamoandUkraine2, sedoj, Kigot, vinn, auto-remember-euro-88-\nЧемпионат Англии Арсенал Челси 2 : 0 19 января 19:30\nЧемпионат Франции Анже Нант - : - 19 января 21:00\nБордо Дижон - : - 19 января 21:00\nМонако Страсбур - : - 19 января 21:00\n«Динамо» — «Бохум» — 3:0. ВИДЕОобзор 3\nКонтрольный матч. «Динамо» — «Бохум» — 3:0. Обзор матча 60\nТамаш Кадар: «У меня действительно было предложение от «Зенита», но я принял правильное решение» 7\nРакицкий перейдет в «Зенит» за 12 млн евро. Трансфер состоится в течение месяца 31\nРакицкий покидает «Шахтер» из-за Фонсеки и отношения болельщиков 37\n«Динамо» на сборе в Испании. День шестой. Приезд Соля и оригинальные упражнения на координацию (ВИДЕО) 4