Пентакль: Збірка (Марина и Сергей Дяченко) - читать книгу онлайн бесплатно на Bookz\n| Пентакль: Збірка\nКоли Г. Л. Олді, М. і С. Дяченки й А. Валентинов уперше зважилися об’єднати свої зусилля, результатом цього співавторства став роман «Рубіж». Минуло кілька років, і автори знову поставили творчу задачу, що її не гріх розв’язати спільно. Однією з відправних точок послужив «Миргород» Гоголя – малоросійські історії, провінційні байки, що склалися в Мир-Місто, у картину Дивного Світу…\nПеред вами – розповіді трьох авторів з нового циклу «ПЕНТАКЛЬ». Ні Олді, ні Дяченки, ні Валентинов не скажуть вам з доброї волі, кому саме належить кожна розповідь. Такий принцип побудови нової книги – це єдиний цикл, що складається з окремих самостійних новел. Єдність місця (Україна з її містами, хуторами і містечками), єдність часу (ХХ століття-«вовкодав») і, нарешті, єдність дії, можна сказати, навіть взаємодії п’ятьох осіб, що бажають, відповідно, різного і по-різному бачать життя, але пишуть одну спільну книгу. Як бачите, ми невимушено влаштувалися в рамках класичної драми. Подібно до того, як у Луїджі Піранделло шість персонажів шукали автора, ми вийшли на пошуки персонажа, одного разу переступивши поріг кав’ярні, де спільно обговорили задум. І розійшлися до часу різними вулицями, щоб, зрештою, зустрітися під годинником на головній площі. Чи опівдні біля старого млина. Чи опівночі біля зруйнованої церкви…\nЧи пропонуємо ми зіграти в гру «вгадай автора»? Звичайно. Хоча і не маємо ілюзій – спокушеному читачеві пильності не позичати. Наскільки цільною вийде майбутня книга – покаже час. А поки що пропонуємо вашій увазі фрагменти майбутнього циклу.\nГ. Л. Олді (Дмитро Громов і Олег Ладиженський),\nХата була дуже старою. За десятки років солом’яна покрівля поросла мохом, а димар, плетений з лози, місцями порозсихався, тому дим ішов не тільки угору, а й валив з усіх щілин. Нікого це не засмучувало. Хату білили щороку перед Великоднем.\nПоруч містилася господарські споруди – комора і сарай… Перед коморою широкий хідник, на якому можна було грати «у крем’яхи», щось вистругувати, чи просто сидіти; правда, посиденьки траплялися рідко. Вся родина працювала, і навіть для молодшенької – Оксанки – завжди знаходилася справа.\nОмелько був передостанньою дитиною в сім’ї. За віком йому час було довірити корову, але довіряли тільки чорну свиню, яку треба було випускати на вигін і не відходити від неї ні на крок.\nСвиня так і зирила у чужий город – Омелько не міг ні придрімнути, ні з хлопцями погратися, ні човника вистругати. Свиня свою владу розуміла, дивилася на Омелька зухвало і рохкала знущально. Іноді, щоб покарати нахабу, Омелько катався на ній верхи.\nЗа коморою тягся так званий сад – плодових дерев там не було, якщо не зважати на дві-три дикі груші на самому краю. У глибині росли липи – вікові, у три обхвати, далі осики і ще далі, біля самого болота, – верби. Під деревами піднімалася кропива в людський зріст; коли старшій сестрі Варці доручали нарвати кропиви для свині, Омелько завжди біг слідом. По-перше, у кропиві часто траплялися пташині гнізда, і Омелько ставав навкарачки, щоб роздивитися рябі яйця, пучкою поторкати пташеня. По-друге, Омелько точно знав, що і дітей знаходять у кропиві. Старших братів Павла і Семена, і Варку, і його з Оксанкою знайшли в старому «саду», і відразу ж віднесли бабі Рудковській, щоб вона «пуп зав’язала». І от, пробираючись босоніж по скошеній кропиві і майже не відчуваючи жагучки (підошви з весни задубіли, як підметка на чоботі), Омелько мріяв знайти в кропиві дитинча. Клопоту, звичайно, потім не обберешься – гойдати, совати у рота «куклу» (пережований хліб у ганчірочці), тягати із собою на вулицю і стежити, щоб хлопчиська не кривдили… Але зате можна буде всім розповісти: це я його в кропиві знайшов! Я!\nАле дотепер діти в кропиві не траплялися. Може, і на краще: родина й без того була велика, а землі мало. Вечорами батько, бувало, заводив з матір’ю розмови: ось кажуть, у Сибіру є вільна земля, і її дають селянам. Треба їхати в Сибір, в Омськ або у Томську губернію – куди завгодно, бо тут з голоду пропадемо…\nЗасинаючи, Омелько уявляв тоді неосяжні простори цього казкового Сибіру. Там жито піднімалося на зріст дерев, кожен колосок був з Омелька зростом…\nАле далі розмов справа не йшла.\nБрат Павло пас корову. Брат Семен – коней, Руду і Вороного. Семенові Омелько заздрив найбільше, бо той їздив верхи, не тримаючись навіть за повід!\nСвиня опоросилася, і турбот додалося. Усе свиняче сімейство виявилося на Омельковій відповідальності; батько був людиною строгою, йому дарма було пояснювати, що порося саме відбилося від гурту і тому загубилося. Сліди лозини не сходили з Омелькових сідниць – як і з Семенових, Павлових і навіть Варчиних. Тільки Оксанку батько балував і тому їй діставалося менше.\nЗа розрадою і порадою Омелько зазвичай приходив до діда. Той жив у балці, осторонь від села і вважався характерником. Вибиратися до нього було не так-то й просто ще й тому, що дід з батьком не ладили. Омелько не знав чому. І не допитувався особливо – стерігся.\nДід ніколи не носив шапки, був сивий і лисий, його голова здавалася Омельку темним яйцем у гніздечку з найбілішого пуху. Широченна дідова сорочка стягалася на горлі кольоровою стьожкою. Штани були просто неосяжні, пам’ятається, коли Омелько був ще «безштаньком» і ходив в самій довгій сорочці, йому мріялося про такі штани…\nДід вистругував з дерева усілякий господарський інструмент і розповідав казки про водяників, про лісовиків, про русалок і мавок. Про чаклунів і відьом. Про козаків, про турків, про ляхів. Про війну; стоячи в церкві і слухаючи про рай і пекло, Омелько уявляв собі рай як низький темний курінь, де сидить дід, пахкає люлькою, вистругує «зуби» для грабель і розповідає, розповідає, скоса поглядаючи світло-блакитними, як небо, вицвілими очима на онука, що мліє від щастя.\nПрийшов день – Омелька посадили верхи на руду кобилу і наказали вести коней на пасовище. А зі свинею і її виводком тепер мучився інший хлопець – сусідський молодший.\nУ перші дні, звичайно, не обійшлося без сліз – Руда виявилася полохливою до неможливості. Найменший звук, стукіт, лемент, поява на дорозі чогось невідомого, жахали її до смерті, і вона кидалася навскач, не розбираючи дороги. За подругою слухняно біг Вороний. Омелько, що злітав з кінської спини на землю, відразу підхоплювався, незважаючи на біль, і гнався з плачем за обома. Наздогнати, звичайно, не міг і потім довго блукав лугом, продирався через верболіз, розмазував по обличчю сльози, виглядаючи пропажу.\nПотім пристосувався і залазити на коня, і злазити з нього, путати і розпутувати, і тримаючись за гриву, їздити верхи. І тоді почалася найцікавіше.\nЇх було четверо, пастушків. Вони сміливо їхали досить далеко від села, спутували коней, валялися на траві, гризли принесений з дому хліб, закушували часником. Купалися в річці і «ставках-копанках». Розмовляли; усі товариші Омелька були старшими й досвідченішими – тому він більше слухав, ніж говорив сам.\nЗвичайно, вони частіше вихвалявся, ніж розповідали правду – це навіть Омелько розумів своїм маленьким розумом. Наприклад, Андрій божився, що серед білого дня, при собаці на довгому ланцюзі і сторожі в сторожці йому вдалося обнести панський грушевий сад. Тихін розповідав, як обдурив панського об’їждчика і наївся малини у малиннику за ровом і\nпарканом (кожна ягідка з кулак! От вірите, хлопці!). Але усіх перемудрив Лесько – нібито викотив здоровенного кавуна з баштану над Стугною!\nПро той баштан розповідали таке, що й у страшному сні не привидиться. І дорослі до нього боялися підходити, а вже коли малеча сунеться – пороли так, що тиждень сісти не можна було. Баштан належав рудому німцю, панському управителю; там, казали, і справді росли найсолодші кавуни, які німець потім продавав на базарі у самому Києві. Німця в окрузі вважали не просто недоброю людиною – лиходієм, яких світ не бачив, а баштан його – проклятим місцем. Неначебто і чорта там бачили раз чи два.\nЗвичайно, з Леська стали сміятися. Він почервонів, доводячи, що усе правда, все так і було, що чорти таки гналися, але не наздогнали, тому що він, Лесько, дуже вправно повз на пузі і кавуна котив перед собою. А коли чорти вже зовсім було хапали його за п’яти, він скинув кавун у Стугну, переплив з ним на інший берег і там уже розрізав ножичком і з’їв. (Сам з’їв цілий кавун? – умирав від сміху Андрій. Чи з чортами поділився?) Дійшло майже до бійки. Попутані коні осудливо косували оком, пряли вухами, форкали. На щастя, хтось згадав, що пора збиратися додому – сонце вже ген де, а таки заїхали далеченько… Так усе й обійшлося Леськові, хіба що Андрій, по натурі злопам’ятний, іноді пригадував йому той «подвиг»: «То як кавун, солодкий? А чортам залишив шматочок?»\nОмелько пробував кавуна усього кілька разів у житті. Свого баштана в родини не було, у селі вирощували тільки гарбузи, а купувати солодощі на базарі батько вважав балуванням. Німцеві володіння дітям було велено обходити десятою дорогою. Омелько й обходив; тільки іноді, проїжджаючи мимо, накидав повід Рудої на гілку старого дуба біля дороги і швидко, щоб ніхто не побачив, забирався майже на саму верхівку.\nВідтіля був видний баштан – квадратне поле, де просто на землі задумливо лежали темно-зелені кавуни, кожен розміром з голову дорослого чоловіка. Здавалося, їх ніхто не охороняє; Омелько намагався уявити чортів, як вони ходять з вилами уздовж огорожі, але в сонячному світлі чорти видумувалися якісь нестрашні. От коли на полі з’являвся рудий німець у куцому каптанчику, у панських штанях і начищених до блиску чоботях – отоді справді бувало моторошно…\nАле німець з’являвся рідко. Частіше видно було сторожа – вусатий, стрижений «під макітру», завжди похмурий і злий. Оглядав баштан – і повертався в сторожку. Цього сторожа добре знали всі хлопці в окрузі – він міг потягнути батогом нізащо. Одного разу пастушки, заговорившись, присіли перекусити під самою межею панського лісу, де найсуворіше було заборонено збирати хмиз. Хлопці і не збирали, вони навіть за межу не встигли перебратися, але вусатий сторож розсудив по-своєму: налетів верхи, став батожити, до кого міг дотягнутися, а Омелька, наймолодшого, загнав у кут – спиною до огорожі, лицем до верхівця, куди подітися?\nДобре, що Омелько тоді не розгубився. Юркнув під ноги коневі й вискочив з того боку. Ризикував, звичайно, та як інакше?\nЦей сторож дуже не подобався Омелькові, і, дивлячись на нього з гілки дуба, хлопець зітхав і супився.\nРуда іржала внизу і смикала повід, Вороний, стоячи поряд, непокоївся, та й дорогою от-от міг хтось пройти чи проїхати. Омелько злазив з дерева, обдираючи долоні, знову видряпувався на спину Рудої і продовжував шлях, думаючи про кавуни і ще про те, чи є у німця собаки. Чи можна справді кавуна викотити? Вдень не можна – поле як на долоні. А вночі? Якщо повзти тихенько, а перед тим побризкатися святою водою і взяти в діда оберіг від чортів?\n– Нащо тобі оберіг? – запитав дід.\nОмелько почав плести щось, ніби батько незабаром збирається відправляти його з Вороним у нічне, а якщо їхати повз старий млин уночі, то неодмінно побачиш чорта, і з цієї нагоди саме потрібний оберіг. Дід скинув бровами – Омелько замовк на півслові.\n– Ти, хлопче, хрестися, коли привидиться, – суворо сказав дід. – Хрестися і молитву повторюй. І в ті місця, куди ходити не велено – боронь Боже тобі суватися, хлопче.\nОмелько злякався і довгенько таки про баштан не згадував. Тим часом підійшли жнива, і стало не до вигадок.\nКолеса від воза замочили в ставку біля берега, і обов’язком Омелька було бігати щодня, перевіряти, чи не спливли колеса на поверхню. Тут же намокало барило, у якому повезуть на поле питну воду; усю зиму воно зберігалося на горищі, висохло, пощілилося, і ось тепер набрякло, «пило воду». Час від часу батько витягав його на берег, перевіряючи, де тече. Напередодні від’їзду з’ясувалося, що якась вперта щілина не бажає затягуватися, і тоді батько велів Омелькові бігти і нашкребти дьогтю з тільки-но змащених осей, і Омелько приніс у пригорщі ще не загустілого дьогтю, батько замазав щілину і барило стало остаточно готовим.\nВикотили з води важкі колеса, прикотили у двір і надягли на осі. Навантажили вози необхідним у полі інструментом – коси, грабельки, казан для каші, «катряга» – дерев’яний каркас, покритий полотниною, складаний наметик, у якому будуть ночувати на полі женці; «таганок» – хрестовина із залізним гаком, щоб вішати казан над вогнем; єдина на всіх свитка, якою будуть укриватися вночі…\nУдосвіта рушили. Сонце зустрічали вже у полі. Батько і брати косили, мати і Варка рівняли покоси – колосся мокре, у росі, нехай підсохне… Омелько – на похваті: підносив воду, наглядав за кіньми, стриноженими неподалік. До сніданку всі напрацювалися, притомилися; нашвидку поснідали хлібом і салом – жнива цього року почали вже після Петра, піст закінчився, сім’я розговілася. Не гаючи часу, знову взялися за роботу…\nСонце піднімалося усе вище. Над жнивним полем, наче марево, струменіла полуденна спека. Блакитні метелики опускалися на блакитні квіти – волошки…\nОмелько орудував граблями, губи злипались від спраги, і йому ввижалися кавуни. Гори кавунів; кожна зелена голова посміхалася йому червоним ротом, підморгувала, сходила солодким соком.\nВстигли скосити трохи більше половини, і тут задощило. Ні косити, ні в’язати не можна було. Батько стояв посеред поля, дивлячись у сіре, обложними хмарами закрите небо. Уся постать його виражала напругу: якби Омелько вірив, що батько може чогось боятися – вирішив би, що він справді чимось наляканий. Старші супилися; Омелько пам’ятав один по-справжньому голодний рік – він тоді був зовсім маленьким і згадував не стільки тупий біль у шлунку, скільки панічний страх:\nусім у ті дні було страшно, за вікнами бродили волохаті тіні, підходили близько, Омелько просинався серед ночі, йому здавалося, що десь скриплять кістки…\nБрати дрімали в коморі, зарившись у сіно. У темряві пофоркували Руда і Вороний.\n…А якщо усе-таки вночі?\nУ таку непогоду навіть собаки сплять, накривши морди лапами…\nОмелько знав, що робити з кавуном, о, він знав прекрасно. Звичайно, він не став би відразу різати його і їсти – він сплавив би його Стугною… Сховав би на березі надійно… У лопухах… І коли хлопці зберуться пекти картоплю – отоді він викотив би кавуна просто до багаття. Що б сказав тоді Андрій? А Тихін? А задавака-Лесько?\nМрячило уже кілька днів. Жнива затягувалися. До батька зайшов сусід, вони про щось говорили напівголосно, але Омелько чув окремі слова: запитати – не втрачати… сходив би… по весні пухнути… а все ж сходив би…\nСусід пішов похмурий, а батько і зовсім почорнів, як хмара.\nДощ не припинявся, змоклі покоси прилипли до землі. Батько накинув свитку і пішов – Омелько бачив – кудись за село, у балку.\nПовернувся бігцем. Крикнув Павлові і Семенові:\n– Запрягайте! Поїхали!\nМетушливо завантажилися на вози з усім інструментом. Поки їхали на поле дорогою, що розкисла, дощ припинився; сонця, щоправда, не було, але з’явився вітер. Посвітліло небо і відразу ж посвітліли лиця. Дорогою один за одним потягнулися вози: люди поспішали дожинати свій хліб, поки не пізно.\nВітер сушив мокре колосся. Мати і Варка відразу ж кинулися перевертати покоси, щоб скоріше просохли. Оксанка збирала колоски, що випали. Батько водив долонею по вологих стеблах, ворушив губами, намагаючись визначити: можна уже косити чи трохи зачекати?\nПавло і Семен готували коси. Омелько стояв, не в силах відірвати погляд від самотньої білої фігурки, що йшла полем в напрямку балки. Дід.\nДід ішов, розвівши руки долонями догори, вітер напинав його сорочку і широченні штани. Дід ішов, і небо над ним світлішало. Здавалося, над лисою маківкою розходиться світла смуга – як слід від човна, тільки не на воді, а на небі.\n– Давайте, хлопці… Удень не встигнемо – вночі справимося. Давайте, з Богом…\nІ засичали, зблиснувши, коси.\nНавідати діда через день-другий, як збирався, у Омелька не вийшло. Небо стояло, як і раніше, похмуре, готове пролитися дощем, сонце визирало тільки мигцем. Жнивували тому вдень і вночі, а зібравши усе до колоска, відразу ж почали возити снопи.\nЦю роботу Омелько любив. На поле їдеш, підскакуючи на порожньому возі, немов м’ячик, б’єшся худим задом об «рублі», якими потім придавлять снопи на возі, зате повертаєшся, як король, – високо, м’яко, погойдує, начебто на хмарі пливеш… Батько вів Вороного, а Павло Руду, і обоє вели так уміло, що жоден віз жодного разу не перекинувся. А таке трапляється – бувало, доводилося зупинятися і допомагати якому-небудь невдасі піднімати на колеса віз, що завалився…\nЗверху, зі снопів, Омелько побачив німця.\nБатько і Павло швиденько відвели вози з дороги, а Павло ледве не завис на поводі в Рудої – адже вона і від куща сахається, а отут справді є чого лякатися. Їде по дорозі коляска з відкидним верхом, у колясці – німець у картатому кашкеті, насунутому низько на чоло. На козлах – вусатий сторож, весь у чорному. В Омелька серце пішло в п’яти.\nКоляска порівнялася з возом. Омелько близько побачив картатий кашкет, куций сюртук, руді вуса і баки, льодисті блакитні очі. Німець байдуже ковзнув по хлопчику поглядом.\nПавло заспокоював Руду і напівголосно лаявся. Батько мовчачи виводив Вороного знову на дорогу, а Омелько, піднявшись на снопах, дивився колясці вслід. І проста думка, колись притуплена острахом, зійшла в ньому, як сонечко: адже баштан без охорони залишили!\nПізно ввечері, коли потомлені за день трудівники поснули як убиті, Омелько вибрався з комори.\nУперше за багато днів хмари розійшлися, і це здалося йому гарним знаком. Місяця не було; усе небо усіяне зірками, тягнувся Чумацький шлях, усіма барвами переливався Волосожар. Омелько трюхикав вулицею сторожко, боячись, щоб сусідські собаки не почули його. У селі гавкіт перекидається від хати до хати, як пожежа, а Омелькові зовсім не хотілося, щоб хто-небудь знав про його наміри.\nПилюка на дорозі уже остигла, але Омелько не відчував прохолоди. Він крався, дивуючись власній сміливості. Хоча німець зі сторожем поїхали в місто, а більше на баштані – він знав – нікого немає. Може, вони поїхали домовлятися щодо базару; може, через день-другий уже не буде ніяких кавунів, порожнє поле залишиться. І з’їсть якесь паненя у Києві солодку скибку, що стікає соком, а він, Омелько, проклинатиме себе за боягузтво і нерішучість…\nНад обрієм, над крайкою лісу, з’явився великий жовтий місяць. Треба було поспішати.\nНіч видалася теплою, але Омелько тремтів, діставшись нарешті до баштану. Вітер улігся. Було так тихо, що Омелькові вчувалося слабке гудіння усередині власних вух. Він глибше натягнув картуза з тріснутим козирком. Постояв ще… Прислухався…\nЗнайшов у тину щілину, досить широку, щоб протиснутися. Був він верткий і худий, щоправда, боявся порвати сорочку. Обійшлося; через хвилину він уже стояв на баштані, навкарачки, умліваючи від страху і щастя.\nШвидко перехрестився, оглянувся, чи немає де чортів. Тихо. Темно. Віддалік ледь біліє сторожка. Про всякий випадок поплював через ліве плече, а потім і через праве. Тричі прочитав «Отче наш». Ліг на пузо…\nІ поповз, звиваючись, як в’юн.\nМісяць піднявся вище. Незабаром він усе тут заллє світлом, Омелько розумів, що треба хапати перший кавун, що трапиться, і давати чосу. Але кавуни спочатку не траплялися – тільки бадилля та бур’яни. Омелько вже злякався, що завбачливий німець, перед тим, як їхати до міста, звелів усі зібрати і замкнути в коморі…\nА потім він наштовхнувся на кавуна лобом – аж гуля вискочила.\nСхопився на рівні і здивувався, як це його занесло аж на середину баштану. Навколо лежали, важко вдавившись у ґрунт, круглі, темні…\nОмелькові перехопило подих. Місячне світло падало навкоси і глибокі тіні при землі ховали довкілля. Хлопець ще раз озирнувся, чи немає небезпеки, нічого не помітив. Тепер уже сміливо став розглядатися…\nНе повірив очам. Почав терти їх аж до сліз. Глянув ще раз – і здерев’янів, не в силах ні крикнути, ні зробити й кроку.\nГолови лежали на землі, відрізані людські голови. Всі очі були заплющені – окрім вибитих, виколотих, витеклих очей; жовтувата, зів’яла і темна, як старе дерево, шкіра. Чорні чуби і сиві чуби. Голови бородаті і голови голені, і зовсім чорні, як вугілля, голови. Розшиті золотом шапки. Турецькі малахаї. Тут були козаки, турки, ляхи, пани і селяни, старі і зовсім молоді… Заціпенілий Омелько, за одну довгу секунду смертельного переляку, устиг побачити їх десятки – тих, що були ближче. А поле тяглося і тяглося в усі боки, і там, віддалік, теж виднілися голови, голови, голови…\nЗаверещавши, так ніби його ріжуть, Омелько кинувся бігти. Спіткнувся об якусь голову й упав. Прямо перед очима у нього виявилося старе, порізане зморшками, жовтувато-коричневе обличчя. Блиснула золота сережка у величезному вусі. Довгий чуб-оселедець лежав на землі, як стебло рослини, прибитої дощем. Мить – заплющені повіки здригнулися, старий запорожець відкрив очі, поводив зіницями, і втупив погляд в Омелька.\nВін не пам’ятав, як вибрався на дорогу. Сорочка була вся порвана, штани – брудні і мокрі наскрізь. Скавуляючи від жаху, Омелько дістався Стугни і заліз у річку з головою – прохолодна чиста вода допомогла йому зібрати рештки сил і не втратити розуму.\nВін бурмотів усі молитви, які знав. Він виправ одяг; місяць на той час піднявся високо, і доводилося ховатися в тіні кущів – щоб хто-небудь, хто вийде вночі за господарською потребою, не міг помітити на березі скорченого голого хлопчиська.\nВін трохи заспокоївся і сказав собі, що все позаду. Одбувся, вважай, легко. Хлопцям, звичайно, він ні слова не скаже – боронь Боже, розповідаючи, знову переживати такий жах…\nТа й не повірять хлопці. Будуть сміятися, як над Леськом.\nНіч була глуха мов тетеря. Ставало прохолодно. Омелько викрутив одяг, натягнув на себе і вирішив добиратися додому бігцем – і зігрієшся, і сорочка та штани висохнуть…\nТільки він так подумав, як раптова згадка прибила його до місця. Ця згадка була страшніша за все, чого він набачився сьогоднішньої ночі.\nКартуз із тріснутим козирком залишився на баштані!\nКоли Омелько, не тямлячи себе, кинувся тікати, картуз злетів у нього з голови, та й залишився лежати серед відрізаних голів. Тож, завтра вранці панський сторож, обходячи баштан, неодмінно його знайде…\nА може, сам німець наступить начищеним чоботом. Поморщившись, нагнеться, візьме картуза двома пальцями, піднесе до очей…


У Луцьку написали проект «Кодексу водія таксі та маршрутного таксі» | ВолиньPost\nЗахід розпочнеться о 16:00 22 травня у коворкінг-центрі «Репортер».\nГромадськість Луцька неодноразово висловлювала своє незадоволення поведінкою водіїв маршрутних таксі, нарікаючи на хамство, сутички та словесні перепалки, нецензурну лексику, гучні особисті розмови по телефону.\nЗагальна атмосфера, що створюється у маршрутних таксі дуже часто не відповідає естетичним нормам. А іноді через некоректну поведінку водіїв (перегони, різкі повороти й зупинки тощо) пасажири навіть ризикують власним життям і здоров’ям. Така ситуація не влаштовує ні людей, які щодня користуються цим видом громадського транспорту, ні перевізників, які завдяки таким «викрутасам» набувають негативної репутації.\nКрім того, переважна більшість туристів, що опиняється в нашому місті, також їздять у маршрутних таксі і «розносять славу» про наших водіїв далеко за межами Луцька чи навіть України.\nТож, громадські активісти, спільно з представниками Луцьких перевізників, водіями й пасажирами маршрутних таксі напрацювали проект «Кодексу водія таксі та маршрутного таксі» - документ який регулюватиме поведінку водіїв, сприятиме підвищенню їх відповідальності за безпеку та комфорт пасажирських перевезень та стимулюватиме тим самим покращення якості надання пасажирських перевезень у Луцьку.\nСемен 22 травень, 2013, 10:59\nПереливання з пустого у порожнє. розігнати ті срані шаражки і створити один нормальний автобусний парк з відповідними контролем і системою батога і пряника. А усіх биків на міжсільські перевезення. Нехай знущаються над собі подібними і власнимиж родичами.\nДОК 23 травень, 2013, 13:11\n«Волинь» ‒ «Кривбас»: суддя з Києва\n22 травень, 2013, 10:02\nЛучанин пропонує збільшити вартість проїзду у маршрутках для тих, хто платить готівкою\n16 лютий, 11:05


У Польщі відзначають Свято Трьох Королів: що треба знати про цей день? - UAinKrakow.pl\nГоловна / Культура / У Польщі відзначають Свято Трьох Королів: що треба знати про цей день?\nУ Польщі відзначають Свято Трьох Королів: що треба знати про цей день?\nБогоявлення, котре у Польщі відзначають 6 січня, неофіційно називають тут “Святом Трьох Королів”. Воно належить до сталих християнських свят. Цей день є державним вихідним. Сьогодні розповідаємо про походження свята та про те, як його відзначають у Кракові.\nЗгідно з християнською традицією, про народження Ісуса Христа знали мудреці, які заздалегідь вирушили за зіркою, що мала б показати їм дорогу. Три славні царі, як співається в українській колядці, несли для Новонародженого Дитяти дари 一 золото, ладан і миро. Як же здивувались Каспар, Мельхіор і Балтазар, коли знайшли Спасителя світу в убогих яслах.\nНа честь них щороку, 6 січня, вулицями польських міст йде Хода трьох королів (Orszak Trzech Króli). Крім головних героїв свята, тут присутні й інші біблійні постаті, пов’язані з народженням Ісуса. До Ходи долучаються люди і всі разом весело колядують. Три Королі роздають гостинці та картонні корони всім охочим.\nПроте таке святкування з’явилось у Польщі відносно недавно, трохи більш як 10 років тому. Ідею поляки запозичили з Іспанії. Відтоді у багатьох містах влаштовують святкові походи. У Кракові ж вони по-особливому урочисті.\nТри Королі різні – африканський, азійський та європейський. Ось чому містами йдуть три ходи в несхожих костюмах. А ще, кажуть, що може бути й четверта хода – кінна.\nЯк святкуватимуть краків’яни Трьох Королів у 2022 році?\nГаслом цьогорічного святкування є слова “Веселий сьогодні день” з колядки “З народженням Господа”.\nХода пройде трьома маршрутами. Три окремі групи вирушать близько 11:00. У одній колоні може йти не більше 100 осіб. У зв’язку з необхідністю дотримання обмежень, людей, які спостерігатимуть за ходою, просять не приєднуватися до неї. Охочі можуть стежити за процесією на відстані. Крім того, за подією можна буде спостерігати онлайн на сторінці у Facebook.\nЧервона хода – європейська – пройде маршрутом від Вавельського собору, вулицями Дрога до Замку та вулиці Гродзка.\nЗелена процесія, що символізує азійський континент, вирушить із Салезіанського парку Вьйоскі Сьвята за адресою вул. Тинецька, а потім попрямує до церкви св. Станіслава Костки за адресою вул. Конфедерацька. Звідти йтиме по маршруту: вул. Балуцького – через Дембницький ринок – Дембницький міст – Реторика – Гарнцарська – вулиця Студентська до костелу св. Анна і перед ним поверне на Планти на вулицю Шевську, а потім на Головний ринок.\nБлакитна – африканська процесія вирушить від площі Матейки та пройде вулицею Флоріанською до Головної площі.\nРолі монархів виконуватимуть актори. Крім того, у процесії братимуть участь діти, які гратимуть ролі маленьких лицарів і придворних. Протягом років під час Краківської Ходи Трьох Королів відбувається збір коштів на проєкти житла для бездомних. Детальніше про благодійність в цей день читайте на міському сайті.\nТри ходи зустрінуться на Головному ринку і підуть разом на сцену перед ратушею, щоб там віддати шану Новонародженому. Звідти з 11-тої лунатимуть колядки. Колядування вестиме вокалістка гурту “Galicja” – Лідія Язгар разом з ведучими: Лукашем Лехом та Бартеком Собераєм.\nПереглянути, як відбувалося дійство минулого року можна за посиланням.\nЧитайте також: Різдвяні богослужіння у Кракові: розклад та адреси церков\nЧи у Польщі продовжать дистанційне навчання?\nКраківські учні зможуть отримати квитки у кіно в обмін на використані батарейки


Зірка шоу "Від пацанки до панянки" розповіла про спробу самогубства\n24-річна учасниця шоу "Від пацанки до панянки" Владислава Роговенко розкрила страшну правду про те, як намагалася покінчити з собою\nПро це дівчина зізналася під час спілкування з психологом проекту Наталією Борисовою, пише "КП в Україні". Влада називала себе "нікому не потрібною":\n"А для чого жити?.. Користі від мене ніякої. Навпаки, створюю одні лише неприємності. В моєму житті все йде по колу. І як би я не намагалася змінити щось у собі або почати інакше поводитися з людьми, все повертається до того, з чого починалося", - казала дівчина.\nОстанньою краплею стало розставання з хлопцем. Влада була настільки засмучена, що вирішила звести рахунки з життям. Врятував дівчину ненароком кинутий погляд на домашнього улюбленця.\n"Я напилася і залізла на підвіконня... Хотіла вистрибнути з вікна. Але в якийсь момент повернула голову і побачила собаку. Мені стало соромно за свою поведінку. Я взяла відповідальність, забравши тварину до себе, і не могла ось так кинути його", - поділилася "пацанка".\nСудячи з Instagram дівчини, життя у неї налагоджується. Принаймні, вона публікує фото з новим хлопцем. Під одним зі знімків користувачі цікавляться у неї, коли буде весілля.\nНагадаємо, з 16 років у Влади були проблеми з наркотиками. Недовгий просвіт з'явився в 19, коли вона стала фіналісткою реаліті "Супермодель по-українськи". Але модельну кар'єру вона так і не продовжила, промінявши її на постійні тусовки, знову ж таки з небезпечним "зіллям". На проект "Від пацанки до панянки" Влада прийшла, щоб навчитися правильно спілкуватися з людьми і кардинально змінити своє життя.\nРаніше ми розповідали про іншу учасниці проекту - Настю Покрищук, яка вибула після першого випуску. Дівчина скалічила собі обличчя надмірною пластикою, обколов губи і щоки.\n«Я сплю на боці. Підкладу руку - і мені зовсім не боляче. Вони як мої власні, я їх не відчуваю», - так Настя розповідала про свої величезні вилиці.\nНагадаємо, що фігуриста зірка "Від пацанки до панянки" підірвала мережа інтимними фото: "Божественна лялечка"\nТакож Politeka повідомляла, що підопічна Фреймут з «Пацанок» вийшла заміж: валялася на підлозі і світила трусами\nТеги: від пацанки до панянки самоубийство модель


Прихильники здорового харчування вважають, що сир шкідливий через високий вміст жирів. Але вчені сьогодні все частіше говорять про те, що цей продукт приносить набагато більше користі, ніж шкоди. Ось кілька причин вживати сир частіше, які базуються виключно на науково доведених фактах.\nЧому потрібно їсти сир частіше\nНа цю думку вчених наштовхнув французький парадокс. Адже існує думка, що сир жирний, і тому шкодить серцю. Але французи їдять його у великих кількостях, і при цьому страждають від хвороб серця набагато рідше, ніж жителі інших країн. Було проведено масштабний експеримент з цього питання. Було вибрано кілька десятків людей, за яким велося спостереження протягом усього їхнього життя. Дослідники записували продукти, які ці люди їдять, а також стежили за їх здоров’ям. Ті, хто з’їдав щодня хоча б по 50 г сиру, на 18% рідше страждали від хвороб серця. Адже в цьому продукті є такі корисні для нас компоненти, як кальцій, калій і вітаміни групи В.\nПоказання, отримані в результаті дослідження, не дуже значні. Людина, яка вживає близько 50 г цього продукту щодня, ризикує захворіти на діабет на 8% менше. Ця інформація базується на публікації в одному з американських журналів про здорове харчування. У цій статті йдеться про те, що кращих результатів можна досягти при вживанні? склянки йогурту кожен день. Але для тих, хто не любить йогурт, сир стане просто ідеальним варіантом.\nКілька скибочок сиру щодня допоможе вам очистити кров. До такого висновку вчені прийшли після того, як провели дослідження, порівнявши показання крові людей, які люблять вершкове масло, і тих, хто більше любить їсти сир. Щоб експеримент був чистішим, інші продукти, що вживаються досліджуваними, були однакові. У любителів сиру рівень холестерину був нижче. Вчені вважають, що такий ефект досягається завдяки кальцію, який кілька перешкоджає всмоктуванню жирів.\nБув проведений експеримент, в якому брали участь люди похилого віку після 60 років. Дослідження проводилося протягом 12 тижнів. Щодня вони вживали по 130 мл рікотти. Це один з видів сирного сиру. Коли експеримент був завершений, з’ясувалося, що у учасників збільшилася м’язова маса. Для літніх людей це важливо.\nЦя причина не має відношення до нашого здоров’я, але все ж є дуже приємною і вагомою. Адже кожен гурман давно знає про те, що додавши хоча б трохи сиру в багато блюд, їх можна зробити набагато смачніше. Чого вартий тільки піца. Чим більше сиру в цьому чудовому італійському страв тим воно стає смачніше. Багато користі і задоволення принесе каву вранці, якщо випивати його з скибочкою пармезану. А макарони з сиром стануть чудовою вечерею, коли немає часу на приготування чогось більш складного. Від них не відмовляться навіть найвибагливіші діти. Але щоб сир приносив користь, необхідно купувати тільки натуральний продукт. На наших прилавках з’являється все більше неякісної продукції, яка завдає здоров’ю споживачів чимало шкоди. Висока ймовірність наштовхнутися на підробку.\nЯкщо у вас є захворювання шлунково-кишкового тракту або нирок, сир бажано вживати в дуже малих кількостях. Якщо ваш лікар не рекомендує їсти сир, від нього дійсно краще відмовитися. Якщо ви вагітні, не їжте сир з цвіллю. У цей період краще віддати перевагу пастеризованого продукту. Всім іншим вживати сир можна, і навіть потрібно. Але важливо пам’ятати, що він принесе користь лише в помірних кількостях.\nЧи не їсте сир і дуже даремно! Чому важливо їсти сир щодня Ссылка на основную публикацию


Несподіваний поворот: з’явилися перші серйозні проблеми з пластиковими паспортами. Politeka\nВ українців виникли перші серйозні проблеми з ID-паспортами\nЯк повідомляють нотаріуси, вони не можуть отримувати повні дані і перевіряти їх відповідність даним демографічного реєстру при вчиненні нотаріальних дій.\nЦе відбувається через відсутність доступу до реєстрів.\nУ Держміграційної служб пояснили, що підключення робочого місця нотаріуса до демографічного реєстру зараз практично неможливе, оскільки це технічно складний і фінансово затратний процес.\nДану процедуру планують впроваджувати в майбутньому, але терміни поки не називають.\nID-паспорт являє собою пластикову картку стандартного розміру 8х5 см. Роблять її з полікарбонату – дуже міцного матеріал, який використовується при виробництві ID-карт у всіх розвинених країнах. До речі, у такого паспорта є термін придатності – 10 років, і пов’язано це саме з властивостями полікарбонату.\nНагадаємо, українці як і раніше мають проблеми з використанням нових пластикових ID-паспортів, які приходять на зміну старим паспортами у вигляді книжки. Ці проблеми можуть виникнути, наприклад, під час перетину кордонів з державами для в’їзду в які досить внутрішнього паспорта громадянина України.\nМіграційна служба оформила 4 млн біометричних закордонних паспортів у 2017 році та більше мільйона пластикових карток.\nВ Україні представники Державної міграційної служби організували хитру схему заробітку – продавали без черги біометричні паспорти. На цій “справі” вдалося зловити службовців ГМС в Києві та Черкаській області.\nЯк уже повідомляла Politeka, кількість українців, які виїжджають до Європи щодо безвізового режиму,скорочується.


Фітофтороз томатів - методи боротьби, препарати проти фітофторозу, народні засоби - Howtogrow.news\nБагато аграріїв не з чуток знають, якої величезної шкоди томатам завдає фітофтороз. У народі це захворювання часто називають бура гниль, яка вважається однією з найбільш небезпечних і поширених проблем при вирощуванні томатів. Фітофтороз здатний вражати не тільки плоди, але також інші частини рослин, що в кінцевому підсумку може призвести до повної загибелі кущів. Якщо вчасно не вжити заходів для захисту томатів, втрати врожаю будуть дуже великими, а ґрунт на грядці з хворими рослинами залишиться зараженим патогенами. На щастя, існує багато ефективних методів боротьби з фітофторозом, які допоможуть захистити рослини і зберегти урожай плодів з найменшими втратами.\nЗбудник хвороби і причини її поширення\nФітофтороз або фітофтора (з лат. — «руйнує рослину») — небезпечна хвороба, що викликається міцеліальними організмами — грибами Phytophthora infestans. Це захворювання здатне за дуже короткий період «спалити» рослини томатів, перетворивши їх листя і стебла в сухі мляві прути.\nГоловним джерелом зараження є картопля і рослинні залишки, на яких розташовується патоген. Заражаючи ґрунт, фітофтора «перебирається» на томати і починає наносити шкоду. Інкубаційний період зараження становить 7–10 днів.\nНайбільш сприятливий час для поширення фітофтори — з II декади липня до кінця серпня. Підвищенню активності патогена сприяють перепади температури в денний і нічний час, а також підвищена вологість повітря і ґрунту. Нерідко причиною появи фітофторозу є надмірне загущення томатних посадок з недостатнім провітрюванням грядок і присутність на сусідніх грядках хворих рослин.\nПізні сорти томату більш схильні до ураження фітофторою.\nОзнаки фітофторозу томатів\nСимптоми ураження томатів бурого гниллю проявляються на всіх частинах рослин. На вегетативній масі кущів з'являються темно-коричневі плями, а краї листя набувають білу окантовку. У міру поширення захворювання нижня частина листя покривається білим нальотом, після чого листя жовтіє, скручується і засихає, втрачаючи свої життєві сили.\nСтебла рослин теж покриваються суцільними коричневими плямами, після чого при вологій погоді загнивають, а при сухій — висихають.\nУражені фітофторозом зав'язі і квітки томатів стають темними, після чого опадають. На плодах спочатку з'являються бурі плями, потім томати стають м'якими і деформованими, їх м'якоть набуває бурого відтінку і стає непридатною для їжі і збору насіння.\nПоступово плоди повністю згнивають, набуваючи різкого неприємного запаху.\nФітофтороз томатів у теплиці є особливо небезпечним, оскільки в закритому ґрунті з'являється конденсат, а вода після поливу слабо випаровується.\nПрофілактика та боротьба з фітофторою томатів\nСлід зазначити, що позбутися від бурої гнилі дуже складно, а в конкретних випадках — майже неможливо. Як правило, хворобу вдається затримати або пригальмувати поширення шкідливих грибів. Проте своєчасна профілактика здатна в повній мірі запобігти появі фітофторозу на ділянці.\nОтже, щоб максимально знизити ризик зараження томатів фітофторою, необхідно:\nдотримуватися сівозміни городніх культур;\nвисаджувати картоплю і томати на максимально віддалених одна від одної ділянках;\nмульчувати органікою грядку з томатами;\nне загущати посадки, тим самим забезпечивши рослинам хорошу циркуляцію повітря;\nрегулярно прищипувати і пасинкувати нижнє листя на кущах томатів у відкритому ґрунті — до 1-ї плодової китиці, в закритому — до 2–3-ї;\nочищати ділянку з посадками від бур'янів і рослинних залишків;\nполивати рослини тільки під корінь, відмовившись від зрошення кущів методом дощування;\nобробляти томати спеціальними препаратами, що запобігають виникненню захворювання;\nслідувати всім необхідним правилам агротехніки: розпушування ґрунту, видалення бур'янів, систематичні поливи та внесення корисних елементів живлення;\nпісля збору останнього врожаю і підготовки ділянки до зимівлі проводити знезаражування ґрунту біопрепаратами (наприклад, Триходермін).\nЯк тільки на томатах з'являться перші ознаки зараження фітофторозом, треба відразу ж видалити і спалити уражені частини рослин. Недозрілі плоди можна залишити на дозарювання, попередньо продезінфікувати їх в гарячій воді (температура 60 ° С) протягом 5 хв.\nХворі кущі необхідно обробити спеціальними препаратами від фітофторозу. Хороші результати дають біофунгіциди Фітоцид-р і Фітоспорин, а також хімічні препарати: Ридоміл Голд МЦ, Блу Бордо, Квадріс, Ревус Топ тощо.\nПри використанні хімічних фунгіцидів потрібно строго слідувати інструкції, дотримуючись норм витрати препаратів, а також обов'язково враховувати терміни очікування після проведення обробок.\nНародні засоби проти бурої гнилі томатів\nПереймаючись питанням, чим лікувати фітофтороз у томатів, багато господарів віддають перевагу народним методам з використанням натуральної сировини. Це особливо актуально на ранніх стадіях розвитку бурої гнилі, коли ще не спостерігаються масові вогнища ураження рослин хворобою.\nДосить ефективним проти фітофтори вважається часниково-марганцевий настій. Роблять його так: 100 г дрібно нарізаногопорізаного часнику заливають 200 мл води, потім залишають настоятися протягом доби. Проціджений настій розводять в 10 л води і додають в нього 1 г марганцівки.\nНе менш дієвим проти бурої гнилі є також настій на соломі. Зробити його дуже легко: 1 кг перепрілого сіна або соломи заливають водою (10 л), додають 100 г карбаміду і настоюють 4–5 діб. Потім настій проціджують і обробляють ним томатні кущі.\nТакож відмінний метод захисту рослин від грибкових хвороб у відкритому ґрунті — дріжджовий розчин: 80 г дріжджів розчиняють в 10 л води і поливають рослини.\nПри бажанні можна забезпечити надземну масу рослин томату спеціальною плівкою, яка стримує проникнення патогенів через продихи, можна приготувати спеціальний сольовий розчин. Для цього 1 стакан повареної харчової солі розчиняють в 10 л води і обприскують томатні кущі. Перед цією процедурою необхідно видалити на кущах уражене і сухе листя.\nНайбільш ефективним народним методом для боротьби із фітофторою вважається молочно-йодистий розчин (10 крапель йоду і 5 л знежиреного молока на 5 л води), який використовують для обприскування рослин.\nЗамість обробки томатів по листу проти фітофторозу можна використовувати такий цікавий метод, як проколювання рослин мідним дротом. Даний спосіб полягає в тому, що прожарений на вогні дріт, нарізаний шматочками по 3–4 см, вставляють в стебло томатного куща на висоті 10 см від землі і загинають кінці «мідного захисту» вниз. Обертати дріт навколо стебла категорично заборонено.\nМікродози міді здатні посилювати окислювальний процес, тим самим підвищуючи вироблення хлорофілу в клітинах рослин. За рахунок цього зміцнюється імунітет томатів і поліпшується їх стійкість до багатьох грибних захворювань, в тому числі і фітофторозу.


Ірина Коляденко привезла до Ірпеня «бронзу» чемпіонату Європи з вільної боротьби (відео) – ITV\nІрина Коляденко привезла до Ірпеня «бронзу» чемпіонату Європи з вільної боротьби (відео)\n17 лют 16:53\nІрина Коляденко, майстер спорту України міжнародного класу, володарка Кубка України, багаторазова призерка всеукраїнських і міжнародних змагань із вільної боротьби привезла до Ірпеня чергову нагороду. Цього разу спортсменка виборола «бронзу» на чемпіонаті Європи в Італії.\n«Дуже тяжко приїхати сюди без медалі. Тому старалася викластися на всі 100%, щоби привезти медаль до України», – розповіла Ірина в коментарі ITV.\n«Дуже складний сезон у неї склався після операції у 2018 році, після відновлення. Протягом 2019–2020 років, із травня місяця, вона вже стартує на восьмих змаганнях, і це змагання найвищого рівня. І на кожних із цих змагань вона залишається з нагородами», – зазначив тренер спортсменки Володимир Яременко.\nЗ нагородою Ірину Коляденко привітали в Ірпінській міській раді. На зустрічі з керівництвом міста спортсменка розповіла, що відпочивати не збирається. Найамбітніша її мета – потрапити на Олімпійські ігри. До них і почне активно готуватися.\n«Сьогодні ми вручили Ірині Коляденко сертифікат на 50 тисяч гривень від Ірпінської міської ради, це дасть їй змогу підготуватися до змагань. І ми маємо велику надію, що вона отримає ліцензію на Олімпіаду, і однозначно виграє, і привезе “золото” в наше місто Ірпінь», – сказав від час зустрічі перший заступник міського голови Олександр Маркушин.


Раннє батьківство: вибір чи помилка » Українська газета ЧАС\nhttp://vilingstore.net/ актриса анастасия зюркалова.\nРаннє батьківство: вибір чи помилка\n20-11-2013, 13:07 / Коментарів: 0\nКожен вибір в житті починається з нас. І відповідальність за нього лежить на наших плечах. Так ми відповідаємо за фах, який обрали, за погляди, які сповідуємо, за принципи, якими живемо.\nАле чи насправді це відповідальність? Адже ми з легкістю несемо на своїх плечах те, що обрали для себе. Та в житті настає мить, яка змінює все, мить, яка привносить в наше життя справжню відповідальність.\nІ знову ж все починається з вибору. Чи справді ми хочемо привести у світ нове життя? І ми повинні відповідати за будь– яке рішення, яке прийняли.\nІ якщо людина прийняла позитивне рішення, то вона несе відповідальність не лише за себе, а й за нове життя. Тому варто серйозно підійти до питання народження дитини, ще до початку вагітності. Адже перед сім’єю постають психологічні та фізіологічні проблеми підготовки до вагітності.\nОксана завагітніла у 16 років. Вона не планувала вагітність. Але вже в такому віці вирішила народити. Дівчина не була готова до материнства, але вона розуміла, що відповідальна за нове життя і повинна дати йому шанс.\nСпочатку все починається зі свідомого, виваженого, спільно прийнятого рішення народити дитину. Після цього починається підготовка до вагітності обох батьків: відмова від шкідливих звичок, приведення організму до норми (заняття спортом, правильне харчування, режим дня, здоровий сон, тощо), відвідування курсів для майбутніх батьків, заняття з психологом, консультації з лікарями.\nІ коли пара вже чекає дитину, то настає відповідальність трішки більша. Адже нове життя вже існує, і з часом батьки можуть почути серцебиття своєї дитини. Тому вони повинні більше стежити за своїми здоров’ям та емоційним станом, щоб дитина народилась здоровою. Батьки повинні підготуватись до пологів, перш за все працюючи з психологом. Такий аспект є надзвичайно важливим, адже організм матері змінюється. І вона повинна звикнути до свого вигляду і стану. Мати повинна знаходитись в гармонії з собою та не відчувати дискомфорту. Батько ж повинен зрозуміти, що з появою дитини стосунки в сім’ї зміняться, бо на них лежить відповідальність за життя дитини.\nТому батькам варто знати, що дитина може вже чути, бачити, запам'ятовувати, відчувати емоції, смаки і запахи ще до народження. Тим як майбутня мама харчується вона може привити дитині культуру харчування та любов до певної їжі. Також неабияке значення має музика, яку слухає майбутня мама під час вагітності. Адже в дитини вже розвинений слух і вона може розпізнавати звуки музичних інструментів, приборів, різноманітні мелодії, тощо. Таким чином у дитини може розвинутись чудовий слух, а сама вона буде врівноваженою та спокійною в психологічному плані. Важливим також є голос у вихованні дитини до її народження. Оскільки малюк може розпізнавати чоловічі та жіночі голоси, то дуже важливим є спілкування батьків з дитиною. При цьому їх емоційний стан повинен бути стабільним. Бо лише правильні емоції батьків допоможуть народитись емоційно сталій дитині. За декілька тижнів до народження малята можуть бачити, тому варто часто перебувати на світлі та спілкуватись із близьким. Так дитина після народження реагуватиме на світло і обличчя, які бачила мати.\n«Певний період вагітності я жила як завжди, – розповідає Оксана. – Але згодом я почала розмовляти з дитиною. Читати казки в голос. Мені це здалось важливим.»\nПісля народження дитини батьки стикаються з іншими проблемами. Вони надають перевагу доглядові за дитиною над її вихованням, що може привести до проблем в подальшому. Адже те, які цілі ми перед собою ставимо у вихованні дитини вплине на її особистість у майбутньому. Бо першим обов’язком батьків вважають виховання повноцінної, всесторонньо розвиненої, цілком здорової у психологічному та фізіологічному аспектах, дорослої особистості.\nТакож стоїть психологічний бар’єр між батьками. Адже найчастіше батько ревнує свою дружину до дитини. « Мій чоловік страшенно ревнував мене до сина, – згадує Оксана. – Але я поговорила з ним. Пояснила, що я його люблю не менше ніж дитину. Він зрозумів це і припинив ревнувати.»\n«У вихованні дитини батьки повинні керуватись інтересами своєї дитини, а не своїми. Дитина – особистість, яка здатна відчувати, переживати, сприймати розуміти, хотіти, і, спираючись на свій унікальний досвід, мати свою власну точку зору, та вибирати, як їй себе позводити в різних ситуаціях. – розповідає майбутній психолог Ірина. – Дитина – це вільна особистість, яка має право вибору. І батьки не повинні нав’язувати свій вибір дитині; не повинні забувати, що вони ростять окрему, унікальну, зі своїми особливостями.»\nСаме тому психологічні проблеми батьки не повинні проектувати на діток. Дорослі повинні розуміти, що виховання особистості в перші роки життя лежить лише на них. Тому ми повинні не забувати, що в цей період варто приділяти увагу природному вихованню. Дитина повинна вміти розрізняти кольори, предмети за формою і назвою. Дорослим треба виховувати дитину в плані пізнавального, візуального, емоційно– поняттєвого та рухового аспектах.\nВ кожному періоді розвитку особистості повинен бути відповідний метод та правильні теорії виховання, над якими працюють не лише батьки, а й педагоги, психологи та всі ті, хто бере участь у вихованні. Тому не варто забувати про той факт, що ми відповідаємо за своїх дітей. І те якими вони виростуть особистостями – це наш вибір, і ми відповідальні за наслідки.\nПро захист житлових прав маленьких буковинцівДо відома буковинців! Аліментні обов’язки батьківДопомога по народженню дітей для буковинців за кордономПрисутність семимісячної дитини – обов’язкова?За що вбили немовля?


Порушення авторських прав | Питання-відповіді на Wiki - Хостинг Україна\n3.17. Порушення авторських прав\nУ мене є торгова марка, хочу собі всі домени в яких вона згадується\nНерідко бувають випадки, коли власник торгової марки розраховує на те, що він може забрати собі всі домени в усіх реєстрах після того, як він зареєстрував торгову марку в Україні. Тому першим, що роблять — дивляться в WHOIS хто є реєстратором доменного імені і пишуть листа «терміново передайте мені домен abc.com так як у мене є торгова марка abc». Але така тактика ні до чого не призводить, так як реєстратор доменних імен не має ніяких прав приймати рішення щодо передачі доменного імені. Підставою для передачі доменних імен для реєстратора є:\nБажання власника доменного імені.\nНаявність рішення третейського суду по UDRP процедурі1). За умови, що власник домену не почав оскаржувати це рішення в звичайному суді.\nВступило в законну силу судового рішення.\nДо того, як подавати в суд, рекомендуємо провести переговори з власником домену про продаж доменного імені, яке вам цікаво. Зв'язатися з власником домену можна відправивши лист реєстратору доменного імені з проханням переслати лист власнику домену. Найпоширенішою помилкою в листах є те, що намагаються натиснути або залякати власника судовими розглядами — зазвичай це гарантовано призводить до відмови.\nПеред тим, як подавати в суд, варто звернути увагу на наступні факти, які в значній мірі впливають на результат справи:\nЧи була зареєстрована торгова марка на момент реєстрації домену?\nВизнана вона Укрпатентом загальновизнаною?\nЧи порушує власник доменного імені ваші авторські права продаючи2) на сайті товари вашого виробництва?\nПродає власник доменного імені товари з тих же класів, в яких ви зареєстрували торгову марку?\nЯкщо доменна зона міжнародна, то захищена ваша торгова марка в країнах3), До яких відноситься доменна зона?\nЧим більше відповідей «немає», За наведеними вище пунктами, тим менше шансів виграти суд.\nЗв'язок з власником доменного імені?\nЗаконодавство забороняє публікувати інформацію про власника доменного імені, тому найпростішим способом зв'язатися з реєстрантом можна, надіславши листа на поштову скриньку хостинг-провайдера з проханням переслати його власнику домену.\nстосується тільки доменних зон, які підтримують UDRP\nпорушенням є тільки комерційне використання\nінформація про країни, на які поширюється захист, вказана в свідоцтві про реєстрацію торгової марки


Операція з депортації почалася рано вранці 18 травня 1944 року і закінчилася о 16:00 20 травня. Для її проведення було задіяно війська НКВД кількістю понад 32 тисячі осіб. Депортованим відводили від декількох хвилин до півгодини на збори, після чого їх на вантажівках транспортували до залізничних станцій. Звідти ешелони з ними відправляли до місць заслання. За спогадами очевидців, тих, хто чинив опір або не міг іти, часто розстрілювали на місці. У дорозі засланців годували рідко і часто солоною їжею, після якої хотілося пити. У деяких ешелонах засланці отримали їжу вперше і востаннє на другому тижні шляху.Померлих ховали нашвидкуруч поруч із залізничним полотном або не ховали взагалі\nСьогодні російські окупанти знову тимчасово повернулися в Крим\nМАТЕРІАЛИ ВИДАННЯ «ТИЖДЕНЬ»\nДжамала виконує гімн України\nХудожній фільм Qaytarma


написано 18-3-2011 у 21:45\nАнтологія єврейської поезії. Українські переклади з їдишу / Укл. та редактори: В. Чернін, В. Богуславська. Видання друге, виправлене і доповнене. — К.: Дух і Літера, 2011\nВ Антології представлені більш ніж 90 знаних та менш відомих поетів, в тому числі: Хаїм-Нахман Бялик, Перец Маркіш, Давид Гофштейн, Мейлах Равич, Урі-Цві Ґрінберґ, Лейб Квітко, Ошер Шварцман, Мані Лейб, Іцик Манґер, Йосип Керлер та інші.\nПереклади поезій здійснили відомі українські поети та перекладачі: Іван Франко, Максим Рильський, Павло Тичина, Микола Лукаш, Григорій Кочур, Абрам Кацнельсон, Мойсей Фішбейн, Ліна Костенко, Микола Вінграновський, Борис Олійник, Дмитро Павличко та інші. Окрім відомих перекладів, в Антології представлені й вірші та поеми, з якими український читач познайомиться вперше.\nнаписано 21-3-2011 у 00:06\nТворчість Лесі Українки - пристрасного лірика - органічно злита з її особистістю, і події її життя, до найінтимніших моментів «біографії душі», стають природним, украй важливим коментарем для розуміння текстів, так само як тексти - ключем до її життя.\nТекстологічні дослідження, у ході яких постають усе нові й нові об´єкти спостережень (події, манускрипти, епістолярій, спогади, іконографія), часом розгортаються у великі панорамні картини «життєтворчості», становлячи документально обґрунтовану генеалогію творів.\nнаписано 24-3-2011 у 00:59\nАлессандро Барікко. Без крові. Така історія.\nЩо сильніше — війна чи любов? Що важливіше — почуття помсти, можливість покарати, або ж здатність пробачити, забути про смертельну образу? Що потрібніше людині — щось відчутне, реальне, або ж мета, якої ніколи не досягти, але заради якої варто жити?\nЦі та інші питання ставить собі й читачеві майстер сучасної італійської літератури Алессандро Барікко (нар. 1958 р.). Ніна, головна героїня книжки «Без крові», усе своє життя шукає тих, хто вбив її сім’ю. Шукає і вбиває. І ось вона знаходить останнього. Але тут замість помсти приходить інше почуття… Дія роману «Така історія» починається в 1903 році, з історичних перегонів Париж–Мадрид, і закінчується в 1950-му не менш історичною гонкою «Міллє Мілья». Але перегони — це тільки фон. Головний герой роману Ультімо Паррі ремонтує автомобілі й продає роялі, кохає й воює на полях Першої світової, їде до Америки і повертається назад, узагалі робить те, що робили люди в навіженому ХХ столітті…\nнаписано 24-3-2011 у 01:12\nПересопницькому Євангелію – 450!\n2011 рік проголосили роком Української Першокниги, відзначатимуть 450-річчя Пересопницького Євангеліє. А село Пересопниця отримає шанс на відродження.\nнаписано 29-3-2011 у 22:23\nнаписано 4-4-2011 у 20:24\nІрен Роздобудько презентує «Мандрівки без сенсу і моралі»\n«Світ малий», переконує нас відома письменниця, пропонуючи змінити навколишню картинку та відкрити двері до іншої реальності. Саме це є найпривабливішим у мандрах - перестрибувати часову прірву і потрапляти в невідоме. Варто налаштуватися на трансляційні хвилі, які охоплюють в кожній незнайомій місцевості, і тоді заговорить і каміння...\nнаписано 6-4-2011 у 10:25\nНаталка Сняданко. Гербарій коханців\nНаталка Сняданко – доволі відомий та успішний письменницький бренд в сучасній українській літературі, тому вихід її нового роману під назвою «Гербарій коханців» став непересічною подією літературного життя країни.Колись феномен її письменства називали анти-Забужко, та її новий роман — безпрецедентне явище в українській прозі.\n«Гербарій коханців», за словами автора передмови до роману Юрка Іздрика, такого ґатунку, що в українській жіночій прозі його взагалі нема з чим порівнювати. «Це не колекція любовних історій, – каже Іздрик, – а дійсно гербарій певних людських типів з дивними, часом кафкіанськими стосунками між ними».\nнаписано 17-4-2011 у 23:46\nІрен Роздобудько. «Пригоди на острові Клаварен»\nВирушаючи в подорож малесенькою річкою, слід бути особливо обережними, якщо на ній є старезна дамба.\nБо в дамбі, можливо, є печера… А в печері – щонайсправжнісінька часова діра… Що чекає на допитливих п’ятикласниць, юних шукачок пригод Клаву й Рено?\nнаписано 4-5-2011 у 11:03\n«Україна In Rock» Олександр Євтушенко\nПриблизно в середині травня видавництво «Грані-Т» планує видати унікальну книгу «Україна In Rock», автор якої відомий журналіст Олександр Євтушенко.\nЦе – перша спроба систематизації такого непростого і заплутаного жанру як сучасна рок-сцена України. Крім того, книга доповнена дослідженнями автора «Шоу-біз початку тисячоліття», «25 альбомів, які змінили обличчя української рок-музики», «Про Кузю…» (есей присвячений пам’яті Сергія Кузьминського), «Рок-шевченкіана» і т.д.\nнаписано 9-5-2011 у 18:58\nЛіна Костенко “Зоря на ім’я Полин: пам’ятаючи Чорнобиль”\nМи досі не знаємо правди про Чорнобильську трагедію - Ліна Костенко\nнаписано 13-5-2011 у 22:11\nМонографія Юрія Барабаша “Просторінь Шевченкового слова” містить комплексний аналіз поетової спадщини, ґрунтований на засадах структурно-семантичного та компаративного методів. Підставовими у шевченкохнавчому дискурсі книги є такі дефініції, як текст і контекст, діахронія та синхронія, знак і образ, бінарна опозиція та ін.\nПраця розрахована на фахівців-філологів, викладачів і студентів навчальних закладів гуманітарного профілю, а також на читачів – шанувальників Шевченкової поезії.\nнаписано 5-6-2011 у 20:05\nДовідник-антологія «Письменники Уманщини»\nДовідник-антологія про життя та творчість письменників Уманщини вийшла друком в Уманському педагогічному університеті. На 295 сторінках вміщено відомості про життя та творчість письменників різних часів. Попри наклад у 70 примірників, її можна буде переглянути в усіх бібліотеках міста.\nнаписано 12-6-2011 у 20:37\nОлег Однороженко «Українська еліта доби Середньовіччя»\n14 червня Книгарня «Є» та видавництво «Темпора» запрошують Вас на презентацію книжки Олега Однороженка «Українська еліта доби Середньовіччя».\nУ виданні висвітлено основні етапи розвитку українських (руських) військово-політичних еліт доби Середньовіччя та раннього Нового часу. Простежено їхній вплив на функціонування українських державних утворень та збереження руської ідентичності в умовах перебування руських земель у складі поліетнічних державних структур.\nАвтор охоплює історичний період від доби Київської Русі до Слобідської України.\nКнижка містить іменний, предметний, географічний та етнічний покажчики, а також список джерел ілюстрацій.\nнаписано 17-6-2011 у 19:09\nОлексій Філіппов «40 міфів про Мукачево»\nнаписано 25-6-2011 у 18:33\nКнига для любителів пива\n«Пиво і філософія»\nнаписано 4-7-2011 у 09:45\nРомен Ґарі. Обіцяння на світанку.\n«Обіцяння на світанку» (La promesse de l´aube) авторства ще одного французького письменника, вельми непересічної людини й... великого майстра містифікації. І був це Ромен Ґарі. Останній написав тоді книгу, що стала - даруйте мені це хоч заїжджене, але таки влучне словосполучення - нерукотворним пам´ятником його матері. Інакше кажучи, неповторним і щемним свідоцтвом материнської та синівської любови водночас.\nнаписано 9-7-2011 у 13:47\nБарбара Космовська "Буба"\nнаписано 12-7-2011 у 08:33\nЛюдмила Тарнашинська. Його Величність Час / Переклад О.Тереха. – «BONA MENTE»\nЛітературно-мистецьке видання варіацій на (філосо)тему письменниці Людмили Тарнашинської у поєднанні з творами українського художника Пилипа Таралевича – приклад синтезу сучасної філософської думки в українській культурі. Авторка текстів подає вільно віршовані ейдоси, в яких поетична образність сполучається із філософськими ідеями.\nнаписано 18-7-2011 у 16:23\nП. Ігнатьєв. Країни Азії: особливості культури та побуту\nНеодноразово доводилося спостерігати, як під час практичних занять із країнознавства студенти розповідали про штурм індійськими військами Золотого храму, але не могли сказати, що це за споруда і де вона знаходиться; не бачили відмінностей між Гонконгом і Макао; мали досить приблизне уявлення про Монголію, Бутан чи Мальдівські острови, не наважувалися назвати найбільше за чисельністю населення місто Палестини чи її тимчасову столицю. Подібна ситуація викликана не тільки тим чинником, що в Україні існує незначна кількість країнознавчих праць, присвячених азійській проблематиці. Справа у тому, що українські і російські дослідники намагаються охопити в одному науковому виданні з обмеженим обсягом країни практично всіх континентів, роблячи при цьому диспропорційно часті наголоси на Європі, а вітчизняні праці з країнознавства загалом присвячені таким питанням, як особливості географічного положення, демографічний і природно-ресурсний потенціал, внутрішня і зовнішня політика великих і середніх країн континенту. Водночас поза увагою більшості авторів залишаються доволі цікаві факти, огляд яких дасть змогу гармонійно доповнити вже наявний у країнознавстві матеріал, розширити уявлення читачів про специфіку повсякденного життя країн Азії. Наприклад, у запропонованій книзі розглядаються особливості історії становлення міст Гонконг і Макао, нумерології в Китаї, мистецтво будівництва перших хмарочосів світу в Ємені, життя нижчих із найнижчих каст Індії, священні тварини Південної Азії, історія Єрусалима та Палестинської землі. У праці розкрито деякі особливості побуту, релігії та культури країн чотирьох регіонів – Східної Азії, Південної Азії, Близького та Середнього Сходу.\nОкрім багатого реферативного матеріалу інформаційного характеру, книга також містить численні посилання на сайти зі світлинами професійних фотографів, присвячені країнам Азії.\nнаписано 24-7-2011 у 21:05\nНаталія Ханенко-Фрізен. Інший світ або Етнічність у дії: канадська українськість кінця двадцятого століття.\nУ запропонованій читачеві книзі розглядається проблематика тяглості та життєздатнoстi місцевої української етнічності в канадському повсякденні у часи активного відновлення транснаціональних зв’язків українців наприкінці ХХ ст.\nМонографія базується на матеріалах, зібраних авторкою впродовж п’яти років (1997—2001) під час різних етнографічних досліджень як у районі компактного поселення українців у провінції Альберта і селищі Мандери зокрема, так і в селі Грицеволя Львівської області, яке на початку минулого століття стало одним із джерел міграції селян до Мандер. Розглядаючи з антропологічної точки зору місце локальної етнічної ідентичності в житті пересічної громади розвиненого суспільства, авторка пропонує читачеві насичений деталями етнографічний екскурс у життя маленького містечкa Західної Канади кінця ХХ ст. та запрошує разом із нею зануритися в це середовище та пережити різні аспекти його українськості.\nДля науковців, студентів, викладачів і всіх, хто цікавиться сучасними виявами української культури в світі.\nнаписано 26-7-2011 у 14:43\nІван Андрусяк. Неможливості мови.\nДетальніше - http://litakcent.com/2011/06/21/nezbahnenni-mozhlyvosti-movy/\nнаписано 31-7-2011 у 10:22\nОбрії особистості: Книга на пошану Івана Дзюби.\nДо збірника, виданого до 80-річчя з Дня народження Івана Михайловича Дзюби, увійшли наукові статті та есеї відомих українських та зарубіжних гуманітаріїв, присвячені культурі та історії ХХ століття, а також сучасній політичній ситуації в Україні.\nнаписано 21-8-2011 у 21:22\nМирослав Сополига. Українці Словаччини: матеріальні вияви народної культури та мистецтва.\nКнига присвячена вивченню найзахіднішої гілки українського етносу.Автор детально описує господарювання, народні промисли, житлове та сакральне будівництво, харчування і народне мистецтво українців Словаччини. Аналіз щедро проілюстровано фотографіями, картами та схемами.\nКнига розрахована на істориків, етнологів, етнографів, усіх, кого зацікавить запропонована тематика.\nнаписано 22-8-2011 у 15:30\nЗ задоволенням пошукаю цю книжку. Від багатьох знавців неодноразово чув, що багато поетів, що писали на їдиші, щонайменше заслуговують на Нобелівську.\nнаписано 1-9-2011 у 21:52\nДія роману відбувається у Карпатах неподалік від замку Гербуртів.\nУспішна українська художниця Анна, яка зробила кар'єру в Росії, їде у відпустку на запрошення колишньої однокурсниці у віддалене село поблизу старовинного замку, де можна легко загубитися у часі і просторі.


Образ Наталки Полтавки (за п’єсою І. Котляревського) | Твори з літератури\nГоловна ⇒ 📁Твори з літератури ⇒ Образ Наталки Полтавки (за п’єсою І. Котляревського)\nНе багата я і проста, Но чесного роду, Не стиджуюся прясти, Шити і носити воду… З п’єси… Українська жінка! Як же багато страждань випало на долю жінок України! І війни, і розлуки з коханими – все це вони пережили в різні часи. Про їхню тяжку долю було складено чимало пісень, творів, проте я вважаю, що одним із найяскравіших творів на цю тему є “Наталка Полтавка” Івана Петровича Котляревського. Наталя Терпилиха – головна героїня п’єси, яка живе з матір’ю Горпиною в селі на Ворсклі. Раніше вони з батьком жили в місті Полтаві\nна Мазурівці, але після смерті батька продали своє житло й переїхали до села. Наталка хоч і проста селянська дівчина, та вона дуже шляхетна, чуйна, добра, допомагає всім селянам, її всі люблять. Але дівчина має свої проблеми, вона покохала Петра, якого от уже чотири не бачила, бо він поїхав. Мати Наталки теж дуже переймається. Полтавка відмовляє всім залицяльникам і залишається вірною своєму коханому. Так продовжується досить довго, та все ж таки першою не витримує мати й просить доньку вийти заміж за возного. І Наталя погоджується… Але не тому, що забула чи розлюбила Петра, а саме через благання матері. Проте, коли вона лишається\nнаодинці, читач бачить, що надія на повернення коханого жила в дівочому серці до останньої хвилини. Згодом ми бачимо, що недарма Наталка сподівалася – у день весілля, коли вона повинна була заприсягтися нелюбу у вірності й коханні, з’явився Петро. До Наталки його привів Микола, родич Горпини, який зустрівся з Петром тоді, коли той повертався з далеких країв, де був бурлаком. Зустріч Наталі й Петра – це найзворушливіший момент, кульмінація п’єси. Образ Наталки – це образ справжньої дівчини-українки, уособлення вірності й кохання, адже як же вона сильно кохала Петра, що чекала на нього чотири роки, зберігаючи йому вірність. Це дуже яскравий образ, ніжний і лагідний. Наталя – це справжня жінка, сильна та впевнена в собі, хоча й релістка, вона дуже розвинена духовно, її душа – чистий кришталь, дорогоцінний і життєво необхідний. І дай, Боже, щоб на нашій українській землі було більше таких гарних, сильних і шляхетних жінок, які здатні до самопожертви, таких, як Наталка Полтавка! Олена Акульшина, м. Керч\n« Металеві дні\nЛЕОПАРДІ, Джакомо »


Демократична Україна - Бюджет 2020: як ти його назвеш, так країна і "попливе"\nЗагалом внесені до законопроекту цифри «радують і око, і слух». Але й претензій до нього багато.\nЗа висновками експертів, Рада, по-перше, поки не видала на-гора «проривних» законопроектів, які б забезпечували обіцяне прем’єром Олексієм Гончаруком 5–7% економічне зростання. А по-друге, в ньому дуже чітко простежуються ті самі «шкурняки» (калька з російської «шкурный интерес» — особиста зацікавленість, вигода. — Авт), від яких розробники бюджету усіляко відхрещуються.\nБюджетний кодекс вимагає, щоб проект бюджету на наступний рік був внесений до парламенту не пізніше 15 вересня. Цього року крайній термін припадав на неділю. І, схоже, забобонні чиновники не ризикнули подавати його напередодні — в п’ятницю 13-го.\nТому презентація головного кошторису країни відбулась у вихідний день. А вже в понеділок текст законопроекту з’явився на сайті ВР, а його роздруковані версії — на фото окремих співробітників Мінфіну.\nРозробляли документ майже два тижні, відштовхуючись від макропоказників, озвучених ще навесні цього року.\n«За два тижні абсолютно неможливо було переглянути і макропрогнози, і все інше. Це буде зроблено в жовтні між першим та другим читанням. Зараз цей документ ми передаємо в парламент для того, щоб отримати зворотний зв’язок від народних депутатів.\nПісля того як програма діяльності уряду буде затверджена, протягом жовтня разом із народними депутатами ми доопрацюємо цей проект бюджету, щоб до 2 листопада країна отримала принципово нової якості проект держбюджету на наступний рік», — заявив Прем’єр-міністр України Олексій Гончарук під час його презентації 15 вересня на засіданні КМУ.\nЗагалом у бюджеті-2020 поки що не знайшли відображення скільки-небудь значущі реформи. У Кабміні визнають, що це — перша версія кошторису, яка за інерцією дісталася новому уряду.\nПринципових змін порівняно з бюджетами попередніх років у проекті закону про бюджет на 2020 рік немає. Але наміри в майбутньому планувати бюджет країни не на рік, а на три роки — позитивний крок. Про це в ефірі Українського радіо заявив член економічного дискусійного клубу Євген Олейніков. Тобто, за словами експерта, він так само дефіцитний.\n«Фактично нам не вистачає коштів навіть на поточне утримання державного апарату, виконання державних функцій. Він так само передбачає підвищення соціальних стандартів — мінімальної пенсії та прожиткового мінімуму... Таким же великим залишається дефіцит Пенсійного фонду, який потрібно дотувати», — додав він.\nЕкономіст зазначив, що більш показовим буде вже бюджет наступного 2021 року, оскільки ґрунтуватиметься уже на результатах роботи нового уряду. Наміри прем’єра Гончарука в майбутньому складати план бюджету не на рік, а на три Олейніков схвалює.\nМіж тим міністр Кабінету Міністрів Дмитро Дубілет, шукаючи яскраву характеристику для прийнятого документа, не стримував гордощів.\n«Обговорювали з колегами-міністрами, як його назвати. Наприклад, «Бюджет розвитку» (саме таку назву носив попередній бюджет уряду Володимира Гройсмана. — Авт.) або «Бюджет ефективності»... Поки що мені найбільше подобається неофіційна назва ББШ — «Бюджет без шкурняків».\n«Шкурняк» — це тема, яка лобіюється в інтересах окремих політиків. Один з перших термінів, який я дізнався на новому місці роботи. Сподіваюся, скоро знову його забуду», — написав Дмитро Дубілет на своїй сторінці у ФБ, чим збурив неабияку дискусію.\nПікантності додало те, що допитливі читачі таки знайшли ці «шкурняки» у схваленому міністрами кошторисі країни. Зокрема, на словах Президент відмовляється від державних дач, а тим часом ДУСі (Держуправління справами), як і раніше, виділяється 80 млн грн на утримання заповідних резиденцій типу Залісся.\nАбо таке. Під час передвиборчої кампанії Зеленський і команда критикували уряд Гройсмана за те, що він, по суті, фінансує «хотєлки» мажоритарників через Державний фонд регіонального розвитку. І навіть призупинили видатки з цього Фонду, як тільки прийшли до влади.\nАле в новому бюджеті в наступному році на його діяльність планують витратити 9,5 млрд грн (порівняно з 7,6 млрд грн минулого року). На розвиток програми «Електронна держава» в бюджеті, наприклад, передбачено 80 млн грн. Водночас на доставку паперової пошти між органами влади передбачено аж 206 млн грн.\nІншими словами, наповнюючи головний фінансовий документ загадками та невизначеністю, а також визнаючи його відверту «рамковість», розробники ризикують отримати «постріл у ногу», а саме — зниження довіри до своїх подальших дій як із боку фахівців, так і виборців. Оскільки політична відповідальність повністю лягає на плечі правлячої партії.\nЗ іншого ж боку — чим більше дискусій, тим більша ймовірність врахування найбільш адекватних зауважень у наступних «ітераціях» бюджетного проекту.


Sepura запускає програму аудиту комунікацій — TETRATRUNK.com\nЗа словами компанії, додаток автоматизує процес перевірки стану захисту пристрою, а також перевірку його власника. Рішення також генерує звіти, щоб «забезпечити відповідність вимогам безпеки та іншим нормативним вимогам».\nДодаток має вбудовані нагадування, можливість попередньо встановити графіки регулярних перевірок та легкі у використанні форми на радіо для введення даних кожним власником. Вбудовані аналітичні засоби дозволяють адміністраторам переглядати та запитувати зібрані дані аудиту, а також можливість експортувати в Excel, коли це потрібно .\nРегіональний директор з продажів Sepura для північної Європи, Гері Моган, сказав: «RadioAudit — ще один приклад того, як Sepura працює з організаціями користувачів, щоб запропонувати розумні рішення повсякденних проблем. Цей продукт]знімає величезний адміністративний тягар для адміністраторів парку рацій, гарантуючи, що вони можуть сконцентруватись на підтримці користувачів радіостанцій у їх діяльності».\nРішення RadioAudit розроблено для роботи як на нових, так і на старих радіостанціях Sepura.


Чим загрожує вчорашній чай\nЗдоровьеzdorovia.com.ua09 мая 2015\nЯкщо на поверхні чаю з'явилася оксидна плівка, то це вірна ознака того, що чай пити вже не можна. Чай — складна за хімічним складом суміш, до складу якої входить безліч елементів. При контакті з киснем багато з них мають властивість осмолятися, тобто утворювати суміш поліконденсатів і продуктів окислення. Найбільш руйнівними. які утворюються при тривалому контакті з киснем, речовини є для шлунково-кишкового тракту, особливо печінки. При попаданні в організм людини цієї нерозчинної плівки — білково-таніно-пуринів-залізо- кальцієво-магнієвого комплексу — покриває слизову оболонку шлунка і кишечника, перешкоджає поглинанню поживних речовин і дратує шлунково-кишковий тракт. Це уповільнює перистальтику кишечника, харчові маси накопичуються в порожнині шлунково-кишкового тракту. Під цією нерозчинною плівкою істотно зростає бактеріальна активність, і починаються процеси бродіння і гниття, відбувається всмоктування слизовою оболонкою токсичних речовин, що утворилися, розвиваються виразкові процеси. Звичайно, якщо випити чай, що постояв, одноразово, то великих проблем не буде, проте при регулярному, повторюваному кілька разів на день застосуванні можливі гастрити, дуоденіти, ерозії, виразки, а в самих запущених випадках навіть злоякісні новоутворення. Однак вчорашній чай небезпечний не тільки для шлунково-кишкового тракту. Більш серйозні наслідки можуть очікувати нервову і серцево-судинну системи, що викликає одне з похідних чаю - пурин.


Уряд затвердив граничну ціну на газ для населення | 1NEWS.COM.UA\nГоловна /Україна/Уряд затвердив граничну ціну на газ для населення\nКабінет міністрів України на позачерговому засіданні у понеділок, 18 січня, затвердив граничну ціну на газ, згідно з якою ціна на газ для населення знизиться до 6,99 грн за кубічний метр. Відповідне рішення ухвалено на сьогоднішньому засіданні, повідомляє 1NEWS з посиланням на УНН.\n“За дорученням Президента України Володимера Зеленського уряд приймає рішення, яким встановлюється гранична ціна на газ на рівні 6,99 копійок за 1 метр кубічний (з ПДВ). Така ціна буде діяти на час до завершення опалювального сезону, або до завершення карантину. Вище, ніж 6,99 копійок за 1 метр кубічний постачальники газу не зможуть піднімати ціну. Отже,.. ціна на газ для українців в середньому знизиться на 30%…” — розповів на засіданні Прем’єр-міністр Денис Шмигаль.\nгаз уряд ціна Шмигаль\n18 Січня 2021 18:35 о 18:35\nтим жидам треба в глотку запхать ті тарифи


Гайдамаки скорочено – Тарас Шевченко – Школьные сочинения\nHome | 💡Стислі твори | Гайдамаки скорочено – Тарас Шевченко\nПоема розпочинається лірично-філософським відступом-посвятою. Автор розмірковує над плином життя, над вічними змінами в природі і людському суспільстві: “Все йде, все минає – і краю немає…” Вічними є лише волелюбні прагнення народу. А виразниками цих прагнень стали гайдамаки.\nПоет знає, що його поетичні рядки будуть вороже зустрінуті реакційними письменниками, які вважають: “Коли хочеш грошей, Та ще й слави, того дива, Співай про Матрьошу, Про Парашу, радость нашу, Султан, паркет, шпори,- От де слава!!!” У поета – інша слава, інші цінності. Він згадує про часи козацької волі, про славне минуле України. Кругом нього стали його “діти” – породжені поетичною уявою образи твору – Гайдамаки. Він радить їм летіти з чужини в Україну, не цуратися мови, якою мати пісень співала, не цуратися своєї історії. Поет просить благословення для них у свого “щирого батька” (Василя Івановича Григоровича, якому присвячено поему).\nІнтродукція Це історичний вступ до поеми, в якому розповідається про політичний стан Польської держави, де зародився гайдамацький рух. Боротьба польських магнатів за владу врешті-решт призвела до втрати Польщею своєїдержавності. А конфедерати, які мали цю державність захищати, грабували Україну, знущалися з народу. їхні дії викликали обурення проти шляхти – Гайдамаки готувалися до повстання, “ножі освятили”.\nГалайда Ярема Галайда – наймит, попихач шинкаря Лейби. Він сирота, але “сирота багатий”, бо в нього є кохана Оксана. Вночі, коли шинкар лічив гроші, а його дружина і донька спали, Ярема взяв торбу і пішов у Вільшану. Конфедерати Цієї ж ночі до Лейби прийшли конфедерати, виламали двері, побили господаря, допитуючись, де його дочка.\nКорчмар хрестився та божився, що вона вмерла. Конфедерати всіляко принижували Лейбу, а він корився і догоджав їм, підливаючи горілки. А коли шляхта почала вимагати в нього гроші і бити, він сказав, що в нього немає “ні шеляга”, а багато червонців зберігається в костьолі у вільшанського титаря. Ще у титаря є гарна дочка Оксана, “як панночка”.\nКонфедерати залишили корчмаря і поїхали у Вільшану. Титар У Вільшані попід гаєм Ярема, співаючи, виглядав свою Оксану. Парубок навіть заплакав, чекаючи, бо боявся, що кохана не прийде.\nА коли побачив її, то зрадів і забув про все. Титарівна. лібарилася, бо в неї занедужав батько. Ярема розповів дівчині, що йде в Чигирин дістати свяченого ножа, бо надумав пристати до гайдамаків, здобути славу, багатство, і все це скласти до ніг Оксани: “Одягну тебе, обую. Посаджу, як паву, – На дзиглику, як гетьманшу, Та й дивитись буду…” Закохані мріяли, як будуть жити, коли не стане ляхів в Україні.\nПрощаючись, Ярема і Оксана присяглися один одному у вірнім коханні та й розійшлися. Тихесенько, гарнесенько, Щоб ніхто не бачив Ні дівочі дрібні сльози, Ні щирі козачі. А тим часом у титаря засвітилось в усіх вікнах. То конфедерати, люди, які зібралися немов би волю боронити, катували Оксаниного батька, вимагаючи в нього гроші.\nКолись тут збиралось численне козацьке військо. Минув час, і в Чигирині, “як у домовині”. Аж ось поет знов повертається до подій Коліївщини.\nНад річкою Тяс-мином, у темнім гаю, зібрались прості козаки і старшина, щоб покарати ворогів: За кров і пожари Пеклом Гайдамаки ляхам оддадуть. Попід дібровою стояли вози з ножами, і повстанці вірили, що ту зброю подарувала Катерина II, яка начебто підтримувала гайдамаків. Козацька старшина, що з’їхалася з різних куточків України, плекала надії на визволення з-під польського гніту, сподівалась, що повернеться влада гетьмана. Люди чекали дзвонів, що мали сповістити про початок церковної служби і слухали, як співав сліпий кобзар. Нарешті вдарили дзвони.\nУ службі брала участь така сила духовенства, як на Великдень. Поміж возами ходили попи з кропилами і святили зброю. А благочинний закликав громаду: “Молітесь, діти! страшний суд Ляхи в Україну несуть – І заридають чорні гори”.\nВін нагадав людям про страшні лиха, що їх зазнала Україна, про те, що всі “праведні” українські гетьмани були спалені шляхтою або заживо, або після смерті (трупи Богдана і Тиміша Хмельницьких було піддано вогню в Чигирині, аби знищити навіть пам’ять про них). Диякон проголосив: “Нехай ворог гине! Беріть ножі! освятили!” І народ кинувся розбирати ножі, що згодом “заблищали по всій Україні”. Треті півні Ляхи розкошували, не знаючи, що панувати їм судилося лише один день, поки не розпочалось повстання. Коліївщина, це “пекельнеє свято”, охопила всю Україну, але минув час і про неї забули.\nОнуки славних учасників повстання “панам жито сіють”. Серед ночі берегом Дніпра йшов козак, йшов і журився, бо його серце чуло щось недобре. Він йшов не у Вільшану до коханої, а у Черкаси до ляхів, яких буде бити, коли почує сигнал до повстання (цей сигнал – треті півні).\nЯрема замислився над долею України, сподіваючись, що народ виборе собі незалежність, і як символ цієї незалежності в степах України знов “блисне булава”. Поринувши у свої думки, він і не помітив, що почалась буря, бо на нього чекало невідоме майбутнє: “Там Оксана, там весело І в сірій свитині; А тут… а тут… що ще буде? Може, ще загину”.\nЧервоний бенкет “Задзвонили в усі дзвони по всій Україні”, і гайдамаки почали бити ляхів. З бойовим покликом “Гине шляхта, гине!” “по горищах, по коморах, по льохах, усюди; всіх уклали, все забрали”. У Черкаси, де діяв Залізняк, прийшов і Ярема. Там він дізнався проте, що конфедерати вбили титаря і вкрали Оксану. Ярема попросився у реєстр до Залізняка.\nОскільки хлопець був сиротою і не мав прізвища, то його записали як Галайду (бездомний бурлака). Дали Яремі коня і, залишивши за собою палаючі Черкаси, поїхали далі, а Ярема всю дорогу мовчав – тяжко тужив за Оксаною. Гупалівщина Повстання охопило всю Україну: …осталися Діти та собаки – Жінки навіть з рогачами Пішли в гайдамаки. Поет у ліричному відступі говорить про те, що у кривавій різні винні “ксьондзи, єзуїти”, які посіяли ворожнечу між братнімі слов’янськими народами.\nКоли загін Залізняка приїхав у Вільшану, Ярема дізнався про те, що ляхів там вже вбили, а тепер поховали. Тоді ж повстанці познайомилися з хлопцем – підлітком, який разом зі своїм батьком пішов у гайдамаки. У хлопця розпитали дорогу до Будищ, де в яру було озеро, а попід горою стояв ліс.\nУ тому лісі ляхи поховались на деревах, і їх позбивали з дерев, як груші. Там же повстанці знайшли скарби конфедератів і потім пішли карати ворогів у Лисянку. Бенкет у Лисянці Гонтаі Залізняк керували повстянням у Лисянці. Повстанці не жаліли нікого, ні жінок, ні дітей. Особливо лютував Ярема.\nТепер у нього було і золото, і слава, але ніщо у світі не могло вгамувати його тугу за Оксаною. Гайдамаки влаштували бенкет у Лисянці, пили й гуляли, а кругом їх палала пожежа, чорніли на кроквах обгорілі трупи повішаних. Тут Ярема побачив переодягненого у козацьку кирею Лейбу, який розповів йому, що в будинку, за мурами якого сховалися ляхи, знаходиться Оксана.\nГонта та Залізняк наказали козакам палити по будинку з гармат, та Ярема з Лейбою встиг прокрастися туди, в самий льох, і вихопити ледь живу Оксану. Прямо звідти він повіз її до Лебедина. Лебедин У Лебедині Оксана опритомніла в монастирі і розповіла бабусі-черниці про те, як потрапила в полон до ляхів, як хотіла накласти на себе руки. Від цього вчинку її врятували лише думка про Ярему та кохання до нього.\nЧерниця, у свою чергу, розказала, що саме Ярема Галайда привіз дівчину до Лебедина і обіцяв за нею приїхати. Він і справді повернувся, обвінчався з Оксаною, того ж дня покинув її, щоб разом із Залізняком бити ляхів. Гонта в Умані Пройшло літо, настала зима, а повстання тривало, тривало аж до весни: Не спинила весна крові, Ні злості людської. Тяжко глянуть, а згадаєм – Так було і в Трої.\nТакі буде. Ярема прославився на всю Україну як завзятий гайдамака: Максим ріже, а Ярема Не ріже – лютує: З ножем в руках на пожарах І днює й ночує. Гайдамаки хмарою обступили Умань і затопили її панською кров’ю.\nАж ось гайдамаки привели до Гонти ксьондза-вчителя і двох його учнів, хлопчиків-католиків, синів Гонти. Гонта, вірний присязі, наказав убити ксьондза, а дітей привселюдно примусив зізнатися, що вони католики. Батьківське горе не знало меж: “Сини мої, сини мої! Чом ви не великі? Чом ви ляха не ріжете?” “А сьогодні, сини мої, Горе мені з вами!\nПоцілуйте мене, діти, Бо не я вбиваю, А присяга”. Гонта своїми руками зарізав обох синів, заборонивши їх ховати, як і всіх інших католиків. Потім він наказав зруйнувати базиліанську школу, де вчились його діти. Гайдамаки розбивали об каміння ксьондзів-учителів, а школярів живих топили у криниці. Гонта, не тямлячи себе від горя, мовнавіжений бігав по Умані і кричав, закликаючи безжалісно нищити ляхів.\nПрямо на пожарищі Гайдамаки сіли вечеряти. Не було серед них тільки Гонти. Криючись від усіх, він шукав когось серед купи мертвих.\nЗнайшов трупи своїх дітей, поніс їху поле поховати: Поклав обох, із кишені Китайку виймає; Поцілував мертвих в очі. Хрестить, накриває Червоною китайкою Голови козачі.\nНе лишилося по ньому ні хреста, ні могили. Залізняк, дізнавшись про страшну загибель товариша, помер з горя. Гайдамаки поховали Залізняка в степу, насипали високу могилу.\nДовго стояв над тією могилою Ярема, а потім заплакав і пішов геть. Гайдамаки після придушення повстання розійшлися хто куди. Тим часом було зруйновано Запорізьку Січ. А Україна “навіки заснула”.\nТвір на тему: Гайдамаки скорочено – Тарас Шевченко\nРеферат на тему "Повести гор и степей"


Цены на Оптические прицелы - купить в Днепре от компании "Военторг Шериф"\nБинокли, монокуляры подзорные трубы ›\nОптичні приціли в Україні\nЯкісний оптичний приціл: секрети вибору якісного обладнання.\nЯкість полювання в чому визначається не тільки професіоналізмом мисливця, але і надійністю використовуваного обладнання. Хороший оптичний приціл може врятувати життя солдату або допомогти вистежити здобич навіть в глухий частіше.\nСаме тому сьогодні багато мисливців ретельно підходять до вибору оптичних прицілів для своєї зброї.\nПрофесіонали кажуть, що при виборі необхідно слідувати здоровому глузду, а не рекламним обіцянкам. Процес вибору оптичного прицілу повинен початися з вивчення розміру і ваги виробу.\nПам'ятайте, що, по-перше, якісний приціл не повинен обважнювати ствол зброї.\nПо-друге, приціл не повинен змінювати сильно геометрію зброї. Надмірна вага прицілу призведе до частих неточним пострілам.\nНе забувайте, що основна функція прицілу - допомогти побачити мішень, а не вистрілити максимально точно, тому не варто робити покупку, що відрізняється максимальною кратністю.\nЗавжди виходьте з фактичних потреб, що дозволяють вибрати оптимальний варіант:\n- Змінна кратність оптичного прицілу дозволяє ефективно здійснити постріл з близької відстані або використовувати панорамний режим;\n- Фіксована кратність підійде для економних або для тих, хто планує використовувати приціл на розумному віддаленні.\nПрицільна сітка - важливий елемент будь-якого пристрою.\nЯк правило, виробник може додати додаткові шкали або розмітки. Чи потрібні вони? Досвідчені мисливці кажуть, що тут не варто поспішати.\nПочатківець мисливець повинен довгий час тренуватися, щоб навчитися виставляти правильні налаштування. В іншому випадку оптичний приціл стане його ворогом, ніж помічником.\nЯкщо ж у вас є необхідний досвід - сміливо купуйте приціл з додатковими можливостями.\nУважно перевірте механічну частину оптичного прицілу, яка повинна добре справлятися з поставленими перед нею завданнями. Будь заїдання просто неприпустимі.\nПрицел Walter 4x32 c подсветкой и отср. паралакса (2.1507)\nПрицел оптический для пневматических ружей Tasco RF 4х20C (короткий, с креплением) 11220\nОптический прицел GAMO 4х15 (с креплением) 11217\nПрицел для пневматического оружия Tasco RF 4х20мм (длинный, с креплением) 11221\nПрицел Tasco RF 4х28мм (длинный, с креплением) 11222\nПрицел оптический Gamo 4х32 WR (VE4x32WR)\nОптический прицел BSA Advance 1.5-6х42 IRG 775415\nПрицел оптический ВОМЗ Pilad 6х42 LD (круг с точкой) 775400\nПрицел оптический Пилад ВОМЗ Pilad 8х56 Lfс (дальномерная сетка)\nПрицел оптический Pilad 4х32 LC сетка ВОМЗ\nПрицел оптический ВОМЗ Pilad 8х56 сетка (парабола)\nПрицел оптический ВОМЗ Pilad 8х56 LD\nПрицел оптический Gamo Vampir 3-9х40 VE39x40 WRV\nКоллиматорный прицел Пилад(Pilad) P1x30 (открытый, компактный ) (6512)\nКрепление под оптику Yukon SW-30 Rifle Mount 29045\nКрепление боковое на оптический прицел Weaver-БК (Сайга, Вепр, СКС, Тигр, СВД) 00825(29044)\nОптический прицел с переменной кратностью Юкон Yukon Jaeger 3-9x40 Т01і\nКод: Jaeger 1-4x24\nОптический прицел Юкон Yukon Jaeger 1-4x24\nОптический прицел Юкон Yukon Jaeger 3-12x56\nПрицел оптический Walther 3-9x44, с креплением. Сетка Mil-Dot 2,1530\nКронштейн для оптики 30мм ВIII-1е (СВД,Тигр) (00745)\n1. З історії прицілів\nелементарний пріцелПрінято вважати, що приціл - ровесник мушки і цілика, фактично, двох виступів, що лежать на поверхні стовбура на одній лінії з метою, інакше іменованої лінією прицілювання. Мушка практично завжди жорстко прикріплена до дулу на кінці ствола зброї, може мати різні форми (від простої прямо- або остроугольной до складних - з одним або декількома огорожами), а цілик знаходиться ближче до ока стрільця. Збільшенням відстані між цими об'єктами можна істотно підвищити точність прицілювання.\nІстотним поштовхом вперед стало винахід оптичних прицілів. Коли практично були з'єднані воєдино знаряддя стрільби і, просто, підзорна труба. Враховуючи, що сам телескоп був винайдений на початку 17-го століття, дивно, що снайперський (оптичний) приціл, як такої, з'явився лише в дев'ятнадцятий у мисливців, потім за часів Громадянської війни в Америці, і лише в 1880 Августом Фидлером був створений його сучасний прототип. Ще через 70 років Фредерік Калес модифікував приціл, зробивши можливою зміну кратності. І це сталося через півстоліття масового виробництва його компанією оптичних прицілів, перший з яких, «Telorar», був проведений Карлом Робертом калес ще в 1900 році. Тоді споживачеві представили п`ять варіацій прицілів, кожен виготовлявся вручну з різною здатністю збільшувати предмети. Новинки вмить оцінили мисливці і розкупили зі швидкістю світла.\nДалі в Америці і Європі оптичні приціли вдосконалювали і для любителів пополювати, і для військових операцій.\nУ роки Першої світової війни швидко зрозуміли перевагу снайперів в загонах, значить, і приціли стали набирати все більших обертів у розвитку для військового використання.\nУ двадцятому і далі, у двадцять першому, столітті охота почала переживати своє друге народження і з професії стала перетворюватися на дороге хобі, що сприяло розвитку оптики для мисливських рушниць.\nХотілося б також згадати популярність у наших сучасників пневматичної зброї (насамперед, в силу того, що така зброя легально навіть у тих країнах, де вогнепальну жорстко регламентується законом або навіть заборонено для використання цивільними особами), адже саме воно послужило розвитку цілого ряду прицілів, спеціально розробляються для даного типу рушниць.\n2. Пристрій оптичних прицілів\nПрості приціли, як правило, входять в базову комплектацію зброї. Окремо розглянемо декілька оптико-механічних пристроїв, підвищують зручність прицілювання.\nОптичний приціл зазвичай має вигляд підзорної труби зі складною системою лінз. Наприклад, як BSA-Optics AIR 3-12x44 st.ret.\nКорпус повинен бути міцним і легким, тому найчастіше виготовлений або з сталі, або з алюмінієвого сплаву. Щоб конструкція не вбирала вологу, і всередині не утворювався конденсат, її заповнюють інертним газом під невисоким тиском. Зсередини корпус якісних зразків покритий покриттям антивідблиску. Оптичні осі системи розміщені по прямій лінії. Як і в будь-якому іншому оптичному приладі, на першому місці, звичайно, варто якість лінз. Від них і залежатиме якість зображення!\nЗвичайно ж, прозорість і відсутність дефектів є основними критеріями якості лінз і залежать як від хімічного складу скла, так і від способу його виробництва, виконання технічних норм. Навіть найдрібніші дефекти можуть не тільки спотворювати зображення, але і робити його розмитим. Невисока прозорість скла істотно знижує светосилу, що знижує задоволення від стрільби, в умовах сутінкового освітлення та / або при високої кратності. На превеликий жаль такі дефекти не рідкість в лінзах низькій вартості. Саме тому для виготовлення дійсно якісних прицілів використовують спеціальне оптичне скло. Воно володіє високими характеристиками міцності і має широкий спектр застосування серед оптичних приладів: фотоапаратів, біноклів, телескопів і т.д.\nпристрій оптичного прицілу\nКрім усього іншого, на об'єктив наносять спеціальне покриття (зазвичай оранжевого або синьо-зеленого кольору), яке значно зменшує віддзеркалення світла і збільшує його прохідність, роблячи зображення на виході яскравіше. Особливо просунулися у виробництві якісних лінз німецькі, японські та американські виробники.\nВажливим показником так само є здатність збільшувати предмети або так звана кратність. Наприклад, якщо на приладі є маркування «4Х», - це говорить про те, що у нього чотирикратне збільшення. І значить, будь-який предмет на відстані 100 метрів Ви будете бачити як на відстані 25 метрів. До вибору кратності варто підійти дуже відповідально, адже, з одного боку, чим більше ця кратність, тим краще буде видна мета і збільшиться ймовірність її поразки на значній відстані. З іншого боку, велике збільшення зводить нанівець прицільну стрільбу по об'єктах поблизу, тим більше рухомою.\nНе менш важливий показник поля зору - це той простір, який бачить людина через об'єктив. Воно не має особливого значення у стрільбі по нерухомих предметів і незамінне при полюванні.\nВідстань від окуляра до ока називається фокусною (на багатьох форумах, присвячених полюванні, його ще називають «очним відстанню»). Це відстань становить зазвичай від 50-80 мм у гвинтівок до 300 мм у пістолетів. При розробці оптики обов'язково враховується тип зброї та її віддача. Для зручності прицілювання, відсікання зайвого світла і т.д. на окуляр надягають так званий «наглазник».\n3. Різновиди оптичних прицілів\na. Оптичні нічні приціли\nПоєднання приладу нічного бачення (ПНВ) і оптичного прицілу в одному пристрої називається нічним оптичним прицілом. Головне завдання таких приладів - забезпечити точну стрільбу в темний час доби. В якості основи механізму ПНВ використовується три методи: електронно-оптичне перетворення (ЕОП), спостереження в ближньому інфрачервоному спектрі і використання теплового інфрачервоного діапазону.\nПерший тип дешевший, але має істотний недолік, такий прилад не може працювати в абсолютній темряві. В якості якоїсь альтернативи, використовуються його варіації із застосуванням інфрачервоного підсвічування. Це не має значення при полюванні, тому більшість тварин, як і людина, не бачить в ІК-спектрі, але може бути серйозною проблемою при використанні противником у військових операціях приладів другого і третього типів.\nЩо стосується опції спостереження в ІЧ-спектрі, то вона для роботи в повній темряві часто вимагає або інтегрованого, або окремо монтируемого на планці для навісів ІЧ-прожектора.\nУ нашому магазині Ви можете купити надійний і зручний у використанні, приціл нічного бачення.\nПро третьому виді нічних прицілів поговоримо окремо.\nb. Тепловізійні приціли\nЗа допомогою фіксації тепла, випромінюваного предметами, ми можемо отримати теплову картинку навколишнього світу без застосування додаткового освітлення. Такі приціли працюють в широкому діапазоні температур, вибудовуючи картинку за їх різницею - найтепліші предмети будуть найяскравішими. Наприклад, тварина буде яскраво світитися на тлі монотонної тьмяною навколишнього середовища. Яскравість сприяє полегшенню пошуку мети, незважаючи на мімікрію кольору і форми жертви.\nЗазвичай виробники заявляють про роботу тепловізорів в межах від -50 до + 500оС. Це швидкорозвійна, високотехнологічна система прицілювання. У більш-менш сучасному вигляді такі приціли почали вироблятися в шестидесяті роки 20 століття, але по-справжньому розцвіли з винаходом сучасних мінідісплеев. Все ще дуже дорогі, але дешевшають у міру здешевлення основних компонентів - матриці і об'єктиву, вони позбавлені декількох основних проблем ЕОП-прицілів - можуть працювати в абсолютній темряві і не боятися «засвіти» (тобто світловий спалаху). Крім того, такі прилади невидимі для спостерігача, що відслідковує ІЧ-прожектори. В якості прицілів, а не окремих пристосувань, можуть бути розміщені або окремо на збройовій планці, або як насадка на звичайний приціл.\n4. Рекомендації по вибору прицілів\nЗрозуміло, якщо у Вас немає великого досвіду у стрільбі чи полюванні, то буде вкрай складно визначитися з вибором прицілу і його технічними характеристиками. На що ж звертати увагу в першу чергу?\nВиходячи із завдань, які належить вирішувати вам, як стрілку, потрібно визначити тип прицілу. Буде це денна або нічна стрілянина, по статичним або рухомих мішенях, які будуть умови експлуатації?\nДля невеликих відстаней, досить х2-х3 збільшення. Такі характеристики підходять для швидкої реакції, стрільби по об'єктах в русі, а також використання прицілу як наглядової приладу.\nІ, логічно, що для великих дистанцій потрібно велика кратність, стане в нагоді для влучних пострілів по статичним або малорухливим мішенях.\nДля рушниці з великою віддачею оптимально буде 8 см, для слабкої - 2-3 см, для пістолета потрібно не менше 30 см. Найчастіше підказкою про фокусну відстань є такі корисні пристосування, як Наочники. Вони не тільки допоможуть швидше і якісніше прицілитися, але й убережуть очей від травми.\nВажливо знати в який час доби буде відбуватися стрілянина. Для денного часу підійде об'єктив розміром 40-45 мм. При цьому якість зображення предметів буде чітким, а вага пристрою не буде напружувати.\nОб'єктив з діаметром в 50-55 мм важить чимало, але саме він ідеальний для ночі і при слабкому освітленні. Новачкам краще починати з прицілів поменше.\nКорпус прицілу повинен бути герметичним і ударостійким. Однозначно, потрібно робити вибір на користь водонепроникного прицілу. Адже ніколи не знаєш, в яких погодних умовах належить його використовувати. І навіть незважаючи на ці дані, прилад слід зберігати в спеціальних чохлах і берегти, як власні очі.\nСтійкість до віддачі\nНе всі приціли однаково підходять для різних видів зброї. Ні в якому разі не надягайте невідповідний приціл на крупнокалиберное рушницю. У кращому випадку приціл розіб'ється, в гіршому - розіб'ється і травмує вас. Уважно читайте інструкцію, радьтеся з більш досвідченими стрілками.\n5. Кріплення для прицілів\nВірний вибір кріплення забезпечить надійну фіксацію і стабільність використання. Асортимент цих аксесуарів досить великий. Найпоширеніший вид - кріплення під кільця з посадковим діаметром 25,4 і 30 мм. Ще є кріпильні планки для різних видів прицілів. Зустрічаються трьох видів:\nЛастівчин хвіст Weaver (Вівер) Пікатінні\nластівчин хвіст кріплення для прицілу Weaver планка Пікатінні\nПланку для прицілу можна встановити і збоку стовбура, якщо він дозволяє. У цьому випадку приціл НЕ БУДЕ перекривати рідну мушку.\nкріплення для прицілу\nСьогодні не існує такої зброї, під яке не знайшлося б потрібне кріплення. Ознайомитися з нашою пропозицією можна тут.\nА ще краще зверніться до кваліфікованого консультанту, наприклад, в нашому магазині військового спорядження Шериф.\n6. Де купити оптичний приціл недорого\nВоєнторг - магазин військового спорядження Шериф представляє можливість купити приціли за хорошою ціною, таких виробників як UMAREX, WALTHER, Gamo, Tasko, Top Optical та інші торгові марки виробників якісних прицільних пристосувань.\nВсе це та багато іншого можна подивитися особисто в "Шерифі" на Артема, 9, Дніпропетровськ або на sherif.ua з доставкою по Україні.\nВологодский оптико-механический завод 1