Твір на тему “Любити Батьківщину” | Твори\nТвір на тему “Любити Батьківщину”\nТвір, Що значить любити Батьківщину – одне з найбільш запитуваних користувачами в мережі інтернет. Ця тема дуже актуальна у наш час. Давайте і ми трохи поміркуємо з цього приводу.\nБатьківщина – що ж це таке? У кожної людини поняття Батьківщини своє. Для кого-то є мала Батьківщина – це вулиця, будинок, де він живе; а для когось є і велика Батьківщина – це країна, де людина народився і виріс. Взагалі, поняття Батьківщини не залежить від територіальної кордону. Головне, щоб людина, де б він ні знаходився, знав, що він – частинка цієї місцевості. Батьківщина – місце, куди людини “тягне” всією душею і серцем, куди б йому хотілося повернутися, не дивлячись ні на які перешкоди і обставини; те місце, за яке він стоїть “горою” і прагне захистити, зберегти і зберегти його.\nЩо значить любити Батьківщину, вітчизну\nЧасто можна почути фразу “любов до Батьківщини”. А що вона означає? І взагалі, у чому ця любов проявляється? Любов до Батьківщини – це почуття патріотизму, почуття гордості за свою країну, вітчизну або той куточок Землі, що людина вважає своєю Батьківщиною. Можливо, ви запитаєте: “А за що її можна любити?”. Відповім, що Батьківщину можна любити і поважати просто так, а не за щось: за те, що вона у нас є; через поля, ліси, моря, океани, та просто за те, що ми тут живемо! А любов до неї повинна проявлятися насамперед у повазі до законів, суспільства даної країни, любові до історії та минулого Батьківщини. Також, готовність стати на захист своєї вітчизни, в будь-якій ситуації – також є проявом патріотизму! На мою думку, кожна людина повинна вирішити для себе, що означає для нього Батьківщина, полюбити її. А потім робити вчинки, що впливають на її подальший розвиток! Адже це і буде проявом почуття патріотизму!\nПро нашу Батьківщину можна говорити нескінченно, але якщо хто-небудь запитає мене про те, що ж вона означає для мене, я відповім, що моя Батьківщина – Росія, а також віра, надія і любов!


Як виростити калину з кісточки?\nЗапитав: Siltation (рейтинг 21012) Категорія: Тварини\nЗа те, що калину цілком можна виростити з кісточки (насіння), говорить хоча б той факт, що раптом на ділянці з'являється маленька рослинка, коли поблизу може і не бути дорослою плодоносному калини. Це птиці занести на ділянку калинове насіннячко (кісточку). Проростає воно повільно і, якщо кут саду не надто відвідуємо, то перше виявлення відбудеться тоді, коли вже виразно буде видно деревце або кущ.\nЯкщо ж зважитися і самому зробити посадку кісточкою, то насіннячко зійде і навіть через п'ять років рослина порадує Вас першим урожаєм. І всі наступні врожаї будуть щороку радувати своїм достатком.\nЗовсім скоро можна буде зайнятися процесом вирощування калини з кісточки: для цього треба лише дочекатися збору врожаю. І ось, зібравши калину і вийнявши насіння з ягід, треба покласти їх у вологий пісок місяці на два і тримати в кімнаті, а потім на місяць поставити в холодильник або льох (температура + 5 ° С).\nПобачивши проростки, їх розсаджують в окремі ємності і вирощують до весни, коли їх можна буде посадити в "школку" у відкритий грунт або теплицю. При первинному розсаджування в землю слід відправляти тільки корінець, а насіннячко в оболонці заглиблювати не можна. До весни вони з оболонки виберуться і підростуть.\nІ тільки лише навесні наступного року можна висадити вихованців на постійне місце. Таким способом можна скоротити термін вирощування і наблизити перше плодоношення. Тільки не забувайте про вологості грунту: поливайте і обприскуйте по листю.\nВідповів на питання: Partial\nВиростити калину з насіння більш ніж можна, так як біля куща багато сходів - самосевок. Плюс, зародок насіння недорозвинений, по-цьому самосів сходить через дві зими. Необхідно потримати насіння в вологому місці (моху, тирса) при кімнатній температурі, десь місяць-два.\nКалина звичайна - чагарник, що досягає 2,5-4 м у висоту. Листя розташовані супротивно. Квітки зібрані в суцвіття - зонтиковидний щиток. У центрі суцвіття знаходяться трубчасті дрібні квітки з одним товкачем і п'ятьма тичинками. На периферії суцвіття розташовані більші стерильні квітки з білими пелюстками. Вони розпускаються дещо раніше, ніж квітки, що знаходяться всередині суцвіття. Їх призначення - залучати комах-запилювачів. Калина, як і жимолость, є строгим перекрестніком, запилюються її квітки бджолами, мухами, жуками. Між рослинами одного клок (вегетативне розмноження від одного куща) запилення не відбувається. Чи не переопиляются і квітки однієї рослини. Тому необхідно висаджувати поруч не менше 2-3 сортів, добірних форм або сіянців калини.\nВідповів на питання: Rotella


Що спробувати в Албанії: національна кухня країни | Різне\nБлизькість до моря і вплив сусідніх країн – два фактора, завдяки яким формувалася гастрономія Албанії. За європейськими мірками місцеву кухню не можна назвати звичайною. У ній переплелися візантійські, арабські та венеціанські традиції, тому на столі аналог італійського різотто сусідить з балканським чевапчичи. І хоча Албанію прийнято називати однією з найбідніших країн світу, це точно не відноситься до гастрономії. Що можна спробувати в Албанії?\nЯкщо скласти гастрономічну карту Албанії, то можна помітити цікаву особливість. У північних районах в кулінарії широко використовують кукурудзу для випічки хліба і приготування солодощів. Часто готують рибу, особливо коропа – північ Албанії багатий озерами та річками. Центральна Албанія сприятлива для вирощування овочів і фруктів, домашньої птиці. А в південних регіонах країни можна насолодитися великою кількістю сирів, цитрусових і оливок.\nГоловні албанські страви\nОдне з улюблених страв албанців – фергеса. Його готують в духовці, попередньо наповнивши глиняний горщик сумішшю овечого сиру, яєць, баранячої печінки і нарізаної зелені. Інший варіант готують з червоного перцю, сиру, томатів і спецій. Незважаючи на калорійність цього ситного страви, воно подається як закуска. Таве коси – ще одне блюдо, без якого важко уявити кухню Албанії. Так називають баранину, приготовлену в глиняному посуді з йогуртом і яйцями. Кінцевий результат – аналог запіканки з ніжним м’ясом під м’якою вершкової "подушкою".\nХоча в Албанії більше в пошані страви з телятини або баранини, м’ясо курки тут навчилися готувати нітрохи не гірше. Варто спробувати курячі грудки, які спочатку обсмажують на грилі, а потім поливають вершковим соусом і подають з грибами. Тим, хто більше віддає перевагу стравам без м’яса, можна покуштувати перець, фарширований спеціями, сиром і рисом, а потім запечений в духовці.\nРаціон албанців не обходиться без риби. Готують її в основному на грилі з мінімальним додаванням спецій і оливкового масла. Обов’язково варто спробувати лосося на грилі, морського окуня в соусі з часнику, лимона і масла, запіканку з форелі, вугра або коропа, приготовлену в овочевому бульйоні з овочами. Як простий закуски можна замовити креветки.\nВ обід албанці зазвичай їдять салати або супи. Дуже популярні салати їх простих інгредієнтів: картоплі, квасолі, томатів. З супів воліють прохолодний таратор і лимонний суп.\nАлбанські десерти і випічка\nКоли справа стосується солодощів, місцеві жителі невибагливі – десерти в Албанії готуються з простих і доступних продуктів. Як ласощів албанці вважають за краще зацукровані або висушені фрукти, солодкі пироги з медом або рисом, пудинги з овечого молока або рису. Оскільки країна рясніє фруктами, в будь-якому місті можна знайти широкий вибір джемів з груш, персиків, інжиру, лимонів або вишні.\nАле королем десертів вважається бурек – в Албанії можна зустріти безліч цієї випічки. Особливо смачним вважається цей листковий пиріг з повітряної начинкою з гарбуза, сиру, картоплі і лимонного соку. І, звичайно, не обходиться без східних солодощів, які зайняли почесне місце в албанській кулінарії. Тут можна знайти будь-які види баклави і солодощів, витриманих в ароматному сиропі.\nЛюбителі вина можуть здивуватися різноманітності цього напою. Албанські вина обходяться дешевше, ніж французькі чи італійські, але за якістю нітрохи не гірше. Також популярністю користуються різні лікери: анісові, трав’яні та фруктові. А з безалкогольних напоїв албанці вважають за краще турецьку каву або еспресо. До речі, кава тут традиційно більш міцний, ніж в інших країнах Європи. Тим, хто не шанує алкоголь, варто спробувати і навіть відвезти додому трав’яний чай, зібраний в албанських горах. Або поширений на Балканах тонізуючий напій боза, багатий вітамінами.\nКухня Андорри: що варто спробувати під час подорожі Подорож в крихітну Андорру стане святом для будь-якого гурмана. У…


В’язні-втікачі отримали строк – газета Проскурів\nНещодавно набрав законної сили вирок щодо\nрезонансної справи в’язнів-втікачів\nВлітку, шість років тому, під час етапування спецпотягом з Кам’янця-Подільського до Хмельницького СІЗО, шестеро засуджених, обеззброївши охорону, здійснили втечу. Тоді в області поліція оголосила спецоперацію “Сирена”. 19-річного арештанта правоохоронці затримали по гарячих слідах, у день втечі. Саме він першим накинувся на конвоїра, коли мав зайти до камери з вбиральні. Далі було як у кримінальному трилері. З камери, яка залишилась відчиненою, вискочила решта в’язнів. Двоє з них напали на одного з конвоїрів ззаду і відібрали пістолет. Відстрілюючись, поранили ще двох вартових, а одного з них прикували наручниками до камери. Того ж дня вартових, які отримали серйозні вогнепальні поранення, прооперували. Водночас за фактом неналежного виконання службових обов’язків військовослужбовцями Національної гвардії, пов’язаних з конвоюванням осіб, які знаходились під вартою, військова прокуратура внесла відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Питання, як шестеро зеків втекли з потягу від вісьмох озброєних конвоїрів, стояло першим.\nКримінальні провадження одразу за двома статтями: втеча з-під варти та замах на життя правоохоронців, були відкриті й проти арештантів-втікачів. Навіть тим, хто з них досі мав мінімальний термін покарання, “світив” набагато більший строк.\nУ день втечі поліція затримала ще чотирьох втікачів. Через дві доби — п’ятого. А за озброєним Романом Ганзіною, який був ініціатором та організатором злочину, довелось полювати аж два місяці. Його затримали в одному із сіл Чемеровецького району. За час переховування він вчинив ряд крадіжок та замах на життя правоохоронця під час спроби його затримання.\nХмельницький міськрайонний суд виніс вирок втікачам, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 12 років. Хмельницький апеляційний суд підтвердив законність вироку.\nПопередня новина Попередня новина СБУ викрила російську ботоферму\nНаступна новина Наступна новина Нещасний випадок чи самогубство?


Nowodvorski 8446 Barrel L Blue 29306 купити ЗІ ЗНИЖКОЮ%\nПідвіс Nowodvorski 8446 Barrel L Blue\nNowodvorski Код товару: nw-60905\nОпис Nowodvorski 8446 Barrel L Blue:\nСвітильники компанії Nowodvorski можна купити в інтернет магазині mir-sveta.kiev.ua. Підвісний світильник серії Barrel має оригінальний дизайн, підходить для інтер'єрів квартир і будинків. Підвісний світильник зроблений з якісних матеріалів: метал, тканина.\nХарактеристики Підвісний світильник Nowodvorski 8446 Barrel L Blue:\nМатеріали світильника nowodvorski 8446:\nГабарити світильника nowodvorski 8446:\nЗамовляйте підівс одинарний nw-60905 в нашому інтернет магазині Світ Світла. Ми доставимо Ваше замовлення кур'єром по Києву або кур'єрською службою по Україні. Якщо цікавить моделі немає в наявності зв'яжіться з нашим менеджером по телефону або через форму @ задати питання або @ дізнатися термін поставки. Ми повідомимо Вам термін поставки або запропонуємо аналог.\nКолір світильника: Чорний, Синій\nПідвіс Nowodvorski 8445 Barrel L White\nПідвіс Nowodvorski 8444 Barrel L Pink\nПідвіс Nowodvorski Barrel (8563 + 8512 x 3 + 8664 x 3 + 8405 x 3 + 8393 x 6)


Сьогодні 104 річниця з дня народження останнього головнокомандувача УПА Василя Кука. - Буське Радіо\nСьогодні 104 річниця з дня народження Василя Кука. Керівництво району спільно із пластунами квітами та молитвою вшанували пам’ять останнього головнокомандувача УПА\nЦього морозяного ранку у Красному, біля могили Василя Кука з нагоди 104 річниці з дня народження генерела-хорунжого, головнокомандувача УПА, представники районної влади спільно із пластунами станиці Красне вшанували пам’ять видатного земляка. Голова Буської РДА Петро Мороз, голова Буської районної ради Богдан Глова та голова Красненської селищної ради Микола Чучман поклали квіти до могили Василя Кука. Більше десятка юних пластунів разом із своєю незмінною станичною Людмилою Гураш встановили лампадки та пісенно помолилися “Отче наш”. Після спільної молитви директор Красненського краєзнавчого музею Ярослав Стецишин розповів цікаві факти з життя провідника. 1954 року Кука арештували кадебісти. Щоб упіймати головного командира УПА, спецслужби радянської влади провели титанічну роботу. Ще в середині 1940-х років було розроблено спецплан «Барліг» із захоплення Романа Шухевича, Василя Кука, Миколи Арсенича, Романа Кравчука, Олекси Гасина. Розшук цих лідерів вели спецгрупа та окремі чотири опергрупи на чолі з досвідченими керівниками, а до складу кожної групи входив рухомий загін (50 – 70 вояків).\nУпродовж життя він не запобігав перед сильними світу цього й не дозволив собі прийняти звання Героя України доти, доки держава не визначиться зі статусом воїнів УПА. Свої переконання відстоював твердо. Його ще називали «останній бандерівець»…\nЗавершили памятний захід спільним виконанням Державного гімну України.\nНапередодні 104 річниці з дня народження Василя Кука, квіти до могили генерал-хорунжого поклав голова Українського інституту національної пам’яті Володимир В’ятрович .


Укрзалізниця підтасувала тендер під братів Дубневичів, яких підозрюють у відмиванні коштів залізниці - Економіка - dt.ua\nПідприємство "Укрзалізниці" заздалегідь написало тендер під компанію Дубневичів\n25 лютого, 11:12 Роздрукувати\nДві із трьох фірм-учасників тендеру належать депутатам із "БПП", які вже засвітились у корупційному скандалі на "Укрзалізниці".\nПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" ПАТ "Українська залізниця" 13 лютого відхилило пропозицію ТОВ "АТ Механіка" вартістю 84,46 млн грн з тендеру по закупівлі анкерів і оголосило про намір укласти угоду з ТОВ "ВМ трейдер" на суму 101,26 млн грн. Як зазначають "Наші гроші", залізничники відхилили пропозицію заводу, який пропонував анкери на 17% дешевше від очікуваної ціни тендеру 101,32 млн грн. та обрали фірму, яка запропонувала всього 0,06% знижки через те, що хотіли придбати анкери заздалегідь визначеного виробника – заводу, що належить народним депутатам від БПП Ярославу і Богдану Дубневичам.\nЙдеться про 1,08 млн анкерів закладних АЗ-2 до пружних колійних скріплень КПП-5. Анкери мають бути виготовлені виключно за ТУ У 35.2-30268559-070:2007. Тендерна документація не дозволяла пропонувати еквівалентні товари, тому окрім ТОВ НВП "Корпорація КРТ" братів Дубневичів ніхто інший не може виготовляти анкери за вказаними техумовами, оскільки Дубневичі запатентували цю деталь.\nВ тендері приймали участь три компанії: ТОВ "ВМ Трейдер" і ТОВ "Ланіс Трейд" із саме такими анкерами АЗ-2 виробництва "Корпорації КРТ", які вимагав замовник, а також ТОВ "АТ Механіка" з еквівалентними анкерами АЗ-1-6 власного виробництва.\n"АТ Механіка" запропонувала найнижчу ціну 84,46 млн грн., або 78 грн./шт. Це було на 20% дешевше від цін обох конкурентів, які встановили їх на майже однаковому рівні у 101 млн грн., або 94 грн./шт. При цьому ніхто не знижував ціну під час аукціону.\nОднак найдешевшу "АТ Механіка" відхилили саме через те, що вона запропонувала еквівалент. У протоколі засідання тендерного комітету прямо сказано, що закупівля аналогів не передбачена. Це пояснили тим, що анкер АЗ-2 є елементом закладним у шпалу залізобетонну попередньо напружену типу СБ3 марки СБ3-0, а на неї надійшли заявки від потенційних замовників виключно з анкером АЗ-2 до пружних колійних скріплень КПП-5.\nВодночас у 2017 році Старконстянтинівський завод "Укрзалізниці" купував анкери, прописавши в умовах "або еквівалент", і тоді завод відстоював в АМКУ позицію, що анкери Дубневичів і "Механіки" є еквівалентними з огляду на схожість технічних характеристик. Тоді дилер Дубневичів оскаржував в АМКУ допуск "Механіки" до тендеру, але адмінколегія погодилась з замовником. Проте після цього рішення АМКУ завод "Укрзалізниці" з невідомих причин відмінив закупівлю, у якій могла відбутись конкурентна боротьба.\nЦього разу оскаржити умови закупівлі ніхто не міг, бо Коростеньський завод проводить закупівлю в "Прозорро" за допороговою процедурою, не вважаючи себе замовником у розумінні закону "Про публічні закупівлі". Це означає, що дискримінаційні вимоги на його торгах неможливо оскаржити в адмінколегії АМКУ, а жалітись на замовника можна лише в системі "Укрзалізниці", якій і належить Коростеньській завод.\nНаразі очікується рішення про перемогу наступного за ціною учасника – "ВМ Трейдер". Обидва львівські дилери Дубневичів створені в січні 2019 року та пов'язані з ними ж. Зокрема фірма "ВМ Трейдер" належить директору Михайлу Врублевському, власнику та керівнику іншого дилера Дубневичів на тендерах залізниці – ТОВ "ВМ Трейдинг".\nЧитайте також: Холодницький пообіцяв нове подання на Дубневича найближчим часом\nНагадаємо, в січні НАБУ повідомило семи особам про підозру в заволодінні 93 млн грн. "Укрзалізниці" на закупівлі стрілочної продукції через "Корпорацію КРТ" Дубневичів.


Тиск на Росію через анексію Криму посилюється – Клімкін\n19 Грудень 2017, 22:33\nМіністр закордонних справ України Павло Клімкін відзначає, що тиск на Росію через анексію Криму посилюється. Про це він написав у Твіттері, коментуючи ухвалення Генасамблеєю ООН резолюції про ситуацію з правами людини в Криму.\n«Ця резолюція по Криму – найсильніша. Тиск на Росію в питанні Криму посилюється. Велике спасибі всім, хто підтримав», – написав глава українського МЗС.\nРосійський глава Криму Сергій Аксенов раніше назвав проект резолюції щодо Криму «зброєю в гібридній війні проти Росії».


До уваги вчителів біології!!! - Комунальна установа Білоцерківської міської ради "Центр професійного розвитку педагогічних працівників"\nопубліковано 21 січ. 2021 р., 05:59 Олена Гайдаєнко [ оновлено 21 січ. 2021 р., 05:59 ]\nШановні колеги! ННЦ “Інститут біології та медицини” Київського національного університету імені Тараса Шевченка продовжує активно працювати з юними біологами, застосовуючи нові форми та формати роботи запустивши два проекти:\nПереможцям Олімпіади нараховуються додаткові бали до сертифікату зовнішнього незалежного оцінювання при розрахунку конкурсного балу в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка при вступі на наступні спеціальності та освітні програми: Біологія, Екологія, Біотехнології та біоінженерія, Садово-паркове господарство. Олімпіада буде проведена з використанням дистанційних технологій.


Маніяк, який убивав дітей, за ґратами одружився і став батьком (Відео) - 7 ДНІВ УКРАЇНА\n“Пологівський маніяк” у залі суду в 2009 році. Таким його полюбила 16-річна дівчина з Росії.\nЗасуджений за вбивство 40-ка дітей зараз відбуває довічне ув’язнення у житомирській колонії.\nТуди до нього приїздить дружина, з якою він одружився вже за ґратами.\nСергій Ткач, відомий як “пологівський маніяк”, допоки його не впіймали, ґвалтував і вбивав дітей на південному сході України і в Криму. Слідство довело сорок епізодів, та сам він стверджує, що вбив не менше сотні. Ховатися від правосуддя протягом 25 років Ткачу допомагало його міліцейське минуле – він працював експертом-криміналістом у слідчих органах в Росії.\n16-річна дівчина в російському Ярославлі побачила по телевізору суд і, як стверджує, закохалась у дітовбивцю, який ґвалтував і душив в тому числі її ровесників. Потім ще 7 років шукала маніяка і сама приїхала в житомирську колонію на перше побачення. Тут і одружились. Тепер приїздить на побачення.\n24-річна дружина з Росії народила “пологівському маніяку” дочку і стверджує, що хоче від літнього Сергія Ткача народити ще багато дітей.\nПодробиці неймовірної історії – у сюжеті ТСН.\nВідео, Новини, Україна"7 Днів-Україна", 7 днів, довічне ув'язнення, пологівський маніяк, Сергій Ткач\nPrevious Previous post: Названо ім’я хлопця, тіло якого вже тиждень шукають в окупованій “ДНР” Макіївці (Фото)\nNext Next post: Скандальний Трамп: навіщо президент США заявив, що Україна не підтримувала його на виборах (Відео)


Герої роману французького письменника Мартена “Сім’я Тибо” - журнал для школярів Fable.in.ua\nГоловна ⇒ 📕Нові твори ⇒ Герої роману французького письменника Мартена “Сім’я Тибо”\nРоман задуманий як Історія двох братів, двох протилежних характерів, один із яких – Жак – повинен був втілювати активний початок, революційний протест, прагнення до незалежності, заперечення підвалин; іншої – Антуан – консервативний початок, спадкоємне почуття міри, прихильність до порядку. Однак задум автора й характери героїв у процесі написання роману перетерпіли істотні зміни\nБатько сім’ї Тибо, Оскар,- втілення сімейного й суспільного консерватизму, богобоязливий католик, представник стародавньої й дуже буржуазної\nВін – доктор правий, у минулому депутат, що присвятив себе суспільної й добродійної діяльності. Головною його турботою стають занедбані діти. Він – “засновник і голова Суспільства боротьби з дитячою злочинністю, голова адміністративної ради суспільства піклування про дітей”. Все своє життя О. Тибо вірив у благодійність строгої кийової дисципліни, що придушує найменше свавілля, а разом з ним і самою особистістю. Свої виховні принципи він здійснював як будинку, так і в заснованій їм виправної колонії. Жак повстає проти образливого соглядатайства єзуїтів-вихователів. О. владно придушує бунт сина,\nале домагається тільки того, що той тікає з будинку\nЙого знаходять і оселяють у батьківську виправну колонію, тюремний режим якої й принизливі виховні міри розраховані на те, щоб зломити волю дітей і вселити їм сліпа покора. Старший брат, Антуан, добрий, розумний, талановитий, співчуває молодшому, але не розуміє ні його натури, ні його бунту. Не зрозуміє він і причин другого зникнення двадцятип’ятилітнього Жака, що заслужило своїм непокорством проклін батька. Опір сімейному деспотизму, відсталому консервативному укладу життя, що всепроникає влади католицької церкви переростає в Жака в бунт проти буржуазного суспільства. Антуан знайде брата через три роки у Швейцарії: після скитаний по Австрії, Німеччині, Італії й Тунісу він живе тут під ім’ям Джека Боги, ставши письменником, журналістом, суспільним діячем. Антуан – талановитий лікар, беззавітно відданий науці, – залишається багато в чому сином свого батька. Він не схильний займатися “переоцінкою цінностей”, прив’язаний до встановленого порядку. Наукові інтереси заслоняють від нього громадське життя. Він уважає себе людиною дії й створює із цієї дії своєрідний культ. Герой честолюбний, уважає, що створено для відкриттів, сміло експериментує у своїй лікарській практику\nДіяльність Жака – журналістська, а потім і політична – продиктована в першу чергу співчуттям до людей, прагненням забезпечити їм волю. Такими з’являються характери братів Тибо до кінця шостої книги роману “Смерть батька”, після якої автор на сім років залишає своїх героїв. Роман “Літо 1914″ – кульмінація епопеї, дю Гар зображує настрої різних кіл передвоєнної Європи й суспільну боротьбу того часу. Він занурює своїх героїв у вир подій, як би перевіряючи їхні характери в дії. Ж.- супротивник війн, тому що ” Війна не дозволяє ні однієї з насущних проблем у житті людини!”. Він ухиляється від заклику і їде у Швейцарію, переживши важкий роман з Женни Фонтанен. У Швейцарії Жак пише антивоєнні листівки, що призивають солдатів до братання. Він сам летить із вантажем цих листівок на фронт, пораненим попадає в полон до своїм, які приймають його за прусского шпигуна, і французька куля обриває ледь жевріючу в знівеченому тілі життя\nНа відміну від брата Антуан їде на фронт як військлікар. У листопаді 1917 р. він стає жертвою газової атаки. Опис останнього року його життя в клініці для отруєних газом і становить зміст епілогу. Антуан піддає себе строгому суду; бачачи обмеженість своєї філософії дії, вона усе більше розуміє свого загиблого брата. Як лікар, Антуан знає, що приречено, але дослідник бере в ньому верх. Він ретельно фіксує все происходящее з ним. Почуваючи наближення агонії, Антуан приймає отруту, щоб обірвати нестерпними борошна, що стали. Останній запис у щоденнику Антуана виконаний віри, що майбутні покоління обновлять мир\nМартен дю Гар прагне показати розвиток свідомості своїх героїв, становлення їхнього світогляду. Його герої багато міркують про те, який мир, у якому вони живуть, і про своє місце в ньому. Автор часто використає внутрішні монологи героїв і їхньої сповіді в щоденниках і листах


Паперової роботи завжди вистачатиме, – директор луцького ліцею\nП'ятниця, 04 січня 2019, 09:33\nМіністерство освіти і науки України обіцяло полегшити життя вчителям, скоротивши паперову роботу.\nНаразі ж діти на канікули, а педагоги мають, як то кажуть, непочатий край роботи з документами. Чи змінилося щось у бюрократичному навантаженні на\nпедагогів, чи таки працювати доводиться за колишніми стандартами, – зясовували журналісти Сфери-ТВ.\nОкрім основного навчально-виховного процесу, у вчителів багато часу тут забирає паперова робота: календарно-тематичні планування, різноманітні звіти, плани уроків…. Відтак людина посеред купи паперів стала стереотипним образом вчителя. Міністерка освіти Лілія Гриневич пообіцяла полегшити роботу педагогів. В одному з виступів вона наголошувала, що навіть проводилося опитування вчителів, щоб визначити, від яких саме бюрократичних вимог вони страждають найбільше.\nВід 5 жовтня минулого року нібито діє нова інструкція з діловодства для закладів загальної середньої освіти, яка мала б зменшити рекомендований перелік документації на 22 %. Чи зменшилося навантаження на вчителів насправді, журналісти дізнавалися у найближчому навчальному закладі – Луцькому ліцеї №3.\nДиректор школи, а за сумісництвом і сам вчитель, Віктор Савчук зазначив, що це питання поки, як то кажуть, «висить у повітрі».\nНа думку Віктора Савчука, так званої паперової роботи вчителям завжди вистачатиме. Йдучи на урок, треба бути підготовленим, адже кожне заняття – своєрідний іспит перед учнями, тому без конспектів чи планів уроків не обійтися. Звичайно, зараз є нові можливості – різні технічні пристрої, мультимедійні дошки, але цим не завжди можна скористатися. Однак Віктор Савчук вірить, що з часом нова інструкція з діловодства допоможе педагогічному колективу, наразі ж з цим триває боротьба.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Вчителі початкових класів зможуть отримати надбавку до зарплати\nЛуцьк Україна школа вчитель


Юрист Роздільнянського МЦ допоміг жінці- жертві домашнього насильства | Вперед\nЮрист Роздільнянського МЦ допоміг жінці- жертві домашнього насильства\nОпубліковано Грудень 17, 2020 Автор: administrator\nЯк часто ми чуємо сумну статистику щодо домашнього насильства і думаємо: «От зі мною точно такого не станеться! Адже жертвами завжди стають неосвічені жінки з глухих сіл, що не можуть за себе постояти!» А між іншим, як свідчать дослідження, приблизно кожна третя жінка на планеті в тій чи іншій формі переживали насильство в сім’ї. Україна в цьому сумному показнику не є виключенням. При чому у статусі жертв опиняються і жінки середнього віку з вищою освітою, і ті, що займають керівні посади, і жительки мегаполісів.\nПід час карантину рівень домашнього насильства, на жаль, зріс. І пов’язано це, мабуть не лише з ростом захворюваності.\nПані Валентину (ім’я змінено з етичних міркувань) складно назвати «молоденькою та дурненькою», адже на момент реєстрації шлюбу їй виповнилося майже 30 років, вона мала вищу освіту та хорошу роботу. Спочатку подружнє життя складалося якнайкраще, народилася дитина. Щоправда Валентині не подобалася, що чоловік зовсім не проти прихилити чарчину, але вона заспокоювала себе тим, що таке відбувається не дуже часто, і взагалі всі чоловіки випивають по троху.\nКардинально ситуація змінилася через декілька років подружнього життя. Чоловік втратив роботу, почав щодня пиячити та погрожувати жінці. Останньою краплею для Валентини став день, коли чоловік намагався вдарити їхню дитину й мати стала на її захист. У відповідь чоловік сильно побив дружину, говорячи сухою мовою протоколу: «наніс жінці численні тілесні ушкодження середньої тяжкості». Співробітники поліції, що виїхали на виклик переляканої дитини, винесли стосовно нього терміновий заборонний припис.\nДо Роздільнянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Валентина звернулася, щоби оформити розлучення з чоловіком та стягнути аліменти на утримання спільної дитини, оскільки декілька місяців від нього не було жодної звістки.\nКоментує юрист центру Роман Непочатов\nПані Валентина на першій зустрічі одразу сказала, що не те, що бачити чоловіка не хоче, а й навіть чути про нього. На її прохання було складено позов про розірвання шлюбу та заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Роздільнянський районний суд Одеської області задовольнив наші вимоги в повному обсязі та прийняв рішення на користь клієнтки.\nЧим запам’яталася ця справа?\nВ таких справах мені досить не легко зберігати нейтральність, стримуватися та не давати оцінку чоловікам-кривдникам. Взагалі сам факт насильства в будь-якому прояві є абсолютно неприпустимим, а якщо насильство вчиняє чоловік до дружини, з якою він прожив не один рік, спільно виховував дитину такій поведінці не може бути виправдання.\nЯк жертві домашнього насильства отримати правову допомогу?\nВ 2018 році були внесені зміни до законодавства, відповідно до яких розширено доступ до безоплатної вторинної правової допомоги для осіб, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відтоді жертви домашнього насильства можуть отримати допомогу в складенні процесуальних документів та представництва їхніх інтересів в судах та інших державних органах. Для цього необхідно звернутися до найближчого з місцевих центрів з надання вторинної правової допомоги (адреси та електронні пошти таких центрів можна дізнатися на офіційному сайті системи безоплатної правової допомоги https://www.legalaid.gov.ua/ або за телефоном 0800 213 103).\nЧи передбачені спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству?\nТак, законодавством передбачені спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, зокрема\nобмежувальний припис стосовно кривдника.\nЩо це за приписи, у чому їхня відмінність?\nТерміновий заборонний припис стосовно кривдника – виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України терміном до 10 діб у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров’ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Він може містити таки заходи:\nзаборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;\nзаборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.\nОбмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку (на строк до 6 місяців) захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов’язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.\nзаборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;\nусунення перешкод у користуванні майном, що є об’єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;\nобмеження спілкування з постраждалою дитиною;\nзаборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи;\nзаборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;\nзаборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв’язку особисто і через третіх осіб.\nЧому у випадку з пані Валентиною не було винесено обмежувального припису?\nЄдина причина того, того, що така заява до суду направлена не була – небажання самої клієнтки. За її словами, після того, як працівники поліції винесли терміновий заборонний припис і зобов’язали чоловіка покинути їхній будинок, він злякався і взагалі зник з її поля зору.\nЩо б Ви порадили особам, які стали жертвами домашнього насильства?\nОсновна порада – не мовчати! Звертайтеся за допомогою, вихід можна знайти з будь-якої ситуації, головне – зробити перший крок.\nУ разі виникнення правових питань звертайтеся до:\nРоздільнянського місцевого центру з надання БВПД за адресою: м. Роздільна, вул. Незалежності, 2; тел.: (04853) 50 366; (04853) 50 443\nВеликомихайлівського бюро правової допомоги за адресою: смт. Велика Михайлівка, вул. Пушкіна, 2; тел.: (04859) 40 300;\nЗахарівського бюро правової допомоги за адресою: смт. Захарівка, вул. 1-го Травня, 49; тел.: (04860) 94 430;\nІванівського бюро правової допомоги за адресою: смт. Іванівка, вул. Центральна, 93; тел.: (04854) 2 00 55\nТакож знайти відповідь на юридичне запитання можна у правничій вікіпедії WikiLegalAid https://wiki.legalaid.gov.ua/ або зателефонувавши на єдиний номер системи безоплатної правової допомоги 0800 213 103\nдиректор Роздільнянського місцевого\nДРУГА СЕСІЯ МІСЬКОЇ РАДИ: НЕ СХВАЛИЛИ СКЛАД ПОСТІЙНИХ КОМІСІЙ\nНоворічні вихідні 2020-2021


“Укрпошта” видасть конверт з малюнком юної кіровоградської художниці | Перша електронна газета\n“Укрпошта” видасть конверт з малюнком юної кіровоградської художниці\n20.11.2013 16:37 Новини, Соціум\nРобота кіровоградки Анастасії Мороз буде зображена на художньому конверті, який планується «Укрпоштою» до випуску в наступному році.\nСьогодні у Всесвітній день дитини в “Укрпошті” підбили підсумки та нагородили переможців Всеукраїнської акції “Намалюй свої права”, організованої “Укрпоштою” разом з ЮНІСЕФ в Україні.\nГоловним переможцем конкурсу стала 12-річна Анастасія Олійник зі Львова, роботу якої “Дівчата також хочуть бути пілотами” зобразять на поштовій марці, яку “Укрпошта” видасть в 2014 році. Робота Анастасії Мороз з Кіровограда буде зображена на художньому конверті, який також планується до випуску в наступному році.\nВсі діти-учасники конкурсу отримали дипломи, а 10 дітей, роботи яких визнані кращими, отримали нагороди і планшетні комп’ютери, які їм вручили віце-прем’єр-міністр Олександр Вілкул та голова Дитячого фонду ООН “ЮНІСЕФ” в Україні Юкіе Мокуо.


Перші дні після пологів: через скільки можна вставати, що роблять в пологовому будинку, коли віддають дитину? Перші дні після пологів: через скільки можна вставати, що роблять в пологовому будинку, коли віддають дитину?\nБагатьом вагітним жінкам здається, що після пологів нарешті можна буде забути про тривоги і трохи розслабитися. Насправді з народженням малюка починається самий хвилюючий і відповідальний етап в житті – це материнство. Як пройдуть перші дні після пологів? Як вести себе відразу після природних пологів? Коли можна буде встати? Чи довго доведеться чекати, поки принесуть малюка? Що ще відбувається в пологовому будинку в перші години після природних пологів або кесаревого розтину?\nЯк проходять перші години після народження дитини?\nВідразу після пологів молода мама залишається в пологовій палаті. Якщо процес розродження пройшов нормально, без ускладнень, то в післяпологову палату жінку переведуть вже через пару годин. У цей період часу лікар огляне і опитає мати, медперсонал поспостерігає за її станом. У деяких клініках за погодженням з пацієнткою ставлять крапельницю з медикаментами, що стимулюють скорочення матки.\nМожливі нездужання у матері в перші дні після минулих пологів\nНезважаючи на те, що пологи є цілком природним процесом, організм жінки піддається сильному стресу. Втома, запаморочення, загальна слабкість, нервове напруження часто супроводжують перші дні материнства і не вважаються відхиленнями від норми. Перший день після пологів молода мама повинна присвятити відпочинку і турботи про немовля. Відразу після народження малюка можуть з’явитися:\nболі, оніміння в місцях накладання швів (особливо після кесаревого розтину);\nспрага і голод;\nЧерез скільки часу можна встати?\nПроцес розродження забирає у жінки багато сил, і цілком природно, що їй хочеться дати відпочити перенапряженным м’язам. Однак не слід цілодобово лежати, не встаючи – рухова активність сприяє нормальному скорочення матки.\nРобити вправи або активно займатися спортом, звичайно, можна, але гуляти по коридору, самостійно відвідувати туалет і ванну кімнату можна і потрібно.\nСкільки часу потрібно лежати? Після неускладнених природних пологів жінці дозволяють встати вже через 6 годин. Якщо молода мама почуває себе добре, то лікар дозволить їй самій «прогулятися» в туалет навіть до спливу цього строку, однак поки відвідувати туалетну кімнату в самоті не можна – може раптово піти обертом голова, і буде потрібна невідкладна допомога.\nЯкщо проводилося кесарів розтин, жінці доведеться затриматися в пологовій палаті (або в палаті інтенсивної терапії) як мінімум на 24 години після пологів. За станом молодої мами в цей період буде спостерігати лікар, медперсонал проведе антибактеріальну терапію, коригується крововтрата, при необхідності стимулюється робота кишечника.\nКоли приносять дитину?\nПрактично кожну маму хвилює питання, як скоро їй принесуть дитини. Все залежить від стану жінки та дитини, а також від політики пологового будинку. В деяких медичних закладах дітей прикладають до грудей після природних пологів, потім медперсонал зважує, вимірює і одягає новонароджених, і якщо стан мами і дитини задовільний, то з цього моменту вони знаходяться в післяпологовій палаті разом.\nУ деяких медичних установах мамам дають відпочити після пологів протягом декількох годин. У цей період часу за немовлятами спостерігає лікар-неонатолог, їм роблять першу щеплення (якщо мати дала згоду на вакцинацію). Якщо в пологовому будинку проводилося кесарів розтин, то час очікування буде залежати від ряду факторів:\nпісля планової операції під місцевим знеболенням малюка приносять і можуть залишити з мамою відразу після народження;\nякщо хірургічне втручання проводилось під загальною анестезією, мама і малюк побачаться тільки тоді, коли припиниться дія наркозу (тобто не раніше, ніж через 3 години);\nпісля екстреного кесаревого розтину, проведеного в нічний час, мама зможе відпочити перед зустріччю з новонародженим до ранку.\nОсобливості гігієни, харчування та інші рекомендації\nПісля того, як молоду маму перевели в післяпологове відділення, їй вже можна приймати душ (поки тільки в супроводі медичної сестри). Для гігієни статевих органів використовувати мило в першу добу не рекомендується – краще обійтися ополіскуванням теплою водою. Підмивання в напрямку спереду назад також потрібно проводити після кожного відвідування туалету.\nЧерез рясні післяродових виділень міняти спеціальні прокладки або одноразові сітчасті трусики в перші дні доведеться дуже часто. У деяких медичних установах лікар може порекомендувати користуватися пелюшкою, а не прокладкою – так йому буде простіше оцінити кількість виділень і вчасно помітити відхилення від норми.\nБудучи в «цікавому положенні», жінка звикає їсти те, чого їй захотілося. Ставши мамою, вона повинна уважно стежити за своїм раціоном, оскільки не все, що подобається дорослій людині, буде корисно для немовляти (дотримуватися дієти важливо тільки тим, хто планує практикувати грудне вигодовування). У меню з перших днів рекомендується включати наступні продукти:\nсуп на нежирному бульйоні або борщ (капусту з борщу їсти не радять);\nвідварну яловичину низької жирності;\nмакарони з борошна вищого або 1-го сорту;\nтеплий чай з додаванням невеликої кількості цукру.\nЗ часом мама зможе зробити своє меню більш різноманітним. Головне – вводити нові продукти поступово, невеликими порціями, щоб встигати відслідковувати реакцію малюка. В цілому раціон годуючої матері повинна відповідати принципам здорового харчування – легкий, дробовий, без гострих спецій і приправ, ніяких алергенів, копченостей і консервів, і, зрозуміло, повна відмова від алкоголю.\nНалагодження грудного вигодовування, догляд за дитиною\nЯкщо стан мами і малюка дозволяє, то новонародженого прикладають до грудей відразу після народження. Молока у матері поки немає, але дитині в перші години життя буде достатньо молозива – воно містить усі необхідні поживні речовини та вітаміни. Крім того, раннє прикладання допомагає швидше налагодити лактацію.\nПрикладати новонародженого до грудей потрібно на першу вимогу. При цьому важливо пам’ятати, що здорова дитина буде плакати тільки якщо він голодний. Якщо дитина постійно плаче і відмовляється від грудей, потрібно терміново показати його неонатолога — можливо, у нього щось болить. Як правильно годувати малюка, і які дотримуватися правил гігієни, докладно розповість медсестра.\nМожливі ускладнення після пологів у перші дні\nУ першу добу після розродження медичний персонал уважно спостерігає за станом породіллі, щоб вчасно виявити і усунути можливі ускладнення. Лікар буде часто заходити в післяпологову палату і проводити огляд і опитування молодих мам. При появі таких ознак потрібно терміново звернутися до лікаря:\nзанадто рясні виділення – якщо прокладка наповнюється швидше, ніж за 1 годину, в першу добу після розродження, або з’явилося багато згустків, це вже вважається ускладненням;\nпоява гемороїдальних вузлів – якщо вони сильно турбують породіллю, їй будуть призначені ректальні свічки, що містять анестетик;\nвисипання на обличчі або почервоніння очей – зазвичай це не привід для занепокоєння, висип і точки на шкірі з’являються при сильних потугах, коли лопаються дрібні капіляри (все має пройти самостійно протягом 2-х тижнів);\nтріщини на сосках – якщо соски почали хворіти, можливо, шкіра пересушена, і незабаром утворюється болюча тріщина, уникнути цього можна, правильно прикладаючи новонародженого до грудей і використовуючи спеціальні креми для обробки сосків;\nпорушене сечовипускання – якщо жінці не вдалося самостійно помочитися протягом 5-6 годин після пологів, потрібно обов’язково звернутися до лікаря;\nбольові відчуття в області промежини – біль виникає, навіть якщо обійшлося без розрізів і розривів, якщо були накладені шви, рекомендації по догляду і полегшення болю дасть лікар;\nтягнучі або переймоподібні болі в нижній частині живота свідчать про те, що матка скорочується, ці відчуття можуть посилюватися під час годування, і якщо біль дуже сильна, слід поговорити про це з лікарем.


Померла учасниця армії ОУН-УПА Ольга Горинь | Новинарня\nHome / Україна / Померла учасниця армії ОУН-УПА Ольга Горинь\nПомерла учасниця армії ОУН-УПА Ольга Горинь\nОльга Горинь. Фото з відкритих джерел\nВнаслідок тривалої та важкої хвороби у віці 90 років з життя пішла політв’язень, майстриня народно-декоративного мистецтва Ольга Горинь.\nВона була дружиною відомого політичного діяча, дисидента, одного із засновників Народного Руху України Михайла Гориня.\nПро її смерть в четвер, 11 лютого, повідомила журналістка Світлана Остапа у ФБ.\n“Торік у жовтні їй виповнилося 90 років, й останні роки вони дуже хворіла. Це була страшна хвороба, до того ж пані Оля ще й потрапила в аварію. За що ці всі випробування випали на долю цієї тендітної, але напрочуд сильної духом жінки? Вона до останнього щось планувала, кажуть рідні, і була оптимісткою. На вісім років пережила свого чоловіка”, – повідомила Остапа.\nЖурналістка додала, що Ольга Горинь у радянські часи брала активну участь у підпільній боротьбі ОУН–УПА.\n“Із групою однодумців-студентів та педагогів писала листи, статті, замітки та вірші, що викривали злочинну політику Сталіна і КПРС на теренах Галичини. Тиражувала й розповсюджувала підпільну літературу самвидаву”, – пише сучасна енциклопедія України.\nОльгу Горинь заарештували і засудили у 1952-му до 25 років таборів суворого режиму та п’ять років позбавлення прав.\nПокарання відбувала в Комі АРСР потім у Казахстані. Звільнена 1956-му. Але сміливо до кінця життя протестувала проти порушення громадянських прав.\n“Пані Оля закінчила Львівський університет (1961). Працювала у бібліотеці, вчителювала. Чекала із заслання свого чоловіка і виховувала двох дітей Оксану і Тараса. І була дуже талановитою мисткинею”, – написала Світлана Остапа.\nПоділився спогадом про пані Ольгу й історик та журналіст Вахтанг Кіпіані.\n“З нею було приємно спілкуватись, незважаючи на дистанцію у два покоління. Останній раз ми побачились випадково у Львові і вона запросила на зупу. Нагодувала як колись годувала мене студента, коли я вперше потрапив до їхньої з паном Михайлом квартири. А передостанній раз – це була презентація книги під час Львівського форуму видавців. Вона скромно сиділа в залі. Побачивши її, запросив до слова, щоб вона як людина, котра знає ціну табірним рокам, сказала кілька слів. Після того запропонував зробити спільне фото і вона кокетуючи сказала – нащо мені те фото. Ми обійнялись. Коли буваю у Львові, завжди іду з двірця пішки у центр. І завжди проходжу будинок, де жили Горині. Зупиняюсь перед брамою. І далі так робитиму, бо дуже любив цих неймовірних людей”, – написав він на ФБ.\nПомер легендарний гончар з Опішні 95-річний Василь Омеляненко\nПов’язані публікаціїdon't missОУНУПА


Гральна індустрія допоможе у боротьбі з надмірним захопленням відеоіграми | Gamingpost.net\nУ травні 2021 року компанія Game Quitters та британська компанія Entain, що спеціалізується на ставках на спорт та азартних іграх, запустили соціальну кампанію Mind Your Game. Кампанія спрямована на заохочення відповідальних азартних ігор та відеоігор у кіберспорті.\nПопулярність відеоігор та ігрова залежність\nПід час першої хвилі коронавірусу та тотального локдауну популярність відеоігор різко зросла у всьому світі. У червні 2020 року ігровий гігант Nintendo повідомив про зростання прибутку у розмірі 427,7% у першому кварталі порівняно з тим самим періодом 2019 року. Microsoft, яка випускає консолі Xbox, повідомила про зростання виторгу на 13%. Дохід компанії досяг 38 млрд доларів. Асоціація інтерактивних розваг Великобританії повідомила, що ринок відеоігор 2020 року досяг 7 млрд фунтів стерлінгів, що на 29,9% більше, ніж у 2019 році.\nЗі зростанням популярності відеоігор зростає і кількість людей, які страждають на ігрову залежність. Як відомо, ігрову залежність Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ) класифікувала як порушення психічного здоров'я. Її планують включити до 11-го видання Міжнародної класифікації хвороб ВООЗ, яке вийде 1 січня 2022 року. Дослідження, опубліковане в австралійсько-новозеландському журналі психіатрії, показало, що показник поширеності ігрової залежності в усьому світі сягає 3%. У зв'язку з цим благодійні організації починають приділяти більше уваги ігровій залежності як проблемі.\nУ міру того, як відеоігри стають все більш комерціалізованими, їхня безпека стає предметом гарячих суперечок.\nСтарший віце-президент Entain з питань регулювання та відповідальної гри в США Мартін Ліка впевнений, що індустрія відеоігор може багато чого навчитися в індустрії азартних ігор. Особливо у питаннях запобігання залежності.\nНа даний момент індустрія азартних ігор приділяє багато уваги заохоченню відповідальної гри, а також виявленню потенційно ризикованої поведінки гравців. Як зазначає Мартін Ліка, гральна індустрія має давні стосунки з проблемами ігрової залежності.\n«Це дуже жорстко регульована галузь. За роки ми знайшли багато інструментів, які дозволяють нам допомагати нашим клієнтам, а також дозволяють гравцям допомогти самим собі», – пояснив Ліка.\nУ міру того, як ігрова залежність та пов'язана з нею шкода набирають обертів, творцям відеоігор потрібно подумати над тим, як зробити свої продукти безпечнішими. В Entain Foundation вирішили виділити кошти на серію навчальних відео, які допоможуть у боротьбі з ігровою залежністю. Випуском роликів займатиметься Game Quitters.\n«Це добірка відеороликів, які розпочинаються з основ. Наприклад, що таке кіберспорт, як він працює, хто є ключовими гравцями у цій сфері. Потім ми переходимо до глибших обговорень, таких як чесність у спорті, відповідальна гра та благополуччя гравців», - пояснили організатори.\nКампанія Mind Your Game покликана підвищити поінформованість людей про ігрову залежність та способи боротьби з нею.\n«Індустрія відеоігор знаходиться на правильному шляху, але ми були б щасливі допомогти їм навчитися реалізовувати програми відповідальної гри», - наголосив Ліка.


Націоналістичний блог — LiveJournal\nFebruary 15th, 2008, 02:35 am\nАкаби "віджигають": Менти махаються з ментами.\nМдя... Таких махачів Україна (та й світ) напевне ніколи не бачили.\nЯ завжди знав, що мєнти відморожені. Але я не думав, що вони відморожені до такої стадії:\nБеркут, ДАІ, Титан, Сокіл, і на додачу ще й братки...\nЯкщо я когось кохаю, то кохаю її кожен день, а день св. Валентина хай іде НА XYZ)))\n(с)перто в borysfen\nСуперова стаття: Європаранойя\nПри всьому моєму обережному ставленні до "Українського Спротиву", все ж слід відзначити одну їх бомбову статтю. Зветься "Європаранойя".\nСкотське, невдячне ставлення так-званої „європейської спільноти” до нашого народу простежується на протязі всієї історії. В ХІІІ столітті наш народ вів нерівну боротьбу проти найбільшої військової потуги тогочасного світу – монголів, вів цю боротьбу самостійно, без будь-якої допомоги ззовні. Очевидним та неспростовним є той факт, що ця боротьба нашого народу має визначальне значення для всієї європейської цивілізації, адже саме об твердині Землі Руської розбилася хвиля монгольської навали, саме тут сили орди були знекровлені та втратили свою ударну міць. В цій боротьбі загинула наша давньоукраїнська держава. Княжі тереми та величні святині Землі Руської перетворилися на руїни, серед яких зі зброєю в руках лежали тіла її полеглих захисників. Але завдяки цим полеглим русичам європейські храми та палаци змогли зберегтися до наших днів.\nСаме боротьба наших пращурів дала можливість європейським народам розвивати свою культуру і цивілізацію. І жодним рицарем, жодним ландскнехтом, жодним жолнєром ці народи не допомогли нашим пращурам. Всі за клики нашого князя Данила Романовича до європейських монархів про спільні дії проти монголів були повністю проігноровані. Тогочасна європейська спільнота воліла спокійно відсидітися за плечима нашого народу. І навіть слів вдячності не почули наші пращури в ід врятованої ними Європи. Замість вдячності наша Батьківщина після кривавої боротьби проти монголів отримала ще й удар з заходу. Подібно до паскудних гієн накинулися врятовані європейці ( насамперед нинішній „адвокат” України в Євросоюзі) на наш знекровлений боротьбою народ.\nНіякої вдячності не почули українці і після битви під Хотином, в якій наші козаки під проводом Гетьмана Сагайдачного розбили турецьке військо, чим зупинили нову азійську навалу на Європу. Завдяки нашому народу та ще завдяки боротьбі балканських слов'янських народів Європа була врятована від османської інвазії. Європейські народи знову отримали можливість вільно розвивати свою культуру, вести колоніальні загарбання та й взагалі жити в своє задоволення. І знову ніякої вдячності нашому на роду за надану можливість вільно го життя. „Вдячність” європейського співтовариства сповна змогли відчути вже в наш час балканські народи. Передусім це стосується косовських сербів, у яких це співтовариство вкрало їхню батьківщину та колиску їхньої державності.\nВ 1918-20 рр Україна вела нерівну боротьбу за свою незалежність – боротьбу на декілька фронтів проти переважаючих в чисельності та озброєнні супротивників. Фактично, саме Національно-визвольна війна українського народу 1918-20 р.р. не дозволила більшовикам провести вторгнення в Європу. Саме силами українських військ під командуванням нашого генерала Безручка біля Варшави були розбиті ударні загони новітньої, московсько-більшовицької орди. Саме завдяки непокірним українським селянам, що до початку 1930 р.р. чинили активний спротив більшовицькій владі, старенька тітонька-Європа змогла надалі спокійно жити. Знову ж навіть слів вдячності не почули українці від європейського співтовариства за порятунок від більшовицького згвалтування. Навпаки, під час Національно-визвольної війни українського народу це співтовариство у вигляді Антанти усіляко підтримувало найлютіших ворогів нашого народу – поляків та білогвардійців. В 1933 році, коли мільйони українських дітей помирали в голодних муках, це співтовариство наче води в рота набрало, і словом не обмовившись про Українську Катастофу. Європейці спокійно їли хліб випечений з українського зерна.\nВ наш час це євро пейське співтовариство намагає ться нас повчати, видаючи з себе чи то адвоката, чи то опікуна України. „Що ж вложили ті опікуни у Східню Європу? Скільки своєї „шляхетської” крові пролили вони в обороні землі української перед навалою кочових орд Сходу? Проливали вони кров українську, щоб з України зробити собі публічний дім, щоб могти провадити собі тут свої хижацькі плани.” Так влучно охарактеризував ставлення європейської спільноти до нашої Батьківщини визначний діяч ОУН та талановитий український командир Михайло Колодзінський, який в 1939 році загинув в обороні Українського Закарпаття від угорських окупантів. Таке ставлення, що простежується протягом віків, лишається в сутності незмінним і в наш час. Цинічне прагнення вирішувати свої проблеми за рахунок нашої Батьківщини – основа сучасних стосунків між Україною та Євросоюзом.\nВнаслідок своїх колоніальних воєн та пануючої політики лібералізму відбувається масове заселення сучасної Європи представниками різноманітних азійських та африканських народів, що перетворилися вже на таких собі „нових європейців”. При цьому „нові європейці” все сміливіше та все нахабніше починають показувати європейським „аборигенам” хто в хаті господар. Яскравим прикладом цьому є щорічні, можна вже навіть сказати традиційні, осінні погроми у Франції.\nПрибуття нових мігрантів з Азії та Африки не припиняється, народжувність серед „нових європейців” стало збільшується, а народжуваність серед європейських „аборигенів” точно так же стало зменшується, що обумовлено відривом цих „аборигенів” від традиційних цінностей та заміни їх ліберальними – так званими „цінностями прав людини” . Підсвідомо європейські можновладці відчувають, що все це в недалекому майбутньому призведе до остаточної загибелі Європи. Вони починають ворушитися. Щось треба робити.\nІ, еврика! На південно-східних кордонах Євросоза є унікальна країна – країна, яку населяє добрий та працьовитий і водночас по дитячому наївний народ, країна, що у всі часи була для Європи надійним щитом, за яким можна було розвивати свою цивілізацію. Така країна та такий народ – неоціненна знахідка для євроспільноти, тому серед цієї спільноти виникає природнє бажання знову використати цю країну в якості щита, а вірніше сказати за сучасних умов - своєрідного фільтра, на якому будуть осідати потоки азійських мігрантів.\nІдея перетворення нашої Батьківщини на відстійник для нелегальних мігрантів, на європейський антиміграційний фільтр, на такий собі „загальноєвропейський публічний дім”, про який писав Михайло Колодзінський, набуває все більшої популярності серед сучасної євроспільноти. Втіленню цієї ідеї в життя якнайкраще сприятиме і той факт, що править в цій унікальній країн і „еліта”, представники якої за своєю поведінкою, образом мислення та цінностними орієнтирами мало чим відрізняються від працівниць вищезгаданого закладу з надання сексуальних послуг.\n15 січня парламент України ратифікував дві угоди між Євросоюзом та Україною. Перша угода – це „Договір про спрощений візовий режим для певних категорій громадян України”, до яких насамперед належать: бізнесмени, можновладці , а також представники обслуговуючих їх ЗМІ. Кинувши цим „певним категоріям” кістку у вигляді спрощеного візового режиму європейські бюрократи цілком резонно сподіваються, що ці категорії громадян зможуть переконати всіх інших українських громадян в необхідності другої ратифікованої угоди – „Договор у про реадмісію (повернення) в Україну громадян, що потрапили на територію Євросоюза з території України”. Зрозуміло, що йдеться не тільки про реадмісію українських громадян, які незаконно (тобто без віз) потрапили до Євросоюза (до речі громадянам Євросоюз а для відвідин України не потрібні ніякі візи). Найприємнішим для євроспільноти є той факт, що з а цією угодю з Євросоюза можна буде вислати в Україну будь-якого нелегального мігранта! Варто буде якому-небудь китайцю або пакистанцю , післ я затримання його по ліцією, заявити , що він потрапив до Євросоза з території України, як одразу, згідно „Договору про реадмісію”, виникнуть цілком законні підстави для депортації цього мігранта в Україну.\nБрюсельські бонзи не помилились у своїх сподіваннях стосовно наших „певних категорій громадян” . Одразу після ратиф ікації угод з Євросоюзом на вуха довірливих українців масово посипалась локшина. „Любі друзі” в костюмах від Кардена, вусаті націонал - демократи в коштовних вишиванках, усілякі соціологи та політологи, ну і, звісно, працівники другої найдавнішої професії, всі хором з величезним апломбом та пафосом почали пояснювати пересічним українцям „переваги” угод з Євросоюзом. Якщо „переваги” угоди про спрощений візовий режим нашим євроінтеграстам пояснити більш-менш легко – необхідно просто не згадувати, що стосується вона тільки „певних категорій”, то з поясненням „переваг” договору про реадмісію доводиться значно складніше. Пояснення „переваг” останньої угоди зазвичай обмежується якимось банальним пустопорожнім словоблуддям про: „ще один впевнений крок на шляху євроінтеграції”.\nАле тут на допомогу „певним категоріям громадян” приходять напрочуд кмітливі „українські” політологи та соціологи! Виявляється, переселення на нашу землю мільйонів китайців, пакистанців та негрів сприятиме покращенню демографічної ситуації в Україні. Отакої! Виявляється, вирішити проблему зменшення населення в Україні досить легко. Необхідно просто замінити українське на селення, яке частково вимирає, частково виїхало на заробітки, на ново прибуле неукраїнське. Це, до речі, для „еліти” буде навіть економічно вигідно, адже новоприбула робоча сила буде дешевшою ніж власне автохтонна. „Еліта” в плюсах! Нікого ж не треба переконувати, що для правлячого кагалу не існує поняття „співвітчизник”, українці для них це всього лише робоча сила та електорат, як , власне, і наша Вітчизна для них – це всього лише об' єкт визиску, це такий собі прибутковий бізнес-проект.\nВ українській історії наші різновекторні „стратегічні партнери” вже неодноразово пробували подібним чином вирішити „демографічну проблему”, тобто проблем у надмірної, на їхню думку, наявності українців в Україні. Російська вєнценосна повія після зруйнування Січі подібним чином вирішувала „демографічну проблему”, коли заселяла спустошені козацькі землі різним и неукраїнськими колонізаторами. Про це „вирішення демографічної проблеми” Тарас Шевченко в своєму вірші „Розрита могила” писав:\n„... Степи мої запродані\nНа чужій роботі...”\nІосиф Сталін подібним чином вирішував „демографічну проблему”, що виникла після 1933 року, коли заселя в на місця вимерлих під час Голодомору українців переселе нців з „средней полосы”. З 1939 року подібним чином він діяв вже в Західній Україні, прова дивши так би мовити „реадмісію” українців до Сибіру та поселяючи на їхні місця „ответств енных работников ”. Поляки в 1930рр теж робили спроби „покращити демографічну ситуацію” в Західній Україні, зокрема на Волині, переселяючи на ці землі польських колоністів (в в 1943-44рр українцям довелося виправляти це „покращення”). Значно „покращити демографічну ситуацію” в Україні мав намір і Адольф Гітлер, зменшивши чисельність українського населення та заселивши українські степи переселенцями з Німеччини, Австрії, Норвегії та усілякої там Голандії.\nНаші „стратегічні партнери” і в наш час не можуть змиритися з теперішньою демографічною ситуацією в Україні. Виникають все нові рецепти її „покращення”, один з яких був запропонований депутатом від фракції партії регіонів таким собі Болдирєвим. На „съезде соотечественников” в Москві народний депутат України не соромлячись заявив: „Нєабхадіма спасобствавать виєзду украінскава насєлєнія і з западних абластєй Украіни в Сібірь. Ета нє толька будєт спасобствавать вазраждєнію Сібірі, но также вастановіт культурно-етнічєскій баланс в самой Украінє”. Але ображатися на наших західних та східних „стратегічних партнерів” за їхнє щире прагнення виріш увати свої проблеми за рахунок України – це всеодно, що ображатися на китайців за те, що вони косоокі. Вся проблема в нас самих.\nПозбувшись в 1991 році тяжіння над собою центральної московської комуністичної влади , місцева „українська” колоніальна адмі ністрація зірвалася з гальм – те, що до того часу стримув ало її природнє прагнення до безмежного особистого збагачення зникло. Вступивши в союз з відвертим криміналітетом, стара компартійна номенклатура підім'яла під себе все господарче життя в Україні та спрямувла на задоволення своїх особистих потреб весь її економічний потенціал. Так виникло те, що зараз прийнято називати „еліта”. Але ставши „незалежними” представники цієї постколоніальної „еліти” не змогли та й не прагнули позбутися свого колоніального походження, вони інстинктивно продовжували і продовжують шукати собі господаря та покровителя за межами України: одні – на сході, інші – на заході. Ця бидлоеліта за своєю сутністю не може мати державницьке мислення, вона нездатна ні те, що відстоювати українські національні інтереси, вона нездатна їх навіть усвідомити.\nЩось подібне наша Батьківщина переживала за часів Руїни, коли після смерті Богдана Хмельницького на чолі України опинялися особи, які, за невеликим виключенням, нездатні були вести самостійни цької проукраїнської політики. „ Ще ніколи, як тоді не вийшло на поверхню хамство, демагогія й нездисциплінованість нашої провідної верстви. .. Все робили вони для себе й своєї родини... Такий Тетеря волів цілувати руки польського короля, а Іскра й Кочубей падати до ніг московського деспота, як ста ти „струнко” перед законною владою українського народу. ” – писав про часи Руїни Михайло Колодзинський .\nВ наш час новітні тетері, іскри й кочубеї продовжують справу своїх попередників. Вони зі всіх сил намгаються пе реконати довірливих українців в необхідності якоїсь інтеграції та входження до я когось союза. Але, якщо прихильники східної інтеграції – це відверті українофоби, яким чужим та ворожим є все українське, то апологети євроінтеграції виступають в образі таких собі українофілів. Якщо діяльність українофобів, їхня відверта антиукраїнська пропаганда пробуджує в українцях приспані національні інстинкти – прагнення об'єднання і активного спротиву ворожому тиску, то ліберальна, пацифістська демагогія, якою європаран оїки промивають мізки українцям, навпаки ці здорові національні інстинкти розмиває та пригамовує. Своїм баранячим блеянням про безальтернативність інтеграції вони сіють серед наших співвітчизників зневіру та невпевненість у власних силах.\nВ той час, як над нашими співвітчизниками в посольствах країн Євросоюза відверто знущаються, можновладні євроінтеграсти вводять безвізовий режим для громадян цього Євросоюза, чим у ніщо ставлять гідність свого народу. В той час, як мільйони українців поневіряються по світах в пошуках заробітку щоб прогодувати свої сім'ї, апологети євроінтеграції п огоджую ться , в обмін на обіцянки „членства”, перетворити Україну на загальноєвропейську клоаку , в якій осядуть мільйонні маси азіатів. Таке поняття як Честь Батьківщини для прихильників „членства” – порожній звук.\nТільки люди, які розуміють державу як інструмент, що забезпечує розвиток свого народу та організовує його сили на відпорність зовнішнім впливам, а не як засіб для особистого збагачення; люди, для яких національні інтереси матимуть абсолютну перевагу над особистими, і які відстоюватимуть ці інтереси, не зважаючи на будь-який зовнішній тиск; люди, для яких навіть найбідніший українець – це частина їхньої Батьківщини, а не робоча сила та електорат; тільки такі люди не допустять перетворення України на загальноєвропейський бордель. Тільки люди, що ставлять Честь своєї Батьківщини понад усе, зможуть втілити в життя Ідею, за яку мільйони найкращих синів та доньок України віддали свої життя – Ідею Великої України – держави, що своєю силою та впливовістю буде подібною до нашої давньої батьківщини – Київської Русі, держави, що стане рідною домівкою для всіх українців світу.\nЄС, Європа, євроінтеграція\n"Свобода" проти "Патріоту" чи "Патріот" проти "Свободи"?\nНещодавно в інтернеті поширились 2 цікавенькі документи:\n„Свобода” versus „Патріот України”\nОтож, попри всю мою симпатію до "Патріота України", його членства та ідеології, мушу дати деякі коментарі з приводу опублікованих "творінь":\n1. Проблеми в партії дійсно існують. Як і існують у будь-якому формальному чи неформальному об'єднанні. Проблем нема тільки в раю/пеклі..\n2. Проблеми треба вирішувати. Зовсім інша справа - як саме це робити.\n3. Для вирішення проблем в партії існує цілий ряд механізмів. Це і Партійний Суд, Контрольно-Ревізійна Комісія, звернення до місцевого чи вищого партійного керівництва, партійні конференції різних рівнів, і, нарешті, з'їзд ВО "Свобода".\nКоли є наявними факти протизаконних дій, тоді є процедура звернення до правоохоронних органів/судів.\nІ на мою думку, лише тоді, якщо всі вищенаведені заходи не допомагають, можна вдаватись до крайніх заходів типу публічних заяв.\nЯ, як делегат практично всіх останніх З'їздів ВО "Свобода" можу засвідчити, що на них ніхто навіть не намагався піднімати питань, згаданих у двох заявах-"наїздах". Тим більш дивним є той факт, що на цих з'їздах були присутні члени "Патріоту України", і далеко не рядові. В тому числі і був пан Однороженко, який чомусь сидів мовчки.\n4. В юриспуденції існує таке поняття, як "презумпція невинності". Тобто до моменту доведення/спростування певних фактів обвинувачений/обвинувачена вважаються не винуватими.\nІ тому до того часу, коли факти, оприлюднених у заявах не будуть належним чином обгрунтовані і доведені, до того часу я вважатиму їх повністю/частково брехливими.\nНайбільше це стосується пунктів "звинувачення" "Заяви Організації „Патріот України” про розрив стосунків з ВО „Свобода”".\n5. У логіці є такий закон правильного мислення. Називається закон тотожності - в дискусії кожне поняття повинно вживатись у одному і тому самому контексті.\nТобто якщо Ви виступаєте в заяві, як заступник голови ВО "Свобода", то Ви маєте говорити про партію і її проблеми. Натомість бачимо змішування проблем партії (ВО "Свобода") і громадської організації ("Патріот України").\n6. Слід розрізняти здорову критику, і критиканство. В даному випадку я бачу критиканство з незначними вкрапленнями конструктивної критики. Ось яскравий приклад критиканства ("„Свобода” versus „Патріот України”"):\n"...затвердження нової партійної символіки, що, як виявилося, має єврейське походження (три пальця є одним із символів, що використовується в юдаїзмі)"\nХоча мені нинішній варіант символіки чесно кажучи, не подобається, але всьому повинні бути розумні межі. Бо з таким самим успіхом можна казати, що тризуб - то обрізана менора та іншу подібну маячню.\n6. В дискусії ознакою невігластва, слабкості аргументації і власної позиції є перехід на особистості і обливання брудом. Зокрема саме до таких методів вдається автор статті "„Свобода” versus „Патріот України”" щодо Олега Тягнибока.\n7. Є певні факти. І коли їх свідомо неправильно інтерпретують і перекручують, то це є ознакою того, що автор хоче ввести читачів в оману. Тобто обманути з певною корисливою метою.\n„Випендрювання”, сучасність і казка про царівну-жабу.\nМабуть, всі задумувались, чому сучасні молоді сім’ї так часто і швидко розпадаються? Я спробую охарактеризувати один з факторів, який, на мою думку, є одним із найголовніших факторів при розпаданні нинішніх подружніх пар.\nОтож, чому сім’ї минулих століть, зрештою кількох минулих десятиліть були набагато міцнішими, ніж тепер? В попередні роки, на відміну від епохи капіталізму був відмінним сам підхід до формування подружжя.\nКоли хлопець зустрічався з дівчиною, то її зовнішні риси були насамперед природніми, такими, якими вони є насправді. Особливості характеру теж не були секретом, оскільки населення попередніх епох жило, як правило в селах і невеликих містечках, і достоїнства і/або недоліки тієї чи іншої людини були видні, як на долонях. Такого явища, як „випендрювання” просто-напросто не існувало, бо громадська думка все дуже швидко ставила на свої місця. І тому відносини між хлопцем і дівчиною були, якщо можна так сказати, природними і відкритими.\nЦе значною мірою допомагало ще до одруження уникнути багатьох незручностей і непорозумінь. Вступаючи в шлюб, молодожони розцвітали у зовнішньому і внутрішньому плані. І цим самим вони отримували емоційний „плюс”. Яскравим підтвердженням цьому є казка про Царівну-Жабу.\nАбсолютна більшість людей сприймає казки буквально, сприймає, як якусь вигадку тощо. Але, як на мене, якщо подивитись глибше, то передача їх змісту впродовж багатьох поколінь змушує задуматись. Саме ця „передаваність змісту” означає їх архетипність, тобто першопочатковість, загальність, символізм, закодованість, що лежить на підсвідомому рівні.\nПовертаючись до казки про Царівну-Жабу слід сказати, що там символічно показано шлюб у розумінні наших предків. Шлюб був межею. Межею, яка розділяла життя. І вона перетворювала минулий, гірший стан у ще кращий – фізично (згадайте, що саме після одруження Жаба перетворилась в красуню-царівну), і внутрішньо (перетворення з „дурня” у воїна).\nПроте з розвитком міст традиційне суспільство поступово занепадало, що й відображалось у взаємовідносинах між представниками двох статей. Фактор громадської думки у великому місті фактично зникав. З’являлась певна невизначеність, і невідомість. Людина, яка живе в одному місті могла просто-напросто не знати іншої, що жила теж у цьому місті.\nПлодами цієї невизначеності і невідомості вдало скористались ділки-капіталісти. Почали масово з’являтись засоби косметики, парфуми, красивий одяг тощо. Це підкріплювалось, і підкріплюється дотепер масовою рекламою. На перший погляд, можна спитатися, яке це має відношення до теми взаємовідносин між статями? - А безпосереднє.\nЗ появою цих засобів, людина стала „покращувати” себе зовні. Наприклад, одна й та сама дівчина в модному одязі, з тоннами „штукатурки”, помади виглядає ефектно. Але варто їй залізти в душ, і з’являється зовнішньо інша людина. Як правило, цей природній вигляд відрізняється в гіршу сторону від „заштукатуреного”. І тому використання косметики є обманом насамперед не інших, а себе. Бо людині лише здається, що вона стала красивішою, досконалішою, а насправді цю „досконалість” можна знищити за кілька хвилин...\nСлідом за „випендрюванням” зовнішнім, фізичним в сферу людських взаємовідносин капіталістичної епохи ввійшло „випендрювання” внутрішнє, духовне. Йдучи на побачення, і хлопець, і дівчина до нього готуються зовнішньо (щоб якнайкраще виглядати), і внутрішньо (що такого сказати, щоб сподобатись). На самому побаченні обидвоє витягають з себе останні соки, щоб здатись ліпшим, ніж це є насправді. Високі, чемні слова, показна ввічливість, подарунки, розповідь про свої реальні та ілюзорні „подвиги”, хвалькуватість стали атрибутом практично кожної близької зустрічі хлопця з дівчиною.\nПри цьому двоє у привабливих тілесно-душевних масках обдурюють один одного, більшою чи меншою мірою усвідомлюючи це.\nІ ось наступає пора одруження. Після цього позитивний образ партнера часто руйнується. І з психологічної точки зору це пояснити дуже просто. Дошлюбний образ (гештальт) сучасної людини – штучний, оманливий вкарбовується у підсвідомість партнера. І він є для підсвідомості кращим за природній, справжній, який розкривається після весілля, у домашніх умовах. В результаті ілюзія зникає. У підсвідомості виникають негативні емоції, спричинені переходом від умовно кращого стану до умовно гіршого стану.\nЯкщо оперувати термінологією вищезгаданої казки, то після шлюбу в капіталістичному суспільстві лже-царівна передворюється у жабу, а лже-лицар – у дурня. Тобто ситуація міняється в абсолютну протилежну сторону, ніж це було у традиційному соціумі.\nСаме це і спричиняє таку печальну статистику кількості розлучень у сучасних сім’ях. Розчарування в підсвідомих образах спричиняє такий заряд негативу, що в результаті часто призводить до розриву стосунків. І тому лише коли зміниться суспільна психологія, коли на зміну капіталістичній моралі прийде нова мораль (а нове, як кажуть - це добре забуте старе ;) ), лише тоді сімейні відносини перейдуть у здоровий стан.\nІ Бог їм суддя!\nНещодавно мені довелося прочитати книгу одного з чільних західноукраїнських рухівців про події кінця 80-х – початку 90-х.\nПісля прочитання книги моє певне захоплення тими подіями (яке було раніше) фактично зникло, я зрозумів, чого не вдалась тоді революція. Бо цей рух очолили націонал-ліберали з всіма випливаючими з цього наслідками.\nОпортунізм, угодовство, половинчастість, пристосуванство, зрада нації – це неповний набір їх характеристик. Замість того, щоб був рух за національне визволення, революцію, це був рух „за перебудову”. А перебудова, як відомо – це черговий компартійний термін, запущений в ті роки в маси, так само, як колись запускались гасла „комунізм”, „розвинутий соціалізм”, „розвінчання культу особи”...\nЗамість того, щоб виступати за незалежну, самостійну Україну, чільники НРУ виступали спочатку за перетворення СРСР в „союз”, конфедерацію держав, а лише згодом їх гаслами стала самостійна Україна...\nРух активно співробітничав з „хорошими” „демократичними” комуністами на відміну від „поганих” комуністів-ортодоксів. Часто виходила така ситуація, що „хороші” комуністи діставали свої виборні посади за підтримки „опозиції”. Коли член компартії вступав до „НРУ за перебудову”, опозиційних громадських організацій, то він демократ, він добрий. Рухівці не розуміли, чи не хотіли розуміти, що комуністів, номенклатурників нема „хороших” чи „поганих”, а є червона зараза, яку треба гнати з своїх посад чітко і рішуче.\nЯскравий приклад – керівник однієї з крайових організацій НРУ жалкує, що пам’ятник Лєніну в обласному центрі „так нахабно було понищено”...\nІ дике задоволення від того, що совки йшли на поступки, кидали посади рухманам, дозволяли заходи… І це давало свій результат. Революційне напруження спадало, керівники нацдемів – задоволені, комуна – теж, для народу все спускали на гальмах...\nТодішні рухівці, як на мене, ще тоді здійснили багато антинаціональних заходів. Торочили про міжнаціональну терпимість і дружбу, вшановували пам’ять полеглих жидів, а згодом, через кілька років живі жиди захоплювали посади в державі. Саме рухівці на чолі з Чорноволом запропонували федералізацію української держави...\nХто ж очолював тоді націонал-лібералів? Це або колишні дисиденти, в яких режим фактично вбив почуття рішучості, і інтелігенція, яка перефарбувалася. Якщо вчора письменник славословив совок типу „Трактор в полі дир-дир-дир – ми за мир”, то в кінці вісімдемятих – початку дев’яностих років ХХ століття він став пропагувати демократію, сповідувати національні принципи тощо...\nРезультатом тих подій стало те, що революційний запал народних мас був керівниками (псевдо)опозиції загнаний у мирне, еволюційне русло. Це насамперед стало вигідним колишній номенклатурі, яка, почувши, звідки віє вітер, інкорпорувалась в ряди Руху, перефарбувалась в демократів, і, фактично нічого не втративши, і залишилась при владі.\nВ результаті, на жаль, як казав один з осіб, які в той час були нагорі – маємо те, що маємо... І Бог їм суддя!\nЗнавцям англійської, які хочуть розважитись і не тільки.\nОсь надибав за порадою однієї викладачки на одну цікаву штуку.\nЗветься "iGod" ("яБог"). Досить цікава модель чату зі штучним інтелектом.\nРобот з тобою говорить на англійській. До речі, досить вдало йому це виходить.\nДля того, щоб сервіс відкрився необхідно мати на комп'ютері встановлений флеш-плеєр.\nХудожник- геній Іван Марчук. Відверто про життя українців і України\n"Український художник і скульптор Іван Марчук потрапив до сотні геніїв сучасності. У рейтингу всесвітньої консультаційної компанії "Creators Synectics", опублікованому щоденною британською газетою "Daily Telegraph" Марчук посів 72-гу позицію."\nКлючовим засобом у терорі проти державницьких сил є МВС - Міністерство Внутрішніх Справ. Проте, на мою думку, його доцільніше назвати міністерством антиукраїнських справ. 99,9% його ганебних і протизаконних вчинків залишаються непокараними. Якщо і є якась резонансна справа щодо "правоохоронців", яка попахує криміналом, то мєнти обмежуються "службовим розслідуванням" і "дисциплінарним стягненям". В цій сфері - кругова порука. Міліціонер, суддя і прокурор прикривають одне одного. Їх прикривають вищі ешелони влади. Ні за правління "поганого" Кучми/Януковича, ні за правління "хорошого" Ющенка чи будь кого іншого терор проти українських націоналістів не припинявся.\nГоловним засобом проти українських патріотів був, є, і, за цієї влади буде такий собі "спецпідрозділ" "Беркут". Багато хто вважає його своєрідним "спецназом". Я - ні. Спецназівець - це передусім воїн, значною мірою лицар. Про беркута цього не скажеш - нахабна пика, впевненість у своїй безкарності проти мирного населення, хамство, "нарваність". "Беркут" б'є і старих, і малих, і жінок, і дітей. Їм кажуть "фас" - "беркутівці" кидаються. Це - типовий приклад бандита, а не справжнього правоохоронця. На мою думку, це законне озброєне бандитське угруповуванння потрібно розформувати. І чим швидше, тим краще. Бо вони компрометують не лише самих себе, а насамперед Україну на міжнародній арені.\n18 липня 1995 року - "чорний вівторок". Під час похорону Патріарха Володимира спецпідрозділ "Беркут" здійснює побиття учасників похоронної процесії - мирян, священників Української Православної Церкви Київського Патріархату, членів УНСО. За деякими даними було вбито 2 людей. До цих пір нікого з так званих правоохоронців не покарано.\n9 березня 2001 року. Побиття спецпідрозділом "Беркут" учасників акції "Україна без Кучми". Масові затримання членів УНСО, ГКО "За Правду!" і простих українців. Унсовцям "впаяли" різні строки по кримінальних статтях. Натомість безпосередній керівник цієї міліцейської розправи над українськими патріотами - заступник начальника ГУ МВС в місті Києві Олександр Савченко пішов на підвищення. Отримав звання генерал-майора міліції, очолив Департамент адміністративної служби МВС. Вже за "демократичної влади" Ющенко призначив його заступником міністра внутрішніх справ Юри Луценка. До недавнього часу цей україножер перебував на посаді начальника Департаменту Державної Служби Охорони. Що ж, коментарі зайві.\n5 вересня 2006 року - в Чернігові представники "правоохоронних органів" та півтора десятка бійців загону „Беркут” із застосуванням сили та спецзасобів затримали 27 активістів Молодіжного Націоналістичного Конгресу. Затримані протягом усієї акції не вчиняли жодних протиправних дій, натомість були змушені близько 15 хвилин пролежати на бруківці, після чого були доставлені до Чернігівського МВ УМВС. Еменківці всього-навсього захищали Катерининську церкву від вітренківців і УПЦ Московського Патріархату.\n14 жовтня 2006 року - спецпідрозділи МВС за наказом Луценка блокують Майдан Незалежності, і не дають ветеранам УПА та їх прихильникам пройти маршем по центральній вулиці української столиці - Хрещатик.\n4 листопада 2006 року. ЄСМ організовує "Імпєрскій Марш" у Києві. Їх охороняють спецпідрозділи міліції, зокрема "Беркут". Націоналісти перешкодили антиукраїнським силам пройтися по Хрещатику, і результат - 38 українських патріотів затримано так званими "правоохоронцями", 1 - поранено. Звинувачення - "нецензурна лайка".\n9 березня 2007 року - "Беркут" організовує побиття молодих націоналістів біля пам'ятника Шевченку у місті Києві. Кількох патріотів затримують.\n16 березня 2007 року - після концерту гурту "Тінь Сонця", який грає козацький рок, "Беркут" арештовує за стандартним обвинуваченням - "нецензурна лайка" десятки патріотичної молоді.\n28 квітня 2007 р. - День Дивізії "Галичина". "Беркутом" затримано біля сотні членів УНТП та їх прихильників. Всім інкримінують "Злісну непокору".\n27 травня 2007 року - "Беркут" без жодної адекватної причини б'є фанатів ФК "Динамо" (Київ), які, як відомо, національно свідомі патріоти. Затримано 22 людини. Ця подія сколихнула всю країну. Але обійшлося "службовим розслідуванням", яке "виявило, що в цілому дії співробітників міліції відповідали закону, однак в окремих випадках працівники органів внутрішніх справ діяли не адекватно сформованій ситуації."\n2 вересня 2007 року - за мовчазної згоди одеської міліції українофобами з "Єдінава Атєчіства" було побито більше 20-ти людей, учасників пікету ВО "Свобода" проти відкриття у місті пам'ятника цариці Катерині.\n14 жовтня 2007 року - Марш УПА. Ситуація аналогічна минулорічному. Мєнти фактично унеможливили героям Української Нації, ветеранам ОУН-УПА та їх прихильникам у ювілейний - 65-й рік з дня створення Української Повстанської Армії пройти по Хрещатику.\n27 жовтня 2007 року - за потурання міліції у місті Одесі відкривають пам'ятник імператриці Катерині Другій. Заарештували 10 активістів різних патріотичних сил, які протестували проти відкриття пам'ятника. Їх звинуватили у "порушенні громадського спокою".\n4 листопада 2007 року - "Беркут" із застосуванням сили запроторює 25 молодих націоналістів в автозак, які намагалися перешкодити пройти ході-маршу під прапорами Російської імперії по вулиці Трьохсвятительській. Після цього антиукраїнські сили спокійно пішли далі. Говорять свідки:\n"Хлопці співали державний гімн, стоячи у лаві під державним прапором. Не нападали на старих, взагалі ні на кого, і висунули цілком справедливі вимоги - зняти імперський прапор. Православна хода може йти, антиукраїнська - ні..."\nНайбільше, що запам’яталось, - коли хлопчину завели, кинули на підлогу, почали його бити. Він навіть не плакав, тримався по-патріотськи - мужньо. Ми кричали: "Що ви робите, схаменіться!". Натомість чули: "А, і хулі ви там робили?!". Потім хлопчина отримав удар бєрцом по обличчю і втратив свідомість... Медична допомога надана не була.\nНаступного дня, в понеділок відбувся суд над 2-ма націоналістами - Сергієм "Сполохом" (Голова Київської міської організації "Патріот України") і Володею "Гуманістом" (знаю добре обидвох хлопців, і нічого сказати поганого про них не можу). Суд відбувся в кращих традиціях радянської системи 5 хвилин - вирок - автозак - спецрозподільник. Впаяли 3 доби за «дрібне хуліганство». На засідання не були допущені адвокат обвинувачених, представники ЗМІ та свідки.\nА хто ж ухвалював цей вирок? - суддя Ірина Саприкіна. Хто ж це? Всі, напевне, пам'ятають справу 2004 року про закриття газети "Сільські вісті" нібито за антисемітизм і розпалювання міжнаціональної ворожнечі (причина - публікація статтей Василя Яременка "Міф про український антисемітизм" і "Євреї в Україні сьогодні: реальність без міфів"). Саме ця одіозна особа-заступник голови Шевченківського районного суду і ухвалювала тоді цей вирок. Найцікавіше, що ні вона, ні згадуваний вище пан Савченко, ні будь-який інший українофоб не злетіли зі своїх посад по приходу "демократичної помаранчевої влади"...\nПрактика "п'ятихвилинок" на рішення суду не стосується лише Саприкіної. Така практика існує і в інших регіонах країни. Так, 29 серпня 2007 року, в місті Луцьку відбулося судилище над 82-річним пенсіонером, ветераном війни, Коханюком Констянтином Микитовичем за те, що він, патріот, відстоював право українців ходити в місті вулицями з українськими, а не комуністичними назвами. Він захищався від жіночки-українофобки. В суді так само, за 5 хвилин без свідків, ЗМІ, адвоката зачитали вирок - 51 гривня штрафу...\nТільки після випадку на Говерлі влада схаменулась. Але, видно, що або схаменулась ненадовго, або взагалі - лише вдавала, що схаменулась. Події 4 листопада нинішнього року - яскраве підтвердження цьому...\nЗміни на РУНі\nЗ'явився розділ "Експорт новин", побудований на технології RSS.\nВідновив свою роботу "Націоналістичний форум" http://www.run.org.ua/forum/\nАкаби "віджигають": Менти махаються з ментами. — 5\nПідтримую — 3\nСуперова стаття: Європаранойя — 14\n"Свобода" проти "Патріоту" чи "Патріот" проти "Свободи"? — 16\n„Випендрювання”, сучасність і казка про царівну-жабу. — 5\nІ Бог їм суддя! — 6\nЗнавцям англійської — 1\nХудожник- геній Іван Марчук. Відверто про життя українців і України — 2\nМіністерство антиукраїнських справ і його пташенята — 4\nЗміни на РУНі — 0


Грунти та фарби Front, придбати недорого на базі КУБ, Вінниця\nКупити продукцію Front у Вінниці\nБудівельний магазин м. Вінниця > Производители > Front\nВиробниче підприємство "ФРОНТ" розташоване в місті Вінниця, основним напрямком діяльності якого є виготовлення грунтуючих і лакофарбових матеріалів. Торговий знак Front був зареєстрований в далекому 2001 році, саме під цією маркою і випускаються популярні у Вінниці грунтівкі і фарби.\nЗастосування нових технологій на сучасному обладнанні, спільно з власними розробками організації є хорошим фундаментом для ефективної роботи і зростання фірми Фронт. Великою довірою споживачів і професіоналів в будівельній індустрії виробник Front зобов'язаний високій якості лакофарбових матеріалів і антигрибковим властивостями грунтуючих засобів. Грунти Фронт застосовуються як в промислових масштабах, так і в приватному застосуванні.\nЛабораторія підприємства, що знаходиться безпосередньо на території заводу, повністю контролює всі етапи виробництва і, протягом року, зберігає взяті на тест проби для аналізу і нових розробок.\nФарби Фронт (Вінниця)\nОдним із пріоритетних напрямків діяльності виробника Фронт, є випуск лінійки якісних дисперсійних фарб на водній основі, незаперечними перевагами яких є відсутність неприємних запахів і абсолютна екологічна безпека. Фарби Фронт випускаються в відрах об'ємом 5 і 10 літрів. Після висихання нанесеної фарби утворюється еластична плівка, яка дозволяє поверхні легко пропускати повітря. Гігієнічні висновки показали, що продукція відповідає стандартам якості ДСТУ.\nВелику популярність у Вінниці отримали грунтуючі засоби торгової марки «Фронт».\nКонцентрована акрилова грунтівка Фронт 1: 4 виробляється в посудинах від 1 до 10 літрів, відрізняється високим рівнем сухого залишку і антигрибковим ефектом. Для приготування розчину необхідно в 1 літру концентрованого грунту Фронт додати 4 літри чистої води і ретельно перемішати. Ціна на грунтівку Фронт концентрат у Вінниці трохи вище аналогів інших фірм, але прийнявши рішення купити грунт Front, клієнт може бути впевнений в отриманні високої якості обробки поверхні.\nАкрилова грунтівка Фронт готова до застосування реалізується в посудинах від 1 до 10 літрів, характеризується глибоким ефектом проникання, що істотно підвищує міцність сумішей, нанесених на основу. Ціни на готові грунтівкі у Вінниці відрізняються, фахівці будбази КУБ не рекомендують заощаджувати при покупці грунтуючих коштів, так як даний етап оздоблювальних робот дозволяє вберегти приміщення від виникнення грибків, цвілі і можливого відшарування нанесених будівельних клеїв.\nОсновні характеристики грунтівкі, на які слід звернути увагу при покупці:\nполіпшує зчеплення з поверхнею;\nне схильний до дії лугів;\nстійкий до утворення грибків і цвілі;\nФарби та грунти Фронт оптом і недорого реалізуються у Вінниці на базі будівельних матеріалів «КУБ», для оформлення замовлення рекомендуємо звернутися за контактними номерами телефону або замовити матеріал в інтернет-магазині.


Мультиспорт – Dynamo Invest\nШтучний газон для тенісу CCGrass YEII-15 в наявності на складі в Україні. Доступні кольори: синій, зелений, білий. Чудова серія має сертифікат ITF, підійде як для тенісних кортів так і для універсальних спортивних майданчиків\nШтучна трава CCGrass CE 20 створена для мультиспорту: всі види ігрових майданчиків, підійде як для поля для міні-футболу, так і багатофункціональної майданчика для гри в волейбол, теніс, баскетбол.\nШтучна трава з колекції YE виробляється для застосування на всіх спортивних майданчиках. Покриття гарантують зниження травматизму - спортсмени менше отримують переломів і розтягувань завдяки гарній амортизації.\nNature D3-12I виготовлена з класичних фібрильованої волокон створених спеціально, щоб задовольнити особливі потреби гравців в теніс, бути міцною і надійною. Штучна трава Nature D3-12 не вигоряє на сонці і володіє дуже гладкою поверхнею.\nРозкішні колірні відтінки, в поєднанні з великою щільністю ворсу, надають особливу чарівність спортивному покриттю. Трава засипається невеликою кількістю піску. Чудово витримує перепади температур, холод і спеку. YEII виготовлена з класичних фібрильованої волокон створених спеціально, щоб задовольнити особливі потреби гравців в теніс, бути міцною і надійною. Штучна трава YEII не вигоряє на сонці і захищена від ультрафіолетових променів. Завдяки використанню відповідних отворів в поверхні (стандартна проникність води 60 літрів / хв. / М2). Гарантія на покриття 7 років. Штучна трава може поставлятися окремо (стандартні рулони 4 х 25м.) Або в комплекті з витратними матеріалами (клей для штучної трави, стрічка стикувальна)\nПідійде для гри в теніс, футбол, волейбол, баскетбол\n400 cм, 200 см\nВідмінний варіант для декору дитячих майданчиків, висота ворсу в 20 мм убезпечить дітей від подряпин і саден. Штучне покриття CCGrass РЄ 20 рекомендуємо укладати з засипанням кварцовим піском, це дасть газону тривалу експлуатацію і стабільність лінійних розмірів. При виготовленні штучної трави CCGrass СЕ-20 використовувалися найсучасніші технології, що гарантує найвищу якість і відмінні ігрові характеристики.\nЗагальна вага покриття::\nРекомендуємо укладати з засипанням, 15 кг./м.кв.\nПокриття колекції монтується по полузасипному методу. В процесі укладання газону використовується гумова крихта і спеціальний гранулят. Штучний газон Smash YE-2001G088-BL прослужить дуже довго, тому що має стійкість до зношування. Висота ворсу настилів колекції становить 20 мм, що відображено в назві. У колекції є один вид штучної трави, яка привертає яскравим, природним смарагдовим кольором живої весняної рослинності. Таке покриття не потребує періодичного догляду, його не потрібно стригти й удобрювати, як живий газон. Завдяки цьому спортивні майданчики залишаться зеленими цілий рік.\nПідійде для гри в теніс


Лікар з Тернопільщини, який перехворів COVID-19, розповів наскільки різними бувають симптоми у цієї хвороби | Про Те\n29, Травень, 2022, 4:49\nОказії Лікар з Тернопільщини, який перехворів COVID-19, розповів наскільки різними бувають симптоми у...\n– Коли в Україні були зафіксовані тільки перші випадки коронавірусу, ми якось з братом розмовляли на цю тему, і він сказав: «Було б чудово перехворіти і вже не перейматися тим». Я йому відповів: «Мені також, це вирішило б багато проблем. Водночас я вів би якийсь блог чи щоденник, де б записував самопочуття і ділився своїм досвідом з іншими».\nАле потім, чим більше разом із співробітниками ми готувалися й проходили різні тренінги, як протистояти інфекції, до мене прийшло усвідомлення: та ні, саме мені, як медику, було б правильніше не захворіти, бо ми готові до боротьби, все знаємо і вміємо. Словом, ти вже такий сміливий та гоноровий, а потім – бац, і на тобі те, що замовляв на початку.\nКоли розпочався карантин, ми змінили роботу клініки, аби в приміщенні не перебувало одночасно багато людей. У телефонному режимі поінформували про новий вірус багатьох наших пацієнтів. Загалом на двох з дружиною, яка також працює зі мною, маємо понад 2,5 тисячі пацієнтів.\nПерша пацієнтка, у якої підтвердився COVID-19, прийшла до мене у понеділок 13-го квітня. Минув уже місяць карантину, і на той час у Шумську не було ще жодного офіційно підтвердженого випадку коронавірусу. Я, як і належить, надягнув рукавички та маску, але захисного костюма не мав. У пацієнтки були легкі симптоми ГРВІ, які тривали досить довго, а напередодні у неї зник нюх. Це стало основним симптомом, і ми направили її на аналіз. Це був перший підтверджений випадок COVID-19 у Шумську, хоча я вважаю, що інфікованих на той час було більше.\nЯ аналізував, з якими пацієнтами контактував, і розумію, що міг підхопити вірус й раніше. Після цього ми з колегами фіксували нових хворих на коронавірус. Готувалися до сухого кашлю, високої температури, задишки, але, зокрема, мої симптоми були геть інші! Вони з’явилися через кілька днів після контакту з тією пацієнткою. Почалися спазми і різкий біль у животі, наступного дня був розлад травлення. І це все. Температура не піднімалася, я почувався добре. Тож можна вважати, що у мене був безсимптомний перебіг коронавірусу.\nЧерез деякий час я зробив тест, який показав позитивний результат. Моя дружина також перехворіла на коронавірус, але в неї були інші симптоми: кілька днів незначне підвищення температури і, як це не дивно, цілковита апатія – така, при якій навіть з ліжка вставати не хочеться. Цікаво, що такий симптом зауважують багато пацієнтів, хворих на коронавірус.\nПідозрюю, що захворювання було й у мого 8-річного сина, хоча тест ми йому не робили. Він також мав кілька днів невисоку температуру і більше жодних симптомів. Але після того почав краще їсти – можливо, це якось пов’язано, такі наслідки коронавірусу мені подобаються (сміється – ред.). Ось я жартую, а насправді мені дуже важко про це говорити. Чому? В нас у районі є така демонізація тих, хто захворів на COVID-19: люди між собою перемовляються, мало пальцями не показують, хтось знає, хтось здогадується, хтось додумує щось своє, сусіди викликають до сусідів поліцію.\nОсь люди бачать, як я виходжу зі свого дому, сідаю в автівку і їду. Але у мене є двоє пацієнтів, у яких підтверджений COVID-19, – це старенькі бабуся і дідусь. І з ними немає телефонного зв’язку – і таке ще трапляється у наш час. Тож мені легше сісти у свою машину і до них поїхати, щоб простежити за їхнім станом, аніж сидіти вдома і хвилюватися за своїх пацієнтів. А між людьми поширюються плітки про лікарів, які гуляють містом. Та не гуляють!\nСів в автівку, поїхав до пацієнтів, у яких COVID-19, проконсультував і повернувся додому. Чи роблю я правильно? Я не знаю, як у такій ситуації можна вчинити правильніше. Хто ними буде займатися? Дочекатися, коли уже буде пізно? Взагалі ж працюю нині дистанційно. Протягом дня отримую безліч дзвінків від пацієнтів і ловлю себе на думці, що тисячу разів відповідаю на одне й те ж запитання. Але кожному по-іншому, оскільки своїх пацієнтів я добре знаю і розумію, кому в якій формі потрібно подавати інформацію.\nОсь минулого тижня навіть вперше проводив пальпацію живота через Viber: надавав інструкцію мамі, яка самостійно оглядала свого сина. І провели ми огляд спільними зусиллями успішно: у хлопчика підтвердився апендицит, того ж вечора його прооперували. Але таке взаєморозуміння з пацієнтом – радше виняток. Насправді лікареві працювати дистанційно надзвичайно важко.\nБільшість запитань від пацієнтів нині, звісно, про коронавірус. Люди стривожені, не знають, як діяти. Нині у мене 15 пацієнтів, у яких виявили COVID-19. У більшості перебіг захворювання майже безсимптомний або з легкими симптомами. А ось старші переносять важко. Найстаршому моєму пацієнтові з коронавірусом – 87 років, і я за нього реально хвилююся… Треба усвідомити, що коронавірус не відступить ні 11, ні навіть 22 травня, усе це не завершиться до кінця літа і навіть цього року. Швидше за все ми будемо жити у такому стані ще довго, але чим далі – тим менш загострено сприймати. А наразі ж, на жаль, більшість людей бачить у всіх, хто захворів на COVID-19, демонів, звинувачуючи їх в усіх бідах.\nТа ні, вони такі ж самісінькі люди, і викликати до них поліцію – це вже зовсім неприйнятно. Коли я ходжу по своїй присадибній ділянці, то я маю право там ходити, і нікому від того зле не буде, просто не треба до мене близько підходити. Але якщо хворий ходить магазинами – то зрозуміло, що він неправий. Але от хто пояснить: мій випадок, коли я їжджу до хворої на коронавірус бабусі, в якої немає телефону, то правильно чиню чи ні? Такі випадки ніде не прописані. Я розумію, що порушую правила самоізоляції, але, з іншого боку, це може вартувати життя моїй пацієнтці…\nНе треба бачити у ковідних пацієнтах демонів, бо сьогодні це – ваш сусід, знайомий чи лікар, а завтра може бути ваш брат чи хтось інший з родини, а потім, можливо, й ви. І ви можете відчути на собі весь цей шквал негативу, який нині спрямовуєте на інших. Це нікому не допоможе! І оскільки ця проблема не вирішиться так швидко, як би хотілося, нам треба прийняти її, вчитися з нею жити і залишатися при цьому людьми. Треба зрозуміти, для кого ця проблема є більш небезпечною, про кого нам потрібно передусім піклуватися і намагатися допомагати одні одним, а не створювати паніку і сіяти злобу.\nВарто відмовитися як від страху від того, що «ми всі помремо», так і від насмішок на кшталт «та це повна дурня, вірусу не існує». Треба дотримуватися золотої середини. Ні, вірус існує, але ми всі не помремо, якщо будемо мудрими. Дистанціювання слід зберігати й надалі. Банальне миття рук – суперважливе і вбереже не тільки від коронавірусу. А головне, повторюся, – за будь-яких обставин залишатися людьми.\nпопередня статтяНа Тернопільщині чоловік, який вбив жінку, пішов на новий злочин\nнаступна статтяДеякі жителі Івано-Франківська не знають як користуватися каналізацією (фото)