Ящик для зимової риболовлі, особливості вибору | Інтернет-магазин снастей Adams\nГоловна/News/Ящик для зимової риболовлі\nЗимова риболовля буває різною - хтось любить сидіти на одній лунці і чекати результатів підгодовування. Якщо рибалка відбувається в уже відомому, уподобаному місці, такий підхід зазвичай приносить улов, правда, його кількісний та ваговій результат не завжди потішить рибалку. Пошукова рибалка - принципово інший підхід до лову риби - потрібно багато ходити, разбурювати різні локації і шукати рибу за великим дзеркалом водойми. Така рибалка завжди таїть в собі секрети - можна витягнути відмінний трофей, ну або ж піти додому порожнім і замерзшим, але все одно задоволеним від проведеного дня на свіжому повітрі.\nУ будь-якому випадку - на рибалці завжди приходить момент, коли потрібно просто відпочити, і зробити це на ногах навряд чи вийде. Зимовий ящик – ключовий предмет для комфортного відпочинку на риболовлі, так і длязручності в зберіганні всього потрібного скарбу.\nЗимовий ящик для риболовлі - важливі моменти у виборі\nРозмір ящика – сучасні моделі дозволяють вмістити все, що потрібно рибалці протягом зимового дня. Особисто в моєму зимовому ящику завжди не менше десятка вудок з уже готовим оснащенням - мінімум п'ять вудок з блешнями, пара з блешнями, з гачками під мотиля, і хоча б одна під балансир. Причина такої запасливості проста - перев'язувати на морозі обірвану снасть ніхто не буде. Замерзлі пальці не впораються із тонкою волосінню і маленькими мормишками, тому простіше відкласти такі снасті, і взяти з ящика готову вудку з іншою насадкою.\nНе тільки вудочки – взимку під рукою повинен бути багорик, шумівка, термос з гарячим чаєм та інші дрібниці, місткості ящика повинно вистачати на всі необхідні предмети.\nМіцність і вага – на сьогоднішній день металеві ящики стають більше раритетом, ніж використовуваним арсеналом. Вимоги до зимової скриньки у рибалок лаконічні - вона повинна бути міцною, витримувати вагу сидячої людини, і при цьому легкою, оскільки ходити по великій водоймі в пошуках риби важко із тяжким багажем. Зимовий ящик із морозостійкого пластика (поліпропілен) - ідеальне рішення для будь-якого рибалки, найлегша і компактна модель важить всього 1,6 кг. Природньо, чим більше в ящику перегородок, відсіків, відділень під дрібниці - тим більше вага, але навіть найважча модель не перевищує вагу в 3,3 кг.\nКонструкторські особливості - поділ внутрішнього простору ящика на відсіки дозволяє тримати в порядку всі зимові снасті - зручно розкладати вудки так, щоб гачки не чіплялися за волосінь сусідніх вудилищ, окремо зберігати термос, пакет з бутербродами і інші речі. В деяких моделях у відкидному сидінні вбудовані коробки з відділеннями для дрібних предметів - ось такі ящики просто ідеальний вибір для лову хижака. Зручно зберігати балансири, пількери, блешні, повідці, велику кількість приманок можно розкласти в зручному для себе порядку.\nДодаткові кашені збоку дають можливість тримати під рукою всі потрібні предмети - від рушника для витирання мокрих рук до багорика, який завжди повинен бути в прямому доступі. Риболовля прекарсна своєю невідомістю, коли ніколи не знаєш, яка риба сяде на гачок, і цілком можливо, без багорика витягнути улов з лунки буде неможливим.\nРівень комфорту – оскільки зимовий ящик одночасно використовується в якості стільця, на верх ящика прикріплена спеціальна м'яка прокладка з теплоізоляційними властивостями. Тому холод пластику рибалка просто не відчує, сидіти на такому ящику м'яко і зручно. Габарити ящика так само продумані - висоти в 40 см досить для комфортного тривалого сидіння рибалок навіть з відносно високим ростом.\nЯщик з секретом - мистецтво ховати рибу\nТакий заголовок у цього абзацу неспроста - практично будь-який рибалка, що сидить в оточенні інших рибалок, знає - спійману рибу потрібно якомога швидше приховати від чужих очей. Чому? Тому що колективна риболовля більше схожа на пошуки риби зграєю чайок - варто тільки побачити, як хтось більш удачливий івитягує улов, як відразу ж біля нього облаштовуються інші рибалки. Оббурили кригу, підняли шум, наповнили через лунки воду світлом - і злякали знайдену зграйку риби, в результаті ні в кого немає клювання. Саме тому цінителі тихої, і головне щасливої риболовлі, вибирают ящики зі спеціальним відділенням і зовнішнім віконцем, щоб для гри «в хованки» з сусідами по льоду навіть не доводилося підводитися з ящика і відкривати кришку. Як це працює - відбулося клювання, підсікання, короткими перехопленнями волосіні (щоб не махати руками) витягуємо рибу, і тут же через зовнішнє віконечко ящика переправляємо її всередину ящика, в окремий відсік. Підсумовуючи - вибір ящика для зимової риболовлі, це тільки особисті переваги рибалки, але в користуванні і багаторічній експлуатації найзручнішим, міцним і надійним є зимові ящики із морозостійкого поліпропілену.


Досвід використання системи передачі ЕКГ по телефону «Телекард» на базі відділення діагностики центральної районної лікарні Ковельського МТМО\nСамчук О.М., Іванюк С.П.\nСистема передачі ЕКГ по телефону «Телекард» була встановлена у відділенні діагностики в квітні 2006 року, а 9 передавачів в сільських лікарських амбулаторіях Ковельського району. Вже в перші місяці користування прилад підтвердив свою високу ефективність та надійність у роботі. З квітня 2006 до кінця 2008 року в діагностичному відділенні Ковельського МТМО було прийнято 1438 електрокардіограм за допомогою діагностичного комплексу «Телекард», за 2008 рік прийнято 432 ЕКГ.\nПодробнее о Досвід використання системи передачі ЕКГ по телефону «Телекард» на базі відділення діагностики центральної районної лікарні Ковельського МТМО


Як вибрати золотий виріб високої якості?\nПеред тим, як вибрати золото на прилавку навіть дорогого магазину, слід переконатися в його якості. Оскільки навіть елітний салон не є гарантією того, що ювелірна прикраса буде справжнім і якісним на 100%. Найпоширеніша підробка – це прикраси з «циганського золота». У такому разі під виглядом дорогоцінного металу пропонують придбати сплав міді або іншого подібного металу, начищений до блиску.\nЯк правильно вибрати золото по пробі\nЗолото найвищої проби (чистоти) – це м'яке речовина. Для виготовлення ювелірної прикраси воно не підходить, так як швидко прийде в непридатність – порветься, помнеться. Щоб золото стало твердим і міцним, до нього додаються лігатури. Вони кілька покращують технічні характеристики металу і покращують склад. Зазвичай для цього використовується срібло і мідь. Щоб визначити кількісний склад золота, на ньому ставиться проба.\nУ світі існує дві основні види проб – каратна і метрична. Остання, найчастіше, використовується в пострадянських країнах. Наприклад, якщо в коштовному сплаві присутній 375 грамів золота і 625 грамів добавок, то такий метал отримує пробу 375. Існують такі проби золота: 375, 500, 585, 750, 950, 999.\nПроба золота повинна бути вказана на прикрасі. Тавро української проби повинна мати близько цифри тризуб.\nЯк придбати хороше золото: поради по визначенню якості виробу\nЯкщо ви маєте намір придбати ювелірну прикрасу, то знати, як вибрати гарне золото, обов'язково. Оскільки навіть покупка в дорогому ювелірному магазині не гарантує високої якості виробу. Не полінуйтеся озброїтися лупою для того, щоб всебічно дослідити прикраса.\nНові вироби, які продаються ювелирках повинні мати опломбовані ярлички. На них надрукована вся інформація щодо виробу та його виробника. Також на ціннику близько вироби повинна вказуватися потрібна інформація: найменування товару, адреса виробника, проба золота, вага виробу.\nЗверніть увагу на внутрішню сторону товару. Чим краще оброблена поверхня, тим більш високу якість виробу перед вами.\nЄ чимало й альтернативних способів перевірки прикрас. Наприклад, можна упустити виріб на підлогу або прилавок. Якщо чути «кришталевий звук, то золото перед вами якісний.\nЛанцюжок можна намотати на палець і розмотати. Останній процес повинен відбуватися легко і без зусиль. При цьому, ланки не повинні плутатися і скручуватися.\nМайте на увазі, що турецьке і туніське золото може коштувати дешевше, проте, воно славиться не завжди гарною якістю. Різні недобросовісні ювеліри додають в сплав занадто багато міді і не додають срібло. У підсумку «золото» має червонуватий відтінок, але швидко зіпсується.\nЯке краще золото вибрати – біле або жовте?\nЯкщо ви все ще не визначилися, яке золото вибрати – біле або жовте, слід пам'ятати, що відтінок металу буде відрізнятися в залежності від додаються до нього домішок. Так, золото, виготовлене в Європі і США, має жовтуватий відтінок. В нього додають срібло. А золото в наших краях червонувате, так як в ньому міститься мідь. А ось дорогою сплав білого золота виходить в результаті добавки в нього платини, нікелю або паладію. Перед тим, як вибрати біле золото, пам'ятайте, що воно коштує недешево, набагато дорожче, ніж жовті аналоги.\nЯке золото вибрати – східне або європейське?\nЗолото червонуватого відтінку, яке поширене в нас, називається рожевим. Його проба, як правило, нижче, ніж, наприклад, в Арабських Еміратах. Там воліють прикрашати себе виробами з золота 916 проби і 958. Однак, такий виріб швидко втрачає товарний вигляд. Втім, арабам не шкода, золота у них багато і вони в змозі його міняти хоч кожен день. В наших краях найбільш практичні проби від 375 до 585.\nЗолото завжди зростає в ціні. Чи це Так?\nРейтинг найдорожчих монет України\nЮвелірні вироби із золота: всі нюанси вибору, придбання і догляду за оздобами\nПутівник у світі фінансів і бізнесу » Статті » Банки » Як вибрати золотий виріб високої якості?


Генпрокуратура відкрила справу щодо газу на 100 мільярдів гривень: до чого тут Коломойський - Новини Дніпра - Телеканал «ДніпроTV» Генпрокуратура відкрила справу щодо газу на 100 мільярдів гривень: до чого тут Коломойський - Новини Дніпра - Телеканал «ДніпроTV»\nНеділя, 28 Листопада, 2021, 00:41:53\nГоловнаНовиниНовини ДніпраАктуальні новиниГенпрокуратура відкрила справу щодо газу на 100 мільярдів гривень: до чого тут Коломойський\nГенпрокуратура відкрила справу щодо газу на 100 мільярдів гривень: до чого тут Коломойський\nЩось нам підказує, що Ігор Коломойський не боїться вироків українських судів.\nОфіс Генерального прокурора відкрив кримінальне провадження за фактом можливих зловживань з боку керівництва НАК «Нафтогаз» та ПАТ «Укрнафта» на користь структур Ігоря Коломойського. Йдеться про мирову угоду, яку може затвердити Господарський суд Києва між державною компанією та структурами олігарха. Якщо це станеться, то Коломойський отримає газу на 4 мільярди доларів (майже 100 мільярдів гривень).\nПро це повідомив у соцмережі колишній очільник СБУ, нардеп Валентин Наливайченко, за чиїм позовом було відкрито провадження.\n«Мова йде про мільярди метрів кубічних природного газу вартістю близько 4-х млрд доларів, які замість віддати населенню топчиновники планують подарувати олігарху», – написав Валентин Наливайченко.\nЯкщо Генпрокуратура доведе справу до суду, то винним може загрожувати позбавленням волі на строк до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади на строк до трьох років та з конфіскацією майна.\nЗа словами нардепа, газову оборудку планують легалізувати через мирову угоду між державою і компанією олігарха в Господарському суді Києва.\n«Лише 7 місяців тому Стокгольмський арбітражний суд відхилив позов олігарха, в якому той вимагав від України 5,5 млрд доларів. А зараз ці кошти нинішня влада хоче подарувати йому через фіктивну мирову угоду в українському суді», – написано у повідомленні екс очільника СБУ.\nНагадаємо, що мова йде про спірний газ, який «Укрнафта» нібито видобула у 2007-2013 роках. А «Нафтогаз» забрав його для продажу населенню по пільговій ціні. До чого тут Коломойський? Справа в тому, що власником 50%+1 акцій «Укрнафти» зареєстровано державний «Нафтогаз», а майже 42% акцій належать компаніям Коломойського.\nЩоб розійтися з колишнім власником ПриватБанку «як в морі кораблі», держава вирішила розділити «Укрнафту» на газові та нафтові напрямки. Звісно, більш багаті нафтові поклади можуть отримати структури Коломойського. Але перед тим, потрібно вирішити питання з газом. Як це може бути, читайте за посиланням.


Обрізка агрусу: формування куща, омолоджує обрізка, санітарна - як правильно виконати, схеми, фото - Дачний Діапазон\nКорисна і смачна ягода агрус відома всім, але ось правила і прості принципи догляду за чагарником завжди цікавлять початківців садівників. Особливо важливо для успішного плодоносіння рослини правильно його підрізати. Мовою дачників це означає одночасно і омолоджування для чагарнику, і формування крони. При правильному підході власник ділянки швидко отримає гарний кущ, який буде плодоносити все літо і виглядати при цьому охайно. Як же робити обрізку правильно, щоб не пошкодити плодоношення і не погіршити показники врожайності, — далі в статті.\nКоли обрізати агрус\nВесняна обрізка: що дає, терміни\nВідео: правильна обрізка агрусу навесні\nОсіння обрізка: навіщо обрізають, терміни\nЛітня обрізка: чи потрібна\nІнструментарій, підготовка до обрізку\nПомилки при обрізанні агрусу\nПочнемо з того, що для будь-якого садового сорти агрусу, в тому числі і для Безколючкова видів, існує кілька типів або, як їх ще називають, схем обрізки. Проводиться дана процедура завжди за допомогою садового пристосування для формування кущів та видалення невеликих гілок на деревах — секатора. Перш ніж ми перейдемо до опису видів обрізки, дізнаємося, для чого потрібно підстригати агрус і чи можна без цього обійтися.\nЧим старше рослина, чим більше пагонів на ньому з’являється, тим густіше стає крона. Згодом, якщо садівник не проводить укорочення і проріджування гілок, агрус стає густішим, а між гілками неможливо пробратися, щоб зібрати урожай. Ще одна причина проводити регулярні обрізки пагонів — це кількість ягід і здатність куща плодоносити. Чим більше запущений кущ, тим менше шансів зібрати з нього влітку хороший урожай.\nПерше правило обрізки агрусу — це проведення підрізування пагонів відразу перед висадкою молодого рослини в грунт. Проводиться вона відповідно часу посадки: або навесні, або восени. Бувалі садівники радять проводити посадку агрусу восени, щоб чагарник міг перезимувати в грунті, зміцніти, підрости, а влітку принести перші плоди. Аналогічним способом вирощується смородина, і формировка її крони проводиться прямо на ділянці за схожою схемою.\nРозглянемо, що дає весняна обрізка агрусу, в чому її основна особливості і навіщо вона потрібна. По-перше, ця корисна процедура сприяє правильному формуванню куща. Якщо ви висаджуєте чагарник навесні, слід пам’ятати, що отримати з нього ягоди можна буде тільки на наступне літо. Отже, перед посадкою в грунт слід вкоротити однорічні пагони, залишивши на кожній гілці по дві нирки.\nЗайві загущаючі гілки необхідно видаляти.\nЗагальна кількість нирок на здоровому і молодому рослині може не перевищувати чотирьох штук. Саджанець обрізають, а потім поглиблюють в грунт, присипають землею коріння, утрамбовують і поливають рослину. Якщо мова йде про старий рослині, для нього норма — обрізати пагони два рази в рік. Чим старше кущ, тим більше він потребує того, щоб оновлювати гілки. Взагалі, обрізка є одним з найвірніших способів отримати сильну плодову культуру і високий урожай, незважаючи на вік рослини.\nЦікаво почитати Агрус сорти Куйбишевський: опис, переваги і недоліки, догляд, врожайність, фото\nВажливо! Не варто вирізати зайві гілки після того, як на агрус розпустилися бруньки. Якщо зробити це, невідомо, який рослина дасть урожай і чи буде плодоносити взагалі. Немає нічого страшного, якщо весняна обрізка пропущена: можна виконати її восени.\nВ середньому агрус досягає розквіту маси пагонів і листя за 5 років. Надалі рослина плодоносить, поки не підійде до кінця його життєвий цикл, і формировка крони проводиться щорічно. Відщипується лише частина молодих пагонів для їх укорочення або ж знімається вся стара гілка повністю, ближче до коріння і основи куща. Терміни весняної обрізки: до моменту початку сокоруху в пагонах, тобто до середини березня.\nОтже, прийшла осінь і настав час формувати гарний акуратний кущ агрусу. За літо ягідна культура напевно пішла в зростання, на кущі з’явилося безліч нових гілок. Терміни осіннього проріджування: після збору врожаю ягід, до настання заморозків. В ідеалі потрібно залишити 6-7 прикореневих гілок недоторканими, а від інших відщипнути третину їхньої довжини. Починати осіннє укорочення гілок агрусу рекомендується в кінці жовтня.\nЯк правильно поводитися з рослиною під час стрижки:\nакуратно підняти, оглянути;\nмляві відведення видаляють відразу, обрізаючи ближче до поверхні землі;\nв перший рік залишають дві третини від довжини отводка, до четвертої нирки, в другій — залишають пагони близько 30 см в довжину;\nна третій рік омолодження кущ вважається «дорослим», і його крона формується практично сама, дачник може видалити лише явно хворі гілки.\nУ тому випадку, якщо кущ агрусу НЕ підрізали належним чином кілька років, то з куща видаляють всі сухі і старі пагони, а потім на інших відщипують верхівки, щоб дати імпульс до зростання. Дуже ймовірно, такий агрус отримає нове життя наступної весни і навіть буде плодоносити.\nЗ огляду на досвід садівників світу з вирощування агрусу різних сортів, можна сказати, що влітку стрижку кущів агрусу не виробляють. Це час дозрівання плодів, і рослина в такий період потрібно залишити в спокої, дати йому рости так, як вирішить природа. Більш того, існує думка, що річна процедура зрізання пагонів може привести мало не до всихання чагарнику і втрати здатності до плодоношення.\nЧи знаєте ви? У середньовічній Франції агрус входив до складу супів і соусів: особливою популярністю користувалися злегка недостиглі плоди. Вони давали характерний кислуватий смак і посилювали аромат страв.\nСуществет кілька видів обрізки кущів. Вони призначені для різних цілей і виконуються в різний час.\nВиконується восени, після того як остаточно була набрана маса пагонів. Застосовується на третьому році життя рослини, в пік його розквіту. Дозволяє підтримувати здоров’я рослини. При цьому виді обрізки видаляються всі старі, хворі, зламані і погано плодоносять гілки.\nПоказана дуже старим кущах, тим, які були висаджені в грунт понад 5 років тому. Відомо, що після восьмирічного життєвого циклу агрус плодоносить все менше, і нарешті припиняє це робити.\nЦікаво почитати Агрус: посадка в відкритому грунті, технологія вирощування, особливості догляду, врожайність\nВажливо! Дозволяється видаляти в цілому не більше однієї третини від загальної кількості гілок. В іншому випадку надмірне проріджування призведе до загибелі рослини.\nЦе вірна ознака того, що рослина пора «проводжати на спокій». Якщо омолоджує стрижка гілок не допомагає і в сезон на чагарнику вже немає ягід, на жаль, повернути його до життя не вийде.\nСама назва говорить за себе. Виконується в декоративних цілях, для формування крони. В принципі може використовуватися будь-яка огорожа, як основа для зростання гілок. В ідеалі проводиться на третій рік, коли рослина вже зміцніло і набралося сил.\nДля неї не потрібні ніякі додаткові пристосування, тільки секатор. Гілки нічим не фіксуються і не підтримуються. Зазвичай подібний спосіб використовується для кущів круглої форми, без вилягання на землі. Цей вид зняття зайвої частини куща самий незначними витратами за часом і зусиллям.\nЗастосовується для створення красивого «деревця». При такому способі декорування з агрусу видаляють всі бічні пагони, залишають тільки серединну частину рослини.\nТакий метод застосовується, якщо відстань між кущами не більше 1,5 метрів. Тоді основою шпалери служать дерев’яні або металеві стовпи, вбиті в землю між рослинами. На стовпах натягнута рядами дріт: це і є основа для шпалери. Гарний і досить трудомісткий спосіб створити живопліт.\nОсобливою підготовки не потрібно. Досить запастися парою щільних тканинних рукавичок і секатором. Рукавички необхідні для того, щоб уникнути подряпин від шипів, а якщо маємо справу з бесшіпнимі сортами, то можна і зовсім обійтися без рукавичок. Якщо ж пагони щільні, старі і сухі, будуть потрібні ще захисні пластикові окуляри, щоб уникнути можливого потрапляння деревної тріски в очі.\nЧи знаєте ви? Вважається, що зелений агрус нейтралізує наслідки радіації, опромінення, а особливо добре з цією місією справляється свіжа недоспіла ягода, яку тільки що зірвали з куща.\nСадівники зі стажем згадують п’ять основних помилок новачків при обрізанні агрусу:\nЧи не видаляють відмерлі або старі гілки (гальмують ріст рослини).\nЗалишають більше гілок, ніж потрібно (в результаті не формується красива крона).\nНеправильно зістригають пагони (наприклад, залишають більше молодих, ніж старих, а в ідеалі на весь кущ має припадати 20-25 пагонів різного віку).\nПомилково зрізають молоду поросль (перешкоджають відновленню куща).\nПрищипують гілку нагорі (таке робити небажано, оскільки зменшиться врожайність).\nОчевидно, що обрізка агрусу — це свого роду наука, освоїти яку, однак, під силу кожному дачникові, нехай навіть і з невеликими помилками. Навчившись виконувати таку нехитру процедуру, можна отримати міцний, добре плодоносить, красивий і сильний кущ агрусу на радість собі і всім членам сім’ї.\nАгрусЯк правильно підв'язати смородину і агрус: способи підв'язки, опори, огорожі своїми руками, фото\nНа якій відстані один від одного рекомендується садити кущі агрусу: схема посадки


Запрошуйте друзів та отримуйте винагороду!\nЯк зареєстрований учасник AuctionExport, ЗАПРОСІТЬ ДРУЗІВ і отримуйте бонус готівкою за залучення нових користувачів у розмірі 50 $ за кожного схваленого користувача¹. Бонус буде нараховано тільки після того, як ваш друг придбає авто через нас та повністю за нього розрахується. Умови пропозиції можуть бути змінені у будь-який час².\nЗапрошуйте друзів зареєструватись та придбати авто на AuctionExport. За це ви отримаєте бонус у розмірі 50$, який ми надішлемо вам через Money Gram або Western Union!\nЩоб запросити друга, ви повинні бути зареєстрованим користувачем AuctionExport, та ваш профіль має відповідати необхідним умовам.\nДля участі в програмі увійдіть до Кабінету та натисніть кнопку «Запросити друга».\nВкажіть електронну адресу особи, яку бажаєте запросити. Ваш друг отримає автоматичне сповіщення з посиланням на реєстраційну форму на нашому сайті. Тільки-но він перейде за посиланням та зареєструється, його автоматично буде відображено в списку запрошених вами осіб. Щойно запрошена вами людина придбає авто та сплатить його повну вартість, вам буде відправлено бонус 50$ готівкою. Заробляти з AuctionExport так просто!\nВи можете запросити необмежену кількість друзів; бонус 50$ буде призначено за кожного друга, який придбає авто.\nЗгідно умов акції, бонус 50$ нараховується одноразово. Тобто, якщо ви вже отримали 50$ за певну запрошену особу, додаткових бонусів за її наступні покупки ви не матимете.\nЩоб дізнатись більше, зверніться до нашого відділу маркетингу marketing@auctionexport.com вже сьогодні!\nСхвалений рекомендований клієнт – це зареєстрований учасник AuctionExport, який зробив покупку через www.auctionexport.com та сплатив її повну вартість. Зауважте, що бонус у розмірі 50 $ обмежується разовим платежом від одного користувача. Тобто, якщо ви вже отримали 50 $ за одну запрошену людину, додаткових бонусів за її наступні покупки ви не отримаєте.\nУмови пропозиції можуть бути змінені у будь-який час. Пропозиція дійсна для запитів, отриманих Auction Export через посилання (міститься в спеціальному запрошенні) або в інший схвалений auctionexport.com спосіб. Ця пропозиція діє окремо, а не в сукупності з іншими пропозиціями. Обліковий запис повинен мати хорошу ділову репутацію. Для того, щоби отримати бонус, оплата повинна бути виконана власником аккаунта; оплати від третьої особи не приймаються для зарахування бонуса. Бонус за залучення нових користувачів призначається тоді і за умови, що ви та запрошена вами людина виконають всі вимоги бонусної програми.\nВаш обліковий запис повинен мати хорошу ділову репутацію. Ви погоджуєтесь запрошувати тільки осіб, яких знаєте особисто, і які погодились отримати від вас таке запрошення. Не відправляйте запрошення незнайомим особам. Бонус за залучення нових користувачів буде нараховуватись вам за кожне запрошення особи відповідно правил, від якої Auction Export отримає запит на реєстрацію, яка буде схвалена в рамках діючих умов та положень. Згідно правил конфіденційності при схваленні нових користувачів вас не повідомлять про те, чи заява від запрошеної вами особи була прийнята або відхилена. Будь-яка запрошена вами особа повинна погодитись, що після схвалення її участі у програмі, ви отримаєте за це бонус; в іншому випадку ви його не отримаєте. AuctionExport має право на власний розсуд відмовити вам у запрошенні нових користувачів в будь—який час без попереднього сповіщення. Якщо наші записи покажуть, що будь-яка запрошена вами особа не отримала від нас електронні листи, ваше запрошення не буде відправлено, і ви не отримаєте бонус за залучення нових користувачів згідно даної програми. Програма залучення нових користувачів варіюється в залежності від типу товарів, і може бути змінена, призупинена, скасована або іншим чином припинена без попереджень. Учасникам програми бонуси за залучення нових користувачів нараховуватимуться протягом 8 - 10 тижнів від моменту присудження такого бонусу за умови виконання всіх вимог програми. Учасники повинні бути зареєстровані у відповідній програмі лояльності (при наявності) на момент присудження такого бонусу. Зауважте, що бонус за залучення нових користувачів у розмірі 50 $ автоматично надійде на ваш рахунок на AuctionExport. Якщо ви хочете, щоб ваш бонус було відправлено через Money Gram або Western Union, з вас буде стягнуто комісію за повернення коштів. Всі продукти та послуги надаються згідно відповідних умов та положень.


Home Лікування Як приймати марганцівку для лікування проносу\nМарганцівка досить поширене засіб від проносу, яке є майже в кожній домашній аптечці.\nКорисні властивості калію перманганату\nЛікування проносу з допомогою марганцівки\nНародні засоби лікування діареї\nЩоб краще зрозуміти, як впливає марганцівка на організм, зокрема при кишкових розладах, розглянемо причини появи діареї. Спровокувати розвиток цієї недуги можуть:\nІнфекційні та вірусні захворювання. У дітей найпоширенішими причинами появи кишкових розладів є ротавірусна інфекція, дисбактеріоз, грип.\nНеправильне харчування, неповноцінний раціон, який призводить до порушення обмінних процесів із-за браку вітамінів і мінеральних речовин, необхідних для нормального травлення і життєдіяльності всього організму.\nОтруєння несвіжою їжею або отруйними речовинами, наприклад, парами ртуті.\nВживання деяких лікарських засобів, особливо антибіотиків.\nСтресові ситуації, депресії. У школярів, студентів діарея може бути викликана невдачами чи переживаннями, що стосуються навчального процесу, особливо перед іспитами.\nВживання алкоголю, що є сильним протимікробним засобом. Під дією алкоголю гинуть мікроби, в тому числі і корисні для мікрофлори кишечника. У результаті відбувається збій в роботі травної системи. До того ж алкоголь – це сильний токсин, який отруює організм, результатом чого стає пронос. Отруєння можуть спричинити також слабоалкогольні напої та пиво.\nКалію перманганат – це потужний дезінфікуючий засіб, що володіє антисептичними, протизапальними властивостями. Дані властивості обґрунтовані окислювальним ефектом калію перманганату. Розчин марганцівки застосовується для усунення багатьох недуг:\nпошкодження шкірного покриву – подряпини, опіки, рани і виразки;\nінфекційні захворювання слизової ротової порожнини, біль у горлі (ангіна), в цьому випадку розчин застосовують для полоскання;\nу гінекології застосовується для лікування і профілактики статевих інфекцій, для спринцювання.\nМарганцівка підходить як засіб гігієни, вона відмінно знезаражує. Її використовую як зовнішньо, так і всередину. Антисептичний і протизапальний ефект пояснює популярність цього засобу для лікування діареї. Марганцівка відома своїм цілющим впливом на шлунково-кишкову середу. Розчин марганцю не має протипоказань, за винятком індивідуальної непереносимості, тому його з упевненістю можна застосовувати для лікування проносу і блювання у дітей, а зовнішньо як засіб для обробки ран, для зняття роздратування від укусів комах.\nДля лікування діареї, слід розвести порошок калію перманганату в кип’яченій воді. Дозування і концентрація розчину у дорослих і дітей різні. Щоб в домашніх умовах зупинити пронос у дорослих, слід приготувати рожевий розчин марганцівки, який приймають по три склянки на день. На другу добу лікування продовжують, навіть якщо симптоми зникли, але дозу знижують вдвічі. При дуже сильній діареї можна зробити більш концентрований розчин, але цей варіант годиться тільки для дорослої людини, що не має захворювань шлунково-кишкового тракту. Це пояснюється агресивним впливом концентрованого розчину марганцівки, яке може призвести до опіків слизової. Для дітей годиться лікування тільки розчином блідо-рожевого відтінку. Як засіб від нудоти і блювоти, застосовується такий же розчин. Для дорослої людини марганцівка є першою допомогою при алкогольних або наркотичних отруєннях. У цих випадках її використовують як засіб для промивання шлунка. Щоб зупинити діарею, можна також використовувати клізми з розчином марганцю. Їх не складе труднощів зробити самостійно в домашніх умовах. Рекомендована кількість процедур для лікування діареї – не менше двох разів на день.\nВ домашніх умовах марганцівка є засобом номер один. При проносі досить просто розчинити порошок у воді і приймати по три рази на день, дорослим по двісті, дитині – по сто мілілітрів, але більш слабкого розчину. Цей засіб допоможе зняти такі симптоми, як блювання, болі в животі, здуття, так як швидко виводить токсини, які є основною причиною діареї. Клізма дозволить прочистити кишечник від залишків їжі, що сприяє більш швидкому виведенню отруйних речовин з організму і швидкому одужанню. Метод особливо ефективний при безперервній блювоті, для малюків клізма часом єдине рішення. Для введення клізми, потрібно спринцівки обов’язково з м’яким наконечником. Потрібно пам’ятати, що необхідно проводити стерилізацію спринцівки до і після процедури. Важливо також підтримувати водний баланс організму, який значно знижується при діареї. Для цього використовують сольовий розчин Регідрон або засіб, приготований в домашніх умовах, складається з ложечки солі і склянки води. Щоб зупинити пронос, особливо сильний, додатково вдаються до медикаментозного впливу або до іншим народним способам лікування.\nЦе потрібно знати Понос після алкоголю\nЯкщо марганцівки вдома не виявилося, а йти в аптеку немає сил, інших народних способів найбільш дієвими є такі:\nЗасіб для підтримки водно-сольового балансу в організмі: у склянці води розчиняють чайну ложку солі, додають чотири краплі йоду. Приймають по половинці склянки за один прийом. Це ще й додатковий дезінфікуючий засіб.\nЗупинити пронос допоможе міцно заварений чай.\nРисовий відвар, який володіє чудовими обволікаючим і закріплює властивостями. Для цього до п’ятисот грамам води додають ложку рису, який варять до повного розварювання, проціджують. Приймають по двісті мілілітрів щодня.\nВідвар і настій з ягід черемхи. На склянку води беруть соловую ложку плодів, варять двадцять хвилин, настоюють півгодини. Розчин беруть по ложці тричі на день.\nНе меншим ефектом володіють сушені плоди чорниці. Готують аналогічно попереднім рецептом.\nВідвар подрібненої кори дуба. Знадобиться чайна ложка кори і половина літра не гарячої води. Наполягають приблизно вісім годин.\nЧорний перець горошком, який приймають в день по п’ять великих або десять дрібних горошин.\nВажливо пам’ятати, що будь-який прийом лікарських трав має свої протипоказання, тому лікування повинно проводитися під контролем фахівців.\nМарганцівка від проносу повинна застосовуватися дуже обережно, оскільки даний засіб володіє дратівливою дією на слизову оболонку шлунково-кишкового тракту, який і без того роздратований при діареї, і у високих концентраціях або великих дозах може викликати утворення опіків. Дітям прийом додаткових коштів від проносу слід призначати особливо обережно. Для чутливого дитячого організму не варто поєднувати перманганат калію з активованим вугіллям, оскільки ці речовини при з’єднанні створюють агресивну лужне середовище, а це загрожує неприємними наслідками для організму. Також помічений несприятливий ефект від взаємодії марганцівки з таніном, цукром. Ще одним важливим моментом є прийом тільки повністю розчинених гранул калію перманганату. Нерозчинені частинки можуть викликати подразнення та опіки, а при зовнішньому застосуванні залишити плями неэстетического виду.\nЯк будь-який лікарський засіб, марганцівку потрібно приймати дуже обережно, суворо дотримуючись інструкції. Рекомендована концентрація розчину становить десять кристалів на склянку води, що відповідає середньому значенню, тобто розоватому відтінку. При лікуванні проносу не рекомендується користуватися цим засобом більше двох днів. В іншому випадку може виникнути передозування. Досить часто спостерігається індивідуальна непереносимість препарату, особливо в дитячому віці. Перед вживанням всередину, засіб необхідно протестувати на шкірі. Симптомами індивідуальної непереносимості можуть бути: набряки, судоми, біль, зміна кольору слизових (можна спостерігати на яснах). Слід прибирати порошок марганцівки подалі від дітей, щоб уникнути неприємних наслідків. При проведенні терапії бажано виключити прийом їжі, краще замінити її рясним питвом. В цілях запобігання розвитку проносу дотримуйтесь правил особистої гігієни, ретельно обробляйте сирі овочі і фрукти, не вживайте сиру воду, перевіряйте термін придатності продуктів харчування, слідкуйте за раціоном.\nPrevious articleЩо робити, якщо у дитини почався пронос від антибіотиків\nNext articleПричини поносу зеленого кольору


Придбати вогнетривкий глиноземний цемент SECAR 38R в Києві | Budeko\nЦемент глиноземистий SECAR 38R\nВогнетривкий глиноземний цемент SECAR 38R\nвиготовлення вогнетривких бетонів\nПочаток / кінець схоплювання\nSECAR 38R - це глиноземний цемент, який спеціально розроблений для виготовлення вогнетривких бетонів. SECAR ®38R має стабільний хімічний і мінералогічний склад. Це дозволяє забезпечувати незмінно високий рівень властивостей вироблених з нього бетонів.\nОсобливості SECAR 38R :\nпокращений контроль за процесом укладання бетону і за його експлуатаційними характеристиками;\nможливість вибору способу укладання;\nчудова стабільність при дуже високих температурах (1250-1290 ºC);\nдовговічність за рахунок високої стійкості до механічного зносу, термоударам і корозії.\nЩільні і легковагі вогнетривкі бетони на основі глиноземистого цементу SECAR ®38R широко застосовуються у пічному будівництві, теплоенергетиці, нафтохімічній та хімічній промисловості, а також в чорній та кольоровій металургії.


Біля берегів Канади затонуло круїзне судно з 27 пасажирами | Українські Новини\nБіля берегів Канади затонуло круїзне судно з 27 пасажирами\n26 жовтня 2015, понеділок, 06:33\t990\n2015-10-26T06:33:00+02:00 Політика 2018-10-15T06:13:24+03:00\nНа місці затоплення працюють пошуково-рятувальні групи. Фахівцям допомагають місцеві жителі.\nКруїзне судно з 27 пасажирами затонуло біля узбережжя Канади, повідомив у неділю, 25 жовтня, телеканал Global News. Інцидент стався поблизу населеного пункту Тофіно. Є загиблі і врятовані, заявили у Спільному рятувально-координаційному центрі. Пізніше з'явилася інформація про щонайменше двох потонулих.\nНа місці затоплення працюють пошуково-рятувальні групи. Фахівцям допомагають місцеві жителі. Причина аварії корабля не відома. Під воду пішло 20-метрове трипалубне судно «Левіафан II». Воно належить компанії з організації круїзів для спостереження за китами Jamie"s Whale Watching.\nЕкскурсійний корабель цієї ж організації затонув біля Тофіно в 1998 році. Загинув німецький турист і капітан корабля. Тофіно розташоване на західному узбережжі острова Ванкувер, в провінції Британська Колумбія. У ньому проживають близько 1,8 тисячі жителів.\nНагадаємо, раніше пасажирське прогулянкове судно "Іволга" затонуло в Затоці Одеської області.\nБільше новин про:\tКанада Крушение теплохода круизный лайнер утонул


А тоді стільниця, яку жбурнув на Робба Малоджон, заворушилася, і її син поволі зіп’явся на коліна. У боці в нього стирчала стріла, у нозі — друга, у грудях — третя. Князь Вальдер підняв правицю, і музика припинилася, за винятком одного тулумбаса. Кетлін почула брязкіт та галас віддаленої битви, а ближче — несамовите виття вовка. «Сірий Вітер!» — упізнала вона.\n— Хе-хе-хе, — гидким смішком привітав Робба князь Вальдер, — осьо повстає наш Король-на-Півночі. Здається, ваша милосте, ми побили трохи ваших людей. Та я, мабуть, вибачуся перед вами, і вони знову будуть живі та здорові, хе-хе.\nКетлін ухопила повну жменю довгого сивого волосся Дзвоника Фрея та витягла його зі схованки.\n— Князю Вальдере! — закричала вона. — КНЯЗЮ ВАЛЬДЕРЕ!\nТулумбас відбивав повільний, лункий, статечний лад: «бум, дудум, бум, дудум».\n— Годі! — захлиналася власними словами Кетлін. — Кажу вам — годі! Ви відплатили зрадою за зраду. Покладемо цьому край!\nВона притиснула кинджала до Дзвоникового горла, і до неї повернулися спогади про опочивальню непритомного Брана, про гостре залізо коло її власної горлянки. «Бум, дудум, бум, дудум.»\n— Благаю вас! Це ж мій син. Мій перший син… і мій останній. Відпустіть його. Подаруйте йому життя, і я присягаюся, що ми про все забудемо… про все скоєне вами тут. Присягаюся старими богами і новими, що ми… ми не чинитимемо помсти…\nКнязь Вальдер витріщився на неї, ніби не вірячи своїм вухам.\n— Лише йолоп повірить вашій маячні. Ви вважаєте мене за йолопа, ласкава пані?\n— Я вважаю вас за батька ваших дітей. Заберіть мене у полон, у заручники… заберіть Едмура, якщо він досі живий. Але відпустіть Робба!\n— Ні. — Голос Робба перетворився на ледве чутний шепіт. — Матінко, ні…\n— Так! Підводься, Роббе. Підводься та йди звідси, благаю тебе. Рятуй себе… як не заради мене, то заради Джейни…\n— Джейни? — Робб ухопився за край столу і з силою випростався. — Матінко… Сірий Вітер…\n— Ходи до нього. Негайно! Роббе… забирайся з палати!\nКнязь Вальдер пирхнув презирливо.\n— Хто б це його звідси пустив? З якого дива?\nКетлін міцніше притиснула лезо до горлянки Дзвоника. Недоумок викотив на неї очі у німому благанні. У ніс їй вдарив гидкий сморід, але вона звернула на нього не більше уваги, ніж на невпинне «бум-дудум» останнього тулумбаса. Пан Риман та Чорний Вальдер потроху обходили її зі спини, та Кетлін було байдуже. Хай роблять, що хочуть: беруть у полон, ґвалтують, ріжуть. Вона вже не зважала. Вона зажилася на цьому світі, а там її чекав Нед. Єдиний, за кого вона боялася, був Робб.\n— Присягаюся честю дому Таллі, — мовила вона до князя Вальдера, — присягаюся честю дому Старк, я зміняю життя вашого хлопця на життя Робба. Сина за сина.\nРуки її так трусилися, що в Дзвоника на короні зателенькали дзвіночки.\n«Бум-дудум» — говорив тулумбас, — «бум-дудум». Вуста старого жували і прицмокували. Ніж, слизький від поту, тремтів у руці Кетлін.\n— Сина за сина, хе-хе, — повторив він. — То не син, а онук… та й який з того недоумка зиск?\nЧоловік у темному обладунку та блідо-рожевому корзні, заплямованому кров’ю, ступив до Робба.\n— Хайме Ланістер переказує вам свої вітання.\nЙого меч простромив серце її сина і крутнувся у рані.\nРобб порушив своє слово, але Кетлін дотримала свого. Вона смикнула Аегона за волосся назад і перепиляла йому горлянку. Лезо скреготнуло на хребті, гаряча кров потекла пальцями. Дзвіночки теленькали «телень-телень», тулумбас вибивав «бум-дудум».\nЗрештою хтось забрав у неї ножа. Сльози, пекучіші за оцет, текли щоками. Десять лютих круків дерли їй обличчя гострими пазурями, виорювали смужки плоті, лишали глибокі борозни, що спливали червоною юшкою. Вона відчувала кров на власних вустах.\n«Який біль» — думала вона. — «Усі наші діти, Неде, усі наші крихітки. Рікон, Бран, Ар’я, Санса, Робб… Робб… благаю тебе, Неде, благаю, зупини це божевілля, припини цей біль…» Прозорі та червоні сльози мішалися у один потік і збігали пошматованою руїною того обличчя, яке колись так кохав і пестив її Нед. Кетлін Старк здійняла руки і подивилася на кров, що стікала довгими пальцями, тонкими зап’ястками, рукавами сукні. Повільні червоні черви повзли руками, прокрадалися під одяг. «Лоскотно.» Від лоскоту вона засміялася, а потім щосили заверещала.\n— Збожеволіла, — мовив хтось, — з’їхала з глузду.\nХтось інший сказав:\nЧиясь рука ухопила її за волосся, як вона хапала Дзвоника. Кетлін подумала: «Ні, не треба, не ріжте мені волосся! Нед так любить моє волосся!» А тоді горло їй вкусило залізо, і укус той був червоний та холодний.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Родзинка Книжкового Арсеналу малюнок кульковою ручкою "Міста&Села - Місто Мрій" | Korrespondent.net\nРодзинка Книжкового Арсеналу малюнок кульковою ручкою "Міста&Села - Місто Мрій"\nМалюнок кульковою ручкою "Міста&Села - Місто Мрій", автор Олександр Кучерявий. Мистецький Арсенал.\n20-24 квітня відбулася довгоочікувана подія в Україні. Розпочався міжнародний фестиваль «VI Книжковий Арсенал». Фестиваль об’єднує літературу і мистецтво. Програма Фестивалю цікава, різноманітна, насичена, пізнавальна. Організатори не обмежилися книжковими новинками та знайомством з видавцями. На Фестивалі: зустрічі з авторами, літературні читання, демонстрація кінофільмів про письменників, екранізованих творів сучасних авторів. Також, виставки художніх робіт, пошук нових творчих імен.Велику цікавість викликає масштабна робота кульковою ручкою з романтичною назвою «Міста&Села – Місто Мрій» – авторська робота 26-річного киянина Олександра Кучерявого, внесена в Реєстр рекордів України як «Найбільший малюнок кульковою ручкою». Так, звичайною кульковою ручкою міліметр за міліметром створено цей малюнок «Місто мрій». Розмір малюнку – 1,8м на 2,5м, що загалом 4,5кв.м на дев’яти з’єднаних ватманах.У «Міста&Села – Місто Мрій» ідеально продумана міська інфраструктура. У житлових кварталах багато скверів та парків, зручних парковок, сучасних просторих забудов, тут відсутні затори та загазовані індустріальні зони. Усі архітектурні об’єкти цілком автентичні – стадіони, школи, університети, магазини, метро, автобани, аеропорти, бізнес-центри, вокзали, підприємства, електростанції, заправки тощо. Мабуть це єдине місто в світі, де кожен може заселитись в будь-який вподобаний будинок і назвати вулицю власним іменем.Робота виконана в оригінальному авторському стилі, який автор назвав - «Міста&Села».Акуратна скрупульозність і технологічна логічність «Міста&Села – Місто Мрій» вражає. Кожний квартал міста має свою родзинку і переконує, що місто мрії може мати кожен. Мало залишилось романтиків і мрійників, але «Місто Мрії» доводить – мрійники – є, і мрії збуваються.\nТЕГИ: выставка,Киев,искусство,рекорд,города,ручка,Мистецький арсенал,архитектура,фестиваль,город,культура,виставка,творчество,картина,PinchukArtCentre,книги ,рисунок,Київ,ART KYIV contemporary,села,Книжковий Арсенал,шедевр искусства


У Чорнобильській зоні досі горить суха трава, радіаційний фон на Київщині в межах норми — ДСНС | Громадське телебачення\n07 квітня, 2020 06:51\nУ Чорнобильській зоні четвертий день горить суха трава. Пожежу локалізували з 20 до близько 10 гектарів і продовжують гасити Про це повідомила Державна служба з надзвичайних ситуацій зранку 7 квітня і додала, що контролює ситуацію.\n«Станом на 07:00 на території Котовського лісництва Зони відчуження та безумовного (обов’язкового) відселення спостерігається пожежа трав’яного настилу та лісової підстилки між смт Поліське та с. Володимирівка на площі близько 6,5 га та поблизу с. Рудня Осошня на площі близько 4 га. Ситуація повністю контрольована. Роботи тривають», — йдеться у повідомленні.\nДо гасіння залучили 120 людей та 29 одиниць техніки, зокрема один вертоліт Мі-8.\nУ ДСНС також повідомили, що радіаційний фон по Києву та Київській області у межах норми та не перевищує природних фонових значень: «Київ — 0,013 мР/год, Київська область — в межах 0,011 мР/год. при допустимому фоні 0,05 мР/год. У зоні відчуження та безумовного відселення рівні потужності еквівалентної дози гамма-випромінювання не змінилися».


Під Сумами проведуть фестиваль конопель - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 7 серпня 2018, 12:32\nМарихуану вживають близько 3% українців\nУ програмі Hemp Fest - виставка-ярмарок, дегустація конопляних страв за народними рецептами, огляд насіннєвих посівів промислових конопель.\nІнститут сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України за підтримки відділу просування та туризму Сумської обласної державної адміністрації проведе свято промислових конопель Hemp Fest.\nПро це повідомляє Данкор у вівторок, 7 серпня.\nЗазначається, що науково-практичний семінар Hemp Fest відбудеться 10-12 серпня в селі Сад Сумського району. У його програмі - виставка-ярмарок Сучасний стан коноплярства України, дегустація конопляних страв за народними рецептами, огляд насіннєвих посівів промислових конопель тощо.\nАфіша фестивалю HEMP FEST. Фото: Данкор\nРаніше стало відомо, що в ООН підрахували українців, які вживали марихуану. Так, у 2017 році марихуану вживали не більш ніж 3% населення країни. Для порівняння, в Росії цей показник становить 3,5%, Польщі - 4,6%, Білорусі, Румунії та Молдові - до 2%.\nНагадаємо, Конституційний суд Грузії скасував кримінальне покарання за вживання канабісу.\nТЕГИ: наркотики, марихуана, фестиваль, Сумы, Сумская область, конопля


Офіційний веб-портал Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради - Про проведені заходи до 70-ї річниці завершення Другої світової війни\nПро проведені заходи до 70-ї річниці завершення Другої світової війни\nВідповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про заходи з відзначення у 2015 році 70-ї річниці Перемоги над нацизмом у Європі та 70-ї річниці завершення Другої світової війни», Плану заходів щодо відзначення у місті Дніпропетровську 70-ї річниці завершення Другої світової війни, 2 вересня 2015 року до Монументу Вічної Слави поклали квіти пам'яті та шани ветерани Другої світової війни, керівництво області, міста, районів, члени обласної та міської ветеранських організацій, керівники силових структур, представники профспілок та релігійних громад.\nДо 70-ї річниці завершення Другої світової війни у музеях, музейних кімнатах, куточках бойової слави начальних закладів району оновлено вже діючі та створені нові бібліотечні виставки, експозиції.\nУ загальноосвітніх навчальних закладах району відбулись тематичні уроки. Так, у приміщенні СЗШ № 42 для учнів 5-9 класів пройшов урок «Полюби у собі Україну» за участю учасника антитерористичної операції, для учнів 10-11 класів СШ № 115 «Народ мій є! Народ мій завжди буде!».\nПроведені Вахти пам’яті, покладання квітів до меморіальних об’єктів. Також, проведені інформаційно-просвітницькі заходи, присвячені 70-й річниці завершення Другої світової війни «1939 ? 1945. Пам’ятаємо! Перемагаємо!». Проведено заходи з військово-патріотичної та виховної роботи: виховні години, круглі столи, бібліотечні уроки, лекції, літературно-музичні композиції, конкурси, вікторини, виставки ілюстрацій та малюнків, випуск стінних газет та вітальних листівок. Організовано перегляд художніх та документальних фільмів про події Другої світової війни тощо.\nДо історико-краєзнавчого музею Амур-Нижньодніпровського району КПНЗ «Будинок творчості дітей та юнацтва» Дніпропетровської міської ради проведено тематичні екскурсії, а також конкурс дитячих малюнків «Я малюю мир».


Ревізор у пошуках ведучого | Ревізор\nРевізор › Новини › «Ревізор» у пошуках ведучого\nУ восьмому сезоні одного з найпопулярніших соціальних реаліті в країні ревізії з командою «Ревізор» буде проводити новий ведучий\nВадим Абрамов залишає свою посаду через переїзд на постійне місце проживання до іншої країни.\nЗнімальний процес займає надто багато часу і потребує постійної присутності, що є практично неможливим у разі проживання за межами України, – каже Вікторія Бурдукова, керівник проекту. – Ведучий має бути задіяний не лише у проекті «Ревізор», а й у пост-шоу «Страсті за Ревізором». Сумарно ми знімаємо близько 40 двогодинних програм на рік, а іноді й більше. Це величезний об’єм роботи, який виконується цілий рік. І це передбачає, що ведучий має знаходитися на підхваті завжди, бути готовий завтра ж поїхати у термінове відрядження. У випадку з людиною, яка мешкає за кордоном, це дуже складно, адже її життя перетворюється зі звичайного на життя у літаках. Такий режим мало хто здатен витримати. Також є ще один важливий момент: людина, яка є ведучим «Ревізора» і оцінює український сервіс, повинна їм, насамперед, регулярно користуватися. Тому зараз ми починаємо пошуки ведучого, який постійно живе в Україні.\nВадим Абрамов, у свою чергу, зізнається, що з проектом «Ревізор» йому розставатися складно, хоча попереду його чекає нове, не менш цікаве життя.\n– Я дуже радий, що два з половиною роки тому став частиною команди проекту «Ревізор», – каже ведучий. – Це був яскравий відрізок мого життя – я зустрів безліч хороших і відповідальних людей по всій країні, яким небайдужа Україна і лад у ній. Я отримав безцінний досвід. Та обставини склалися так, що я залишаю країну, відповідно, не зможу приділяти достатньо часу зйомкам. Я бажаю команді проекту всього найкращого і дякую за три сезони непростої, але такої важливої для українців роботи.\nВікторія Бурдукова переконана, що два роки тому команда зробила правильний вибір, зупинившись саме на кандидатурі Вадима. І також від імені всієї знімальної групи дякує ведучому за його роботу.\n– Ми дякуємо Вадиму за проведені разом роки. Я абсолютно не шкодую, що свого часу на роль ведучого затвердили саме його. Ми змогли перезапустити проект і відзняти три успішних сезони в оновленому форматі. Сподіваюся, що на новому місці проживання у нього все складеться добре, що у нього будуть не менш цікаві проекти і роботи. Цілком можливо, що ми ще перетнемося.\nНаразі кастинги у розпалі – команда перебуває в режимі відбору кандидатів. До слова, стать ведучого, як і раніше, не має значення, утім, як і рівень популярності. А от критерії, за словами Вікторії, ті самі – це має бути особистість: харизматична, зі стрижнем, характером, чарівністю та красою.\n-Можу відкрити невеличку таємницю – за численними побажаннями глядачів, ми спробуємо знайти людину з професійним бекграундом, – каже керівник проекту. – Вийде це чи ні – покаже час.\nДо кінця сьомого сезону ведучим залишається Вадим Абрамов. Випуски «Ревізора» з новим обличчям проекту плануються на осінь 2017 року\nанна жижа ревизор вадим абрамов новости ревизор ревизор новости ревизор сезон 7 ревизор сезон 8


Катерина Носкова поклала життя захищаючи Батьківщину і сина (ФОТО) — Інформаційний портал Кіровоградщини - Гречка - Новини Кропивницький\nКатерина Носкова поклала життя захищаючи Батьківщину і сина (ФОТО)\nОпубліковано Вівторок, 15 вересня 2015, 11:54 . в Інтерв'ю\nКількість переглядів - 3607\n16 серпня стало чорним днем для родини Носкових із селища Знам’янки на Кіровоградщині – обірвалося життя старшого телефоніста 17-го окремого мотопіхотного батальйону Збройних сил, молодої красивої жінки, ніжної матері, мужньої доньки України Катерини Носкової. Позивний «Кет». Усе відтепер для них поділилося на «до» і «після».\n«Якщо в нас такі чоловіки, то хто захищатиме наших дітей?»\n– Ось узялися за ремонт Катиного будинку, – розповідає її мама Ніна Іванівна. – Мріяли, щоб молоді жили в більшій будові, а я тут, у меншій… Спочатку її чоловік Любомир Сташкевич пішов в АТО (служить в аеромобільних військах у районі Щастя), а потім і донька. Вона ще зі школи мріяла про військову кар’єру, але дівчатам тоді вкрай важко було стати курсантом військового училища. А от коли вже третього лютого мобілізували зятя, в Каті визріло остаточне рішення йти до війська. Вона поїхала з чоловіком у військ-комат і дуже дивувалася, що стоять мужики, тримають мамів за руки й плачуть, бо не хочуть іти захищати Вітчизну. Для неї то було незбагненно. Казала: «Мамо, якщо в нас такі чоловіки, то хто ж захищатиме наших дітей?». Вона була рішуча, вольова – як вирішила так і зробила. Мене тепер звинувачують, що відпустила доньку на Донбас. А що я мог-ла вдіяти, коли вона заявила: «Мамо, я зробила свій вибір, а ти просто підтримай його. І не ображайся»? Розрахувалася з роботи, залишила дитину й уже 18 лютого поїхала на схід. Попереджала, що якщо не мобілізують через військкомат, то піде добровольцем, у Правий сектор – але служитиме, однозначно. Її слово – залізобетон, сказала – зробила.\nУ школі була справедлива, завжди могла за себе постояти. Весь час займалася спортом (волейболом, боксом, баскетболом). У неї була міцна рука. Якось вона разом зі своїм племінником відпочивала в барі. До хлопця причепилися якісь двоє агресивних… Слова не допомагали, тоді Катя одного кулаком «вирубила», а інший устиг втекти. Вона була сильною і фізично, і духом.\nКомандир її розповідав, що якось їй упав розпечений ствол на руку. «Нічого, – сказала Катя, – заживе». І ні стогонів тобі, ні сліз. Могла почергово стріляти по ворогу з різної зброї і все – влучно. А ще вміла «вибити» будь-яку потрібну запчастину. Робила те, що іншим було не до снаги. Треба під кулями щось там відремонтувати на вишці – будь ласка: чи то відвага – через край, чи то адреналіну бракувало.\nЗа що б не бралася, все їй давалося легко. Це не випадковість, це її вибір, наголошує Ніна Іванівна. Вона сама вирішила по контракту йти захищати батьківщину. Вона сама вирішила воювати з сепаратистами. Тієї жахливої ночі, 16 серпня, Катерина сама попросилася на передній край лінії оборони в районі Горлівки, де був сильний обстріл з боку бойовиків. Сіла в машину і поїхала на порятунок бойових побратимів. Їй удалося вивезти з-під обстрілу двох поранених солдатів. Вона врятувала два людських життя, за що заплатила власним. Трагедія сталася, коли дівчина повернулася за пораненими. Тоді обстріл поновився, і Катя загинула разом із бійцем, якого намагалася вивезти в санчастину.\nТепер онук спілкується зі своєю мамою через зірочку\nВона щодня телефонувала рідним, цікавилася, як там синочок. За місяць до того трагічного дня мама їздила в Костянтинівку, до доньки. Коли вже прощалися, вона сказала: «Вибач за все, коли що, хай Тіма з тобою буде…».\n…Психолог порадив не казати малому, що мами в нього вже немає. Тому бабуся й усі рідні кажуть хлопчику, що вона на зірочці. Тепер, коли вечоріє, Тимурчик здіймає очі до нічного неба, говорить: «Мамо, привіт. Ти мене бачиш? Я тебе бачу. У тебе все там є?».\nА бабуся, ковтаючи гіркі сльози, посміхається онукові, оформляє опікунство і вислуховує не завжди приємні речі сусідів, котрі «все про все» знають… Дехто з них уже навіть хліб-сіль готує, росіян виглядаючи… А Ніна Іванівна тим часом будує плани на майбутнє – їх у неї тепер дуже багато, бо мусить доньчиного синочка на ноги поставити.\nДо слова, старший онук Ніни Іванівни Олексій під Горлівкою служить. Він корегувальник вогню. Там, каже, навіть бліндажа немає. Трапляється, видають по 60 г хліба на добу, а якось п’ять діб без води витримали. Та нічого, все рівно хлопці вірять у перемогу. За нього в бабусі також серце болить, благає всевишнього уберегти…\nІ таку подругу,\nі такого працівника\nще пошукати треба\nТак говорить Любов Гонтар – завідувачка поштовим відділенням, де Катя листоношею працювала. А ще згадує, якою бойовою, цілеспрямованою була дівчина.\n– Всього, чого хотіла, вона досягала, за що б не бралася – все їй вдавалося. Люди її на дільниці любили, бо з усіма знаходила спільну мову.\nНа власному МТ завжди вчасно доставляла пенсії. Моя донька Наташа і Катин синок Тіма дружать. У хлопчика такий же характер, і зовні він на маму дуже схожий.\nКатю хоронили в закритій труні. Офіцер командування 17-го батальйону пообіцяв, що батальйон не пробачить ворогам\nГазета"З перших уст"\nБоєць з Новомиргородщини Петро Настін: «Якщо я вижив, значить, моя місія на землі триває»\nНовий власник: «Сім'я Березкіних продала всі свої акції у групі компаній «Креатив»»


Різноманітність кави: Від місця вирощування до вашої чашки - Кіровоград 24: Портал про місто\nДата: 20 травня, 14:07\nДокумент знаходиться за адресою: http://kirovograd24.com/poster/2021/05/20/riznomanitnist-kavi-vid-mistsja-viroschuvannja-do-vashoi-chashki.htm\nафіша, 20 травня, 14:07\nРізноманітність кави: Від місця вирощування до вашої чашки\nКажуть, що коли день починається з улюбленого напою - чи то чай, чи то кава, - то і пройде він пречудово. Тому наступний тиждень Гончаренко центр починає з цікавої події, що буде присвячена каві. У вівторок, 25 травня Яна Бевз проведе для всіх бажаючих кавовий лікбез!\nПоговоримо про різноманітність кави, про її шлях від місця вирощування до вашої чашки, про види, сорти та інші особливості кави. Щоб взяти участь у заході, будь ласка, заповніть анкету: https://cutt.ly/cbMxpgi - і приходьте у Гончаренко центр Кропивницький у вівторок, 25 травня об 11.00 ранку. Ми працюємо за адресою: вул. Велика Перспективна, 4а (другий поверх).\nБудь ласка, запишіть собі номер - 050-884-97-16 - це робочий номер телефону Гончаренко центру, якщо потрібно буде щось уточнити.


ОБСЄ долучиться до діалогу на тему добровільного приєднання громад до міст обласного значення\nАвтор : Прес-служба ОДА 23.08.2018 10:25\nУ вересні – листопаді 2018 року Проект Організації безпеки та співробітництва в Європі (ОБСЄ) «Сприяння діалогу щодо реформ в Україні» планує провести серію регіональних круглих столів для представників місцевого самоврядування на тему приєднання громад до міст обласного значення. Заходи відбудуться за підтримки Мінрегіону.\nПро це повідомив перший заступник Міністра регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ В’ячеслав Негода за результатами зустрічі з заступником посла ОБСЄ в Україні Джеффрі Ерліхом.\n«Вітаємо ініціативу ОБСЄ долучитися до обговорення питань добровільного приєднання громад до міст обласного значення. Ми цінуємо досвід цієї організації у проведенні непростих діалогів, у тому числі – на сході України. Впевнений, вони допоможуть містам і приміським громадам почути одне одного і обрати найбільш ефективний варіант подальшого розвитку, а нам – виявити причини непорозумінь між громадами і зрозуміти, яка допомога з нашого боку їм потрібна», – сказав В’ячеслав Негода.\n«Ми раді, що можемо підтримати одну з найуспішніших реформ в Україні. Наша спеціалізація – діалоги. Ми нікого ні до чого не схиляємо, ні в чому не переконуємо, а лише допомагаємо налагодити діалог між людьми, виявити складні питання, що вимагають додаткових роз’яснень та дій. У такому непростому питання як приєднання громад, люди мають слухати і чути одне одного. Без діалогу їм важко буде прийняти зважене рішення і уникнути конфлікту», – зазначивДжеффрі Ерліх.\nОБСЄ і Мінрегіон уточнюють графік і місце проведення заходів. Загалом у вересні – листопаді ОБСЄ планує провести п’ять круглих столів в регіонах. Підсумковий захід має відбутися наприкінці року в Києві.


Курс тайського боксу в Києві ✔ Купити в подарунок або забронювати для себе — bodo\nКурс тайського боксу в Києві\nкупили 339 разів\nЯк відбувається курс тайського боксу\nНа клієнта чекають кілька персональних тренувань, під час яких він опанує базові техніки муай-тай. Інструктор оцінить фізичну підготовку та розробить індивідуальну програму курсу.\nУроки будуть складатися з розминки та практики. Тренер покаже основні стійки й ударні техніки рук, ліктів, ніг і колін. Всі вивчені прийоми учасник відпрацює в спарингу з інструктором.\nБільш досвідчений боксер зможе удосконалити свої навички під керівництвом професіонала.\nУ кінці кожного заняття клієнт зможе прийняти душ.\nКурс тайського боксу в Києві – Часті запитання\n⚡ Яка тривалість Курс тайського боксу в Києві?\nТривалість враження Курс тайського боксу в Києві: 10 занять по 60 хв.\n🤗 Скільки осіб може брати участь у враженні Курс тайського боксу в Києві?\nУ враженні Курс тайського боксу в Києві може брати участь 1 люд.\n🔝 Скільки разів купили враження Курс тайського боксу в Києві?\nКурс тайського боксу в Києві купили 339 раз


Мільйонер з нетрів /Slumdog Millionaire/ (2008) – Домашня Церква\nМільйонер з нетрів /Slumdog Millionaire/ (2008)\nРежисер: Денні Бойл, Лавлін Тандан\nУ ролях: Дев Патель, Фріда Пінто, Аніл Капур.\nДжамал Малік, 18-річний сирота з трущоб в Мумбаї, всього в одному кроці від перемоги в телегрі «Хто хоче стати мільйонером?» і виграшу 20 мільйонів рупій. Перервавши гру, його заарештовує поліція за підозрою в шахрайстві. Звідки молодик, що виріс на вулиці, може знати так багато? На допиті в поліції Джамал розповідає сумну історію свого життя: про пережиті пригоди разом з братом, про сутички з місцевими бандами, про свою трагічну любов. Кожна глава особистої історії дивним чином дала йому відповіді на питання телевікторини. Коли гру відновлять, інспекторові поліції і шістдесяти мільйонам глядачів захочеться з’ясувати відповідь тільки на одне питання: навіщо цей юнак, без явного прагнення до багатства, вирішив взяти участь в телепрограмі?\nВідмінний фільм, змушує вірити в диво і що все в цьому світі не просто так ….\nМирон Шкробут 15 Вересня 2016


УЛАФ і фонд Сергія Володимировича Дядечко оголосили про співпрацю\nСторони обговорили підсумки співпраці в області популяризації американського футболу в Україні та маркетингового просування чемпіонату країни. Головними підсумками партнерства в сезоні Максим Шило і Сергій Володимирович Дядечко визнали значне зростання уваги до американського футболу в Україні. Висловився він зокрема в істотному збільшенні відвідуваності матчів, а також в появі помітного інтересу до цього виду спорту з боку потенційних спонсорів.\nМаксим Шило зазначив безпрецедентну медійну підтримку ліги з боку фонду та команди MostMedia Promotion:\n«УЛАФ дуже вдячний фонду Сергія Володимировича Дядечко за роботу із залучення уваги до американського футболу в Україні. Завдяки промоушну фонду інтерес до нашого чемпіонату піднявся на кілька порядків. Наприклад, зараз УЛАФ веде переговори з меценатами та бізнесменами, охочими стати президентами клубів ліги і повноцінно інвестувати в них кошти. Такої всебічної і потужної маркетингової підтримки у УЛАФ ще ніколи не було. Зокрема, телевізійні трансляції матчів з величезним покриттям за словами західних колег є одними з кращих в Європі, такі трансляції в Європі навіть на фіналах рідкість. Активна робота наших колективів над просуванням нашої гри в маси, за дуже короткий проміжок дозволила на поєдинок в Харкові між місцевими «Атлантами» і вінницькими «Вовками» зібрати повний стадіон. Попереду ще фінал, також спонсорований фондом Сергія Дядечко. У нас немає ультрас-фанатів, зате на матчі приходять цілими сім'ями і з задоволенням проводять час.\nВважаю, що якщо американський футбол продовжить розвиватися такими ж темпами, то до кінця наступного сезону він вийде на третє-четверте місце за відвідуваністю серед усіх видів спорту в Україні. А в більш далекій перспективі прагнути потрібно до того, щоб у нас, як в Німеччині, існувало 242 професійні команди, благо нас вже помітили в світі і до нас їдуть як легіонери, так і надається підтримка американськими власниками команд і американськими представництвами, починаючи з консульства, а це вже говорить про світовий інтерес до нашого чемпіонату».\nСергій Дядечко пояснив, чому вважає розвиток американського футболу в нашій країні дуже перспективним проектом.\n«У Франції дуже популярно регбі, яке є спорідненим до американського футболу. За інтересом серед любителів спорту воно поступається тільки футболу. У будь-який французькій спортивній газеті, як правило, перші п'ять сторінок присвячені футболу, а наступні чотири - регбі. Провідні позиції воно займає також по відвідуваності поєдинків і зарплат гравців. Однією з найголовніших завдань нашої співпраці я вважаю роботу з дітьми. Якщо нам вдасться якомога більше з них захопити спортом, то це стане нашим вагомим внеском у формування здорової і сильної нації».\nПаралелі з регбі провів і Максим Шило, акцентувавши увагу на різниці в підходах до організації турнірів.\n«В Україні є і регбійний ліга. Але у нас це дотаційний вид спорту. В першу чергу тому, що ньому присутня тільки спортивна складова. А УЛАФ спільно з фондом Сергія Володимировича Дядечко зробила з американського футболу в нашій країні поєднання змагання і яскравого шоу, яке приваблює на трибуни як молодь, так і цілі родини. Основну нашу аудиторію становить середній клас. Ми проводимо не просто матчі, а своєрідні спортивні вікенди. Дбаємо про якісне харчування для глядачів, окремо організували роботу з дітьми та різноманітні конкурси, в яких цікаво брати участь усім.\nЯк приклад можна привести безпрецедентну міжнародну товариську зустріч київських «Патріотів» і командою «Фелконс» з Об'єднаних Арабських Еміратів, яка на 80% складається з американських легіонерів і тренерів. Незважаючи на це, українцям вдалося перемогти в цьому матчі!»\nСергій Дядечко розповів, з чого почався його інтерес до американського футболу ще 20 років тому.\n«Я дуже радий цьому успіху наших спортсменів в міжнародному поєдинку. Пам'ятаю, як сам був присутній на показовому матчі з американського футболу ще в 90-х роках минулого століття в Донецьку на стадіоні «Шахтар» між місцевими «Скіфами» і американською командою. На нього прийшло приблизно 25 тисяч глядачів. Ця гра до цих пір утримує рекорд за відвідуваністю в цьому виді спорту в Україні. Уже тоді стало зрозуміло, яким потенціалом володіє американський футбол в нашій країні».\nУ підсумку Максим Шило і Сергій Дядечко побажали один одному досягнення особистих цілей і домовилися про спільну взаємну допомогу.


Радивилівський мистецький колектив повернувся переможцем міжнародного конкурсу | Радивилівська міська рада Рівненська область, Дубенський район\n» Новини » Радивилівський мистецький колектив повернувся переможцем міжнародного конкурсу\nРадивилівський мистецький колектив повернувся переможцем міжнародного конкурсу\nНещодавно в курортному місті Кемер (Туреччина) завершився V Міжнародний фестиваль-конкурс мистецтв «Золотий острів талантів» («Golden Island of Talents»), який проходив, в тому числі, під егідою творчої спілки «Асоціації діячів естрадного мистецтва України», громадської організації «Фестивальна Україна» та продюсерського центру «Ексклюзив».\nНа сцені перлини Середземномор’я зібралися сотні обдарованих виконавців, серед інших випробовували свою удачу учасники зразкового аматорського ансамблю сучасного танцю «Калейдоскоп» Радивилівського міського Будинку культури (керівник – Яна Гуска). Під час виконання хореографічної програми колектив нашого містечка вкотре зумів продемонструвати високий рівень підготовки та сценічної майстерності. Відтак, скарбничка досягнень ансамблю збагатилася одразу цілим намистом дипломів та нагород - лауреата І премії у номінації «Сучасна хореографія» в категорії 12-15 років та кубок за І місце в номінації «Сучасна хореографія» (вікова категорія 7-11 років). А також високоповажне журі міжнародного фестивалю присвоїло колективу почесний диплом лауреата «Гран-прі» фестивалю в номінації «Хореографічне мистецтво». Це означає - визнало кращими із кращих. Святкові вітання "калейдоскопівці" приймали від генеральної директорки ГО «Фестивальна Україна» - заслуженої діячки естрадного мистецтва України, викладачки хореографії Тетяни Тулінцевої. Наші переможці завжди мотивовані виступати натхненно й відповідально, щойно їх покличе сцена. Про це зазначила керівниця Яна Гуска, яка впевнено продовжує історію успіху одного із найяскравіших творчих колективів Радивилова. Ансамбль, до речі, є ровесником Незалежної України, бо от-от відзначить 30-річчя діяльності. За представленням ГО «Фестивальна Україна», що є одним із співорганізаторів мистецького фестивалю-конкурсу в Туреччині, Яну Василівну Гуску було нагороджено знаком народної пошани та ювілейною медаллю «30 років Незалежності України».


Володимир Григорович народився 25 серпня 1939 року на мальовничій Чернігівщині в сім'ї колгоспників. Рідне село письменника - Петрушин - межує з Росією та Білоруссю, тому мова мешканців цього населеного пункту унікальна - змішана, «петрушинська», як пізніше називав її В. Дрозд, вважаючи, однак, земляків і себе українцями з діда-прадіда. Завдяки тонкій спостережливості і начитаності, наполегливій праці, непересічному талант)' Володимир Дрозд став унікальним письменником.\n«Полонені всідалися на моріжку край дороги й сьорбали суп із солдатських казанків. А ми, дітвора, гасали по дорозі. Курява з-під наших ніг летіла у\nбік німців. І підійшла до нас мати моя, і сказала сердито: “А геть відси! Не бачите - люди їдять, а ви їм - пісок в очі!..” Мати, яка дивом убереглася від куль німецького автоматника. Мати, яка немало натерпіу\_ася у роки окупації і від холоду, і від голоду. Мати, яка, провівши за село влітку сорок першого року батька нашого, не мала од нього вісточки до осені сорок четвертого. ЛЮДИ обідають. Щось таки є і душі народу нашого від Бога. Народ наш - великий - хоч би вродженою добрістю своєю».\nПідручники старших сестер стали для Володі-дошкільнятка першими книжками, адже сільську бібліотек)' німці знищили, школу сплюндрували. У повоєнні часи нова дитяча книжка була неабиякою розкішшю. До школи Володя ходив у сусіднє село, за будь-якої погоди долав вісім кілометрів туди й назад. Підручників не вистачало, учні писали на газетах, навіть сірий обгортковий папір вважався якісним зошитом. Проте Володя вчився успішно, був найкращим учнем у класі.\nКоли хлопчикові минуло вісім років, померла мати. Батько одружився вдруге. Старші сестри повиходили заміж і жили окремо. Володимир матеріально повністю залежав від батьківської сім’ї. Треба було платити за навчання в старших класах, а хто грошей на освіту' не мав і залишав навчання, мусив без вихідних і свят працювати в колгоспі. Володимир сподівався, що творчість може дати якийсь підробіток. Один із його віршів надрукували в місцевій газеті, і підліток вирішив стати письменником: «Здається, відколи пам’ятаю себе, я мріяв писати книги. Книги увійшли в моє життя природно - як повітря, вода, сонце...».\nВолодимир Дрозд закінчив середню школу, однак документа про це не отримав, бо не заплатив за навчання в десятому класі. Правда, на роботу до районної газети його прийняли. Ставши журналістом, юнак вирішив дібрати собі псевдонім. Один із його предків мав прізвисько Семирозум. «Так прозивали материного діда, а мого прадіда, який був добрим сільським майстром по дереву, а ще майстрував літаки... - писав В. Дрозд. - На "літакові” з полотняними крилами він спробував злетіти з клуні, перелетів через власний город і впав у вишняку'. Я ще встиг записати спогади людей, які бачили цей “історичний” політ. І ось першу свою заміточку про збирання кукурудзи я підписав: В. Семирозум».\nЛітературний дебют Володимира Дрозда відбу'вся в журналі «Дніпро», де в 1962 році надрукували його повість «Люблю сині зорі» і два оповідання. Уже першими публікаціями прозаїк-початківець заявив про себе як непересічний майстер слова. Водночас Володимир Дрозд здобував вищу освіту в Київському університеті імені Тараса Шевченка. Факультет журналістики він закінчив у' 1968 році.\nЗгодом талановитого митця, який мав хворе серце і поганий зір, призвали до армії. Про цю несправедливість писала в щоденник^' поетеса Ірина Жиленко, дружина: «Ще один удар! Володьку беруть до армії. Мого Володьку, в якого щоночі болить серце, який не може зійти на третій поверх, не засапавшись, який нічого не бачить за три кроки...\nПроходив військову службу В. Дрозд у Забайкаллі, куди в царські часи відправляли політичних в’язнів і де взимку стоять страшні морози. Однак молодий організм витримав усі випробування.\nТворчий ужинок Володимира Дрозда - вагомий і щедрий: понад 20 книг повістей і оповідань, чимало з яких перекладено російською, польською та іншими європейськими мовами. Читачам сподобалися його повісті «Семирозум»,\n«Ирій», оповідання «Білий кінь Шептало», проте особливу славу письменникові принесли його останні, певною мірою автобіографічні, книги: «Листя землі» й «Музей живого письменника, або Моя довга дорога в ринок».\nЯк і Микола Вінграновський, Володимир Дрозд олюднював у своїх творах свійських тварин і диких звірів. Змальовані ним «брати наші менші» здатні не лише відчувати, як-от лось з однойменного оповідання Євгена Гуцала, а й мислити і страждати, стикаючись із людською жорстокістю. Митець тонко відчував світ, його вразлива душа реагувала на те, до чого інші залишилися байдужими. Про це В. Дрозд відверто писав: «Я схожий на героя свого давнього оповідання “Три чарівні перлини”. Він чув, як плаче зрізана трава і як квіточка попереду коси просить обминути її».\nЗа роман «Листя землі» в 1992 році йому присуджено Шевченківську премію, згодом - Міжнародну премію фундації Антоновичів (СШЛ). За активну громадську діяльність уряд України нагородив Володимира Дрозда орденом Ярослава Мудрого V ступеня.\nПомер Володимир Дрозд 23 жовтня 2003 року. Незадовго до смерті написав заповіт, у якому з доброзичливим гумором давав своїм рідним, а також поцінову-вачам творчості, зрозуміти, що на цьому світі довго не затримається, бо вже Бог\n«Він мав яскраво виражений громадський темперамент. Був далекоглядний аж мовби не по-людськи, бо мав якісь екстрасенсорні здібності: багато що передбачав і у дрібницях, і у значних речах... Завжди жив іще не написаним.»\nкличе його до творчої співпраці на небесах, а тому хай виконають останню волю покійника: «Я не люблю і не хочу пишних похорон, а п'яне базікання на поминках - просто ненавиджу. Якщо я помру у лікарні, дуже прошу тіло одвезти одразу в крематорій... Те, що залишиться від тіла мого, прошу розсіяти між Хауіеп’ям і Витачєвим, у Калиновому урочищі, де я був впродовж останніх десятиліть щасливим і духовно наповненим. Читайте книги Володимира Дрозда, смійтеся і плачте з прекрасності, недолугості і короткочасності життя земного».\nЩо ви довідалися про особливості географічного розташування рідного села Володимира Дрозда -Петрушина? Як це місцезнаходження в майбутньому вплинуло на мову творів письменника?\nЯкою постає перед вами мати майбутнього письменника? Який її вчинок вам запам'ятався? Чому? Який відбиток відклали на душі людей воєнне та повоєнне лихоліття? Що ви знаєте про життєві випробування, які випали на долю маленького Володі та його сестер?\nКоли в юного Володимира Дрозда з'явилося бажання стати письменником? Яким чином він намагався втілити свою мрію у дійсність?\nПерелічіть назви творів Володимира Дрозда, премії та інші нагороди, якими його було відзначено. Які слова із заповіту Володимира Дрозда вам особливо запам'яталися й чому саме?\nЩо ви можете сказати про Володимира Дрозда як яскравого митця й неординарну особистість?\nНа чому саме наголошує письменник словами: «Коли я змушений косити в саду траву, зойки і крики її шматують мою душу. Психологи кажуть: низький больовий поріг. А який же тоді больовий поріг у безкінечно доброго Бога?!»? До чого Володимир Дрозд закликає нас усіх?\nПрочитайте цитати з інтерв’ю Ніни Бічуї, де письменниця пояснює, що героїв її книжок відбивають її власні позиції і погляди на життя. Чи висловлював Володимир Дрозд подібні судження? Прочитайте вголос і поясніть думки митця.\nРайнер Марія Рільке1\nБосий підпасок тягнув через бригадне дворище батіг - зимно блискало дротяне охвістя. Шепталові зсудомило спину: якось повесні він задрімав у приводі23 24, підпасок дошкульно хльоснув, дротинки порвали шкіру, ранка, вподобана гедзями, досі не гоїлася. Хлопчик наблизився до огорожі і хвацько стрельнув батогом, аж луна прокотилась од клуні, що на краю села, та сивою гадючкою повисла курява, Коні, гризучи й штовхаючи одне одного, сахнулись од пострілу в куток. Тією живою, наполоханою хвилею Шептала зім’яло, притисло до жердин; гостро тхнуло потом, він гидливо підібрав губи та весь зіщулився - змалку ненавидів він табун, гурт, і в загорожі, і на пасовиську волів бути сам. Хлопчик наблизився до конюшні, зазирнув у темну ополонку дверей:\nШептало нашорошив вуха. З конюхом у нього особливі стосунки. Інші коні це відчувають, тому й недолюблюють Шептала. Степан ніколи не б’є його, хіба ненароком у гурті зачепить пугою25 чи про стороннє око стьобне. Ніколи не посилає на важку роботу, якщо є кого іншого послати. Бо він, Шептало, кінь особливий, кінь білий, а коли й попав у це бригадне стовпище26, то завдяки злому випадку, химерам долі. Степан що: маленький чоловічок, навіть не білий, а якийсь землисто-сірий, з брудними, корявими ручиськами. Але навіть він своїм приземленим розумом тямкує тимчасовість своєї влади над Шепталом.\nочима. Привабливість теплого надвечір’я мертвіла, опадала, як зжовклий лист під буйним поривом осіннього вітру. Коли вже бути відвертим до кінця, то він соромився упряжі, соромився становища робочої худобини, яку вільно запрягати, поганяти, стьобати батогом кожному Степанові... Хоч і випадали хвилини, коли він у своєму приниженні гостро, солодко звеличувався (його, білого коня, загнуздано, заковано в хомут, поставлено під дугу; хай буде соромно людям, які те вчинили), але це була надто коротка і безперспективна втіха.\nШептало старанно, щоб не виказати засмучення Степановим рішенням, жував скошену вранці траву, між якою хоч і траплялись його улюблені конюшинки, але зараз здавалися прісними. «Я на базар завтра не поїду, та й не переробився вдень, обурини1 возив. Інші, ледь розвидніється, до .міста почимчикують, дати перепочинок треба...» - міркував Шептало, і в кінських очах поволі випогоджувалось. Йому кортіло будь-що виправдати Степана, довести, що той не мав кого послати у привід і лише через безвихідь потривожив Шептала. Ще коли його, молодого й гордого, вперше осідлали, ганяли по царині27 28 до сьомого поту, хльоскали до кривавих рубців на боках і привели в загін геть вимочаленого, знесиленого, інстинкт білого коня підказав йому, що рано чи пізно люди зломлять його. Супроти вітру довго не пробіжиш, і розумніше до часу прикинутися скореним, лишившись у душі вільним, аніж бути скореним насправжки. Перші роки упряжного життя він побоювавсь, аби люди не розгадали, що він тільки прикидається покірним, і рвав голоблі29 30 31 з останніх сил. До того ж краще тягти, не очікуючи на батіг, ніж ковтати принизливе підстьобування. У тій добровільній напрузі було щось від самостійності, від волі.\nВже багато років, відколи його забрано од матері, ніхто не питав Шептала, хоче він пити чи ні, а тільки відчиняли огорож)', хльоскали батогом і гнали вузенькими провулками, де од густої куряви було так само тісно та задушно, як і од пітних, гарячих кінських боків... Води в кориті часто не вистачало; щоб не цідити крізь зуби іржаву каламуть, Шептало й собі змушений був штовхатись і лізти наперед, у тісняву, ніби звичайний кінь.\n3 сумовитою зверхністю спостерігав Шептало, як Степанів батіг розганяв у різні боки молодих кобилок; у цих вороних1, сивих, гнідих’, перістих32 так мало розуму, що просто дивуєшся. Скільки потрібно було днів тихої, непомітної боротьби, поки Степан змирився, що Шептало бреде на водопій трохи збоку, трохи позаду, ніби він зовсім не бригадний, а сам по собі! Ні, він не бунтував, не ліз під батіг, а тільки відставав щодня на півголови, на півкроку і озирався на конюха, вкладаючи в той погляд увесь розум білого коня: мовляв, ти ж знаєш, я не підведу, я інакший, ніж вони, нас із тобою таких тільки двоє...\nВ глибині банькатих Шепталових очей - рожеве тремтіння, наче без підків ступає по кризі. Зате скільки незалежності в крутім вигині шиї, в густій гриві, у розміреному переступі струнких ніг! Він забував, що одразу після водопою на нього одягнуть хомута' й поведуть на ферму, а може, запряжуть ще й завтра, і по-завтра, і кожного дня, до самої смерті. А коли здохне, люди здеруть шкуру і закопають під ліском. Якось він сам возив туди одного гнідого; з-під попони1 стриміли червоні кістки ніг, а слідом бігли голодні пси і жадібно облизувалися. Він усе забував, крім одного: тремтливої ілюзії2 волі та влади. Попереду клубком куряви котить табун, за табуном - Степан, а за кіньми і Степаном - він, Шептало. І можна досхочу тішитися уявою, що це він, білий кінь, жене до водопою і сірих, і вороних, і гнідих, і перістих. І Степана разом з ними, всесильного, милостивого й злого Степана, а сам ні від кого не залежить і нікому не кориться. Він піднімає голову і ласкаво, заклично ірже. Степан озирається і, ніби вперше помітив Шепталову сваволю, люто блимає з-під рудих брів:\nНа косогорі Шептало спинився, підвів голову, глянув навколо тужними очима... І він побіг, збуджено форкаючи та загрібаючи копитами пісок, схожий на короткогривого стригунця. Матір упрягали в лісникову двоколку 3, а він біг збоку зеленими розорами доріг, зазирав у зелені сутінки хащ, заходив по коліна в жовтогарячі лісові ромашки і, наполоханий птахом, що пурхав з-під копит, мчав лісовою дорогою навздогін білій ставній кобилиці. То було дитинство, і пахло воно молоком та конюшиною. Потім вони до самого вечора паслись удвох на лісових галявинах та просіках, і мати розповідала про гордих білих коней - його дідів та прадідів, що гарцювали на залитім різноколірними вогнями помості, і милуватись їхньою красою щовечора сходилися людські натовпи. Все життя цирк для нього манливо, за-поморочливо пахнув святковістю міських ранкових вулиць. А в цих владних пахощах далечі ховався п’янкий дух забутої волі, що просочився крізь сотні поколінь білих коней та несподівано сколихнув Шептала.\nВін так і не підійшов до корита, хоч дуже хотів пити... Стояв трохи осторонь, спрагло нюхаючи вологий пісок, і прислухався до своїх марень, схожих на полох-кі досвітні сни. А в тих народжених запахом снах красиві білі коні бродили у ви-ляглій сріблястими хвилями траві, купали дужі тіла в чистих річках і виходили з\n1 Пс: юна - покривало для коня.\n2 Ілюзія - омана, хибне уявлення.\n■ Двокйлка - повозка на двох колесах, у яку на відміну від воза, завжди впрягали тільки одно о коня.\nводи на піщані коси, неначе на залиті вогнями циркові арени. Побіля вільних коней теж жив страх, але інший, не Шепталів страх перед Степаном, а будоражли-вий, живлющий страх, що кликав до відважної боротьби, до змагання.\n- Бач, не п'є, бісова худобина, - почувся хриплий Степанів голос, проганяючи видіння. - Надівай недогнуздок1 та й веди, бо не встигнете. Коли б на дощ не зібралося, диви, як суне...\nОд того поблажливо-зверхнього дотику його бридливо пересмикнуло і підняло. Білий кінь з нечуваною силою шарпнувся, вирвав кінець повода, дико звівся на задні ноги, біснувато стріляючи страшними кривавими очима... Хлопчак відсахнувся, у грізнім подиві занімів Степан, а Шептало легко опустився на передні ноги, збив копитами сипкий пісок, перестрибнув рів і помчав у лугову синь.\nПід ноги білому коневі стелилася висока, що не знала коси, зовсім як у його недавніх видіннях, трава... Темно-зеленим хвилям не було кінця-краю: тугі, кошлаті гриви хлюпали в груди, лоскотали ноги.\nШептало спинився, нашорошив вуха і сторожко скосив очі. Він був сам-самісінький на всю луку. Білий кінь сп'яніло заіржав, не в силі стримувати буйної радості. На іржання білого коня коротким клекотом обізвався лелека - клекіт захлинувся в урочистій задумі, і знову все стихло, здавалося, навіки. Шептало упав на спину, покотивсь по лугу, з насолодою підминаючи траву та сміючись, як уміють сміятися тільки коні - голосисто й заклично... Шептало гордовито кресонув копитом зірку і застиг, ніби чекав на іскру.\nЗненацька по волохатій хмарності цьвохнуло болюче білим, наче із сириці3 плетеним, сяйвом. Шептала різко, поза його волею, крутнуло та звело на ноги. Ще довго не міг отямитися, принюхуючись до вим’ятої трави, - сьогодні уперше наполохався блискавки. Неприємний спомин засмоктав у грудях: Шептало забро-\n’ Недогнуздок - шматок мотузки чи ланцюга, на якому .можна нести коня за собою.\n2Пужално - оукіз’я, дерев'яний держак батоїа.\n3 Сириця - смужка невипрзкленої шкіри, з якої роблять батої и.\nдить у овес і відчайно котиться по хрускотливій сухій хвилі, батіг гострий, наче коса, - з чіпкої білої сириці, він біжить по стерні, а батіг жалить, жалить...\nЗ-за копиць, од річки, віяло теплом. Коли ж берег упав, оголивши бронзову спину нерухомої, сонної води. Шептало не стримавсь і побіг, перечіплюючись об кореневища верболозів, грузнучи в піску та задихаючись од не знаної досі, нестерпної, та все ж солодкої спраги, як)' вільно було вгамувати живою, а не іржавою водою. І він рвонув понад берегом, по мілині. Шептало шурхнув у глибінь і поплив, оглушений плескотом, пінистим виром, що зчинився навколо нього. По небу прокотився невидимий грім і впав десь поблизу, за лісом... Це були найкращі хвилини Шепталового життя. Ніколи досі і вже ніколи опісля білий кінь не почувався таким наповненим живлющою силою природи - од трав'яних хвиль до білих громів у вишині...\nРаптом небо над Шепталом напнулося, наче віжки, коли віз на косогорі, тріснуло навпіл, у тріщину хлюпнуло яскравим світлом, і Шептало побачив у водянім дзеркалі себе - незвично білого, аж до щему в очах. Здивований, він перечекав, не рухаючись з місця, щоб не скаламутити води, поки знову засвітилося, і знову побачив свою чист)', прекрасну білизну.\n«Степан буває дуже злий. Немов щось находить на нього, але з ким цього не трапляється, та ще на такій роботі. Скільки нас на одні плечі, а хіба ці гніді, сірі, перісті, вороні, сиві щось розуміють?» Шепталові неждано закортіло почути Степанів голос, ласкаво ткнутися мордою в його замахорчені1 долоні, хай навіть ударить, вищирить2. Білому коневі бувало завжди по-справжньому гірко, коли його зневажали та били, але незабаром невідомо звідкіля з’являлася винувата довірливість до кривдника. Раніше він дорікав собі за відсутність гордості, але тепер, серед пустинного темного лугу, ця довірливість була бажана й приємна. Вона єднала його із селом, із Степаном, як і недогнуздок, що час від часу потеленькував.\nШепталові подумалося, що весь сьогоднішній вечір - і коли біг, вирвавшись із хлопчачих рук, і коли вигулювався серед високих трав та в річці - він повсякчас відчував на собі владний Степанів погляд... Але ця гірка правда вже не сколихнула Шептала, він тільки прищулив вуха і прискорив біг. Дощ ущух, тільки небо все ще спалахувало холодним білим полум’ям, вихоплюючи з темряви білого коня, що поспішав до села розмоклим путівцем^. На вулицях, між тинів, стояли широкі калюжі, і, коли спалахнула блискавка, Шептало знову бачив у них своє відобра-\n1 Замахбрчені - пропахлі махоркою, tor юном.\n3 Вищирить (діалектне) - образи ь, скривдить.\n■■ Пуіізець - ґрунтова польова дорога.\nження. Він заклопотано зупинився, думаючи, як то здивується Степан. І коні здивуються, бо ніколи не бачили його таким білим, гарним. Степан вважатиме, що він хоче виділитися, показати норов. А справді, кому й що доведеш? Тільки собі гірше зробиш. Краще вже й надалі прикидатися сіреньким та покірненьким. Недаремно ж білим коням даровано розум. Головне, щоб він. Шептало, знав про свою білизну, а для чужих очей краще лишитися колишнім.\nШептало ступив кілька кроків, ліг у грязюку і покотився по дорожній хлюпа-виці. Коли звівся на ноги, вже не був білим конем; до ранку грязь підсохне і він стане сірим. Колишній спокій та розсудливість повернулися до Шептала.\nДвір знайомо пахнув перепрілою травою та вівсянкою. У стайні не світилося, Степан спав. Коні дрімали у загорожі, під навісом... Шептало обійшов загорож)' -ворота щільно причинені... Білий кінь, скільки зміг, просунув голову між двох жердин загорожі та й собі задрімав, притомлений нерозумною блуканиною...\nЯк Шептало поводився на пасовищі, під час водопою, у конюшні?\nЧому кінь виправдовує жорстокість конюха Степана? Про що це свідчить?\nБлизько до тексту перекажіть епізод нічного купання коня Шептала. Яких висновків доходить кінь? Чому Шептало, викачавшись у багнюці, повернувся на конюшню? Чи можна його повернення назвати вільним особистим вибором? А може, цей вибір вимушений? Свої висновки аргументуйте.\nЧому для білого коня його табун не був гуртом однодумців і спільників?\nШептало вважав себе розумнішим за інших коней і таємним приятелем конюха Степана. Чи так було насправді? Як доводилося білому коневі відвойовувати своє право в табуні залишатися особливим? Чому Шептало так ревно беріг свій статус?\nЯк ви розцінюєте раптовий протест коня Шептала проти несправедливості?\nЧому Шептало вирішив, що його краса і біла масть можуть принести йому великі неприємності? Кінь Шептало мислить, як людина й у багатьох випадках поводиться, наче людина. Як ви думаєте, про кого насправді веде мову письменник: про колгоспного коня чи яскраву людську особистість, яку засмоктала колгоспна панщина, безвихідь і сіре оточення? Чому ви так вважаєте?\nПригадайте, що таке екскурс у минуле. Чи є екскурс у минуле в цьому творі? Доведіть свою думку. Чи вважаєте ви образ коня Шептала алегоричним? Чому?\nУявіть, що ви - наїзник або наїзниця в цирку й вам пропонують підготувати номер із конем Шепталом. Які трюки ви показали 6 глядачам? Чи сподобалася б вам співпраця з білим конем Шепталом? Чому? Оповідання В. Дрозда «Білий кінь Шептало» закінчується поверненням коня до буденного існування на конюшні. А яку розв'язку цього твору можете запропонувати ви? Чому саме таке завершення розповіді про коня Шептала вам видається більш логічним? Свої думки викладіть письмово.\nПорівняйте коня Шептала з оповідання В. Дрозда із лосем з однойменного оповідання €. Гуцала й доведіть, що лось прагне свободи навіть ціною власного життя, а кінь уже вражений бацилою рабства, від якого сам навіть не пробує звільнитися?\nМикола Сверчков. На стайні\nРозгляньте фото Альбіни Сагітової, на якому зображено, як пливуть людина і кінь. Чи зацікавила вас ця світлина? У чому її оригінальність? Як ви вважаєте, у чому полягають складнощі підводних зйомок? Що саме ви вважаєте особливо прекрасним на світлині й у якому епізоді твору В. Дрозда кінь переживає насолоду від краси у своїй душі і в природі?\nРозгляньте репродукцію картини художника Миколи Сверчкова (1817-1898) «На стайні». До якого епізоду в оповіданні Володимира Дрозда «Білий кінь Шептало» вона може бути ілюстрацією?\nАлегоричний образ білого коня Шептала\nВивчаючи жанр байки, ви навчилися розпізнавати в таких художніх творах алегорію, адже під образом Лисиці вгадується хитра людина, Вівці чи Курки - покірна й примітивна. Зайця - боязка, Вовка - жорстока, хижа й ненаситна. Проте байка - не єдиний літературний жанр, у якому людські риси мають тварини або птахи. Часткове олюднення представників тваринного світу дає змогу авторам викликати в читачів співчуття до них, бажання допомагати «братам нашим меншим», особливо якщо вони опиняються в тяжких ситуаціях. До таких творів належать «Лось» Євгена Гуцала й «Сіро.манець» Миколи Вінграновського.\nПсихологічне олюднення тварин, надання їм людських рис у процесах переживань, страждань, мислення, дає змогу письменникам висвітлювати негативні явища суспільства, яскраво й виразно показувати такі явища, як занепад моралі, безправність людини, загнаної обставинами життя в глухий кут.\nОтже, якщо в образі лося, героя оповідання Євгена Гуцала, читачі не розпізнають когось іншого, крім лося, а в образі вовка у творі Миколи Вінграновського «Сіроманець» уявлять лише звіра, то кожен, хто прочитає твір В. Дрозда «Білий кінь Шептало», зрозуміє, що йдеться не про коня, а про талановиту, з прекрасними природними задатками людину. Через тяжкі умови життя вона перетворилася на покірного раба, тому навіть виправдовує тих, хто має владу і знущається з неї.\nЩо нового ви довідалися про алегоричний образ? З якою метою його використовують? Який висновок ви можете зробити про алегоричний образ білого коня Шептала?\nАвтор: evg01 от 20-08-2016, 22:34, Переглядів: 3676


цей же час у Китаї ведеться розробка родовищ руд заліза, міді, олова. Тут вперше починають видобуток соляних розчинів за допомогою свердловин, які бурять на глибину до 900 м.\nМузичне мистецтво спочатку виконувало ритуальні функції. В чжоуський період пісні і танці відокремлюються, удосконалюються техніка музичної гри і музичні інструменти. Китайці казали: "Слова можуть обманювати, люди можуть прикидатися, тільки музика не здатна на це".\nПеріод Цінь. У недовгий період правління династії Цінь припинилися міжусобні війни, Китай об'єднався. Імператор Цінь Ші-Хуанді розпочав грандіозне будівництво: були прокладені нові дороги, прориті канали, столиця імперії Сяньян обнесена могутніми мурами. Але головне будівництво розгорнулося на півночі, де Китай постійно діймали кочові племена. Щоб обмежити їх проникнення на територію Ціньської імперії, почалося зведення знаменитої Великої Китайської стіни. Роботи велися протягом 10 років безперервно - і вдень, і вночі. В цілому на спорудженні стіни працювало близько 2 млн. людей. Загальна довжина її становила майже 4 тис. км, кожні 60-100 метрів над стіною здіймаються вежі. Висота стіни досягала 10 метрів, а ширина була така, що по ній вільно могли проїхати 5-6 вершників.\nЗ розмахом будувалася і гробниця Цінь Ші-Хуанді. Вона оточена двома рядами високих стін, які створюють в плані квадрат (символ землі). На відстані півтора кілометра від гробниці прориті одинадцять підземних тунелів, де розташовувалося "військо", виліплене з глини. Кожний воїн був виконаний у натуральну величину і наділений індивідуальними рисами.\nДинастія Хань. Новий розквіт культури і мистецтва Китаю починається з утвердженням династії Хань. Масштабні гідротехнічні роботи, будівництво палаців, храмів, гробниць вимагали значних математичних знань. У I ст. н.е. було створено трактат "Математика в десяти розділах", який узагальнив знання в цій галузі за декілька віків. Тут уперше зустрічаються від'ємні числа і даються правила операцій над ними.\nНовий крок уперед робить астрономія. У 27 р. до н.е. було зроблено перший запис про спостереження сонячних плям. Найвидатніший астроном старовини Чжан Хен (78 - 139 рр. н.е.) зумів нарахувати 2,5 тис. зірок, розташованих в 124 сузір'ях. Він створив перший у світі небесний глобус, що відтворював рух небесних тіл, винайшов перший сейсмограф.\nКитайці цього періоду були чудовими будівельниками і архітекторами. Зведення будівель на 2-3 і більше поверхів з багатоярусним дахом, критим кольоровою черепицею, було звичайною справою. Подібний тип будівель увійшов в архітектурну традицію і зберігся в Китаї на довгий час.\nСима Цянь (145 - 86 рр. до н.е.) вважається батьком китайської історичної науки і одночасно класиком китайської прози. Його "Історичні записки" складаються з 130 розділів і викладають історію Китаю з найдавніших часів. Досить сказати, що всі подальші китайські історичні праці будувалися за їх зразком, у тому числі і праця іншого ханьського історика - Бань Гу. Його твір "Історія Старшої династії Хань" охоплює 230 років, починаючи від першого ханьського імператора.\nКартина культурного життя Ханьської імперії буде не повною, якщо не сказати про проникнення до Китаю буддизму. Він вніс новий струмінь у розвиток китайської філософії і сильно вплинув на китайську культуру. З'явилися буддійські монастирі, скельні ансамблі. Але буддизм набирає тут нової форми - чань-буддизму (пізніше в Японії він став називатися дзен-буддизмом). Однак особливого розвитку все це набуде вже в рамках Середньовіччя.\nЗагальна характеристика найдавніших на Землі цивілізацій Сходу - Месопотамії, Єгипту, Індії і Китаю - показує, що вони мали як спільні риси, так і значну своєрідність. До спільних рис можна віднести надзвичайну роль держави (насамперед в особі верховного правителя) в усіх сферах життя, відокремлення розумової праці від фізичної, накопичення чималих наукових знань - поки без виділення науки в самостійну сферу, провідне місце монументальної архітектури в мистецтві, а в ній - схильність до гігантських форм. Відмінності культури Стародавньої Месопотамії в тому, що тут основні елементи цивілізації (міста, писемність, держава) виникають раніше. У Єгипті ж внаслідок більшої захищеності країни, а звідси - більшої стабільності і тривалості існування її культури - всі ці елементи набувають повнішого і закінченого вигляду. До особливостей давньоіндійської культури можна віднести значний розвиток та складність релігійно-філософської думки, етико-політичних та естетичних вчень. У Китаї давня культурна традиція, не перериваючись, була продовжена в середні віки.\n5.\tРождественский Ю.В.Введення в культуроведение. - М.: ЧеРо, 1996. - 288с.