До півфіналу кубка Закарпатської ліги КВН потрапили «Dusi-free» та «Справаналево»\nКВН буває різним. Є ігри, які наштовхують тебе на думку, що саме так потрібно грати в КВН, але існують й такі, що стають прикладом того, як не варто жартувати зі сцени. У будь-якому разі КВН змушує задуматись, взяти до уваги досвід інших і зробити відповідні висновки.\nОновлення системи опалення в Мукачівському держуніверситеті обійдеться у один мільйон гривень\nЗгідно рішення сесії Мукачівської міської ради з наступного року припиняється надання послуг з центрального теплопостачання.\nНа Закарпатті пройшла міжнародна конференція, присвячена подоланню неграмотності циган\nНа Берегівщині пройшла міжнародна конференція „Система соціальних закладів в Угорщині та Україні. Співпраця цивільних і державних організацій”.\nУжгородські митці констатують культ споживацтва та його наслідки\nЗ 22 лютого по 7 березня у Львові експонуватиметься виставка ужгородських послідовників Енді Ворхола, що привезли до Львова суміш алюзій на споживацьку сучасність та спроб її уникнути.\nВ Ужгороді до 8 березня відбудеться розважальне шоу "Нумо, хлопці!"\nВ такому форматі конкурс вже проводився минулого року і мав великий успіх. Оскільки шоу присвячене святу 8 березня, на цифрі "вісім" зав’язана вся ідея: 8 хлопців змагаються між собою в 8 конкурсах, журі з 8 жінок оцінює, максимальна оцінка - 8 балів.\nНа Міжгірщині благоустроєм району займалися безробітні\nЗ вікопомної повені 1998 та снігопаду 1999 років керівництво Син.-Полянської сільської ради (сільський голова Юрій Горват, секретар виконкому Марія Красняник) ефективно використовувало кошти на проведення оплачуваних громадських робіт.\nНа закарпатській Берегівщині пройде фестиваль риболовів та угорської ухи\n2-3 квітня на Берегівщині, у зоні відпочинку біля Березького озера (Закарпаття, Берегівський р-н, біля села В. Береги) відбудеться II-й Березький фестиваль риболовів та угорської ухи, повідомили Закарпаття онлайн організатори свята.\nНа цьогорічному винному фестивалі у Берегові відкриють музей виноградарства та виноробства\nПротягом трьох днів, з 4 по 6 березня, у Берегові під магічний дзвін наповнених келихів проходитиме традиційний Міжнародний фестиваль вина. Цьогорічний фест планує зібрати найкращих виноробів Закарпаття та сусідньої Угорщини.\nУ Мукачеві пройшла виставка-ярмарок голубів (ФОТО)\nВісники новин – саме так можна сказати про голубів. Саме ці птахи здавна використовувались як основний комунікатор між людьми. Вони доставляли хороші та погані звістки, поширювали між людьми інформацію. У місті Мукачево, в ці вихідні, відбулася виставка голубів. Понад 50 учасників з Закарпатської області привезли своїх вихованців (в тому числі і зі Львова).\nЗакарпатка Рената Штіфель взяла курс на «Нову Хвилю-2011»\nТалановита закарпатська артистка Рената Штіфель увійшла до 20-ки найкращих співаків відбіркового туру міжнародного конкурсу «Нова Хвиля-2011».\nЗакарпатка Ольга стала норвезькою принцесою та першою у світі жінкою-олігархом\nПовість про "нафтову Ольгу" із довоєнного Берегсаса\nЧопські прикордонники нагадали закарпатцям про ряд змін у положенні про прикордонний режим\nШановні мешканці прикордонних районів!\nСьогодні Митрополит Володимир відправив на Закарпатті літургію в жіночому монастирі у Сваляві (ДОПОВНЕНО) (ФОТО)\nЯк уже повідомляло Закарпаття онлайн, у п’ятницю, 25 лютого, розпочався архіпастирський візит Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України Володимира, предстоятеля Української православної церкви Московського патріархату до Мукачівської єпархії.\nПрогноз погоди на Закарпатті та в Ужгороді на понеділок, 28 лютого\nУ понеділок, 28 лютого, по Закарпатській області буде хмарна з проясненням погода без істотних опадів. Вночі та вранці місцями туман. На дорогах ожеледиця. Вітер південно-східний 3-8 м/с. Температура повітря вночі 2-7° морозу, вдень 2-7° тепла. В горах місцями: вночі 8-13° морозу, вдень близько нуля.\nЧопські прикордонники відсвяткували 65-річний ювілей загону (ФОТО)\nЦієї п’ятниці, 25 лютого, в приміщенні Закарпатської обласної філармонії пройшли урочистості з нагоди святкування 65-річчя Чопського прикордонного загону.\nЛівійська війна очима ужгородського лікаря, або Балада о воякови\nДосягнення ужгородця Алена Панова відзначено ще однією нагородою\nАлен Панов, кандидат історичних наук, доцент кафедри міжнародних відносин Ужгородського національного університету, консул України в Угорській республіці (2006-2010), заступник міського голови (2002-2006) отримав престижний титул «Лідер року» у номінації «за громадянську позицію, захист українців за кордоном». Ця нагорода вкотре відзначила досягнення активного закарпатця та його внесок у справу захисту прав українців.\nЦьогоріч субсидіями користується вдвічі більше закарпатців, ніж торік\nЗ початку року житлово-комунальні субсидії призначено 1489 сім'ям закарпатців. Загалом на цей час в Закарпатській області субсидіями на оплату житлово-комунальних послуг у період опалювального сезону користується більш як 14,5 тисяч родин, що вдвічі більше, ніж на такий же період 2010 року.\nЛікар-хірург із закарпатського Берегова лікував Сталіна\nНевеличку, припорошену часом і пилюкою книжечку за авторства відомого лікаря-хірурга Бертолона Ліннера, що в довоєнному Берегові керував державною медичною установою і оперував хворих, нещодавно роздобув-купив Іван Шепа (на фото). Її тираж вельми обмежений, та й датована вона далеким уже в часі 1941 роком. Про неї знали лічені особи, а нині цей раритет є експонатом цього музею, що розмістився у кількох приміщеннях колишнього Графського двору.\nСторінка 1853 з 2836


Поздоровлення зі святом: 8 Серпня - День військ зв'язку (привітання та побажання) - перша сторінка Поштові індекси України\nГоловна Лікарські рослини Телефонні коди України Привітання до свят Гумор Професійні свята\nДень військ зв'язку офіційно відзначається в Україні 8 серпня з 2000 року\nІсторичний досвід розвитку військової зв'язку підтверджує ту вирішальну роль, яку вони відіграють в збройної боротьби, у досягненні перемоги. Свідченням тому зростання питомої ваги зв'язківців на фоні загальної чисельності військ. В роки громадянської війни вона становила близько трьох відсотків від загальної чисельності Червоної Армії, а до початку Великої Вітчизняної війни зросла до п'яти відсотків.\nВ кінці Великої Вітчизняної війни майже кожен десятий воїн був зв'язківців. На сьогодні близько дванадцяти відсотків від загальної чисельності Збройних Сил - це зв'язківці, а роль військ зв'язку в досягненні постійної бойової готовності Збройних Сил виросла ще більше.\nВійськова зв'язок - це невід'ємна складова управління Збройними Силами, його технічна основа.\nВійська зв'язку Збройних Сил України беруть свій початок від військ зв'язку армії Радянського Союзу. У січні 1992 року було створено Головне управління зв'язку Збройних Сил України, що початок формування військ зв'язку незалежної держави. За час існування Збройних Сил України з розрізнених систем зв'язку створена єдина система, яка здатна забезпечити надійне управління Збройними Силами в будь-якій обстановці.\nШановні панове генерали і офіцери, прапорщики і старшини, сержанти і солдати, курсанти і працівники військ зв’язку Збройних Сил України!\nДорогі ветерани військ зв’язку!\n8 серпня 2000 року ми вперше в Україні відзначаємо професійне свято воїнів-зв’язківців — День військ зв’язку, яке встановлено Указом Президента України за заслуги військ зв’язку у зміцненні обороноздатності держави.\nЦе свято поєднує історію і сучасність, є свідченням заслуг та оцінкою ратної парці багатьох поколінь професіоналів військового зв’язку, їх ролі у забезпеченні обороноздатності нашої Батьківщини.\nВід щирого серця вітаю особовий склад військ зв’язку з професійним святом, яке стало символом вшанування славних бойових і трудових традицій людей, героїзм і мужність яких збагачують історію чисельних колективів зв’язківців України.\nЗавдання, які ставляться перед військами зв’язку сьогодні, відповідальні та складні, і вимагають від особового складу високого професіоналізму, організованості та дисципліни. Тому бойова готовність з’єднань, частин та установ зв’язку повинна бути на порядок вище готовності військ, яких вони забезпечують, а військові колективи зв’язківців у будь-який час, за будь-яких умов зобов’язані забезпечити зв’язок і стати на захист своєї держави.\nРозвиток сучасних військ зв’язку відбувається на основі державної програми, героїчних традицій поколінь, світових досягнень науки і техніки, реалій та вимог сьогодення. Він повною мірою відповідає миротворчій політиці України, положенням нашої воєнної доктрини та економічним умовам розвитку держави.\nВисокий рівень вишколу і професійної майстерності, проявлені під час проведення спільних навчань за програмою “Партнерство заради миру”, довели, що війська зв’язку спільно з військами, яких вони забезпечують, є надійним гарантом миру і стабільності в світі.\nЗ нагоди свята висловлюю глибоку шану і вдячність ветеранам військ зв’язку, працівникам Збройних Сил України та членам сімей військовослужбовців, усім тим, хто своєю працею піднімає авторитет і помножує традиції військ зв’язку. Добра Вам, злагоди й оптимізму, здоров’я та родинного благополуччя, нових успіхів в ім’я розвитку України та зміцнення її обороноздатності.\nЗі святом Вас, шановні друзі!\nЗ нагоди Дня військ зв’язку Збройних Сил України, який відзначається 8 серпня, зі словами привітання до ветеранів та працівників військ зв’язку звернувся міністр оборони України Анатолій Гриценко.\n“Це свято поєднує історію і сучасність військ, є свідченням заслуг та оцінкою ратної праці багатьох поколінь професіоналів військового зв’язку, їх ролі у забезпеченні обороноздатності нашої Батьківщини.\nВ усі буремні днини зв’язківці знаходились на передовій. Досвід, отриманий у роки Великої Вітчизняної війни, в горах Афганістану, у пеклі Чорнобиля нині шліфується і примножується у навчальних аудиторіях, на полігонах, під час миротворчих навчань і місій. Тим самим забезпечується висока бойова готовність, оперативність і надійність управління військами. Організований і постійно діє зв’язок Батьківщини з нашими миротворцями в Іраку, Косовому, Сьєрра-Леоне, Лівані.\nСьогодні, відповідно до Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України, здійснюється поступовий перехід на якісно новий рівень оснащення військ зв’язку, впроваджуються сучасні цифрові технології. Переконаний це сприятиме підвищенню бойової готовності військ та стійкості, оперативності і живучості військового зв’язку”, - йдеться у привітанні керівника військового відомства.\nДозвольте поздоровити Вас з професійним святом – Днем військ зв'язку. У цей святковий день бажаємо Вам міцного здоров'я, професійної досконалості та воєнної витримку. Нехай завжди поруч з Вами буде вдача та підтримка оточуючих, адже Ви виконуєте непросту, але надзвичайно важливу функцію обороноздатності нашої держави.\n© Дизайн і підтримка - Кльоп О.О. 2009-2014


Конклав із обрання нового Папи Римського. Довідка - Korrespondent.net\n11 березня 2013, 12:55\nВсі 115 кардиналів вже готові взяти участь у виборах Папи\nУ понеділок, 11 березня, у Ватикані почне роботу конклав кардиналів, який назве ім'я нового глави Католицької церкви.\nЗа подіями, які розгортаються у папській державі, спостерігає весь світ. Тисячі людей збираються на площі Святого Петра, сотні представників світових ЗМІ (не виключаючи навіть мусульман) встановлюють телевізійні камери і намети, в очікуванні початку найбільш таємничого католицького обряду.\nО 10:00 за місцевим часом (11:00 за Києвом) у соборі святого Петра декан колегії кардиналів Анджело Содано проведе спеціальну месу Pro Eligendo Pontefice, після чого всі 115 кардиналів, які візьмуть участь у виборах, попрямують у Сикстинську капелу. Рівно о 16:30 (17:30 за Києвом) кардинали приймуть присягу і почнуть своє перше засідання.\nУ перший день відбудеться один тур голосування. У разі, якщо під час першого голосування ніхто не буде обраний або голосування першого дня конклаву не проводилося, то кожен наступний день повинен проводитись у чотири тури голосування: два вранці і два увечері. Кардинали проголосують таємно, опустивши свої бюлетені в непрозору урну.\nПісля того, як всі кардинали проголосують, перший член лічильної комісії переміщує контейнер, виймає і підраховує бюлетені. Якщо кількість поданих бюлетенів і кількість кардиналів, які проголосували, не збігається, всі бюлетені не читаються і спалюються. Якщо ж ніяких проблем з кількістю немає, то голоси підраховуються.\nПісля підрахунку голосів, якщо обрання відбудеться, всі бюлетені спалять, а з труби над Сикстинською капелою підніметься білий дим. В іншому випадку - дим буде чорним, а вся процедура буде повторюватися, поки Папа Римський не буде обраний.\nЩоб уникнути непорозумінь, білий дим буде супроводжуватися дзвоном святкових дзвонів.\nЗараз вибори глави Римсько-католицької церкви регулюються апостольською конституцією Пастир всього божого стада (Universi Dominici Gregis), затвердженою 22 лютого 1996 папою Іоанном Павлом II. Раніше, в 1975 році, Папа Римський постановив, що число кардиналів-вибірників не може перевищувати 120 осіб і що в конклаві не можуть брати участь кардинали, вік яких перевищує 80 років, які, однак, можуть бути обрані.\nКорреспондент.net за матеріалами із відкритих джерел\nТЕГИ: Папа Римський, конклав


Манікюр на короткі нігті: огляд № 150 | | Манікюр\nМанікюр на короткі нігті: огляд № 150 |\nКожен день манікюр на короткі нігті поповнюється новими ідеями та варіантами виконання. Чому? По-перше, в моді природність. А природність, найчастіше, передбачає коротку або середню довжину пластини (погодьтеся, ультрадлинные нігті «натурально» не виглядають). По-друге, більшості сучасних дівчат та жінок — зайняті леді, яким важлива не тільки краса образу, але і зручність його деталей.\nМанікюр на короткі нігті: ідеї\nНюдовый глянцевий або матовий манікюр можна назвати універсальною ідеєю. Цей варіант підійде абсолютно всім, не залежно від особливостей пластини. Навіть самі маленькі нігті будуть виглядати відмінно, якщо покрити їх ніжним відтінком, близьким до тону шкіри. До речі, ідея актуальна і для власниць коротких пальців: такий манікюр (в поєднанні з овальними, незаостренными нігтями) зорово «витягує» їх і надає руці витонченості.\n«Коригуючий» манікюр на короткі нігті\nЯкщо «душа просить» незвичайного манікюру, то потрібно її побалувати! Щоб вибрати підходящий дизайн, орієнтуйтеся на особливості нігтів і привід, до якого створюється «оздоблення» нігтів. Отже, якщо пластина занадто вузька, то «виручать» горизонтальні візерунки і смуги. Проте з ними потрібно бути обережними, оскільки такі малюнки на нігтях можуть візуально вкоротити пластину.\nЯкщо ж нігтики широкі, то довгасті малюнки будуть до речі. Тобто, принцип той же, що і при підборі одягу: будь-яку особливість можна візуально скорегувати, якщо правильно вибрати візерунок і декор.\nЯкий манікюр на короткі нігті варто спробувати в цьому році:\nглянцевий манікюр гель-лак насичених відтінків;\nматовий дизайн нігтів;\nідеї з об’ємним декором в тому основного покриття;\nПоради щодо вибору манікюру на кожен день\nЯскравим і насиченим кольорам не потрібен зайвий декор. Вони і так добре помітні. Актуальні малюнки на нігтях в цьому році — геометричні. Спробуйте прикрасити ними свої нігті. Залишайте голі ділянки: це неймовірно модно. Не прагніть використовувати все і відразу: нехай прикрас буде по мінімуму. Залиште витончені складні форми для манікюрних показів.\nЩоб перетворити короткі нігті, зовсім не обов’язково вибирати складний і витончений дизайн, достатньо знайти відповідний. Пам’ятайте, що у надто складних формах, нагромадженні кольорів і декору немає чарівності. Чим легше і ненав’язливіше буде манікюр на кожен день, тим більше враження (позитивного, звичайно ж) він справить на оточуючих.\n← Манікюр шелак. Підбірка 30 фото | Гарний дизайн нігтів. Ідеї манікюру →


Нові правила отримання інсуліну в Україні - 16 Вересня 2021 - Новини українських компаній (новини бізнесу) - Пошуковий портал КОМПАСС Україна\nПошуковий портал КОМПАСС » Новини українських компаній » Медицина. Аптеки » 2021 » Вересень » 16 » Нові правила отримання інсуліну в Україні\nНові правила отримання інсуліну в Україні\nВ Україні тривають зміни в медичній сфері. Вони стосуються в тому числі й системи забезпечення інсулінами українців, які потребують інсулінотерапії. З жовтня 2021 року Програма реімбурсації інсулінів переходить до адміністрування Національної служби здоров’я України (НСЗУ).\nЩо це означає на практиці для людей, які живуть з діабетом, давайте розбиратися разом. Нагадаємо, що всі правила, описані нижче, починають діяти з 1 жовтня 2021 року!\nОтримати інсуліни можна в будь-якому місті країни\nЗа новими правилами, маючи рецепт на інсулін, ви можете отримати його в будь-якій аптеці, яка працює з НСЗУ за програмою забезпечення інсулінами!\nЗа старими правилами аптека:\nукладала договір з місцевою владою,\nза свої кошти закупляла потрібні інсуліни,\nвидавала інсуліни пацієнтам, відповідно до рецепту,\nотримувала кошти від місцевої влади за отоварені рецепти на інсулін.\nТобто людина могла отримати рецепти тільки в аптеці міста свого проживання. І лише за умови, що місцева влада не має боргів перед аптекою. На жаль, маємо багато прикладів по країні, коли місцева влада не справлялася з цією задачею, і люди з діабетом не могли вчасно отримати інсуліни.\nЗа новими правилами аптека:\nукладає договір з НСЗУ,\nза свої кошти купує потрібні інсуліни,\nвидає інсуліни пацієнтам, відповідно до рецепту,\nотримує кошти від НСЗУ за отоварені рецепти на інсулін.\nОскільки НСЗУ тепер — єдиний платник за інсуліни для всіх аптек, то й отоварити свій рецепт людина може в будь-якій з них. Наприклад, ви живете в Одесі, а поїхали відпочивати в Ужгород. Бачите, що у вас закінчується інсулін, і маєте електронний рецепт на наступний місяць. Йдете в аптеку, що співпрацює з НСЗУ в Ужгороді — і за своїм рецептом отримуєте там необхідні інсуліни.\nЕлектронний рецепт замість паперового\nЗа новими правилами аптеки будуть видавати інсуліни на підставі електронних рецептів. Чим же електронний рецепт відрізняється від звичного, паперового?\nЕлектронний рецепт (е-рецепт) — це СМС, що надходить на номер телефона пацієнта. Ця СМС має містити 16-значний номер рецепту та 4-значний код-підтвердження з інформацією про тип і дозування інсуліну.\nЗ електронним рецептом людина з діабетом може:\nОтримати інсулін безоплатно чи з доплатою (залежно від категорії, до якої належить) у будь-якій аптеці, яка працює за договором з НСЗУ за напрямком реімбурсації інсулінів.\nОтримати такий рецепт по телефону в СМС, не відвідуючи лікаря (сімейного чи ендокринолога).\nОтримати такий рецепт у роздрукованому вигляді, якщо не має мобільного телефону.\nЩоб дізнатися, в якій аптеці можна отримати інсулін за е-рецептом, телефонуйте до контакт-центру НСЗУ за номером 16-77 або перевіряйте перелік аптек на сайті НСЗУ.\nЕндокринолог чи сімейний — куди йти за рецептом на інсулін?\nЕ-рецепт на інсулін може бути виписаний тільки на підставі індивідуального для кожного пацієнта плану лікування. Такий план лікування може складати або змінювати винятково лікар-ендокринолог.\nЦе означає, що як мінімум перший раз після 1 жовтня 2021 року кожен, хто потребує інсулінотерапії, має йти по рецепт на інсулін до свого ендокринолога. На цей час він уже повинен скласти ваш план лікування і зафіксувати його в електронній системі охорони здоров’я.\nУ подальшому, якщо:\nви не маєте питань до ендокринолога щодо стану вашого здоров’я,\nвам не потрібно змінювати вид чи дозу інсуліну — ви можете отримати повторний (такий же, як і попередній) е-рецепт на інсулін у вашого сімейного лікаря. В той же час, повторний е-рецепт може надати вам і ендокринолог — ви маєте обрати зручніший для вас варіант.\nКому інсулін безкоштовно, а кому — з доплатою?\nДержава гарантує всім українцям, що живуть з діабетом, доступ до базового лікування інсулінами безоплатно. Базовим у цьому випадку вважають лікування тим видом інсуліну, який призначив лікар-ендокринолог.\nУ випадку, якщо людина з діабетом бажає отримувати зручніші для неї види (аналоги) чи форми (картридж, шприц-ручка) інсуліну, ендокринолог зобов’язаний виписати на них е-рецепт з доплатою. Така доплата аптеці для всіх випадків становить 15%.\nОновлений перелік категорій пацієнтів, що потребують інсулінотерапії, для відшкодування вартості препаратів інсуліну передбачає, що:\nДіти до 18 років — мають право отримувати будь-які види і форми інсуліну безоплатно.\nВагітні — мають право отримувати будь-які види і форми інсуліну безоплатно.\nУчні загальноосвітніх навчальних закладів та студенти віком до 25 років (за наявності студентського квитка) — мають право отримувати безоплатно інсулін людський у будь-якій формі (флакон, картридж, шприц-ручка).\nЛюди з порушенням зору (у разі, коли зір з корекцією менше 0,4 на оці, що бачить краще) — безоплатно інсулін людський у будь-якій формі (флакон, картридж, шприц-ручка).\nЛюди з функціональними порушеннями верхніх кінцівок — безоплатно інсулін людський у будь-якій формі (флакон, картридж, шприц-ручка).\nПацієнти з цукровим діабетом, у яких за результатами обстеження в умовах стаціонару підтверджено наявність алергії на людські інсуліни, — безоплатно аналог інсуліну (флакон, картридж, шприц-ручка).\nПацієнти, у яких під час лікування людським інсуліном спостерігають випадки тяжкої гіпоглікемії (два і більше випадків протягом 6 місяців), — безоплатно аналог інсуліну (флакон, картридж, шприц-ручка) і інсулін людський у флаконі.\nПацієнти з цукровим діабетом, які отримували безперервне лікування препаратами людського інсуліну і досягли цільового рівня компенсації (НвА1с менше 7,5%) протягом шести місяців — безоплатно інсулін людський у будь-якій формі (флакон, картридж, шприц-ручка).\nПацієнти, які отримували безперервне лікування аналогами інсуліну, у разі досягнення цільового рівня компенсації (НвА1с менше 7,5%) протягом шести місяців — безоплатно аналог інсуліну (флакон, картридж, шприц-ручка) і інсулін людський у флаконі.\nПацієнти з цукровим діабетом — безоплатно людський інсулін у флаконі. Відповідно, всі інші види і форми інсуліну такі пацієнти можуть отримувати з доплатою 15% від роздрібної ціни бажаного препарату.\nВажливо! Якщо людину з діабетом одночасно можна віднести до кількох категорій, то вважається, що вона належить до тієї, що дає можливість отримувати безоплатно зручніші тип і форму інсуліну!\nКатегорію відшкодування визначає лікар-ендокринолог.\nОсновною метою всіх згаданих вище змін є покращення доступу до лікування інсулінами для всіх українців, які його потребують.\nАдже раніше, коли завдання забезпечити всіх інсулінами ставили перед місцевими громадами, багато українців, які потребують інсулінотерапії, залишалися без цих життєво необхідних ліків тижнями, а то й місяцями. А це своєю чергою призводило до погіршення самопочуття і розвитку ускладнень у багатьох людей з діабетом. Оновлена Програма реімбурсації інсулінів, сподіваємося, змінить цю ситуацію на краще.\nЮлія КУКЛІНА, співзасновниця ГО «Діа-Дзен», Харків\nСлужба новин компанії КОМПАСС Україна | Прочитано: 472 |


Рецепт приготування Готуємо чізкейк - Випічка - La-Minute\n09.01.2014 admin Випічка 0\nГлавная › Випічка › Готуємо чізкейк\nЧізкейк – це такий сирний торт або запіканка , оскільки головним інгредієнтом для його приготування є вершковий сир. Цю страву італійці готують традиційно з міскарпоне , використовуючи іноді хаварті або рикотту . Звичайно , для середньостатистичного росіянина такі сири занадто дорогі , а тому є прекрасна альтернатива – чізкейк з сиром.\nСир тут готується на водяній бані. Виливаємо в каструльку вершки і постійно їх помішує , доводячи до температури вісімдесять градусів. Тут краще буде обзавестися спеціальним кулінарним термометром , але можна і без нього обійтися .\nОтже , вершки після готовності знімаємо з вогню , вливаємо туда три столові ложки лимонного соку , потім знову ставимо на водяну баню і помішуємо . Варити слід до тих пір , поки сир не перетвориться в густий крем. Потім загуснув вершкам треба дати охолонути , після чого процідити їх через марлю.\nНа наступний ранок наш новоспечений сир ставиться в холод під прес приблизно годин на вісім, і в результаті ми отримуємо продукт , який дуже схожий зі своїми характеристиками з міскарпоне .\nОтже, готуємо основу нашого десерту. Можете зробити тісто пісочне , але все-таки буде краще використовувати бісквітне . Його ми будемо готувати в рознімній формі , де і робиться сам чізкейк . Для бісквітного тіста потрібно використовувати три курячих яйця. Туди ж додаємо приправи і спеції , які теж знадобляться . Це все ви вже робите за своїм смаком.\nКоли приготується корж і охолоне , покриваємо його нашою сирною масою. Тут перед цим потрібно буде півтора кілограма сиру змішати з 200 грамами цукрової пудри , 200 мілілітрах вершків , 50 грамами апельсинового соку і додати пакетик ванільного цукру. Також потрібно буде грам тридцять желатину. Все це ставиться в холодильник , а потім вже наносимо на поверхню коржів.\nВерх у нас буде фруктово- желейний . Тут є багато варіантів : консервовані персики , ківі , банани , ягоди – все , що завгодно. Тут буде потрібно двісті грам фруктів і два пакетики желе , розведеного в окропі.\nДля додання нашому чізкейк привабливого вигляду , на поверхню застиглої вже сирної маси кладемо нарізані ягоди і фрукти , а на ніч ставимо цю красу в холодильник.\nТаким чином , ми отримали чізкейк , який за своїм смаком фактично не відрізнятиметься від класичного італійського .


Андрій Матковський: «23 вересня має бути вихідним днем для всіх полтавців» / Полтавщина\n17 вересня 2020, 12:15 Розмір тексту\nАндрій Матковський: «23 вересня має бути вихідним днем для всіх полтавців»\nВшанування ветеранів — захисників Полтави\nНаближається знаменне для всіх полтавців свято — День міста. Свято, яке завжди єднало громаду, змушувало не тільки згадувати історію, але й демонструвати успіхи сьогодення, дозволяло зазирнути в майбутнє. Адже цього дня містяни дарували рідній Полтаві всі свої таланти, а землякам і гостям намагалися показати найкращі досягнення. Напередодні свята депутат міської ради, керівник найбільшої фракції Андрій Матковський розповів з чим місто підходить до свого чергового дня народження.\n— Андрію Всеволодовичу, 23 вересня — день знаковий для Полтави, але, на жаль, багато молодих людей уже навіть не знає, чому саме ця дата стала Днем міста...\n— Так, відзначаючи День міста, ми не повинні забувати, що це свято пов’язане з днем визволення Полтави від нацистських загарбників. Тому ми передусім маємо вшановувати тих, хто визволяв наше місто, хто загинув на полтавській землі. Це ж наші батьки і діди, серед яких і ті, хто відбудовував Полтаву, адже вона була майже вщент зруйнована, і цілі покоління полтавців працювали потім над тим, аби з руїн місто постало ще красивішим, сучаснішим, зеленішим. А 77 років тому, коли частина земляків ще два роки воювала на фронтах Другої світової, полтавці взялися за відбудову заводів і фабрик, відновлювали роботу шкіл і установ культури, споруджували житло, впорядковували парки і сквери. І наш головний парк міста недарма одержав назву «Перемога»...\n— До речі, дехто сьогодні говорить навіть про його перейменування...\n— Звісно, перейменувати набагато легше, ніж зробити там щось корисне. На жаль, у нас нині не лише серед так званих активістів, але й серед депутатів з’явилося немало тих, хто конкретну роботу воліє підміняти «зміною декорацій». Перейменували вулицю, поміняли табличку на установі і вже радісно потирають руки: ох, яку справу ми зробили! От і парк... На мою думку, спершу треба привести до ладу, прибрати, зробити його не гіршим, ніж подібні харківські парки, а вже потім заводити мову про його перейменування і визначати, чи «правильна», чи «неправильна» та назва. Тоді й не доведеться возити дітей до інших міст, аби показувати їм різні тамтешні дива, бо все це буде й у Полтаві.\n— Пригадую, ще 10–15 років тому в «Полтавському віснику» один лише перелік заходів, присвячених Дню міста, займав ледь не половину газетної сторінки. А в останні роки це буквально один-два абзаци... Як торік, коли ще й про коронавірус ніхто не чув.\n— Так навіть усі всеукраїнські телеканали тоді вважали за честь розпочати випуск новин репортажем з Полтави! Наше місто впродовж кількох днів завжди було центром уваги всієї України. Полтава й виправдовувала своє звання духовної столиці. Аби засвідчити свою повагу до нашого міста, до Полтави приїздили сотні поважних гостей, серед яких і президенти, і прем’єр-міністри. Ми не просто організовували ті чи ті заходи, але як дарунки місту завжди планували і різні події — введення, скажімо, в експлуатацію різних об’єктів: виставкової зали міського Будинку культури, спорткомплексу, дитячого садка. І, звісно, нового житла. Адже Полтава поміж обласних центрів була завжди серед лідерів за цим показником. У нас, до речі, вперше в Україні запрацював і проєкт «Доступне житло», а тодішня прем’єрка Юлія Тимошенко відкривала перший із таких будинків саме в рамках відзначення Дня міста.\n— Ці заходи зазвичай розтягувалися на кілька днів, і я пригадую, що навіть легкоатлетична естафета на призи «Полтавського вісника» не завжди могла втиснутися у цей план і її доводилося переносити на пізніший термін — стільки було інших цікавих заходів!\n— Так, пригадую і я, що будучи міським головою робив нелегкий вибір, «відсортовуючи» заходи, бо, попри наші власні плани, існувала зазвичай ціла низка звернень навіть зі столиці — відомі співаки, актори і цілі колективи хотіли виступити у Полтаві саме на День міста. Це були і масові заходи на стадіоні, де десятки тисяч людей збиралися на концерти Вєрки Сердючки, Таїсії Повалій, Михайла Поплавського та інших зірок української та зарубіжної естради. І на Співочому полі, яке ми підтримували в належному стані, і на інших майданчиках. А хто не пам’ятає виставку картин у галереї мистецтв всесвітньо відомого українського художника Івана Марчука, візит до Полтави поета Євгена Євтушенка? А ще ціла низка різних масових заходів, на яких навіть фіксували різні рекорди України та вносили їх до книги рекордів.\n— Чи означає це, що ми розучилися святкувати?\n— Ні, це керівники міста, які прийшли до влади, і самі по собі далекі від культури та і взагалі від управління, не вміють організовувати різнопланові цікаві масові заходи. Бо у багатьох сферах місцевого самоврядування керують люди, які не лише не знають навіть азів управління, а й узагалі ніколи і ніде не працювали за спеціальністю. Хто що не казав би, а не може людина стати успішним директором заводу, якщо вона не попрацювала майстром, начальником цеху. Тому й святкова програма останніми роками зводиться у нас до заходів, сказати б, районного масштабу. Аби щось... Прийшли, поклали квіти до пам’ятника, і через п’ять хвилин уже нікого нема... Максимум «Містечко майстрів» працює на вулиці Соборності, але то скоріш заслуга наших ентузіастів народної творчості, ніж влади. До речі, хочу нагадати, що розпорядженням міського голови Матковського 23 вересня оголошувалося вихідним днем для шкіл, працівників органів місцевого самоврядування, комунальної сфери тощо... Школярі мали змогу безплатно відвідати музеї, привітати ветеранів, побувати на концерті, скуштувати солдатської каші... Я вже не кажу про салют, який тривав 14 хвилин! І був повністю профінансований коштами спонсорів. Люди мають не лише добре працювати, але й добре відпочивати!\nАндрій Матковський з ювіляром Степаном Лукасевичем\n— Ну тепер же все списують на карантин...\n— Так, це вже стало своєрідною «фішкою» для нинішньої міської влади: усі негаразди звалювати на коронавірус! А до цього списували на війну: мовляв, не до святкувань тепер... І під цю «дудку» нічого не робити — сядь тай плач! Мій батько під час війни партизанив, тож згадував, що навіть у тих важких умовах людям потрібна була\nякась віддушина, аби не впасти духом. І фронтовики згадували, як на передову приїздили з концертами відомі співаки й актори, цілі художні колективи. Те саме відбувається з 2014 року і на сході України, де бойовий дух наших воїні теж підіймає пісня. А що ж полтавська влада? Вона все зробила, аби навіть дух свята у самих полтавців вивітрився...Ну гаразд — коронавірус, ви не можете провести масові заходи, але що вам заважає принаймні напередодні свята прибрати і відмити Полтаву, вивезти сміття, полатати вибоїни на дорогах... Натомість реконструкцію, наприклад, тротуару на вулиці Пушкіна, про який говорять уже пів року, вони починають лише тепер — за кілька днів до свята, і, імовірно, ще й після 23 вересня люди не зможуть тут нормально ходити.\n— Чи правильним шляхом загалом іде нині Полтава?\n— А ви вийдіть на вулицю і запитайте про це в пересічних полтавців, чи задоволені вони з того, куди рухається міс-то?.. І ви, і я бачимо: на жаль, за останні роки Полтава з духовної столиці перетворилася на районний центр і має такий вигляд, і заходи такого ж рівня. Це при всій повазі до наших райцентрів, але ж Полтава — не якесь провінційне містечко! Це духовний, історичний і культурний центр України, та нинішні керманичі міста навіть цього не розуміють.\nНатомість, як не прикро, експеримент зі зміною міського голови перетворився на експеримент... над містом, над самими полтавцями! І тут знову доводиться говорити про професіоналізм. Адже міський голова і сам має бути професіоналом і об’єднувати довкола себе професіоналів, а не брати на роботу однопартійців та родичів. Керуючись не рівнем їхнього досвіду і компетенції, а лише приналежністю до певної політсили та особистою відданістю. Політики мають змінюватися, а досвідчені, кваліфіковані чиновники — працювати незалежно від зміни влади на місцях і від політичної ситуації загалом.\n— А як щодо «нових обличь» на місцевому рівні? Чи спрацює цей запит на наступних виборах?\n— Дехто й справді скаже, особливо молодь: «Так ви ж уже були...». Були, але мені й сьогодні несоромно за зроблене. Бо навіть, коли згадати, приміром, вуличне освітлення, зокрема й на околицях, то це наша справа. І лампочка у під’їзді, до речі, теж «лампочка Матковського»! І ті самі сміттєві контейнери... Цікаво, що цими днями принаймні біля нашого офісу їх помили: видно, подіяла-таки критика, якій ледь не в кожному інтерв’ю я піддавав комунальників. Так це ж лише в одному конкретному випадку, а скільки подібних скарг надходить сьогодні від полтавців! І дуже багато полтавців мене запитує: от ви критикуєте, презентуєте гарну програму, але чому ж нічого не робите? Відповідаю: я нині всього лише депутат міської ради на громадських засадах — один із 42-х, плюс ще семеро членів фракції... Проте навіть у таких умовах нам вдалося чимало добрих справ зробити для полтавців. Але ж зрозумійте: в інших депутатів, в інших фракцій теж є свої інтереси. Одні хочуть будувати фонтани, інші встановлювати пам’ятники тощо, тому ні я, ні наша фракція не можемо впливати на роботу служб міськвиконкому. Відтак для реалізації всіх проєктів та програм, які так потрібні Полтаві, нам потрібні певні повноваження, а головне — підтримка самих полтавців.\n— Що ви побажаєте полтавцям напередодні свята?\n— По-перше, усім нам варто задуматися, яким ми хочемо бачити наше місто. Загалом же треба пам’ятати, що і нове — це, як кажуть, добре забуте старе. Я не закликаю до повернення назад, але завдяки минулому досвіду хочу разом з громадою будувати Полтаву, якою ми усі пишалися б, у якій було б комфортно усім жителям і не соромно перед гостями. А цього дня, 23 вересня, ще раз закликаю всіх згадати історію, пом’янути тих, хто загинув у боях за наше місто, вклонитися ветеранам війни, які, на щастя, ще живуть серед нас, подякувати тим, хто відбудовував Полтаву. Окрема подяка воїнам, котрі й сьогодні захищають нашу територіальну цілісність і суверенітет на сході країни та роблять мирним небо над Полтавою. І, звичайно, усім, хто плідно, творчо і чесно працював і працює на благо нашого міста.\n17 вересня 2020, 12:15 На правах реклами\nСергій Іващенко: для Мамая та Матковського політика й влада у місті — це бізнес 14 вересня 2020, 18:51\nАндрій Матковський: «Коли лікар ситий, то й хворому легше» 10 вересня 2020, 13:32\nТеги: Андрій Матковський, інтерв’ю, День міста, Полтавський вісник, Юлія Тимошенко, Містечко майстрів, концерт, ветерани, карантин, коронавірус


Главная страница » Новости » Город и регион » На Сумщині поліцейські розшукують аферистку, яка видурила у чоловіка 30 тисяч гривень\n28 Июля 2021 13:39 Просмотров: 299\nСкориставшись довірливістю жителя Роменського району, зловмисниця заволоділа його заощадженнями. У поліції відкрили кримінальне провадження та ведуть пошуки шахрайки.\nВчора до поліції із заявою про злочин звернувся 66-річний чоловік. Він повідомив, що на його мобільний телефон подзвонила невідома жінка, яка назвалась працівницею банку та запропонувала відкрити депозит. На що той погодився та виконав всі вказівки співрозмовниці.\nВ подальшому він виявив відсутність 30 тисяч гривень на своїй банківській картці. Зрозумівши, що його ошукали, потерпілий звернувся до поліції.\nЗа даним фактом у поліції відкрили кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України «Шахрайство», у рамках якого встановлюють особу зловмисниці.\nПоліцейські вкотре наголошують громадянам бути обачними та розсудливими у розмовах з незнайомцями. Аби не стати жертвою шахраїв, у жодному разі не повідомляйте нікому свої персональні дані, реквізити своїх банківських рахунків, не виконуйте ніяких дій на прохання «працівників банку», адже справжні співробітники банківських установ навіть у вихідні чи святкові дні не проводять жодних операцій у телефонному режимі.


Про ситуацію в Білорусі, паралелі з Майданом і російські війська в Криму: інтерв’ю з Еміне Джеппар\n25 Серпень 2020, 09:00\nВона добре знає російську, бо закінчувала російську школу, але кілька років тому принципово розмовляла українською в прямому ефірі російського телеканалу. Через анексію Криму вона не може поїхати до рідної Керчі, до будинку, де її батько колись зробив табличку: тут розмовляють кримськотатарською. Для неї є важливим дистанціювання «від «брата», міф про якого нам постійно нав’язували, коли ми перекриваємо «пуповинний зв’язок» із Російською Федерацією, то спроможні сформувати без впливу ззовні бачення, хто ми є».\nУ чому схожість нинішньої білоруської ситуації з Україною 2014-го? Чи не зажене світ Білорусь у російські «обійми»? Якою є стратегія повернення Криму? Про все це і більше перша заступниця міністра закордонних справ України Еміне Джеппар – в інтерв’ю Радіо Свобода\n– Дійсно, справа в тому, що, згідно з національною традицією, наші прізвища не мають кінцівки «-ова». І в кримських татар моє прізвище лунає, як Джеппар. Фактично така наша національна форма прізвища. Але в паспорті в мене прізвище Джапарова. Тому, коли йдеться про офіційні листи, які я підписую, і про офіційне спілкування, то я – Джапарова. В соціальних мережах або десь, де є приватні історії, я обираю бути Еміне Джеппар.\n– Такі дискусії були в принципі і в рамках Меджлісу кримськотатарського народу, але насправді можна змінювати прізвища в паспорті. Єдине, що це достатньо складний процес, тому що доведеться змінювати всі документи разом із ним.\n– І переходимо до таких справ, про які, можливо, не дуже хотілося би говорити у суботу, але, на жаль, реалії такі – йтиметься, звісно, в першу чергу, про Білорусь, де вже практично два тижні тривають протести.\nЄС вирішив не визнавати результати виборів президента Білорусі, збирається запровадити санкції щодо суттєвої кількості осіб. Уже санкції запроваджені литовським урядом щодо пана Лукашенка та щодо понад 30 його чиновників у зв’язку з тим, що відбулася фальсифікація виборів та жорстоке поводження з протестувальниками.\nОднозначно скажу, що в принципі ми своїми заявами (вже їх було кілька) свою позицію оформили так чи інакше. Першою заявою, яка пролунала, була заява в рамках Люблінського трикутника, заява міністрів закордонних справ Литви, Польщі і України, в якій оголосили найголовніше – готовність допомогти і готовність бути посередниками.\nДалі було декілька заяв, у тому числі й та, де ми сказали, що наша загальна лінія йде в рамках лінії ЄС. Буквально днями ми приєдналися до заяви, яку оголошував Боррель 11 серпня від імені країн-членів ЄС. І ця заява була про те, що вибори не були чесними, засуджувалося насилля необґрунтоване і вимагалося негайне звільнення всіх тих, хто сьогодні утримується за ґратами через мирні мітинги.\nВесь трек наших реакцій є абсолютно послідовним. І так само відповідно до того, як відбувається ситуація всередині Білорусі, ми інформуємо свою позицію. Дійсно, ми викликали посла на консультації. Ці консультації наразі тривають. І я думаю, що ми так само цю позицію оформлюватимемо в інші заяви.\n– Разом із тим пан Лукашенко доволі агресивно поводиться. Він, наприклад, днями говорив про те, що офіційні органи Білорусі мають нагадувати і Меркель, і Макрону, і Науседі, і Дуді, і Зеленському, щоб вони знали, що відбувається в Білорусі, і офіційну точку зору. Це доволі жорстко було сказано.\n– Заяви ЄС формують певну чіткість позиції. Так само ми теж придивляємося до ситуації всередині Білорусі і формуємо свою позицію. Я сподіваюся, що ми ці позиції оголошуватимемо так чи інакше.\n– Я думаю, що наразі достатньо важко спрогнозувати, якими будуть дії. Але однозначно така загроза, такий ризик існує. Особливо на тлі того, що ми в принципі переживали дуже схожу історію в 2014 році. Ми як ніхто розуміємо подібні ризики і загрози.\n– Схожість полягає в тому, що за своєю суттю це – незгода народу країни. Ми так само виявили свою незгоду з тією політикою, яку мали від президента Януковича. Я думаю, що приблизно те ж саме відбувається і в Білорусі. І от за цією природою такої незгоди ці ситуації дуже схожі.\n– Напевне, ми вже бачили ворога, тому що по-іншому розвивалася ситуація. По-іншому поводилась Російська Федерація. Тобто вона абсолютно чітко почала проявляти свою агресивну політику, починаючи від окупації Криму. А це вже фактично головний злочин, який про непорушність кордонів і територіальної цілісності. І, звісно, нам із цієї точки зору набагато легше було, ідентифікуючи зовнішнього ворога, мобілізовуватися і перебувати в стані тонусу.\nЗ Білоруссю, напевне, трошки інше. Тут насправді багато паралелей можна проводити. Мені здається, що одне з таких пояснень, чому це так, – інтегрованість у тому числі в інформаційний простір Російської Федерації.\n– До речі, лідер Меджлісу кримськотатарського народу, пан Чубаров кілька днів тому сказав, що протести в Білорусі можуть спровокувати гібридні заходи з боку Москви, але Україна якраз могла би це використати собі на користь, у тому числі й у питаннях деокупації Криму, зважаючи на те, що, можливо, Захід об’єднається в цьому питанні, розумітиме агресію.\n– Я думаю, що Захід у принципі розуміє процеси, що відбуваються за лаштунками. І однозначно ми у своїх перемовинах із нашими партнерами тримаємо руку на пульсі та намагаємося відстежувати у тому числі і дії Російської Федерації. Ми доносимо до партнерів все те, що відбувається в Україні, в окупованому Криму, на Донбасі. І це такі треки, які ніколи не зупиняються.\n– Позиція депутатів теж із цієї точки зору артикулює певне бачення українського суспільства і народу України.\n– Незалежність викарбовується. До незалежності ми йдемо. Мені здається, що ми тільки зараз усвідомлюємо справжність незалежності, бо вона нам дається занадто дорогою ціною. Тут є і персональний вимір відчуття незалежності. Бо для мене незалежність – це український Крим у першу чергу, боротьба за цей Крим і повернення Криму. І це такий тест на спроможність держави Україна.\nСитуація, яка в нас відбулася, російська агресія у 2014 році, Революція Гідності, а до того Помаранчева революція – все це є тими кроками на шляху до своєї ідентичності, до формування національних інтересів. А це є атрибутами незалежності. Тому однозначно, мені здається, що ключовими і для мене важливими зараз історіями є дистанціювання від Російської Федерації, від «брата», міф про якого нам постійно нав’язували. Це коли ми перекриваємо «пуповинний зв'язок» із Російською Федерацією, дистанціюємося від всього культурно, мовно, ментально, історично, політично, на всіх рівнях це відбувається, то тільки за таких умов ми спроможні сформувати без впливу ззовні ось це бачення, хто ми такі є.\nЕміне Джеппар у «Суботньому інтрв’ю»\nТому я оцінюю, що ми зараз уже сьомий рік поспіль рухаємося дуже швидко. Для мене події в Україні – це така абсолютно глобальна реконструкція. Подивіться, будь-яка сфера життя... Одночасно тривають десятки реформ – від медичної до освітньої. Тобто всі сфери життя так чи інакше змінюються.\n– Я не оцінюю реформи. Я кажу про те, що вони відбуваються. Це теж ознака того, що все те, що десятками років у нас десь перебувало в якомусь латентному стані, в стані, де руху в принципі не відчувалося, зі швидкою динамікою зараз відбувається процес змін. Інша справа – як вони відбуваються. І тут, звісно, можна дискутувати.\n– Ви згадали питання мови. І ми бачимо, що у Білорусі фактично білоруською мовою ніхто не говорить. І це так само велика проблема. Ви народилися в Криму. Там вчили, очевидно, спочатку російську, але добре знаєте і кримськотатарську, і турецьку, українською дуже добре говорите. Я вже мовчу про англійську й іспанську.\n– Російська мова і Білорусь, мені здається, що багато в чому Україна теж була занурена в цей культурний, мовний, інформаційний простір Росії з усіма наративами й історіями, які були притаманні царській, радянській, а сьогодні вже путінській Росії. У Білорусі так само. І мені здається, якщо просто зараз піднятися над політичними процесами, я думаю, що Білорусь теж зможе усвідомити, у чому полягає ця загроза. Так само, як і ми, як нація, це усвідомила. І ми в принципі виборюємо своє право за свою самобутність. У нас є своя ціна.\nЯ не можу зараз коментувати, яка ціна буде в Білорусі. Але однозначно мова є тим аспектом, в тому числі політичного впливу, який російська імперія, її можна так називати, за різних часів намагається впливати на сусідні країни. І ми ж бачимо коментарі російських чиновників, які кажуть: українська – це суржик російської мови, білоруська – це суржик російської мови. Тому, звісно, такі речі, мені здається, важливо розуміти.\nКримські татари здебільшого дуже тяжіли до вивчення української мови й історії\n– Українську я вчила у школі. У нас не було навчання українською мовою, це був просто предмет «українська мова і література». Я пам’ятаю свого викладача. Юлія Онисимівна. Я їй дуже вдячна за ці знання. Мені здається, що кримські татари здебільшого дуже тяжіли до вивчення української історії, української мови. Це теж була така ознака нашого намагання інтегруватися в український простір. І в принципі 2014 рік проявив те, що громадянами України є у цьому справжньому сенсі кримські татари.\nІ тільки ось цей, напевне, епізод, історія дозволяє нам зараз перезавантажити суспільний договір між українцями і кримськими татарами, які є однією політичною нацією або в нас є одна ціль. І ми працюємо на цю одну ціль.\n– А зараз із кримськотатарською мовою в Києві наскільки складно, наприклад, для доньок?\n– Повертаючись до глобальніших питань. Стратегія деокупації Криму, над якою працювало МЗС. Я пам’ятаю, як міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба перед тим, як ви мали прийти у міністерство, говорив, що у вас є конкретні пропозиції, напрацювання. Чи передано вже цю стратегію до РНБО?\n– Це поки не публічний документ. Наша позиція є чіткою з цього приводу. Це тільки елемент національної стратегії. Ми вважаємо, що мають бути доопрацьовані інші елементи, які утворять загальнонаціональну державну політику у вигляді стратегії з деокупації Криму.\n– Я розумію, що не все можна озвучувати. Але щось із цього можна?\nЗараз хочемо отримати статус спостерігача у Тюркському союзі\n– Це рамка, яка дозволить нам систематизувати наші зовнішньополітичні зусилля. Тобто в принципі від треку підтримання теми Криму у рамках міжнародних організаціях: ООН, Ради Європи, ОБСЄ, можливих інших... Наприклад, ми зараз хочемо отримати статус спостерігача у Тюркському союзі. Це міжнародна організація, до якої входять країни тюркомовні. Останнім отримувала статус спостерігача Угорщина. Ми вважаємо, що це теж може бути майданчиком, де ми можемо підіймати тему Криму і кримських татар та тих наслідків, з якими зіштовхується народ сьогодні, після окупації.\nІ далі до заходів, які Україна ініціює та має ініціювати. Зокрема безпекова конференція, яку ми плануємо проводити. Зараз, звісно, з пандемією коронавірусу достатньо складно планувати заходи. Але в нас вже є, певний тайм-лайн того, що варто робити. Далі йдеться про ініціативу скликати саміт кримський, який проводитиметься щорічно в Києві. І ми відкриватимемо таку можливість і запрошуватимемо приєднатися до цієї платформи наших партнерів.\nСтаном на зараз на всіх зустрічах із послами я потроху проговорюю ці наші ідеї. Ці напрацювання вже були передані офіційно президенту України. Ми тепер чекаємо можливості запуску цієї платформи. Передбачатиметься широке коло консультацій, запрошення партнерів і заходи для того, щоб цю платформу оформити в певні ініціативи.\n– Наскільки я зрозуміла, там великою мірою розглядатимуться питання безпеки Чорного моря, Азову і питання мілітаризації півострова?\nКлючовою загрозою є мілітаризація Криму\n– У тому числі і головним чином. Наша риторика шість років – здебільшого у праволюдському вимірі. Це один із напрямків. Але мені здається, що дуже недооцінений, недопроговорений, недоартикульований трек безпековий. Однозначно ключовою загрозою сьогодні є якраз мілітаризація Криму.\nПодивіться, як Росія поводиться в Криму. В принципі все, що проводиться в Криму, має одну мету – військову. Можливо, комусь, хто поїде в Крим побачити прекрасне Чорне море, видасться, що там є якийсь розвиток інфраструктури, то він дійсно є, але мета розвитку цієї інфраструктури – військова. Тобто на сьогодні можна констатувати, що Крим – це військова база Російської Федерації. Все, що тестується і тренується в Криму, далі перекидається, згідно географії, у тому числі в регіон Середземномор’я.\nІ, як на мене, те, на чому ми наголошуємо в перемовах із партнерами і продовжуватимемо наголошувати на цьому, що нам потрібно створювати майданчик, де відбувається активне, оперативне відстеження всього того, що Росія сьогодні здійснює в Чорному морі, намагаючись домінувати, контролювати ситуацію в Чорному морі. І для нас важливо мати платформу, де всі ці наслідки гібридні, класичні та традиційні військові відбуваються.\n– У 2014 році Україна, формовуючи формат для переговорів у Мінську та нормандських щодо Донбасу, щодо Криму нічого не створила. Чи можна називати створення ось цієї «Кримської платформи» виправленням помилки? Чи буде це чимось схожим на мінський формат чи нормандський?\n– Я не хочу коментувати в контексті «виправлення помилок». Я думаю, що попередня влада, попередні керівники ухвалювали рішення відповідно до тієї ситуації, яка була. Вона була дуже непростою. Зараз, мені здається, назріла така ініціатива. Вона не нова, насправді вона в тому числі пропрацьовувалася в рамках МЗС, але в різних інших форматах. Вона не називалася «Кримською платформою». Були ідеї створювати формат «Женева плюс», потім формат друзів деокупації Криму, формування мережі партнерів. Жоден із них не знайшов такого підґрунтя. Знову ж таки не коментуватиму, тому що це буде суб’єктивна точка зору.\nТак само ми зараз не можемо констатувати однозначно, що ця платформа відбудеться так, як ми її бачимо. Тому що тут дуже багато залежить від наших міжнародних партнерів. Тобто ми ініціюємо, але сенс їй ми не можемо надати самостійно. Багато в чому вона залежатиме від готовності партнерів брати в ній участь, здійснювати певні кроки.\nНаш меседж, що за ці шість років ми всі увійшли в певний стан звички чи у певний стан, тепер ми маємо виходити за межі нашого власного усвідомлення, що є Крим і які наслідки. Ось ми намагаємося цю ситуацію довести до партнерів. І я дуже сподіваюся і вірю, що що вони приєднаються до наших ініціатив.\nЩе одне. Коли ми кажемо про деокупацію, то ми не маємо мати жодних ілюзій – жодна платформа не деокупує Крим. Тому що йдеться про агресивну політику, де дипломатичними, політичними реверансами достатньо складно мати справу з тією Росією, якою вона, на жаль, є сьогодні. Але якщо ми не ініціюватимемо, то ми ніколи не побачимо того майбутнього Криму, який ми в принципі бачимо як Україна, як суспільство і як держава.\nБудь-яка моніторингова місія має заїжджати в Крим згідно українського законодавства\nЯ просто поясню, що для України принциповим є (і це нормально), що будь-яка моніторингова місія має заїжджати в Крим згідно українського законодавства як частини України. Російська Федерація на таке формулювання не погоджується. І інший момент, що будь-який злочинець хоче приховати свій злочин. Діяльність моніторингової місії – це зовсім про інше.\nТому, очевидно, Російська Федерація шукатиме різних аргументів, декларуючи, що вони чекають всіх у Крим (ми чуємо це всюди, що «приїжджайте до нас у гості до Криму – ми вам все покажемо і розкажемо». Штудман з’їздив туди. Його ФСБ за руку водило на всі зустрічі. І ми розуміємо, що адекватне сприйняття ситуації з ескортом ФСБ достатньо складно сформувати. Тому, на жаль, Російська Федерація блокує...\n– Я розділяла би ситуацію, яка зараз відбувається з політв’язнями в Криму. Їх дійсно понад 100. І тут насправді справа не про кількість, а про систему. Це такий репресивний інструмент, яким активно користуються для того, щоб постійно тримати суспільство в тонусі. Її головна задача – це підтримувати певний рівень страху для того, щоб люди були паралізовані, і ось цих елементів спротиву не відбувалося.\n11 осіб, які займалися громадянською журналістикою в Криму, посадили за ґрати\nІ скажу, що з останнього, те, що ми відстежуємо. Наприклад, класична журналістика в Криму – неможлива. Ми переживали це разом і з Крим.Реалії, коли починали працювати після окупації, після того, як ми виїхали з Криму. Десятки ЗМІ змушені були виїхати. І таким феноменальним явищем у Криму було формування громадянської журналістики, коли люди, які не згодні з тими правопорушеннями, що відбувалися, з обшуками в будинках кримських татар, просто брали телефони, фільмували, викладали в соціальні мережі. І таких людей так само саджають за ґрати. Сьогодні їх 11. І ми, як міністерство, започатковуємо кампанію на підтримку громадянських журналістів.\nІ так само ми запустили платформу міжнародної дії зі звільнення політичних в’язнів. І я сподіваюся, що такі платформи теж допоможуть не тільки самостійно рухатися, але й координуватися з родичами політичних в’язнів і з десятками громадських правозахисних організацій – саме з метою єдиного поступу на тому шляху боротьби за кожного політичного в’язня.\n– Інструменти класичні. Це інструмент публічності. Він, можливо, скептикам видасться неефективним, однак на сьогодні, я вважаю, в тій рамці міжнародно-політичного і дипломатичного шляху повернення Криму, який здавався відразу ще майже після 2014 року, є одним із головних.\nІ ми домовилися з Климентом про певні практичні кроки, як ми рухатимемося. Ми запросили приєднатися до Платформи міжнародної дії, яка має на меті звільнення політичних в’язнів. І ми отримали згоду. Ми домовилися щодо деяких заходів у рамках міжнародних організацій, мета яких – донести до партнерів, що відбувається з тиском на ПЦУ.\n– Ми говорили про різні майданчики. Один із таких – невеличка акція, українські дипломати вирішили зробити такий марафон відстанню від Києва до вашого рідного міста Керч. І кожен дипломат у різних країнах пробігає хто скільки може – хто кілометр, хто 10, хто й 20 км, аби пробігти цю символічну відстань до тисячі кілометрів. Що це для вас?\nТакі символічні речі дають відчуття, що ти не один на цьому шляху. Працювати в системі – достатньо непросто. Тому що дуже багато процесів відбувається одночасно, є дуже багато викликів. І відчуття, що поряд із тобою віддані люди, які працюють у тому ж напрямку, для яких питання повернення Криму є справою не тільки професії, але й громадянською позицією, – дуже підсилює та дає можливість просто з більшими силами рухатися вперед.\n– До речі, про громадянську позицію. Один із відомих українських гуртів записав кліп на підтримку протестів у Білорусі та підтримку українських воїнів. У цьому кліпі знялися два українські режисери-кримці – Олег Сенцов і Ахтем Сеітаблаєв. І що найбільше вразило всіх жінок? Те, що у цьому кліпі немає жодної жінки. Адже в Україні багато героїнь-жінок, які воюють на сході України. Ну, і білоруські протести загалом – спочатку це здебільшого жіночі акції, тому що якраз жінки вийшли на вулиці.\n– У Криму, до речі, теж виходили жінки. Напередодні окупації, в березні жінки виходили тисячами на вулиці, що «ми проти війни». І це теж достатньо унікальне явище, як на мене, що дозволяє проводити певні паралелі того, що відбувалося і в Україні, і в Білорусі.\nКоли я казала про глобальну реконструкцію, то це ж не тільки про реформи і здебільшого не про реформи. Це про реформу свідомості. Це про зміну певних світоглядних речей, цінностей. От що для мене важливо, як я себе відчуваю, які принципи для мене важливі: гідність, свобода, українська мова. І жіноче лідерство чи включення жінок до суспільно-політичних процесів – це одне з тих перезавантажень суспільних договорів, які були актуальніші до, умовно, 2014 року, до процесу початку цієї глобальної реконструкції. Мені здається, що той дискурс, який ми сьогодні маємо у суспільстві, а він підіймається на всіх рівнях: від парламенту до Кабміну, є правильним.\nТак, хтось обережніше ставиться до гендерної рівності, хтось менш, хтось скептично, хто як коментує. Але, резюмуючи, скажу, що для мене це – питання жіночого лідерства. І я вважаю, що дуже багато залежить від самих жінок, бо це в першу чергу від віри в себе залежить.\n– Я дуже поважаю всі зусилля, яких колега Лана Зеркаль доклала, особливо на міжнародних судових майданчиках. І вона дійсно проробила шалену роботу з точки зору захисту наших позицій.\nМи як міністерство були одним із перших центральних органів виконавчої влади, яке зробило гендерний аудит разом з ООН-Жінки. Чому він був важливий? Це насправді сотні анкетувань, сотні інтерв’ю з жінками, чоловіками, які працюють у міністерстві, з метою виявити якраз, у чому ж проблема, чому жінки не завжди відчувають себе включеними у процес.\nНа що я звернула увагу в цьому гендерному аудиті? Наприклад, виявилося, що жінки схильні чекати на пропозицію підвищення кар’єрними сходами, ніж активно це пропрацьовувати самостійно. Натомість чоловіки це роблять ініціативно, я би так сказала.\n– Ще одне питання: ратифікація Стамбульської конвенції. Напередодні мені трапився пост Ольги Лисенко в Facebook. Вона написала, що їй соромно за рідне місто Острог, бо вона там побачила біг-борд із написом «Ні – Стамбульській конвенції!».\n– Тут дуже чітка і проста позиція. Наша позиція, що ця конвенція має бути ратифікована. Ми цю позицію оголошували різними формами.\nУ демократичних суспільствах так і відбувається, що не всі його частини згодні з тим чи з іншим, але це процес. І я сподіваюся, що той дискурс, який сьогодні відбувається, бо насправді дуже багато тих, які артикулюють, що потрібно ратифіковувати цю конвенцію, теж багато таких людей – момент процесу.\n– Маємо трохи до вас запитань із наших соцмереж. Пише людина з ніком «Православ»: «Медведчук, відвідавши окупований Крим, порушив закон України чи ні? Як цю поїздку пояснити, наприклад, в Європі, вимагаючи посилення санкцій?».\n– В Європі не очікують нашого пояснення візиту Медведчука. Це його приватний візит. Я не підтримую подібні візити. Тому що територія на сьогодні є окупованою. Скоріш за все це про туризм, тобто це літня подорож у той Крим, який бачить собі Медведчук. Але той Крим є окупований Російською Федерацією. Ну, і тут питання вже того, як це сам Медведчук сприймає. Я, наприклад, не розділяю подібного.\n– Самобутності, свободи та гідності.


Волонтерство: поклик душі чи професія\n2001 - Всесвітній рік волонтерів\n"Волонтер - це той, хто завжди прийде на допомогу"\n"Волонтерство: погляд в сьогодення"\nМатеріали на допомогу проведення заходів щодо популяризації Міжнародного року волонтерів.\nВолонтерський рух в Україні: від історії до реалій\nЗавжди найкращою винагородою, яку пропонує життя, шанс важко працювати над чимось, що варте таких зусиль.\nВідсутність інформації про значення добровільної праці не сприяє його популярності серед різноманітних категорій населення. Більшість людей не готова до особистої систематичної участі в неоплачуваних роботах, хоча й сприймають добровільну працю як позитивне явище. Сучасні добровольці - в основному люди похилого або, навпаки, молодіжного віку, як правило, жінки. Це ті, хто відноситься до категорії населення з невисоким рівнем доходів, вони дуже гостро переживають дефіцит уваги зі сторони близьких, колег, державних та комерційних структур.\nНа кінець, навіть література - вітчизняна та іноземна - постійно зображує зразкових персонажів - волонтерів: наприклад, Мері Поппінс або Пан Клякса, Ілля Муромець або той же Коник-Горбоконик. Правда, діяльність останнього важко назвати соціально-значимою, але ж вона була безоплатна. Як дійсний волонтер, Коник-Горбоконик реалізував свій міцний потенціал, і при цьому, як пам'ятаємо, на дуже високому рівні. Та й поскаржитися його хазяїну не було на що.\nДо речі, робота на професійному рівні - це велика відповідальність. Це також "плюс" волонтерства, який перетворює його в гру: чи можеш ти працювати безоплатно та ще з тою ж відповідальністю що й за гроші? Так чи ні? Проте, як казав ще один "літературній волонтер" лікар Айболить, в перекладі Корнія Чуковського: "Мені гроші не потрібні. Мені і без грошей добре. Я буду лікувати тварин, і вони мене нагодують."\nВ деяких країнах волонтерська діяльність становить значну частину суспільної та економічної діяльності, забезпечуючи солідарність та стабільність. В інших - про вклад волонтерів знають менше. Але скрізь існують проблеми - бідність, насильство, зловживання наркотиками, ВІЧ/СНІД, забруднення - що потребують допомоги, яку можуть надати волонтери. Волонтерською діяльністю в індустріальних країнах можуть займатися як люди, що працюють, так і пенсіонери. Для молоді країн, що розвиваються, це може бути хорошою нагодою використати свій ентузіазм та енергію на покращання умов життя, одночасно набуваючи навичок праці, необхідних для ринкового суспільства.\nЗміни суспільного устрою, нестабільність, будь-якого характеру, чи то економічна, політична або соціальна, як невід'ємна риса 90-х років, спричинили появу та розвиток в українському суспільстві нових соціальних інституцій та сфер діяльності. Передусім, серед таких новоутворень можна назвати появу неурядових організацій, які спрямовують свою діяльність на зменшення соціальної нестабільності через надання певним категоріям населення необхідних соціальних послуг. Звичайно, що держава, як то і було раніше, виконувала певні функції по вирішенню соціальних проблем. Але ж, швидка зміна соціально-політичного устрою, недосконалість економічних реформ призвели до занепаду в галузі соціального захисту. Механізми, завдяки яким держава раніше забезпечувала соціальну суспільну рівновагу, в нових умовах не спрацьовують. На сьогоднішній день певний відсоток діяльності виконують різноманітні громадські об'єднання та благодійні фонди, формуючи за своїми власними уявленнями механізми вирішення соціальних проблем та ринок соціальних послуг. Усі задіяні в соціальній сфері організації, як державні, так і неурядові, відчували нагальну потребу систематизувати все, що відбувається. Звідси виникла нова для нас, але відома в світі, ідея проведення заходу, який дозволить зорієнтуватися в тому, хто і що робить, як поширити позитивний досвід та виправити існуючі помилки.\nЦе стало підставою для проголошення Генеральною Асамблею ООН 2001 року Міжнародним Роком Волонтерів. Цей рік призначений для збільшення визнання, сприяння та популяризації волонтерської діяльності та створення мережі поширення та обміну інформацією. Очікувані результати: визнання сфер діяльності, в яких може використовуватися праця волонтерів; збільшення кількості бажаючих працювати волонтерами; збільшення спонсорування та підтримки волонтерських програм.\nВ деяких суспільствах існує традиція солідарності, як наприклад харамбеї в Кенії, барангеї на Філіпінах, мінги в Латинській Америці чи волонтерська діяльність пожежних бригад. Скрізь може статися якесь лихо, наприклад, землетрус, яке змусить нас працювати разом за досить малу винагороду, чи взагалі без винагороди. Міжнародний Рік Волонтерів 2001 дає людині можливість обміркувати, чи зможе вона після всього запропонувати іншим свій час, діяльність, досвід чи ресурси.\nМіжнародний рік волонтерів має віддзеркалювати один з ключових атрибутів волонтерів - їх переконання, що глобальні явища завжди пов'язані з локальними: тобто, що економічний та соціальний прогрес починається не зверху, а знизу - на місцевому рівні. Увагу Міжнародного року волонтерів необхідно буде сконцентрувати на місцевих спільнотах, групах громадян, селах, а не всесвітньому самміті волонтерів.\nЦе насправді може бути рік усіх: окремих сімей; працівників та фірм; віруючих груп; торгових союзів; членів політичних партій; тих, хто займається спортом та живе заради задоволення; дітей та молоді, що навчається, а також тих, хто вже закінчив навчання; старших людей. Але перш за все це буде рік волонтерів та волонтерських організацій - інституціоналізованих та неформальних. Кожен може взяти участь та отримати задоволення від того, що виконує корисну роботу разом з іншими.\nЗаходи, які рекомендуємо провести в бібліотеках:\n- засідання круглих столів;\n- дискусії про роль волонтерів в житті суспільства;\n- неофіційні громадські презентації\n- лекції щодо волонтерської діяльності;\n- висвітлення діяльності волонтерів (підбір статей з періодики);\n- книжкові виставки, присвячені волонтерській діяльності;\n- літературні заходи (літературні вечори, презентації книг).\n- ігри (інтелектуальні, рухливі, розвиваючи, на увагу і т.д.).\n- колективні пісні.\n- практикум по оформленню\n(як висловити свою думку, стін-газети, газети-привітання, прес-релізи, інформаційні бюлетені).\n- рольові ігри ("Я і колектив").\nОдна із цілей проголошення 2001 року Міжнародним Роком Волонтерів є популяризація волонтерської діяльності. Успіхи волонтерів мають бути спрямовані на розгортання волонтерської діяльності, на залучення нових волонтерів, на створення позитивної громадської думки про діяльність волонтерів, отримання державної підтримки. Здійснення цього завдання тісно пов'язано із створенням мережі поширення та обміну інформації.\nВ бібліотеках доцільно проводити книжкові виставки з метою популяризації Міжнародного руху волонтерів:\n- "Волонтери врятують світ"\n- "Світ волонтерів"\n- "Волонтерський рух в Україні як явище соціальне"\n- "Волонтерський рух та місцева влада: шляхи взаємодії"\n- "Волонтер: людина честі"\n- "Соціальна робота за волонтерами"\n- "Тимурівці" нашого часу"\n- "Волонтеріат в Україні - новий погляд на суспільну працю"\n- "Волонтери - ключ до розвинутого третього сектору в Україні"\nДодаток 1. "Волонтер - це той, хто завжди прийде на допомогу". Книжкова виставка\n"Волонтер - це громадянин, який вільно, а не для відображення своїх начебто моральних обов'язків, керується ідеєю суспільної та приватної солідарності. Одного разу показавши свої громадянські та власні обов'язки, волонтер надалі є у вільному розпорядженні суспільства, сприяє розв'язанню місцевих проблем, надаючи пріоритет відвідуванню бідних, терплячих нестатки та знедолених."\nНуово Дізіонаріо, соціолог, Італія\nРозділ 1. "Тимури" третього тисячоліття"\n"Волонтери є основою міцного громадянського суспільства. Бути волонтером означає перший крок в напрямку інтегрування суспільства".\nРозділ 2. "Меценати та волонтери: шляхи взаєморозуміння"\n"Легко любити Україну до глибини серця й важко любити її до глибини власної кишені."\nЛіга українських меценатів.\nРозділ 3. "Вперед, волонтери!"\nВолонтери - це люди, які не обмежуються оплачуваною роботою і виконанням звичайних життєвих потреб, витрачають свій час і сили на справи, що не приносять матеріальної користі. Доброчинність існує всюди, де є люди, які піклуються про інших і про проблеми суспільства.\nКенн Ален, президент американської\nволонтерської організації "Points of Light"\nДодаток 2. "Острів доброти". Книжкова виставка\nРозділ 1."Волонтери і соціальна робота\n"Полезная работа по себе удовольствие сама по себе, а не благодаря выгодам, которые она сулит."\nРозділ 2. "Допомога літнім людям"\n"Кто хочет честно пройти свою жизнь, должен в молодости иметь в виду, что когда - нибудь он будет стариком, а в старости помнить, что и он когда - то был молодым."\nРозділ 3. "Пенсіонер - пенсіонеру"\n"Старики чувствуют, что земное призвание их выполнено им кажется, что каждый думает это о них и попрекает их за то, что они еще занимают место на земле отсюда их любовь к одиночеству и неровность настроения."\nСписок літератури до книжкової виставки:\nБосякова Л. Вызываем "Книгу - 03" // Библиотека.-2000.-№10.- С. 62.\nВолонтерское движение в Украине "Пенсионер - пенсионеру" /Ин-т геронтологии АМН; Совет Организации ветеранов Украины. - К., 1999. - 40 с. - K-2 [32С(С2)].\nЖданов Ю. Захотите поработать бесплатно - записывайтесь в волонтеры // Сегодня.-1998.-17 июля.-С.3.\nИльина Н. "Помилуй, Боже, стариков" // Библиотека.-2000.-№11.-С.39\nКомбарова Н. "Надежда, вера и любовь" - пусть будет наш девиз // Библиотека.-2000.-№ 12.-С.45.\nНазарук В. Волонтерський рух в Україні: від історії до реалій // Перехрестя. - 2000. - № 7.\nТимошенко Г. Волонтерами стають літні // Слобідський край.-2000.-5 грудня. - С. 3.\nТумаркина И. Нет большего удовольствия, чем помогать людям // Факты и комментарии.-2001.-20 янв.\nДодаток 3. "Волонтерство: погляд в сьогодення". Інформаційна година\nОзнайомлення з історією волонтерського руху;\nНадання інформації про основні напрямки діяльності;\nРозробка цікавих ідей та проектів;\nПідготовка фестивалів дитячої творчості;\nУчасть у тренінгах та семінарах;\nНові цікаві зустрічі та знайомства, вечірки у колі справжніх друзів.\nДодаток 4. Матеріали на допомогу проведення заходів щодо популяризації Міжнародного року волонтерів.\nОснови соціального життя.\nСуспільство: його сутність.\nСуспільні, індивідуальні цінності та інтереси.\nСоціальні групи і внутрішні зв'язки.\nКолектив, його мета та завдання.\nЗалучення нових членів до колективу.\nКонфлікти, шляхи їх розв'язання.\nСамооцінка членів колективу.\nРозподіл обов'язків між членами колективу. Аналіз діяльності.\nПроблема лідерства. Хто такий лідер.\nЗовнішність - вплив на оточуючих.\nПоведінка по відношенню до оточуючих.\nЧим зацікавити однолітків.\nВолонтерство, напрямки діяльності.\nВзаємодопомога - для оточуючих.\nКодекс честі волонтера.\nМаю честь бути волонтером.\nЯ: чесний і завжди доброзичливий;\nщиро радий завжди прийти на допомогу;\nвважаю свою роботу не обов'язком, а покликом душі;\nнамагаюсь завжди одержувати від неї наснагу та насолоду;\nз повагою відношусь до тих з ким працюю (об'єктів соціальної дії).\nЛюбов та співчуття до скривджених долею\nТалант бути потрібним людям\nЕнергійний спосіб життя\nДодаток 5. Волонтерський рух в Україні: від історії до реалій\nВасиль НАЗАРУК, Центр волонтеріату "Добра Воля"\nЧому людей називають суспільством? Тому що важко уявити себе "робінзонами" на безлюдному острові без спілкування, без взаємодії, без допомоги. Універсальний словник - енциклопедія визначає суспільство як "сукупність мешканців певної країни; організована соціальна спільнота, яка характеризується доволі високим ступенем єдності, почуттям своєї відмінності від інших спільнот такого роду, існує достатньо висока інтенсивність взаємного впливу між її членами, поєднаними між собою подібністю умов життя, поділом праці, нормами поведінки". Отже, високий ступінь єдності передбачає певну взаємопідтримку, вирішення "суспільних" проблем власними силами, не сподіваючись на особисту користь. Тобто, мова йде про волонтерську діяльність, яка з давніх давен була притаманною українському народу, адже у словнику української мови подано ряд слів-синонімів (доброчинність, доброчинство, добродійство, добродіяння, благодійність, благодіяння…), які мають однакове тлумачення: "надавати допомогу, сприяти кому-небудь у чомусь". "Українці завжди опікувалися старими та немічними, вдовами, сиротами. Сильний допомагав слабшому. Великі справи робили разом. Чуйність, ніжність у взаєминах між людьми викликали захоплення у мандрівників, які приходили до нас із далеких країн" (Адріана Огорчак. Доброчинство в Галичині. Діяльність громадських організацій. Погляд журналістів. - Київ, 1998, с. 50-53).\nНа жаль, ці часи промайнули, а за період існування Радянського Союзу панувала зовсім інша ідеологія, яка зруйнувала зміст поняття "доброволець" і залишила низку негативних стереотипів. Український народ після активного волевиявлення у 1991 році свого прагнення жити у незалежній, самостійній державі одержав унікальну можливість утвердити себе серед розвинутих цивілізованих країн світу. Сьогодні в Україні зароджується демократичне суспільство, яке має базуватися на принципах свободи, творчості та гуманізму. Формальні державні структури не в змозі реагувати на всі запити суспільства, тому особливої ваги набуває громадський рух. Про те, що цей процес розпочався і триває, не дивлячись на труднощі, свідчить поява сучасних недержавних організацій, кількість яких сягнула понад 20000. Однак, лише незначна частина цих організацій працює з волонтерами.\nУ травні 1998 року Україна серед інших країн Центральної та Східної Європи, а також кількох країн Азії розпочала реалізацію регіональної програми "Ініціативи по роботі на добровільних засадах". Ідея програми належить Нью-Йоркському Інституту Відкритого Суспільства (більш відомого як Фонд Сороса), і впроваджується вона через мережу національних відділень. Головна мета програми - відновлення руху волонтерів у згаданих країнах, як запоруки громадянського суспільства та незворотності демократичних перетворень, збільшення частки добровільної праці громадян, спрямованої на розв'язання конкретних суспільних проблем. До своїх цілей і завдань в Україні програма передусім відносить: активізацію громадської діяльності в Україні шляхом розвитку руху волонтерів, спрямованого на якнайширше залучення населення до суспільно-корисної праці на добровільних засадах у громадських організаціях, службах соціального захисту та медичній сфері для допомоги у розв'язанні проблем суспільства. У межах цієї програми був створений Центр волонтеріату "Добра Воля", який почав залучати волонтерів і спрямовувати їх у громадські організації.\nКрім цього, надзвичайно важливим було і є навчання представників організацій управлінню діяльністю волонтерів, оскільки це одна з найголовніших проблем, чому не залучають громадськість до співпраці. З 1998 року тренінг з волонтерського менеджменту пройшли представники більше ніж 40 організацій. Для популяризації волонтерського руху було видано книжку "Доброчинність в Україні: минуле, сучасність, майбутнє", 5 бюлетенів "Добра Воля" (з них 2 - в електронному вигляді) та підручник "Управління діяльністю волонтерів. Як залучити громадськість до вирішення проблем суспільства".\nВарто також зазначити, що не лише громадські організації, а й державні теж намагаються розвивати волонтерський рух в Україні. Про це свідчить діяльність Соціальних служб для молоді, де поряд з професійними соціальними працівниками працюють добровільні помічники. Волонтерські служби при центрах соціальних служб для молоді поступово стали одним із напрямів державної молодіжної політики. У лютому - березні 1999 року Українським інститутом соціальних досліджень проведено соціологічне дослідження щодо участі громадських організацій в соціальній роботі з молоддю.\nВ опитуванні взяли участь представники 183 громадських організацій з 8 регіонів України. Найбільш активно соціальну роботу з дітьми та молоддю проводять волонтери дитячих (19%), жіночих (12%), молодіжних (12%) організацій та організацій, що займаються соціальною роботою з інвалідами (18%). Вся соціальна робота виконується на волонтерських засадах (Волонтерський рух в Україні: тенденції розвитку. - К.: Український державний центр соціальних служб для молоді. Український інститут соціальних досліджень, 1999).\nНа ярмарок соціальних проектів та послуг, що відбувся у листопаді 1999 року в Київській міській державній адміністрації і був проведений Ресурсним центром "Гурт" разом з Соціальною службою КМДА, було опитано 75 організацій щодо потреб у волонтерській праці.\n- наявність користувачів соціальних послуг та поля для волонтерської діяльності, яке можуть запропонувати недержані громадські організації; - наявність потенційних волонтерів, яких можна залучати, організовувати, навчати;\nСаме науковий підхід до вивчення можливостей розвитку волонтерського сектору може створити той професійний рівень волонтерства, який в змозі впливати на формування позитивного іміджу та високого статусу волонтера.


Найсучасніший Шерлок — Турбо Новости\n19 липня виповнюється 40 років британському акторові Бенедикт Камбербетч, який підкорив глядачів в ролі самого сучасного Шерлока Холмса. Успіх прийшов до нього в 2010-му, коли вийшов перший сезон «Шерлока», а й до цього серіалу, і особливо після нього Камбербетч працював багато, наполегливо і в самих різних напрямках. «Газета.Ru» згадує, що ще знаменитий актор.\nВ молодості Бенедикт Камбербетч актором бути не збирався, а за порадою батьків (обидва, до речі, актори) хотів стати юристом і навіть провів рік в Тибеті, працюючи вчителем англійської мови. Втім, ще в молодшій школі він ходив в театральний гурток, в 12 років вперше вийшов на сцену (в образі королеви фей Титании в шекспірівському «Сні в літню ніч»), ну а потім зробив остаточний вибір і відправився вивчати драматичне мистецтво в Манчестерський університет.\nЗ початком нульових Камбербетч вже отримує головні ролі в лондонських постановках - в театрах Almeida, Royal Court або Royal National.\nПравда, особливого успіху йому вони не приносять - він так і залишається одним з багатьох акторів, іноді (дуже рідко) отримували номінацію на престижні премії (наприклад, в 2001-му він міг отримати нагороду імені Яна Чарльсона). Прорив настав у 2005-му, коли спектакль за Ібсеном «Гедда Габлер» був переведений в престижний район Вест-Енд, а сам Камбербетч все ж удостоївся премії Чарльсона і був номінований на приз імені Лоуренса Олів'є.\nЗ кіно і телебаченням у актора в ті роки склалися приблизно такі ж відносини - за винятком того, що ролі Камбербетч діставалися далеко не головні і найчастіше навіть непомітні. Наприклад, він зіграв одного з синів в короткому, всього на шість епізодів, британському серіалі «Трохи за сорок», але головною зіркою цього шоу був Х'ю Лорі. Аналогічно і з серіалом «Міс Марпл Агати Крісті», де його персонаж згадувався в самому низу списку. Кілька виділялася на загальному тлі тільки головна роль в телевізійному байопіку фізика Стівена Хокінга - Камбербетч навіть отримав за неї номінацію на BAFTA, але через десять років саме ця роль принесла «Оскар» співвітчизнику актора Едді Редмейн.\nЗ кінематографом відносини теж не складалися, хоча проекти актор підбирав дуже вдумливо: він грав в «Спокуті» Джо Райта, в історичній драмі «Ще одна з роду Болейн», але всюди навіть не на друге, а на майже епізодичних ролях.\nМожна довго сперечатися, наскільки успіх цього невеликого (кожен сезон - всього три епізоди), та ще й виходить з моторошними перервами серіалу зобов'язаний Бенедикт Камбербетч, який створив найвідоміший на сьогодні образ сищика з Бейкер-стріт. Адже ніхто не сумнівається, що посприяв тут і новий доктор Ватсон (Мартін Фріман), без якого Шерлок не такий собі Шерлок, а вже роль сценаристів «Доктора Хто» Марка Гетісс і Стівена Моффата, які придумали всю концепцію шоу і втілили її в життя, взагалі переоцінити складно.\nПроте саме Камбербетч випало стати обличчям «Шерлока» і нести важкий тягар слави, до якої він насилу добирався всю свою попередню кар'єру.\nЗараз у актора все в порядку: за спиною є надійний фундамент досвіду гри в класичному театрі (чому недавно - і не в додатку до Камбербетч - заздрила Керрі Фішер з «Зоряних воєн»), і кожне його повернення на сцену викликає неабиякий ажіотаж. В останні роки він, наприклад, співпрацював зі знаменитим Денні Бойл, зігравши відразу дві головні ролі (Віктора і його створення) в спектаклі «Франкенштейн», за які нарешті отримав премію Олів'є, ну а спектакль «Гамлет» лондонського театру Barbican влітку 2015 року, де Камбербетч грав головну роль, обернулася небувалим ажіотажем, яке можна порівняти з недавньою постановкою п'єси про Гаррі Поттера.\nЗвичайно, дракон Смауг в трилогії Пітера Джексона «Хоббіт» був більше забавою: на екрані Камбербетч не з'явилося, зате досхочу поползать по матів в студії в обладнанні для CGI, видаючи грізний рев. Але був і відзначений критиками плантатор в історичному фільмі «12 років рабства», і сподобався фанатам лиходій Хан у фільмі «Стартрек: Відплата», викривач Джуліан Ассанж в політичному трилері «П'ята влада», видатний математик Алан Тьюринг в «Грі в імітацію» ( той, хто програв, правда, оскарівську номінацію Хокингу). Зовсім скоро, восени 2016- го, Камбербетч зіграє головну роль ще в одному великому проекті - кінокоміксі «Доктор Стрендж», черговому фільмі з марвеловской кіновсесвіту.\nІ звичайно, не кидає актор, незважаючи на зайнятість, і свого Шерлока. Зараз йдуть зйомки четвертого сезону шоу, і буквально напередодні 40-річчя виконавця головної ролі в серіалі були опубліковані фотографії зі знімального майданчика. Дата виходу цього сезону в ефір поки не названа, але, швидше за все, це станеться на початку 2017 року. Що стосується продовження, то всі члени знімальної групи налаштовані на п'ятий сезон, але, як сказав Моффат в одному з недавніх інтерв'ю, все буде залежати від зайнятості Камбербетч на інших проектах: велика затребуваність актора в Голлівуді може привести до того, що він буде змушений відмовитися від проекту, який і привів його до слави.\nНазад Предыдущая запись: Максим і що з ним\nДалее Следующая запись: Облога Кріса Брауна


5 причин, чому чуттєвим людям буває так боляче через темну сторону їх дару – Психологія\n5 причин, чому чуттєвим людям буває так боляче через темну сторону їх дару\nКоли справа доходить до емоцій, емпати настільки чутливі, що “визначають найменшу фальшиву ноту в ідеально налаштованих музичних інструментах”. Вже такими вони народилися: емпати сприймають світ за допомогою інтуїції, яка розвинена у них просто фантастично. Вони живуть, щоб віддавати себе іншим, завжди прагнуть до гармонії зі світом, завжди слухають і чують інших людей. Вони завжди готові допомогти – навіть недоброзичливцям, ворогам і відверто неприємним людям. Більш того, емпати – це, як правило, люди, які не тільки тонко вловлюють почуття інших людей, але і самі здатні на найглибші і сильні почуття.\nОсь чому емпати – чудові партнери і друзі, родичі і колеги. Тобто для світу – це безцінний подарунок. Проте існує і зворотня сторона емпатії – вплив вродженого дарунка на їх власне життя. Жити, відчуваючи всіх і все, коли тобі боляче тільки від однієї думки, що хтось страждає – нелегка ноша.\nЗ одного боку, іншим людям спокійно і безпечно поруч з емпатами. Тому їм досить просто будувати міцні і довговічні відносини з оточуючими.\nА з іншого боку, емпати щохвилини і щомиті відчувають колосальний стрес, контактуючи з іншими людьми. Пояснюється це дуже просто: «Вони дуже сильно їх відчувають!»\nОтже, чому ж емпатам так нелегко живеться?\n1. Темна сторона емпатії проявляється в тому, що в душі емпата одночасно «живуть» дві протилежні сили.\nСправа в тому, що люди, що володіють даром емпатії, здатні вловлювати як хороші, так і погані вібрації навколо себе. Виходить, що в їхньому серці одночасно – і темна сторона, і сила життя. При цьому вони по черзі домінують. Тому емпати нерідко відчувають себе безпричинно, на перший погляд, пригніченими або навпаки. В цілому ці люди більш чутливі до навколишнього негативу, тому виживати в нашому жорсткому світі – їм дуже непросто.\nЦе означає, що якщо у вас є емпат в сім’ї, на роботі або ви дружите з людиною такого складу, то слід бути дуже уважними щодо своїх слів і вчинків. Те, на що хтось інший і не зверне уваги, для емпата може стати справжньою трагедією. Тому намагайтеся залишати свій поганий настрій за порогом будинку або офісу: ви через 15 хвилин заспокоїтеся і забудете про все, а емпат буде мучитися ще кілька днів.\n2. Підвищена чутливість робить емпата більш уразливими перед токсичним впливом\nОскільки емпати болісно відчувають навіть найтонші емоції, що циркулюють в повітрі, вони часто відчувають себе перевантаженими всім цим. Це при тому, що ці емоції не мають до них абсолютно ніякого відношення! Ось такий парадокс.\nВони, немов чарівники з фантастичних фільмів – миттєво відчувають кожне порушення в світі, покликаному, на їхню думку, бути гармонійним і справедливим. І перша реакція – бігти на допомогу, всіх зцілювати і рятувати. Вони щиро намагаються позбавити інших людей від болю, тому що, по суті, вона їх власна.\n3. Бути емпатії – це цілодобова «робота» без вихідних і відпустки. Як наслідок – хронічне емоційне і розумове виснаження.\nЯкими б емоційними не були емпати, вони ніколи не показують цього світу. Зовні такі люди – сама витримка і спокій. Вони просто спостерігають і відчувають. При цьому часто ігнорують свої потреби і проблеми, настільки зайняті думками про те, як погано і боляче комусь іншому.\nОднак таке зневажливе ставлення до свого фізичного і психологічного здоров’я не проходить безкарно. З роками втома наростає, сил – все менше … Тому емпатія доводиться замислюватися про те, як відновити свою душу, яка пропустила через себе стільки чужого горя і страждань.\nПроцес самозцілення – досить болючий і вимагає часу.\n4. Коли емпат закохується, то не може повністю присвятити себе улюбленій людині.\nЦе пов’язано з тим, що емпати просто не в змозі позбутися від усього емоційного багажу, який накопичився в їхніх серцях. Хоча, якщо вони це і зроблять, краще не стане. Їх любов може стати настільки сильною і неземною, що впоратися з нею партнерам буде дуже складно. Іншими словами, емпат може перетворитися в одержимого і нав’язливого супутника, від якого ні сховатися, ні втекти.\nПри цьому емпат керується самими благими намірами: він всього лише хоче захистити свого партнера від усієї негативної енергії, яку відчуває навколо себе. Емпатії відчувають себе ангелами-охоронцями своїх коханих.\nНерідко емпатії просто розриває зсередини: як би вони хотіли бути вільними від свого дару, щоб цілком віддатися своєму партнерові, а не вловлювати, немов антена, вібрації інших людей!\nАдже все, що вони хочуть – це любити і бути коханими …\n5. емпатії постійно мучать внутрішні конфлікти.\nЖиття емпатії – це постійні конфлікти між добром і злом, які переживають оточуючі. На жаль, нерідко вони настільки занурюються в біль і страждання, які поглинають ззовні, що наражають себе на небезпеку.\nВрятуватися від самознищення емпат може тільки одним способом – навчитися захищати свою душу від постійного потоку людських емоцій, що циркулюють навколо. Їм слід більше уваги приділяти своїм почуттям, своїм емоціям. Тобто – привчити себе «перемикатися на себе».\nPrevious ArticleШлях до щастя: дізнайтеся, який з них підходить вашому знаку Зодіаку\nNext ArticleВиберіть око і ви будете вражені точністю цього тесту


polka-knig.com.ua / Культурологія - Гриценко Т.Б. / 8.2. Неокласицизм - рушійна стильова форма художнього розвитку європейського мистецтва кінця XVIII – початку ХІХ ст.; 8.2.1. Франція; Архітектура Франції кінця XVIІI – першої третини XIX ст.; Культурологія - Гриценко Т.Б. /\n8.2. Неокласицизм - рушійна стильова форма художнього розвитку європейського мистецтва кінця XVIII – початку ХІХ ст.; 8.2.1. Франція; Архітектура Франції кінця XVIІI – першої третини XIX ст.; Культурологія - Гриценко Т.Б.\n8.2. Неокласицизм - рушійна стильова форма художнього розвитку європейського мистецтва кінця XVIII – початку ХІХ ст.\nУ мистецтві Європи даної доби можна виділити період між 1789 та 1815 рр. Це час безпосередньої підготовки, піднесення і занепаду Великої французької революції. Це також період становлення і падіння імперії Наполеона, і разом із тим роки підйому народів Європи проти наполеонівської агресії. З етапом 1789-1815 рр. пов’язаний розквіт мистецтва революційного класицизму у Франції.\nКласицизм був панівним напрямком у більшості європейських країн. Особливе місце в означену добу займало мистецтво Іспанії, обличчя якого визначалося могутньою, стихійно народною творчістю Гойї. Класицизм у таких країнах, як Німеччина, Англія, Австрійська імперія, Італія, Росія, країни Скандинавії, створив видатну архітектуру й низку яскравих явищ в образотворчому мистецтві. Переможна війна з Наполеоном викликала піднесення громадянської свідомості в культурі народів Німеччини і особливо Росії і визначила монументальні форми зрілого класицизму, так званого ампіру, що тривав у цих країнах до 20-х рр. включно.\nНа першому етапі могутнім прискорювачем революційних процесів у суспільній свідомості й у мистецтві доби була Франція. Однак після встановлення наполеонівської диктатури картина суттєво змінюється. Хоча наполеонівські війни й сприяли встановленню у ряді європейських країн буржуазних порядків, у першу чергу вони забезпечували інтереси французької буржуазії. Це викликало відповідну реакцію – бурхливий підйом національної самосвідомості народів Європи. Мистецтво Франції, як образотворче, так і архітектура продовжують свій бурхливий розвиток, але новаторські процеси виявляються і в мистецтві інших європейських країн. Наприкінці XVIII – і в перші десятиліття XIX ст. поряд із Францією якісно новий етап художнього розвитку формується у таких країнах, як Англія, Росія, Німеччина. Центральною фігурою мистецтва Франції революційної доби, як і мистецтва періоду наполеонівської імперії, став живописець Жак Луї Давид.\nАрхітектура Франції кінця XVIІI – першої третини XIX ст.\nКласицизм революційної доби\nУ роки, що безпосередньо передували революції, намітився процес поступового перетворення архітектури класицизму в мистецтво, просякнуте пафосом раціоналізму й лаконічності. Виникає прагнення до суворішої й чіткішої геометричної ясності у плануванні споруд і архітектурних ансамблів. Видатною постаттю в архітектурі Франції цього часу був Клод-Нікола Леду. Хоча Леду використовував елементи ордерної архітектури, для нього було характерно прагнення виявити красу геометричних співвідношень архітектурних об’ємів. Цей митець уперше виявив тяжіння до створення нової системи пластичних цінностей, які становлять відмінну рису новітньої архітектури. Леду – яскравий представник раціоналістичного боку просвітництва і суворого героїчного аскетизму доби Французької революції й одночасно провіщувач архітектури ХХ ст.\nТакі роботи, як театр у Безансоні, виконані у традиціях класицизму XVIII ст., але для них уже характерний стриманий раціоналізм й одночасно прагнення до запозичення функціональних прийомів римської архітектури. Леду компонує театральний зал, імітуючи півкола римського театрону.\nЦікаві й урбаністичні передбачення Леду, наприклад проект підземного переходу під вулицею, який він передбачив, створюючи особняк, Телюсон. Найпослідовніше, однак, геометричний раціоналізм Леду виявився не у завершених спорудах, дещо компромісних за формами, а у проектах. Таким є побудований на грі геометричних об’ємів, вільний від ордерних ремінісценцій будинок наглядача в місті Мопертюї. Архітектор передбачив ідею взаємодії природи й архітектури. Ця ідея отримала свій розвиток в архітектурі ХХ ст. Так, через будинок директора з джерела у місті Шо був пропущений потік і створений каскад. У добу Консульства й Імперії суворий аскетизм Леду виявився непотрібний. Виникає потреба у парадній архітектурі, що апелювала до величі імперського Риму.\nДоба Консульства й Імперії – це завершальний етап органічного використання „стильових” принципів в архітектурі. В архітектурі Франції та цілого ряду інших європейських країн у цей час домінує стиль ампір, який з’явився на межі XVIII–XIX ст. Він був повним запереченням минулого, на відміну від класицизму другої половини XVIII ст., у якому ще були відчутні барокові тенденції. Саме Франція знову визначила зміну стилю. Тут у результаті спільної творчості імператорських архітекторів Перс’є й Фонтена виник новий величний і монументальний стиль, що відповідав грандіозним зазіханням наполеонівської імперії.\nНа відміну від великих „стильових” епох в архітектурі, в ампірі дуже помітним є ідеологічний програмний момент, певний відтінок розумової штучності у впровадженні ідеологічної програми та надмірне слідування „політичній моді”. Так, похід Наполеона у Єгипет не тільки викликав моду на Єгипет в оформленні інтер’єру й начиння, але й певною мірою відбився в архітектурі (архітектор Браль, фонтан на вулиці Севр у Парижі). Усе ж єгипетизуюча мода хоча й знайшла відображення в архітектурі, однак не вона визначала її парадно-урочисті форми.\nДля архітектури ампіру була характерна орієнтація на традиції архітектури імперського Риму, але була також лінія, пов’язана з наслідуванням зовнішнім формам грецького периптера. Однак цей тип грецького храму в наполеонівську добу набув грандіозного, урочисто пишного характеру. Такими спорудами є церква Мадлен у Парижі архітектора Віньойона, а також паризька Біржа, зведена А.-Т. Броньяром.\nАмпір дуже яскраво проявив себе в інтер’єрі. Для парадних споруд ампіру характерна єдність стилю – форм одягу, меблів, картин, статуй і архітектури. Характерним прикладом є внутрішнє оздоблення палацу Мальмезон, створене архітекторами Ш.Персіє та П.Фонтеном.\nУ наполеонівську добу завершується організація величезної просторової осі Парижу на кілька кілометрів від внутрішнього двору Лувра через площу Каррузель, сади і палац Тюїльрі, площу Згоди, магістраль Єлисейських полів і площу Зірки.\nДля архітектури ампіру типовим є висока питома вага репрезентативно-пропагандистських, не пов’язаних з безпосередньою утилітарною функцією споруд типу тріумфальних арок і тріумфальних колон. Вони були покликані стверджувати велич режиму. Героїчна міць точно розрахованих пропорцій і масштабів цих споруд має більше значення, ніж пишна урочистість їх декору. На площі Каррузель, що розміщена між Лувром і Тюїльрі, Перс’є і Фонтеном була зведена Тріумфальна арка, що наслідує форми давньоримської арки Константина. На протилежному боці цієї осі Ж.-Ф.Шальгрен зводить колосальну однопрогінну арку на площі Зірки.\nПадіння Наполеона, повернення Бурбонів у Францію, буржуазна революція 1830р., подальший розвиток буржуазних відносин зумовили відносно короткочасний період розквіту французького ампіру, і після перших блискучих успіхів античні форми зодчества поступово деградують.\nКласичні тенденції у французькому живопису наприкінці XVIIIст. виникають у зв’язку з тим, що у революційну добу мистецтво знову закликають передусім виховувати людину, готувати її до служіння ідеям державності, a нe бути забавою і втіхою панівних класів. Ідеалом французького буржуазного суспільства напередодні революції була античність, але не грецька, а римська, часів Римської республіки. Священики з кафедри цитували нe Євангеліє, a римського історика Тита Лівія; у театрі розігруються трагедії Корнеля, драматурга доби Просвітництва, який прославляв в образах античних героїв громадянські чесноти.\nНайвидатнішим живописцем революційної доби був Жак Луї Давид. Життя цього художника було тісно пов’язане з усіма політичними подіями періоду Великої Французької буржуазної революції. Давид поєднав у своїй творчості естетику класицизму з політикою революції. Це створило новий стиль у французькій культурі - „революційний класицизм”. Першим його паростком була картина „Клятва Гораціїв”.\nЗа часів Директорії Давид написав „Сабінянок”, нa піднесення Наполеона відповів полотном „Леонід при Фермопілах”. У цьому творі в образі спартанського героя проступили pиcи пepшoгo консула, котрий у 1804 p. став імператором. Ha замовлення Наполеона Давид виконав картини: „Коронація”, „Наполеон при переході через Сен-Бернар”.\nДавид залишив по собі величезну школу учнів. Серед них був і славнозвісний Жан Огюст Домінік Енгр.


Як розрахувати щомісячні виплати по кредиту |ЯкПросто\nПри оформленні кредиту необхідно уважно проаналізувати умови боргового зобов’язання. Особливо слід приділити увагу тому, чи є у вас можливість виплачувати щомісячні суми в рахунок погашення взятого кредиту. Дані платежі визначаються сумою позики, терміном, відсотковими ставками, а також способом розрахунку, який приймається в банку.\nЗберіть повну розрахункову інформацію. Для розрахунку щомісячних платежів вам знадобитися сума кредиту (К), річна відсоткова ставка (П), термін погашення (С) і схема виплат. Останній параметр встановлює політикою банку для даної кредитної програми. Платежі можуть бути ануїтетними або диференційованими. У першому випадку суми щомісячних виплат будуть однаковими, а в другому убутними.\nРозрахуйте щомісячні диференційовані виплати по кредиту. Даний спосіб розрахунку є досить простим. Спочатку необхідно розділити суму кредиту на строк погашення.\nВ результаті ви отримаєте тіло кредиту, яке буде погашатися щомісяця. Після цього визначте щомісячні відсотки, які дорівнюють заборгованості за мінусом сплаченого тіла, помноженої на процентну ставку, поділену на 12 місяців. Додайте до тіла відсотки і отримаєте загальну суму щомісячних виплат.\nВизначте щомісячні ануїтетні внески по кредиту (А). Формула розрахунку є досить складною і може відрізнятися в різних банках, тому заздалегідь уточните спосіб обчислення даної величини. Як правило, використовується наступна формула: А = К × (П × (1 + i) ^ С) / ((1 + П) ^ С — 1). Розмір погашення тіла кредиту та відсотків визначити в цьому випадку досить складно і в основному ці величини визначають банком.\nСкористайтеся кредитними калькуляторами для визначення щомісячних платежів по кредиту. Знайти даний сервіс можна на безлічі сайтів в інтернеті, але якщо ви хочете отримати найбільш точну інформацію, то зверніться до калькулятору, який викладений на сайті вашого банку. У ньому досить ввести дані про кредит, вибрати спосіб погашення і натиснути кнопку «Побудувати графік». В результаті ви отримаєте таблицю, в якій будуть розписані не тільки щомісячні виплати, а й суми на погашення кредиту, і суми, пов’язані з відсотками.


В Іспанії заарештували українського хакера | Громадське телебачення\n26 березня, 2018 21:25\n26 березня, 2018 21:32\nТехнології/В Іспанії заарештували українського хакера\nВ Іспанії заарештували лідера хакерського угруповання Cobalt, що викрало понад € 1 млрд приблизно у 100 фінансових організацій по всьому світу.\nПро це йдеться в повідомленні Європолу.\nОсоба арештованого не розкривається, але Financial Times пише, що він українець.\nДо розслідування, яким керувала іспанська поліція, були підключені Європол і ФБР США, білоруські, румунські та тайванські правоохоронці, а також приватні компанії, що займаються інформаційною безпекою. Як наголошується в повідомленні Європолу, основна складність полягала в тому, що лідер угруповання, її програмісти, перевізники грошей і жертви хакерів були в різних частинах світу.\nКрім передбачуваного ватажка в Україні Кіберполіція викрила ще одного учасника угруповання, який співпрацював з ним як програміст.\nІспанське видання El Mundo повідомило, що 34-річний українець Денис К. жив анонімно в Аліканте з дружиною та сином і був заарештований 6 березня. Зараз він перебуває у в'язниці в Іспанії, справу передадуть Національному суду.