Українцям не видають свідоцтва про вакцинацію через колір паперу. Що кажуть в МОЗ | Пояснення | ЛІГА.Life\nУкраїнцям не видають свідоцтва про вакцинацію через колір паперу. Що кажуть в МОЗ\n16.06.2021, 08:29 • 4 хвилини\nДеякі українці, які вже отримали дві дози вакцини проти COVID-19, зіштовхнулися з відмовою сімейного лікаря видати міжнародне свідоцтво про вакцинацію.\nПричина, яку називають – відсутність спеціальних бланків жовтого кольору. Через це деяким пацієнтам доводиться приходити до лікаря за довідкою зі своїм жовтим папером.\nВ Міністерстві охорони здоров’я ж кажуть, що такої вимоги немає. І окремих спеціальних бланків теж немає.\n"Немає окремої вимоги щодо кольору паперу, на якому має друкуватися Міжнародне свідоцтво про вакцинацію", – пояснили у коментарі LIGA.Life.\nДовідково: Міжнародне свідоцтво про вакцинацію і COVID-сертифікати, які впроваджують з 1 липня, – це різні документи. Свідоцтво про вакцинацію – це документ про зроблені щеплення, який відповідає міжнародним медико-санітарним нормам, затвердженим ВООЗ в 2005 році. У такі свідоцтва ще до пандемії коронавірусу вносили дані про щеплення проти грипу, поліомієліту, кору та інших інфекційних захворювань.\nСвідоцтво про вакцинацію може отримати людина, яка повністю вакцинована проти COVID-19, тобто отримала дві дози. А якщо ви досі не отримали другу дозу, а вже час – МОЗ пояснило як діяти.\nДокумент видають тільки в паперовій формі. Цим займається сімейний лікар.\nТой має роздрукувати свідоцтво через медичну картку пацієнта з електронної системи охорони здоров'я, де є дані про вакцинацію пацієнта, наприклад, портал Helsi.\nДеякі лікарі також кажуть, що їм ще мають провести тренінг, як видавати свідоцтва. Але інші при цьому вже видають документи без проблем.\nЯким є міжнародне свідоцтво і що в ньому пишуть\nДокумент має такий вигляд на білому папері.\nПо суті, це надруковані на папері формату А4 будь-якого кольору дані про вакцинацію, взяті з медичної інформаційної системи з печаткою лікаря та підписом пацієнта.\nУ МОЗ пояснюють:\nсвідоцтво заповнюється на основі даних про щеплення, внесених до електронної системи охорони здоров'я;\nмістить персональні дані пацієнта (прізвище та ім’я латинкою записуватиметься так само, як у закордонному паспорті громадянина, або за правилами транслітерації), а також інформацію про вакцинацію (назва вакцини, дата вакцинації тощо);\nобов’язково має офіційний штамп закладу охорони здоров'я та підпис лікаря.\nТакож у МОЗ додають, що свідоцтво буде дійсним лише, якщо введена вакцина схвалена до екстреного застосування ВООЗ.\n"Якщо в людини є абсолютні протипоказання до проведення щеплення проти COVID-19, замість свідоцтва на вимогу пацієнта надається письмове роз'яснення українською та/або англійською мовою з переліком підстав для такого рішення", – пояснили в МОЗ.\nДеякі користувачі зазначають, що вже отримали такі свідоцтва і встигли навіть з’їздити з ними за кордон. В аеропорту, кажуть, приймають роздрукований документ на білому аркуші і без результатів ПЛР-тесту. Йдеться про поїздки до Туреччини та Болгарії.\nМОЗ коронавірус COVID-19. вакцинація проти коронавірусу Міжнародне свідоцтво про вакцинацію\nCOVID-сертифікати для подорожей. Як їх можна отримати та на якій підставі 01.07.2021Мене досі не запрошують на другу дозу вакцини від COVID-19. Що робити 15.06.2021Де і як можна щепитися від COVID-19 цими вихідними – адреси 50 центрів масової вакцинації 11.06.2021


Полотно Казимира Малевича продали на аукціоні за рекордну суму | Експрес - онлайн\nПолотно Малевича продали на аукціоні за рекордну суму: що відомо про знамениту картину?\n15 травня на торгах в аукціонному домі Christie's в Нью-Йорку за рекордні $85,8 млн було продано картину Казимира Малевича “Супрематична композиція” (1916 року). Попередньо це полотно\nоцінювали у $70 млн. Картину на торги виставили спадкоємці художника-авангардиста після того, як відсудили полотно у Міського музею Амстердама (Stedelijk Museum).\nМи зібрали цікаві факти про “Супрематичну композицію” видатного авангардиста Казимира Малевича.\n1. Хто новий власник -- невідомо\nІм’я людини, яка виклала 85 мільйонів доларів за полотно Малевича, не розголошують. Таємницею є й те, хто надав цю картину для торгів, адже покупець “Супрематичної композиції” у 2008 році теж побажав залишитись невідомим.\n2. У заручниках в Амстердамі\nУ 1927 році “Супрематичну композицію” разом із 70-ма іншими полотнами Казимир Малевич експонував виставці в Берліні у Grosse Berliner Kunstausstellung. Через заборону радянської влади довго перебувати за кордоном, художник повернувся в СРСР без своїх картин. Після закінчення виставки, усі твори Малевича забрав до себе на зберігання його німецький друг - архітектор Гуго Герінг.\nНа жаль, художнику-авангардистові до смерті так і не вдалося виїхати за межі Радянського Союзу, тому Гуго Герінг передав його полотна, серед яких була й “Супрематична композиція”, Міському музею Амстердама. Там вона зберігалася до 2002 року.\n3. За неї боролися десятиліттями\nЩе з 1970-х років нащадки Казимира Малевича безрезультатно боролися з музеєм за полотна. Але повернули їм лише “Супрематичну композицію” і ще чотири із 36 робіт, які зберігалися в музеї. Сталося це після того, як 14 робіт художника привезли в Музей Гугенгайма, що в Нью-Йорку. Нащадки, серед яких громадяни США, подали позов проти Міського музею Амстердама, і той погодився на мирову.\n4. Вона - найдорожча\nЦе полотно є найдорожчим твором художника, яке будь-коли було проданою на аукціоні. У листопаді 2008 року “Супрематичну композицію (1916) вже продавали на аукціоні Sotheby’s у Нью-Йорк за $ 60 млн. Цього разу її оцінили ще вище.\nНаприклад, "Містичний супрематизм (Чорний хрест на червоному овалі)" 1920-1922 років раніше реалізували за 37,77 мільйона доларів. А “Супрематичну композицію №18" на аукціоні "Sotheby’s" у Лондоні продали за 21,5 мільйона фунтів стерлінгів. За 17 мільйонів доларів в 2000 році пішло з молотка полотно Малевича "Супрематична композиція" 1919--1920 років.\n5. А стиль її - унікальний\nКартина належить до напряму авангардного мистецтва, який і заснував Казимир Малевич у 1915 році, - супрематизму. Для нього характерне використання геометричних фігур і чистих локальних кольорів, занурених у трансцендентну (незбагненну) білу безодню. Фон для таких композицій - завжди білий колір.\nЕксперти лондонського аукціону Christie’s відзначили, що супрематичні роботи Малевича стали першими чисто геометричними абстрактними зображеннями в історії сучасного мистецтва. На цих полотна постають прості кольорові форми, які, як видається, витають на чистому білому тлі.\n61-річний український співак показав доньку-красуню3657\nМаленька матрьошка Трампа: Путін на обкладинці відомого журналу 2142\nПеревірено наукою: вчені назвали звичку, яка реально підтримує роботу клітин організму1329\n5 несподіваних симптомів проблем із серцем1137\nТільки рот і нічого зайвого: дослідники зняли на відео унікальну істоту1112\nКартина, куплена за 165 тисяч фунтів, виявилася підробкою\nУ багажнику авто поліція знайшла невідому картину Малевича\nПродана майже за півмільярда доларів картина да Вінчі може виявитися роботою його учня\nНа Волині знайшли ікону, яку реставрував Шевченко\nДонька Сущенка показала, яку картину створив батько у російській в'язниці


Ніч перед Різдвом: аматорська вистава - | Афіша - Афіша в Полтаві - 0532.ua\nДорогі друзі! Запрошуємо вас на прем’єру вистави «Ніч перед Різдвом». Це добра та весела зимова казка, яка відома усім з дитинства. Разом з нами ви перенесетеся в українське село, де зустрінете мужніх та хоробрих козаків, красивих та вередливих дівчат, колядників. З Вакулою та Чортом ви здійсните мандрівку до «Петембурга» за черевичками для Оксани. Вас до сліз розсмішать хтиві чоловіки, які вишиковуються в чергу до відьми Солохи. Разом з хлопцями та дівчатами ви зможете поспівати українських колядок. Це буде незабутня подорож у казковий світ Гоголівських героїв, створена для вас з великою любов’ю та щирістю. Для вас працюватиме великий творчий колектив у складі 25 осіб. У ролях: Вакула Вячеслав Лесик Оксана Яна Штана Чорт Інна Керусова Чуб Igor Kolomak Дяк Aleksej Kerusov Голова Олексій Орел Солоха Людмила Вітенко Панас Vadim Nedoborenko Цариця Ірина Коноз Триндичихи Марина Лебідь Marina Nedoborenko Alona Mykolayenko Козаки Денис Оборожний Игорь Гудз Александр Калиниченко Олег Носач Дівчата Natalia Cherniuk Anna Cherniuk GAnnusya Msc Ольга Оборонова Автор сценарію: Людмила Вітенко Дорогі друзі! Зверніть особливу увагу на те, на яку дату ви реєструєтеся: 9 січня, чи 11 січня!!! Обов’язково зареєструйтеся на виставу у приват Alona Mykolayenko, або за тел. 066 9385802, вказавши дату, ваше прізвище та ім’я , кількість місць. Ми зможемо прийняти лише зареєстрованих осіб! Вхідні квитки: 20 грн. для дорослого, 10 грн. для дитини. Вітаються також благодійні внески. Творчий колектив висловлює величезну подяку професійному фотографу Володимиру Грибову Грибов Володимир за яскраву фотосесію головних героїв та дизайн афіші! Висловлюємо також величезну подяку директору Полтавського міського будинку культури Oxana Deynega та костюмеру Nonna Grachova за костюми, у які одягнені головні герої вистави "Ніч перед Різдвом"


Виготовлення та друк конвертів в Києві, Україна - Друкарня «Шах і Мат»\nГоловна / Продукція / Конверти\nКонверти займають лідируючу позицію серед корпоративної поліграфічної продукції нарівні з візитівками. Не дивно, адже це - представницький вид продукції, який здатний вигідно підкреслити діловий статус вашої компанії.\nУ друкарні CHECKMATE ми виготовимо для вас конверти як стандартних, так нестандартних форм. Врахувавши усі ваші побажання, наші дизайнери розроблять спеціальний векторний контур для виготовлення конвертів з нуля, за допомогою планшетної висічки або із застосуванням штанцформи.\nВаріанти друку конвертів:\nЦифровий друк на готових конвертах від 1 одиниці\nВаріанти матеріалів які використовуються:\nДизайнерський папір або картон\nВаріанти оформлення конвертів:\nКонгрев, тиснення фольгою


Книги сейфи для зберігання цінностей\nКнига сейф з замком Париж\nКнига сейф з ключем Love\nМіні сейф для грошей у вигляді книги Словник\nКнига сейф с замком Английский словарь\nКнига сейф з ключем синя Англійський словник\nСейф у вигляді книги з ключем чорного кольору Словник\nСейф подарункова книга Les Miserables\nКнига-сейф з металу Маки для зберігання\nОригінальний подарунок Книга-сейф для зберігання\nПодарунок Книга-сейф для зберігання\nКнига-сейф для зберігання в подарунок London\nКнига-сейф для зберігання Love у подарунок\nПодарункова книга-сейф для зберігання\nВелика Книга-сейф для зберігання Словник\nКнига-сейф бордова для зберігання Словник\nСкринька у формі книги з дерева\nОригінальна скринька для грошей з кодовим замком\nСкринька для грошей Банк з кодовим замком\nКрасива скринька для грошей Abbey Castles and\nКниги-сейфи з замком\nОдним з найбільш популярних подарунків сьогодні стала оригінальна скринька для грошей і ювелірних виробів – мається на увазі книга-сейф, незвичайне і дуже цікаве пристрій для зберігання цінностей. Різноманітність форм і дизайну дозволить кожному потенційному покупцеві в Києві знайти саме той аксесуар, який найбільш підходить під обстановку квартири або смаки господарів будинку.\nСейф у вигляді книги: конструкція та призначення\nІсторія створення сейфів сягає в далеке минуле – адже з появою приватної власності автоматично виникло і бажання захистити свої багатства від злодіїв. Для цього винаходилися різні масивні конструкції, типу дерев'яних скринь або металевих ящиків з надійними замками. Складність захисту полягала в тому, що і грабіжники неухильно підвищували свою кваліфікацію і швидко опановували мистецтво злому самих хитромудрих запорів.\nМасивність стінок сейфів також рідко зупиняла крадіїв – адже метал можна просвердлити, вирізати отвір та вийняти через нього вміст сховища. Сила інженерної думки в області захисту державних і банківських фінансових коштів спрямована на розробку більш надійних замків і систем сигналізації, але в звичайній квартирі немає сенсу встановлювати такі складні конструкції.\nСаме тому для приватних осіб інженери-розробники винайшли новий тип сейфа – це невеликий схованку у вигляді книги:\n• Зовнішня частина виконана з картону (іноді з дерева), з зображенням звичайної книжкової обкладинки;\n• Всередині книги-сейфа прихована невелика металева коробочка для зберігання грошей, важливих документів або ювелірних виробів;\n• Коробка закривається на замок, в комплект зазвичай входить два ключа;\n• Обкладинка закривався на магніт, тому при випадковому падінні книга не розкриється, і міні-сейф не буде виявлено.\nДизайн обкладинки, як правило, повторює стиль оформлення класичних романів, словників, путівників і т. д. Дотепність розробників полягає в тому, що рядові грабіжники навряд чи зацікавляться легендарними «Відкинутими» Ст Гюго, та ще й французькою мовою. Увагу звичайного злодія не приверне англійський словник або роман Джейн Остін в оригіналі, тому нікому не прийде в голову шукати всередині знаменитого роману «Гордість і упередження» золоті кільця і сережки з діамантами.\nКнига-сейф має два основних призначення – її використовують як схованку для коштовностей і фінансових коштів, а також як незвичайну скриньку-сейф для грошей. Саме тому книга-сейф з замком вважається чудовим подарунком для кожної сучасної людини, адже сьогодні збереження власних цінностей цікавить практично всіх.\nПодарункова книга-сейф, схованку\nНапевно, в будь-якій квартирі або приватному будинку є затишне місце, де господарі ховають найбільш цінні предмети, наприклад, посвідчення особи, документи на власність, дорогі ювелірні вироби або звичайні грошові купюри. У сучасній криміногенній обстановці такі місця зберігання ретельно вибираються, але майже всі вони вже давно відомі квартирним грабіжникам. У разі злому злодії завжди обнишпорюють шафи з постільною білизною, скидають валізи з антресолей і висипають запас гречки або борошна – саме там наївні люди намагаються сховати свої заощадження.\nВкрай рідко кримінальні елементи звертають увагу на книги, інтелектуалів серед квартирних злодіїв не так багато. Розкласти купюри по різних томах і сподіватися, що хоч що-то вціліє після можливого пограбування – це непоганий вихід із ситуації, але завжди виникає одна цікава проблема. Якщо книг дійсно багато, то існує ризик просто-напросто забути, в які саме фоліанти ви поклали гроші.\nКрім того, у звичайні книги неможливо сховати дорогі сережки або годинник, кільця з благородних металів або антикварні браслети з кулонами. Зберігати коштовності в банківській комірці, як і фінансові засоби, не завжди і не всім зручно, а тримати такі речі будинку залишається ризикованим у нинішньої криміногенної обстановки.\nОптимальним виходом для будь-якої сім'ї стає своєрідна обманка – шкатулка сейф у вигляді книги. При пограбуванні злодіям необхідно як можна швидше знайти цінності і втекти з місця злочину, тому на перегляд всіх книг у них елементарно не вистачить часу. Якщо ви заховаєте гроші або золото в металеву коробку у вигляді казки Л Керролла «Аліса в країні чудес» на англійській мові і поставите її на полицю в дитячій кімнаті, то з великою часткою ймовірності на таку книгу просто не звернуть уваги.\nНудними і непотрібними здадуться також путівники і туристичні збірники, що описують краси Італії або Великобританії, навряд чи квартирним злодіям також захочеться подивитися на Париж або перегорнути етимологічний тому про метеликів. Непомітні книги-сейфи звичайного формату нічим не відрізняються від паперових томів, що стоять поруч на полиці. Крім того, багато міні-сейфи сконструйовані таким чином, що виявити металеву коробку можна тільки при ретельному перегляду – адже вона поміщена всередині стопки звичайних книжкових аркушів паперу.\nЩоб коштовності або документи не лежали у величезних ящиках платтяної шафи, більшість людей давно використовують компактні і красиві шкатулочки – структурування завжди призводить до більшого комфорту при пошуку необхідних речей. Металевий міні-сейф у вигляді книги прекрасно виглядає і на тумбочці в спальні, і на камінній полиці, і на робочому столі кабінету – адже книжковий тому відмінно гармонує з будь-якою обстановкою. Зовнішній дизайн оригінальної скриньки можна підібрати під певний інтер'єр приміщення – наприклад, для солідного кабінету підійде значний англійський словник, а в спальні краще буде виглядати популярний роман.\nЗберігання ювелірних виробів та грошей гарантується зовнішнім виглядом скриньки-сейфа, недбало лежить книга на столі або прікроватной тумбочці не привертає особливої уваги, якщо вона гармонує з функціональним призначенням приміщення. Саме тому інтернет-магазин Острів скарбів пропонує шановним покупцям широкий вибір цих унікальних і чудових аксесуарів за цілком демократичною ціною:\n1. Для дитячої кімнати можна купити книгу-шкатулку з обкладинкою чудесної казки «Аліса в країні чудес» чи те з зображенням яскравих метеликів або ефектних маків.\n2. Для кабінету підійдуть книги-сейфи для грошей, що імітують путівники (наприклад, «Париж», «Італія», «Лондон»), а також англійські словники різних кольорів – чорний, бордовий, синій і т. д.\n3. Для спальні краще купити книгу-сейф з ключем, яка стилізована під легкий, дамський роман – наприклад, вже згадуваний тому Джейн Остін «Гордість і упередження» чи «Любити всім серцем». Органічно також виглядає на столику біля ліжка книга про велику голлівудській актрисі М. Монро, тому скринька Marilyn Monroe чудово впишеться в інтер'єр спальної кімнати.\n4. Для вітальні, їдальні, бібліотеки підійде практично будь-міні-сейф з уже перерахованих – адже на полицях у книжковій шафі або стелажі зазвичай знаходяться різноманітні книги, і тому ні путівник, ні жіночий роман не викличуть ніяких підозр і будуть гармоніювати з навколишньою обстановкою.\nОкремої згадки заслуговують унікальні скриньки з кодовим замком, дизайн яких включає зображення, які пов'язані з фінансами. Відкрити коробочку зможе тільки людина, що знає код, тому її часто використовують в якості скарбнички.\nСкриньки у вигляді книг вважаються стильним і одночасно практичним подарунком, тому придбайте їх для своїх близьких – міні-сейф книга напевно дуже сподобається і друзям і родичам.\nКнига-сейф у подарунок\nЕсли вы хотите сделать другу или коллеге действительно модный и нужный презент, то сейф под книгу станет оптимальным выбором – в такой коробке надежно сохраняются семейные сбережения, да и внешний вид отлично сочетается с любым интерьером. Полезный подарок наверняка обрадует близких, даже если они не опасаются кражи или взлома. Шкатулка с замком пригодится для хранения важных документов, а также для ювелирных изделий или памятных вещей, семейных реликвий и пр.\nВажливо, що металева коробка оберігає папери, гроші або коштовності від дії вогню або води – тому за можливе лихо вміст практично не постраждає.\nШкатулки Книги-сейфи і кэшбоксы


Новий рік у вересні: Рош Ха-Шана у чернівецькому ресторані\n08 Вер 2018 о 09:31\nКомпліменти від закладу, традиційні смаколики і жива музика – гості поринуть в атмосферу свята.\nЗ вечора 9 вересня до вечора 11 вересня цьогоріч іудеї зустрічають 5779 новий рік - Рош Ха-Шана. Вважається, що саме у це свято Бог робить запис в «Книгу доль», вирішуючи, як складатиметься далі життя, чий статок примножиться в майбутньому році, а хто бідуватиме. Тому в єврейський Новий рік прийнято переосмислювати свої вчинки, слова і думки.\nУ ці дні євреї влаштовують велике і дуже насичене свято. Спочатку відправляються до найближчого водоймища і кидають у воду крихти хліба, які символічно уособлюють вчинені за останній рік гріхи. Після цього розпочинається гучне святкування. Увечері першого дня – 9 вересня - всі члени сім'ї збираються за одним столом, бажають один одному бути вписаним в «Книгу життя».\nЗа доброзичливими побажаннями слідує смачна трапеза, а на святковому столі, крім коронних страв кожної господині, обов'язково присутні яблука, мед і особливий круглий хліб -хала. Щоби весь наступний рік був «солодким», на святковий стіл в Рош Ха-Шана обов'язково ставлять мед, яблука, гранат. А також рибу - як символ родючості, та нарізану кружечками моркву - як нагадування про фінансове благополуччя.\nУ Чернівцях єврейський Новий рік завжди був у пошані. Тож незабутньо відсвяткувати його запрошує ресторан «Rita Steinberg». Тут для гостей готують компліменти та традиційні страви єврейської кухні. До речі, це єдиний у Чернівцях ресторан, в якому відновили давні рецепти чернівецької і, зокрема, єврейської кухні.\n- Як завжди, наших гостей чекають смаколики. Хочемо, аби рік у них був родючий і благополучний, тому пропонуємо скуштувати традиційну гефільте фіш – фаршировану рибу. Проте тільки на Рош Ха-Шана ця страва буде прикрашена медальйоном з вареної моркви – символом благополуччя і грошей, - розповіла Інформаційному агентству АСС Людмила Столяр, ресторатор. - Як комплімент від закладу, гостям подаватимемо яблуко, гранат, мед і здобну халу з родзинками. Халу їдять, вмочуючи в мед, для виконання надій і бажань. Зернятка гранату – це символ заповідей Тори (першої частини Старого Заповіту Біблії). Яблука з медом – символічне побажання, аби рік був легким і «солодким».\nОкрім смачних страв, у ресторані «Rita Steinberg» з 9 до 11 вересня звучатиме жива музика.\n- Шана Това Уметука! - Щасливого і солодкого року! – бажає Людмила Столяр. – Будемо раді всім, хто обере саме наш заклад для зустрічі нового – 5779-го - року!\nРесторан «Rita Steinberg» знаходиться за адресою:\nм. Чернівці, вул. Університетська, 48\nБронювання столиків за телефоном: +380504140909\nУ чернівецькому ресторані можна замовити столик імені Шмідта чи Залозецького (ФОТО)\nЗамість майонезу – сметана, замість коли – узвар: як зустріти Новий рік без шкоди для здоров'я\nНа перше – трюфелі, а на десерт – лисички: у Чернівцях працює єдиний в Україні грибний ресторан (ФОТО)\nУ Чернівцях не відмовляються від головної ялинки\nВаляння в снігу, готування буковинських страв та муки з триметровою ялинкою: як відзначають новорічні свята буковинські посадовці\nНовий рік на роботі: історії тих, хто працює новорічної ночі\nНа Соборній площі відкрили головну ялинку Чернівців (ФОТО, ВІДЕО)\nУ скільки Чернівцям обходиться святкування Нового року\nЧернівецький ресторан - у сотні кращих в Україні\nУ центрі Чернівців знову утворилася яма серед дороги


Франківськ готується провести перший етап кубку Європи серед богатирів — briz-info\nВже у цю неділю в Івано-Франківську відбудуться змагання першого етапу кубку Європи серед богатирів. Про програму заходу, а також учасників змагань розповіли на прес-конференції ініціатор Володимира Пиндус, міський голова Руслан Марцінків та начальник відділу спорту Денис Рудницький.\nНайсильніші богатирі України та країн Європи змагатимуться за перемогу на першому етапі Кубку Європи з богатирського багатоборства. 13 богатирів: 8 – з України, а також атлети зі Словаччини, Румунії та Молдови поміряються силою у 5-ти вправах. Серед учасників – 9-разова найсильніша людина України, переможець Кубку Світу Костянтин Ільїн.\nПодібний турнір відбувається в нашому місці вже вдруге. Проте родзинкою цьогорічних змагань стане не тільки боротьба між стронгменами. За Кубок міського голови змагатимуться й дівчата. 4 учасниці: 2– з України, з Румунії та Казахстану. Нашу країну представлятимуть Анна Романускене (володарка кубку України з паурерліфтингу), а також Анна Кашперська (чемпіонка України з богатирського багатоборства).\nЗа словами ініціатора змагань Володимира Пиндуса, на глядачів чекає видовищне шоу. Адже учасники – титуловані чемпіони. Для чоловіків та жінок підготували по 5 вправ, де кожен зможе продемонструвати свою силу. Але на спортивних змаганнях, дійство не обмежиться. Адже, окрім боротьби між атлетами, організатори передбачили й середньовічний бій лицарів в обладунках. Також Володимир Пиндус просить долучитися до благодійного аукціону для 7-річної Злати Синітович, який розіграють серед глядачів. «У моєї подруги сталося горе – 7-річна донечка перенесла інсульт. До тепер триває реабілітація . Тож ми підготували надзвичайно цікавий та пам’ятний лот. Поки не називаємо, що це за річ, але, переконаний, що охочих поторгуватися на аукціоні буде чималою. Усі вилучені кошти підуть на реабілітацію Злати», – наголосив Володимир Пиндус.\nМіський голова Руслан Марцінків закликав франківців відвідати змагання, адже подібні заходи тільки сприяють іміджу міста. «Подія дійсно заслуговує уваги. Переконаний, що з кожним роком ми прийматимемо ще більше учасників. Дякую Володимиру Пиндусу за ідею проведення і тішуся, що саме наше місто прийматиме таких гостей. Тому запрошую усіх у неділю на Вічевий майдан о 14 годині. Буде сильне шоу», – запевнив мер.\nДжерел сайт Руслана Марцінківа


Олексій, м.Дніпро, 37 років - Отзыв о Голос країни(Голос страны) - Первый независимый сайт отзывов Украины\nОлексій, м.Дніпро, 37 років - Отзыв о Голос країни(Голос страны)\nhttp://www.otzyvua.net/golos-krainigolos-strany От Гость, опубликован 31 мая, 2016 год\nГость 31 мая, 2016 год "Голос країни-6" - найкращий проект на УТ. Спасибі 1+1 за те, що починають пропагувати українську пісню, зокрема народну. Про фінал... На колір і смак - товариш не всяк. Безумовно, на проекті дуже багато талановитих співаків. Їх усіх треба підтримувати, а не обливати брудом. Нинішній переможець - Віталіна! Вболівав за неї з її появи на проекті!!! Дружина - за Влада.\nЩодо коментарів "гостей"... Як це ж треба ненавидіти усе українське, щоб глумитися навіть над українською народною піснею? Висновок: проект каналу 1+1 успішний, перемагає пісня українська ( не залежно від мови), перемагає Україна! Тому "гості" й бісяться...\t0 согласны, 0 не согласны


Жінка впала замертво, вкравши у дідуся всі заощадження: наздогнала кара. Politeka\n20 грудня, 19:27\n60-річний пенсіонер з Рівного став жервтой афери, за яку зловмисниця поплатилася відразу ж\nЙому і його дружині зателефонувала одного разу жінка середніх років і заявила, що їм належить допомога від держави.\nЛітнє подружжя дуже зраділи, тим більше гостя заявила, що гроші вже у неї на руках, і вона їх може віддати прямо тут і зараз, але купюри у неї великі, тому знадобитися здача. Пенсіонер, нічого не підозрюючи, пішов до своєї схованки в комоді, розміняв гроші і повернувся до “соцпрацівниці”.\nТа, дізнавшись, де подружжя зберігає заощадження, раптом згадала, що для звітності їй потрібні і дані пенсійних. Поки подружжя шукали свої документи, гостя підійшла до комода, забрала пачку банкнот, загорнуту в файл, і блискавично покинула квартиру. Не виявивши “соцпрацівниці” господарі захвилювалися, дідусь вирішив перевірити свою заначку, тут все і з’ясувалося. Чоловік одягнувся, узяв на підмогу сусіда, і кинувся на вулицю шукати злодійку. Нагнали її біля супермаркету і повернули в квартиру, про надзвичайну подію пенсіонери повідомили в поліцію.\n“Під час встановлення обставин події жінці раптово стало погано. Поліцейські відразу викликали медиків і почали самі надавати першу долікарську допомогу, але врятувати її життя не вдалося, медики констатували смерть. Ознак насильницької смерті у жінки не виявили, її тіло направили в морг для проведення судово -медичної експертизи, яка встановить остаточну причину смерті. Слідчо-оперативна група під час поверхневого огляду померлої виявила в кишенях верхнього одягу гроші в сумі 60 тис. гривень “, – розповіли в ГУНП в Рівненській області.\nОсоба загиблої встановлена, раніше вона 10 років провела у в’язниці.\nНагадаємо, дніпряни стали жертвами нового виду шахрайства.\nPoliteka також писала про те, як розпізнати кібершахраїв\nPoliteka також повідомляла про нову аферу виманювання грошей у українців\nТеги: аферисти аферисты мошенники Полиция поліція шахраї


“Не сподобалося щось виконавчій владі – до побачення”, – Горбатенко про новий децентралізаційний закон – Правдиві новини\nКоординатор Комітету захисту прав громад Віталій Горбатенко прокоментував схвалений днями Урядом проект Закону «Про засади адміністративно-територіального устрою України» (один з пакету законопроектів децентралізації).\nВіталій Горбатенко виділив три ключові пункти вказаного проекту Закону:\n“Утворення, ліквідація, зміна меж громад, встановлення адмінцентру – все це Кабмін. Тобто, не сподобалося щось виконавчій владі – до побачення, і громади уже не має на мапі. Чи не закладається у цьому майбутній тиск центральної влади на громади?\nЗначні укрупнення населених пунктів: статус міста – не менше 20 тис. населення, статус селища – не менше 5 тисяч, статус району – не менше 150 тисяч. Нам розказують про скандинавські моделі самоврядування, але чомусь забуваються про густоту населення там і тут.\nСміховинні визначення міста, селища і села. Ці тлумачення писали, мабуть, ще за часів Азірова. Отож, місто має бути неодмінно промислове, селище має мати залізничні вузли, а в селі мають або бульбу садити, або гриби збирати, або рибу ловити”.\nadmin 2064 дописів 1 коментарі


В. Стефаник — майстер психологічної новели - Темы сочинений скачать\nВ.Стефаник - великий знавець психології найкритичніші хвилини життя. Його завжди найболючіший стан героїв. Ось одна сцена з новели. Тихим вечором знайомими лугами Гриць іде до річки. На серці - важкий камінь. Діти голодні й холодні. Та то вже і не діти, то - мерці. Великі олов’яні очі і кісточки, зібрані докупи шкірою. Ото і все, що залишилося від дітей. Не може батько вже дивитися їм у вічі, не може нагодувати бом, не може споглядати, як вони накидаються на шмат хліба.\nДітовбивство - найтяжчий злочин. Та не Гриць -злочинець, а ті умови, ті обставини, в яких він жив. Батько топить свою дитину, щоб врятувати її від мук життя, від голодної смерті. Хіба він не любив Доцьку?! Ще й як! Але краще смерть, ніж таке життя. Для підкреслення душевних мук Гриця письменник зосереджує увагу читача на психологічних деталях. Простуючи до міста, щоб заявити про злочин, Гриць збирається перейти річку вбрід: «Вступив уже у воду по кісточки та й задерев’янів». Дотик холодної води нагадав йому, що сталося, викликав тривогу. А ще річка - могила доньки. І шепчучи молитву, Гриць пішов до мосту. Такого ж глибокого психологічного звучання набувають новели «Лан», «Катруся», «Кленові листочки», «Камінний хрест».\nНаприклад, новела «Лан». Твір, на пів сторінки, але який глибокий зміст І психологічне спрямування. Малесеньке дитятко в той час, коли мати жала панську ниву, наткнулося на корча і пішло зашиття, так і не пізнавши його. Тема новели «Камінний хрест» дещо інша. В ній автор розповідає про тих селян, які в пошуках кращої долі від’їздили в далекі чужі країни. Іван Дідух - головний герой новели. Безвихідне становище змушує Дідуха емігрувати до Канади. З великим співчуттям малює Стефаник своїх героїв, вкладаючи в їх уста слова - голосіння: «Підемо світами і розвіємося на старість, як лист по полю». Таким чином, у новелах В. Стефаника йде стисла, але тривожна розповідь про життя народу. Своїми новелами В. Стефаник стверджує, що справжнім письменником можна назвати тільки того.\nПредыдущие Сочинения: Чия творчість невід’ємна від життя народу\nНужна шпаргалка? Тогда сохрани - » В. Стефаник — майстер психологічної новели . Литературные сочинения!


Революція Гідності – боротьба триває – Культурна Референтура ОУН\nМетоди управління Януковича приголомшили не лише українців, а й увесь цивілізований світ. На догоду Московії він підписав Харківські угоди, за якими на території України продовжили базуватися збройні сили сусідньої держави – Чорноморський флот. Відправив за ґрати свою політичну опонентку Юлію Тимошенко. Підписав ганебний «мовний закон», підготовлений Ківаловим та Колісниченком (закон передбачав встановлення офіційного використання регіональних мов у роботі місцевих органів державної влади за умови проживання мінімум 10 відсотків носіїв мови на територіях, на які поширюється влада цих органів). Сприяв створенню «Сім’ї» ‒ олігархічного клану, який доволі швидко зумів накопичити значний капітал. За тиждень до підписання доленосної для України угоди із ЄС, разом із прем’єр-міністром Миколою Азаровим спробував розвернути декларований ним же проєвропейський курс України на шлях зближення із путінською Московією. Пророчими стали слова Віктора Ющенка, які він сказав ще 2010 року: «Якщо новообраний президент не бажає налагодити діалог із представниками опозиції, то він приречений». Саме так і сталося ‒ українці стали вимагати відставки Януковича.\nСеред вимог Штабу Національного Спротиву – відставка уряду Азарова, покарання винних у побитті учасників Євромайдану та звільнення українських політв’язнів, засуджених за участь у протестних акціях проти чинної влади. Ці вимоги були озвучені на Марші мільйонів, який пройшов у Києві 8 грудня 2013 року.\nЛюдно у ці дні на Майдані. Зі сцени лунають виступи опозиційних політиків, представників громадських організацій, співаків та гуртів. Уночі чергує нічна варта. Намети обклеєні безліччю листівок. Зустріти тут можна людей із усіх куточків України. Люди вірять у перемогу добра над злом, і ця віра додає їм сили.\nВрізалось у пам’ять звернення Святослава Вакарчука: «Візьміть відповідальність на себе просто зараз – і Ви перетворите цю землю на діамант. Безмежно твердий і невимовно сяючий. У це я вірю! Тільки не мовчіть, заради Бога, не мовчіть».\nМільйонний мітинг засвідчив, що лицарський дух прокинувся в душах українців. Більше мільйона українців різного віку та професій вийшли на вулиці Києва. Одночасно мітинги тривали і в інших містах та селах – по усій Україні. Деякі члени «Партії регіонів» тим часом почали позбуватися своїх партійних квитків. Прийде час, і ця політична сила взагалі припинить своє існування, розділивши свою долю із колись впливовими НДП, СДПУ(о), «Демсоюзом».\nПовстання українського народу, яке завдяки свободівцю Юрію Сиротюку отримало назву Революція Гідності, триває. Силами опозиції в облогу взято урядовий квартал. Створено десяток блокпостів із метою тиску на владу. На одному із них, на розі вулиць Лютеранської та Круглоуніверситетської, відбувся мітинг, на якому виступили народні депутати України від ВО «Свобода» – Михайло Головко, Ігор Мірошниченко, Олексій Кайда, Андрій Міщенко. Чимало із них звернулися до працівників правоохоронних органів. Так, зокрема, Богдан Бенюк, звертаючись до хлопців із внутрішніх військ, сказав їм, щоб вони не піднімали руку на мирних людей, були свідомими громадянами нашої країни.\nЛідер ВО «Свобода» Олег Тягнибок наголосив, що нас попереду чекає ще не один день боротьби. Згадаймо, що виступи студентів, афганців, чорнобильців, підприємців завершилися нічим. Уміє Банкова розколювати учасників протестів. Тому сьогодні, коли увага усього світу прикута до України, ми, українці, зобов’язані гуртом навести лад у нашій країні.\nФоторепортаж (у попередні 2 публікації теж добавте, будь ласка, рубрику фоторепортаж)\nПопередній запис:Назад Революція Гідності – боротьба розпочалася\nНаступний записВперед Революція Гідності – українців не здолати


У самого синього моря: який колір волосся вибрати, якщо у вас блакитні очі - Онлайн журнал для жінок\nУ самого синього моря: який колір волосся вибрати, якщо у вас блакитні очі\nІдеальне фарбування — мрія багатьох, тому що правильно підібраний відтінок і глибину погляду підкреслить, і риси обличчя уявить у вигідному світлі. Розповідаємо, який колір волосся підходить до блакитних очей\nЩо потрібно врахувати блакитнооким дівчатам, вибираючи колір фарбування волосся?\nСвітла шкіра та блакитні очі\nСмаглява шкіра та блакитні очі\nДля теплого або холодного підтону шкіри\nПриклади найпопулярніших поєднань відтінків волосся з блакитними очима\nПоєднання рудого кольору волосся та блакитних очей\nЧорне волосся та блакитні очі\nСвітле волосся та блакитні очі\nМоря синь і неба височінь — яких тільки поетичних метафор не удостоювались блакитні очі. Однак, незважаючи на романтичність образу, блакитнооким дівчатам теж хочеться час від часу змінюватися, змінюючи, наприклад, колір волосся.\nЩоб зміна іміджу була виключно виграшною, важливо враховувати кілька факторів.\nНасамперед, це відтінок очей. Правильний колір волосся для сіро-блакитних очей відрізнятиметься від оптимального вибору для яскраво-бірюзових.\nПо-друге, важливу роль пошуку відповідного засобу для фарбування грають цветотип і тон шкіри.\nНа вибір формули продукту впливають також інші аспекти, наприклад наявність сивини: барвник у цьому випадку повинен бути більш стійким (на упаковці таких засобів зазвичай пишуть: «Зафарбовує сивину»). Отже, для початку знайдемо ідеальні поєднання для блакитних очей виходячи з їхнього відтінку.\nХолодна палітра – ось на що варто звертати увагу володаркам таких очей насамперед. Чому б не розглянути різні відтінки блонду – платиновий чи попелясто-сірий?\nКолір у жодному разі не повинен віддавати жовтизною. Для профілактики небажаного ефекту рекомендуємо використовувати засоби догляду з фіолетовим пігментом: це найшвидший і найлегший спосіб зберегти світлий колір волосся у первозданному холодному спектрі.\nВласниці сіро-блакитних очей можуть спробувати складні техніки фарбування. Наприклад, зробити гарний балаяж, змішавши такі відтінки, як холодний шоколадний і світлий русявий. Важливо, щоб обидві фарби були з холодним підтоном як на фото нижче.\nА для тих, хто вже визначився з кольором волосся, прикладаємо відеоінструкцію повсякденного макіяжу для сіро-блакитних очей:\nПри яскравому відтінку тропічних хвиль можна поекспериментувати з теплими фарбами для волосся.\nАле заграватися не варто. Відтінки, що кричать, не підійдуть, якщо, звичайно, ви хочете не сховати очі, а, навпаки, підкреслити їхню красу. Вибирайте глибокі кольори. Наприклад, каштановий, який, до речі, часто використовує герцогиня Кембриджська, або скромніший рудий.\nЩоправда, колористи попереджають, що рудий колір волосся із блакитними очима – поєднання непросте. Віддавайте перевагу фарбам, в яких є карамельний або попелястий пігмент.\nБагато хто помилково вважає, що класичному відтінку блакитних очей найкраще підходить пшеничний колір волосся з теплим підтоном.\nУ голові відразу виникає образ дівчини-красуні з російських казок. Але вибираючи такий колір волосся під блакитні очі, ви ризикуєте виглядати несучасно.\nЗробити зовнішність актуальною можна за допомогою техніки шатуш. На коріння волосся при цьому наносити фарбу не слід. Додавати пасмам «холоду» краще по довжині, на різних рівнях.\nВ ідеалі добре використовувати в роботі два споріднені відтінки. Наприклад, перловий блонд і світло-русявий.\nТемно-блакитні очі – рідкісний дар природи, який потребує відповідного обрамлення. Щоб правильно вибрати колір фарби, важливо пам'ятати, що експерти не рекомендують візуально обтяжувати таку незвичайну зовнішність. Тому краще робити однотонне фарбування. Ви можете зупинитись на темно-каштановому відтінку.\nА ось чорний і руді спектри краще оминати: вони будуть змагатися з синім кольором, намагаючись придушити його.\nДругий за важливістю пункт, який варто враховувати при підготовці до фарбування, це підтон і відтінок шкіри. Якщо ви грамотно підбираєте тональний крем, знаєте точні характеристики своєї шкіри. Якщо ні, то важливо спочатку визначити колір зовнішності. Як це зробити, ми описували тут. Або пройдіть тест:\nА поки що розглянемо виграшні відтінки волосся для блакитнооких дівчат залежно від того, світла шкіра або смаглява.\nГарний колір волосся для блакитних очей та світлої шкіри – це не обов'язково класичний блонд. На щастя, вибір синьооких світлошкірих дівчат не обмежується одним відтінком. На п'єдесталі практично з однаковими балами розмістилися три відтінки: попелясто-русявий, холодний каштановий та холодний пшеничний блонд.\nГарно підкреслювати смаглявий тон шкіри у поєднанні з блакитними очима простіше. Такий союз дозволяє ризикнути та спробувати спірний для багатьох блакитнооких дівчат рудий колір волосся. Якими можуть бути відтінки для блакитних очей у такому разі?\nКолористи радять «римувати» каштаново-руду фарбу з теплим русявим кольором, використовуючи нескладну у виконанні техніку омбре.\nА ще зі смаглявою шкірою та блакитними очима красиво виглядають світлі коричневі відтінки, які максимально схожі на натуральні кольори волосся.\nЗапам'ятати підхід до сполучності фарби та підтону шкіри у випадку з блакитними очима простіше простого.\nЗ теплим підтоном гармонують теплі відтінки фарб, холодним — холодні. Жодних протиріч! Побачити потрібні варіанти можна на фото.\nДля теплого підтону:\nДля холодного підтону:\nКолір волосся для блакитних очей може бути будь-яким, а ось відтінок підійде не кожен. Про це і поговоримо у фіналі статті, щоб закріпити пройдений матеріал.\nРудий беремо максимально інтелігентний та скромний. Він повинен мати коричневий або попелястий відлив.\nТакий відтінок красиво виглядає з волоссям, покладеним у техніці брашинг.\nЩоб колір красиво переливався навіть через кілька тижнів після фарбування, регулярно наносите на локони маску, що надає волоссю блиску. І не варто нехтувати читанням інструкцій: відновлюючі та зволожуючі засоби важливо витримувати на волоссі протягом часу, вказаного на упаковці (інакше навряд чи отримаєте бажаний результат).\nЧорний колір волосся рідко підходить до блакитних очей. Але якщо ви давно мріяли про такий контраст, важливо розібратися, який із відтінків не зіпсує враження від образу. Варто уникати навіть легкого натяку на коричнево-рудий тон. Сам по собі такий відтінок виглядає у дуеті з блакитними очима відмінно, але у складі чорного кольору цей нюанс може наводити на думки про те, що фарбування було проведено неякісно або дуже давно. Тому чорний колір має бути насамперед «чистим». Другий момент, який варто виключити, це теплий чорний відтінок з нотами коричневого кольору (наприклад, виноградний чорний). Зробити виняток можна для дівчат із дуже смаглявою шкірою або тих, хто повернувся з відпустки із бронзовою засмагою. Але холодний чорний колір у будь-якому разі отримає у стилістів вищі оцінки. Щоб він довше зберігав свою «холодність», використовуйте засоби, що нейтралізують жовтизну.\n«Дружбу» світлого волосся та блакитних очей по праву вважають класикою гармонійних поєднань. Еталоном серед селебріті з відповідним відтінком волосся ми вважаємо Блейк Лайвлі, яка майстерно використовує складні техніки фарбування а-ля балаяж або шатуш, отримуючи дуже природний результат.\nУ той же час наші колористи не радять у 2022 році брати приклад із Крістіни Агілери зі світлим платиновим блондом, наполягаючи на тому, що головний орієнтир при виборі кольору волосся сьогодні — це близькість до натурального відтінку, нехай навіть такого ефекту доведеться досягати за допомогою двох- трьох фарб.\nУ щедрих палітрах домашніх фарб кожна блакитноока красуня напевно знайде той самий «свій» колір.


Інтернаціоналізм чи русифікація? - Персоналії - dt.ua\nВолодимир Шуневич член Національної спілки журналістів України\n"За відремонтований понадпланово літак нашу бригаду преміювали відрізами кумачу, на якому зазвичай писали гасла…" Найстаршому літакобудівникові України, ветерану державного авіазаводу "Антонов" Дмитру Коноваленку нинішньої...\n"У наших паспортах стояли чужі прізвища" У небі Кореї Крамаренко став Героєм Радянського Союзу.\nЧемпіон світу і Європи Віктор Міхненко: "Завдяки гирям почуваюся молодим..." Жителю Радомишля Віктору Міхненку — 61. За значний особистий внесок у розбудову України Віктор Васильович...\n26 липня академіку, Герою України Івану Дзюбі виповнилося 85 років. Нині метр почувається не дуже добре, нікому інтерв'ю не дає, йому не можна хвилюватися, як повідомила Дзюбина дружина Марта Володимирівна. Тому дозволю собі поділитися моїми особистими спогадами про Івана Михайловича, з яким замолоду мені довелося чотири роки працювати в одному колективі.\n26 липня академіку, Герою України Івану Дзюбі виповнилося 85 років\nХоч як би ми бадьорилися, роки невблаганно беруть своє. Особливо роки такого непростого життя, як в Івана Михайловича.\nВоєнне напівсирітське дитинство, голодна студентська юність у сирому підвалі... А потім — постійна боротьба. З хворобою. З владою, з якою одного разу вирішив порадитися. Відніс до ЦК свою працю "Інтернаціоналізм чи русифікація?", після чого партійні чиновники розпочали кампанію шаленого цькування, оголосили Івана Дзюбу ворогом, і "найсправедливіший суд у світі" впаяв йому п'ять років в'язниці…\nНині метр почувається не дуже добре, нікому інтерв'ю не дає, йому не можна хвилюватися, як повідомила Дзюбина дружина Марта Володимирівна. Тому дозволю собі поділитися моїми особистими спогадами про Івана Михайловича, з яким замолоду мені довелося чотири роки працювати в одному колективі.\n"Набешкетував — нехай покається і працює!"\n"Ну, як тобі Дзюба?" — запитала мене співробітниця по дорозі на обід в один з моїх перших днів роботи в редакції багатотиражки Київського авіаційного заводу. Стояв по-літньому теплий вересень уже далекого 1978-го.\n"Який Дзюба? Іван Михайлович, чи що?" — перепитав я, не зовсім розуміючи, про кого мова. Прізвищ колег іще добре не пам'ятав. А нашого відповідального секретаря — мовчазного інтелігентного темноволосого очкарика середніх років — знав поки що тільки на ім'я і по батькові. І потім, я й уявити собі не міг, що коли-небудь зустрінуся з "ворогом".\n"Ну так, це ж Дзюба, той самий!.." — зробивши страшні очі, прошепотіла моя супутниця.\nЯ згадав. Шість років тому, восени 1972-го, нас, другокурсників філфаку Київського педінституту ім. Горького, деканат несподівано зігнав в актовий зал. На сцені за стіл президії сіли ректор та інше начальство. А на трибуну вийшов незнайомий солідний дядечко — секретар ЦК Компартії України Олександр Капто. Дослівно його виступу вже не пам'ятаю. Щось суворо й повчально казав про загострення ідеологічної боротьби, про необхідність підвищити політичну пильність, про те, що підняли голову українські буржуазні націоналісти, нащадки бандерівців — так звані дисиденти, які всіма силами прагнуть підірвати наш радянський лад.\nОписуючи Івана Дзюбу, Івана Світличного й інших націоналістів, партійний діяч не шкодував барв. Після його полум'яної сердитої промови в моїй уяві хлопчиська, вихованого в найліпших комсомольських і радянських традиціях, дисиденти поставали мало не рогатими чудовиськами. Вдома в батьків я вечорами іноді слухав радіопередачі "Голосу Америки", Бі-бі-сі, "Німецької хвилі". Але після виступу Капто голоси дикторів і учасників передач, що прориваються крізь шум глушилок, почали здаватися мені зміїним шипінням.\nТа-а-а-к, недарма два-три місяці тому, коли я переводився сюди, в Київ, з Житомирського педінституту й прийшов на співбесіду до декана, той раптом запитав, як мій батько ставиться "до організацій, що існували після війни на Західній Україні".\n"До бандерівців, чи що?" — перепитав я. "Так-так!" — зрадівши, напевно, моїй здогадливості, пожвавішав професор і очікувально, з якоюсь тривогою подивився на мене.\n"Та мій батько — фронтовик, комуніст!" — відрізав я, образившись на запитання.\n"Добре, дуже добре!" — усміхнувся декан і написав на моєму проханні про переведення резолюцію: "Зарахувати на другий курс".\nПотім мене закрутило навчання, тренування в інститутській секції спортивного орієнтування, і я швидко забув і про той виступ секретаря ЦК, і навіть про те, як з інституту виключили двох студентів істфаку — за те, що 22 травня пішли покладати квіти до пам'ятника Тарасові Шевченку.\nІ раптом з'ясувалося, що я працюватиму з тим самим Дзюбою! Ніби ж така інтелігентна, ввічлива людина... Прихований ворог? Як з ним поводитися? А раптом захоче вплутати мене у свої націоналістичні тенета? Слава Богу, різниця у віці в нас чимала — мені двадцять вісім, йому — за сорок, друзі з нас навряд чи вийдуть. На той час я вже знав, що в будь-якому трудовому колективі міг бути сексот. І з його подачі КДБ якісь мої якобінські висловлювання міг тепер пов'язувати з Дзюбою, його впливом.\nЯ також боявся, що одного чудового дня мене запросять до заводського відділу режиму (філію КДБ) і запропонують стежити за Дзюбою, його поведінкою й висловлюваннями, а заодно й іншими колегами. При прийомі на роботу зі мною розмовляли і редактор газети, і заступник секретаря парткому, і кадровик. І ніхто не попередив. Чому? Хочуть придивитися? Співробітниця попередила, щоб був з ним обережнішим.\nДні минали, а мене ніхто нікуди не запрошував. Якщо й викликали іноді до того ж таки парткому або до іншого начальства, про Дзюбу не запитували. За його відсутності ми іноді перемивали йому кісточки. Мені розповіли, що після його статті "Ін тернаціоналізм чи русифікація?", виступу на прем'єрі фільму Сергія Параджанова "Тіні забутих предків" про те, що в СРСР переслідують інакодумців, Дзюбу заарештували і посадили в слідчий ізолятор КДБ, судили закритим судом, дали п'ять років за антирадянську діяльність. У нього загострився туберкульоз. Кажуть, одна легеня мало не повністю завапнувалася. І не уникнути б йому таборів Мордовії, якби дружина не домоглася прийому в самого Брежнєва. Генсек, людина поблажлива, сказав щось на кшталт: "Набешкетував — нехай покається і працює собі..." Московські інквізитори були не такими лютими, як київські.\nХлопчина з Донбасу\nПісля публікації в газеті "Літературна Україна" статті, в якій Іван Михайлович "визнав свої помилки", його випустили на волю. Нині є версія: випустили, щоб відразу посадити за дармоїдство. У радянський час була така кримінальна стаття: якщо не працюєш, можеш і до в'язниці потрапити. Але насправді Дзюба, знаючи, що на колишні місця роботи його вже не приймуть, свідомо попросив направити його в трудовий колектив, щоб краще пізнати життя радянського народу і його авангарду — робітничого класу, що дозволило б йому об'єктивніше відображати соціалістичну дійсність.\nТепер треба було знайти керівника, який не побоявся б його взяти. Зараз дехто з журналістів вважає, що під своє крило Дзюбу взяв відомий авіаконструктор Олег Антонов. У просторіччі наше підприємство називали заводом Антонова. Насправді ж у ті роки, та й тепер у Києві існували фактично дві літакобудівні фірми — наш величезний серійний завод, що йменувався авіаційним виробничим об'єднанням (скорочено КиАВО), і менше підприємство — дослідно-конструкторське бюро Антонова з невеликим виробництвом. Для конспірації від іноземних розвідок воно ще називалося Київським механічним заводом (КМЗ). Заводи розташовувалися поряд у Святошині (в них був спільний аеродром), але підпорядковувалися різним головуправлінням Міністерства авіаційної промисловості СРСР.\nНа семінарі робкорівського активу багатотиражки й радіомовлення Київського авіазаводу на базі відпочинку літакобудівників у Конча-Заспі. Крайній праворуч — Іван Дзюба, ліворуч — редактор газети Віктор Граб. 1980 р.\nІвана Дзюбу взяли на роботу в КиАВО. Не Олег Антонов, а генеральний директор, теж Герой Соціалістичної Праці Василь Степанченко. І не коректором, як пише дехто, а відповідальним секретарем багатотиражки. Прізвище ж Антонова у публікаціях про Дзюбу спливло, скоріше за все, у зв'язку з тим, що 1965 року, коли партійні органи тільки розгортали боротьбу з дисидентами, Олег Костянтинович — академік, депутат Верховної Ради СРСР — був серед представників української інтелігенції, які підписали лист до ЦК Компартії України на захист шістдесятників.\nУтім, на авіазавод недавній дисидент потрапив не випадково. Військове підприємство, суворий пропускний режим. Прихід і відхід кожного працівника, як і невихід на роботу, фіксується охороною. До 11.00 заборонено ходити територією без спецпропуску. Телефони (а може, й не тільки) заводської АТС прослуховуються. Підозрілу інформацію вивчає так званий відділ режиму. Колеги по секрету казали, що в кожному колективі є позаштатні співробітники спецслужби — стукачі. Тож будь-яка людина, а особливо неблагонадійна, на нашому заводі була під ковпаком. Це добре розумів і сам Іван Михайлович. Редакційні теревені його мало цікавили, на посиденьках з нагоди днів народження був небагатослівний, на політичні теми взагалі не говорив. Хіба що зрідка в нього виривалися хохмочки на кшталт: "Замовляючи в обід у ресторані на перше український борщ, Максим Тадейович Рильський вимагав, щоб офіціант записав "український радянський борщ", а не просто український". Це був натяк, що в нас за будь-яку дурницю можна було легко заробити ярлик буржуазного націоналіста.\nПам'ятаю, мене вражало надзвичайно глибоке його знання української мови. Багато висловів я чув хіба що в дитинстві від моєї бабусі. А казали, що він, хлопчина з Донбасу, до 17 років розмовляв тільки російською і закінчив російський філфак Сталінського (Донецького) педінституту.\nНаш відповідальний секретар ніколи не глузував з неоковирностей і нісенітниць, яких припускалися ми, заводські журналісти. Тихенько підкликав до себе, спокійно й терпляче пояснював суть помилки. Іноді підсміювався, як і всі ми, над деякими особливостями друкованого видання оборонного заводу. Щоб ворог не здогадався, що ми газета столичного авіаційного заводу, вона називалася нейтрально — "Прапор змагання". У газеті ми не вказували назв професій, агрегатів, вузлів і деталей, за якими можна було здогадатися, що вони стосуються авіації. Назви підрозділів, на кшталт цеху крила й оперення або льотно-іспитової станції, ішли просто під номерами. Головну продукцію заводу — літаки — ми назвали виробами. Ба більше, коли завод освоював новий, в ті роки суперсекретний, "виріб 400" — найбільший у світі військовий транспортник Ан-124 "Руслан", здатний узяти на борт десантний полк з технікою або величезну балістичну ракету, цензура заборонила нам уживати навіть слово "виріб". Пишіть "нова продукція" — і все! Нехай ворог думає, що каструлі клепаємо.\nУ статтях про передовиків виробництва робітників-дюральників ми називали дурнувато "виколотчик-доводчик", командирів льотних екіпажів — керівниками колективів, простих льотчиків-випробувачів — "працівниками цеху 25", військових представників — представниками замовника. А на фотографіях, якщо герої майбутніх публікацій були у формі, ретушер старанно замазував кашкети, емблеми й усе авіаційне. Як завжди, в цій манії таємності не обходилося без курйозів. У матеріалах про діяльність агрегатно-складальних цехів нам чомусь дозволялося називати основну робітничу професію цих підрозділів — збирач-клепальник. Хоча, усміхався Дзюба, всім відомо, що ця спеціальність збереглася тільки в авіабудуванні, навіть складання корабельних корпусів давно замінило зварювання. Побачивши в нашій газеті згадування про клепання, найтупіший шпигун відразу здогадався б, чим займається підприємство. Іван Михайлович у таких випадках жартував: "У нас, як у Скотланд-Ярді: нехай про щось говорить увесь Лондон, а наше діло — дотриматися всіх вимог таємності..."\nСтатті й нариси Дзюби, які він підписував псевдонімом "І.Михайленко", вирізнялися глибиною проникнення в тему або порушену проблему, ґрунтовністю й дохідливістю її висвітлення. Весь завод зачитувався циклом його статей про керівників різних виробничих ланок: "Чи легко бути майстром дільниці?", "Чи легко бути начальником цеху?" Дуже цікавою, читабельною завжди була й "Літературна сторінка", сформована Іваном Михайловичем з творів заводських авторів. Коли він устигав усе робити — одному Богу відомо. Адже до нього, як ні до кого іншого з нас, валом ішли люди — і звичайні скаржники, і наклепники, що виїли всім печінку, і графомани, і просто любителі побалакати. Дзюба терпляче всіх вислухував. Не пам'ятаю, щоб він колись гнівався, висловлював невдоволення чимось або дратувався.\nДо опального публіциста з великою повагою ставилися не тільки прості люди, а й заводське начальство. А воно ж розуміло, чим можуть закінчитися тісніші стосунки з людиною, що перебуває під наглядом КДБ. Проте одного разу сталося таке. 1978 року в Києві почала виходити нова міська партійна газета "Прапор комунізму", яка, як будь-яке нове видання, потребувала цікавих і корисних матеріалів. Наш завод на той час успішно впровадив новий метод госпрозрахунку в низових ланках виробництва (бригадах) — так званий бригадний підряд. Столичний міськком партії вирішив узагальнити передовий досвід літакобудівників у новому виданні. Дирекція і партком підприємства доручили написати цикл статей для партійної газети не старим перевіреним заводським журналістам з партквитками, а безпартійному, нещодавно засудженому за антирадянщину й амністованому Іванові Дзюбі!\nЦикл статей, підписаних "якимсь" І.Михайленком, надзвичайно зацікавив виробничників і працівників промислових відділів райкомів партії. Нині, в епоху декомунізації, про це говорити немодно. Але що було, те було: бригадний підряд (його ще називали методом єдиного наряду) почали активніше впроваджувати на підприємствах Києва, і це позитивно позначилося на результатах роботи підприємств усього міста.\nЗрозуміло, в літературних колах невдовзі довідалися про виступ Дзюби в партійній газеті. Одні знайомі поставилися до цього з розумінням. Інші лихословили. Мовляв, зламався наш борець з русифікацією, перефарбувався. Особливо не злюбив Івана Дзюбу метр і класик сучасної української літератури Олесь Гончар. В опублікованих не так давно щоденниках Олесь Терентійович кілька разів досить неприємно відгукується про Дзюбу і його моральні якості. І, як на мене, несправедливо. Так, прапороносцеві повоєнної літератури, за всього зовнішнього благополуччя й блиску літературної і громадської кар'єри, теж велося несолодко в непростих стосунках з партійно-господарським керівництвом республіки й країни. Але коли Гончара, ще письменника-початківця, влада випорола за оповідання "Модри Камень" — про любов радянського воїна і дівчини-чешки (зв'язок з іноземкою!), його врятували бойові заслуги й репутація письменника-фронтовика. До свого рішучого бою з партійними бюрократами, які хочуть вихолостити, знищити душу українського народу, — роману "Собор" — він ішов понад двадцять років, попередньо обростивши себе захисною бронею нагород і регалій. І коли в прапороносця траплялися чесно зароблені в боротьбі з бюрократами інфаркти й інсульти, "швидка" відвозила його до Феофанії. Молодий же Дзюба нагадує мені наївного піхотинця-відчайдуха, який спробував зупинити танк русифікації навіть не гранатою, а паличкою регулювальника і, будучи серйозно хворим, відразу мало не загримів до Сибіру, звідки навряд чи повернувся б живим. А так, хоч і пішов одного разу на компроміс, але зберіг себе і приніс більше користі рідній Україні.\n…Удень Дзюба працював у редакції або ходив по цехах. В обід, нашвидку з'ївши принесений з дому бутерброд і запивши його чаєм з термоса, поспішав до заводської науково-технічної бібліотеки. Після роботи йшов до заводського гуртожитку, де продовжував знайомитися з життям робітників, або частіше — до бібліотеки Академії наук, де працював до десятої вечора.\nОдного чудового дня чи то він сам, чи то хтось з колег приніс у редакцію добротно оформлену книжку "Грані кристала", яка ще пахла дукарською фарбою. Виявляється, протягом семи проведених на заводі років літературознавець Дзюба примудрився вивчити й проаналізувати літературні процеси, що відбуваються в інших республіках СРСР, і узагальнив свої спостереження в цьому дослідженні, опосередковано показавши, що кожен з радянських народів має свої самобутні національні традиції, мову й літературу. А отже, має право на повагу з боку інших народів.\nНемає пророка у своїй Вітчизні?\nКнижку прихильно сприйняли партійні ідеологи й офіційна критика. Незабаром Івана Михайловича поновили у Спілці письменників. Улітку 1981 р. в лісі, на березі Святошинського озера, ми — невеличкий колектив редакцій "Прапора змагання" і радіогазети "Крылья труда" — галасливо відзначили його 50-річчя. Здається, саме там Дзюба оголосив, що звільнятиметься з заводу, перейде на творчу роботу, і запропонував мені посісти його місце відповідального секретаря. Річ у тім, що мене на заводі спочатку оформили працювати тимчасово, на посаду співробітниці, що пішла в декрет. Коли закінчилася її відпустка, перевели на заводське радіомовлення. Мені там подобалося. Але того, хто хоч раз понюхав друкарську фарбу, напевно, завжди вабитиме в газету, до друкованого слова. І я постійно, за будь-якої нагоди, забігав у багатотиражку, яка стала вже рідною, щоб занести статтю, поспілкуватися з Іваном Дзюбою і редактором Віктором Грабом, яких вважаю моїми першими серйозними вчителями в журналістиці.\nІван Дзюба в молодості був душею будь-якої компанії. На дні народження у автора цих рядків. Ворзель, 1982 рік\nПочувши, що Дзюба йде, я готовий був відмовитися від нової посади. А Іван Михайлович, через свою скромність, не зізнався, що в нього була ще одна серйозна причина. Тільки через багато років у його спогадах ми прочитали, що тоді в нього вдома помирала від раку теща. Оскільки зарплата дружини на хорошій роботі в НДІ була вищою, на сімейній раді вирішили, що на час хвороби мами йому доведеться побути доглядальницею.\nДесь за півтора року по тому мене запросили на роботу до промислового відділу газети "Прапор комунізму", яку в роки перебудови перейменували на "Киевский вестник". Редакція розташовувалася у видавництві "Київська правда". Там я іноді зустрічав Івана Михайловича, який приїжджав чергувати на верстці газети "Літературна Україна". Пізніше, в роки незалежності, ми зі старими друзями з авіазаводу з радістю довідалися, що наш Дзюба став лауреатом Шевченківської премії, академіком, міністром культури України, Героєм України.\nТа тільки, схоже, у своїй Вітчизні все-таки немає пророка. Понад 20 років тому у виступі на Першому всесвітньому форумі українців Іван Дзюба попереджав: "Мені здаються тривожним явищем популярні нині марення про ідеологічно зцементовану Україну. Можна зрозуміти їх — вони є реакцією на той ідеологічний вакуум, в якому живе нині значна частина нашого суспільства. Через те чуємо розмови про необхідність державної ідеології; дехто пропонує на цю роль ідеологію українського націоналізму.\nОднак історія засвідчує, що будь-яка державна — обов'язкова — ідеологія неминуче призводить до ідеологічного примусу, а то й політичного терору проти власних громадян, до тоталітаризму.\nЩо ж до ідеології націоналізму, то знову б постало питання: яку саме з багатьох концепцій націоналізму вважати істинною? Але навіть наймодернізованіші з цих концепцій все-таки більше відповідають умовам національно-визвольної боротьби, ніж умовам державного будівництва, надто в суспільстві з багатонаціональним складом населення, суспільством, яке хоче жити за принципами демократії.\nВ незалежній Україні з її широким спектром регіонально-політичних та регіонально-культурних відмінностей, релігійною неоднорідністю, неоднозначним ставленням населення до багатьох подій минулого та до сучасних політичних оцінок і орієнтацій, практичною двомовністю та багатьма іншими особливостями — спроби зробити український націоналізм державною ідеологією спричинилися б лише до глибоких розколів суспільства за національною, територіальною та світоглядною ознаками і до розколів у середовищі інтелігенції; не кажучи вже про небезпечну конфронтацію з сусідніми народами.\nПолітична та ідеологічна сфери повинні залишатися плюралістичними; будь-яка ідеологія — справа вільного вибору особистостей або певних соціально-політичних груп. Спроби нав'язування моноідеологічності — це вияв глибоко закоріненої психології "більшовизму" різних кольорів.\n...Чи можна розглядати націю як щось постійне і незмінне? Нації перебувають у стані перманентного переформування — і тільки тоді вони життєздатні. Можливо, сьогодні відбувається формування нової якості української нації — на принципі державності, а не етнічності. Консолідуючою ідеєю в цьому процесі стає ідея України як вітчизни всіх громадян, які пов'язали свою долю з українською землею і причетні до творення на цій землі суспільства, що відповідальне за продовження глибокої історичної традиції і водночас за пов'язання цієї традиції із стратегією світового історичного розвитку.\n...Сьогодні мірилом громадянськості є не патріотична риторика, не войовничість, не вміння щонайгостріше висловитися на адресу партократів та інших "мерзенних ворогів України", — а здатність робити конкретні справи або принаймні запропонувати конструктивну думку для розв'язання тієї чи іншої суспільної проблеми".\nНа жаль, як бачимо, Україні не вдалося уникнути багато чого з того, про що попереджав Іван Дзюба.\nУтім, владі України ще не пізно схаменутися й прислухатися до напучування нашого патріарха, якого я назвав би совістю нації. Нехай продовжаться дні його!


Готелі: Sundarvan – Агмадабад\nГотелі біля Sundarvan\nSundarvan, Агмадабад, ІндіяНапрямок\nSundarvan: де зупинитись неподалік?\nБодакдевSundarvan — 0,9 км\nПраглад-НаґарSundarvan — 1,6 км\nБодакдевSundarvan — 1,4 км\nБодакдевSundarvan — 0,6 км\nБодакдевSundarvan — 1,5 км\nБодакдевSundarvan — 0,7 км\nБодакдевSundarvan — 1,2 км\nБодакдевSundarvan — 1,3 км\nSundarvan: дізнайтеся більше\nАгмадабад - місто, де розташовано Sundarvan. Проведіть день, досліджуючи околиці і оглядаючи місцеві пам'ятки. Шукаєте розваг і цікавих місць в околиці? Відвідайте такі місця, якРинок Manek Chowk та Ашрам Ганді.\nSundarvan: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 21 готелів, розташованих в кілометрі від такого місця, як Sundarvan. Оберіть одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим мандрівникам:\n• готель категорії «4 зірки» • безкоштовне паркування персоналом готелю • безплатний Wi-Fi у номері • ресторан\nSundarvan: цікаве поблизу\nSundarvan: ідеї для цікавої подорожі\nSundarvan: що цікавого\nSundarvan: як дістатися


17 квітня 2018 - 11:45\nВ Україні частка банківського кредитування у фінансуванні агропромислового комплексу становить не більше 7%.\nЗа словами начальника департаменту фінансового консалтингу Pro Capital Investment Юлії Назаренко, основним джерелом агрофінансування для українців, як і раніше залишаються власні кошти. Їх частка займає близько 75%.\n«Не дивлячись на все ще скромний відсоток кредитування аграрної сфери, в 2017 році вона однією з перших відчула на собі початок відновлення банківської системи. Кредитування аграріїв показало один з найвищих приростів в порівнянні з 2016 роком — безсумнівно, позитивний тренд на тлі загального зниження кредитного портфеля на 8,7 млрд грн», — зазначила Юлія Назаренко.\nВона уточнила, що сукупні залишки за кредитами в аграрній галузі станом на листопад 2017 року виросли на 4,95 млрд грн в порівнянні з груднем 2016 року, а частка кредитування с/г підприємств в загальному обсязі кредитування зросла з 6,7% в 2016 році до 7,4% в 2017 році. Загальний обсяг виданих кредитів в сільському, лісовому і рибному господарстві на кінець листопада 2017 року склав 60,3 млрд грн.\nНагадаємо, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (МЕРТ) розраховує отримати від Міжнародного валютного фонду (МВФ) в 2018 році лише $1,5 млрд.\nТегикредитування Фінанси кредит АПК підприємства Юлія Назаренко


Охлобистін, Гришковець і Моргенштерн без ефіру. Конституційний суд визнав законною заборону на показ російських фільмів і серіалів в Україні - Ґрати\nОхлобистін, Гришковець і Моргенштерн без ефіру. Конституційний суд визнав законною заборону на показ російських фільмів і серіалів в Україні\n23 Грудня 2021 12:02\nВелика палата Конституційного суду (КСУ) 21 грудня ухвалила рішення щодо звернення 47 народних депутатів Верховної ради минулого скликання. Наступного дня документ опублікували на сайті суду. У 2018 році фракція «Опозиційний блок» та позафракційні депутати попросили суд перевірити, чи відповідає Основному закону заборона транслювати на телебаченні фільми та серіали, зняті після 2014 року в Росії, а також продукцію, у якій знімалися актори, внесені до реєстру осіб, які несуть загрозу національній безпеці України. Відповідні зміни Верховна Рада затвердила за три роки до цього.\nРозглянувши звернення депутатів, Конституційний суд дійшов висновку, що заборони відповідають Конституції. «Ґрати» проаналізували звернення депутатів та рішення КСУ та розповідають, як судді аргументували допустимість таких обмежень.\nЗаборона трансляції російського контенту діє в Україні з 4 червня 2015 року. Заборонено розповсюджувати та демонструвати фільми та телепрограми, зняті після 1 серпня 1991 року, якщо в них є «популяризація та пропаганда органів країни-агресора (Росії), позитивні образи працівників радянських органів держбезпеки, виправдання окупації території України».\nДержагентство з питань кіно та Експертна комісія з питань розповсюдження та демонстрації фільмів заборонили загалом 881 фільм та серіал. Основну частину заборонили до 2018 року. За останні три роки список доповнили ще 43 фільми.\nТакож заборонено показувати аудіовізуальні твори, якщо в них знімалися актори з переліку осіб, які становлять загрозу для національної безпеки України. Такий список із 2015 року веде Міністерство культури та інформаційної політики.\nСьогодні в ньому 208 людей, зокрема Іван Охлобистін, Михайло Пореченков, Захар Прилєпін, Євген Гришковець та навіть американський боксер Рой Джонс (молодший). Перелік, який почали створювати за президента Петра Порошенка, продовжили оновлювати за Володимира Зеленського. Наприклад, цього року в нього внесли репера Моргенштерна.\nПорушення заборони на показ російського контенту загрожує штрафом від 10 до 50 мінімальних зарплат (до 325 тисяч гривень станом на 1 грудня 2021 року).\n9 липня 2018 року до Конституційного суду надійшло звернення 47 депутатів від імені яких звертався Юрій Мірошниченко (тоді нардеп від «Опозиційного блоку»), а також адвокати Іван Бойченюк та Марина Парінова.\nАвтори документу попросили суд визнати неконституційними поправки до законів «про телебачення та радіомовлення» та «про кінематограф».\nВони перерахували 12 пунктів Основного закону, яким, на їхню думку, не відповідають обмеження. Зокрема, депутати вказували, що в Україні заборонено цензуру\nчастина 3 статті 15 Конституції , усі люди рівні в правах\nчастина 1 статті 21 Конституції , і не можуть бути обмежені на підставі їхніх політичних переконань\nчастина 2 статті 24 Конституції , мають гарантоване право свободи думки та слова, можуть вільно збирати, зберігати, використовувати та розповсюджувати інформацію\nстаття 34 Конституції .\nДепутати стверджували, що коригування закону «Про кінематограф» істотно обмежують право поширювати інформацію.\n«Адже для застосування обмежень достатньо факту внесення особи-учасника фільму до переліку осіб, які загрожують нацбезпеці. Аналіз змісту картини для цього не потрібний», — йдеться у зверненні нардепів.\nПосилаючись на 22 статті Конституції, депутати зазначали, що коригування законів не може звужувати наявні права громадян.\nКонституційний суд, 30 жовтня 2020 року. Фото: Стас Юрченко, Ґрати\nЗа три з половиною роки після звернення нардепів Конституційний суд під головуванням Сергія Головатого ухвалив рішення щодо їхнього звернення. Судді ухвалили, що заборона російського контенту відповідає Основному закону.\n«З огляду на необхідність гарантування безпеки України та пошуку розумного балансу між дотриманням прав і свобод людини та усуненням реальних викликів та загроз, які стоять перед державою Україна в умовах російської агресії положення пункту шість статті 15 закону «Про кінематографію» (про заборону фільму, якщо його учасник включений до переліку осіб, які загрожують нацбезпеці — Ґ) не суперечить Конституції», — йдеться в рішенні КСУ.\nЗаборона транслювати російські фільми, створені після 1 січня 2014 року, суд назвав «прийнятним засобом для захисту від агресії». Трансляція таких фільмів має деструктивний та негативний вплив, спрямований на дезорганізацію та дестабілізацію української держави.\nСудді підсумували, що правки законодавства мають правомірну мету та спрямовані на захист інформаційної безпеки, державного суверенітету та територіальної цілісності України, а також на «запобігання деструктивному інформаційно-пропагандистському впливу та тиску країни-агресора на свідомість та підсвідомість громадян України за допомоги аудіовізуальних творів та засобів».\n«Ґрати» не змогли отримати коментар про рішення від Юрія Мірошниченка. Адвокатка Марина Парінова, яка представляла звернення 47 нардепів до суду, пообіцяла зв’язатися з редакцією, але так і не перетелефонувала.


Вітрини - пропонуємо купити холодильну вітрину\nВітрини - торгівельне обладнання для магазинів\n-- Для морозива\nВітрини холодильні – торговельне обладнання\nВітрини – торгове обладнання для супермаркетів, магазинів, закладів громадського харчування.\nВітрини холодильні, морозильні, кондитерські.\nПродаж вітрин, доставка в усі регіони України. Ми пропонуємо купити холодильну вітрину по хорошим цінам, Телефонуйте!\nТакож у нас постійно є в наявності горизонтальні вітрини морозильні бу в асортименті.\nАсортимент весь час оновлюється, так що якщо вам потрібно бу устаткування (бувше у користуванні, або вживане) для ресторанів та кафе – вільно телефонуйте.\nЄ також холодильні вітрини Б/У (бувші у користуванні). Вони пройшли передпродажну підготовку, повністю в робочому стані та з гарним товарним виглядом — Телефонуйте! Ціна відмінна, ви можете завжди купити у нас холодильну вітрину б / у.\nВітрина холодильна 78 л.\nХолодильна вітрина для бару на 78 л. Вітрина вертикального виконання. Чорний корпус, чотиристороннє скління та фронтальне підсвічування добре демонструє товар (вітрина може також використовуватися для нетривалого зберігання). Технічні характеристики...\nСередньотемпературна холодильна вітрина «Оріон BC 10»\nСередньотемпературна холодильна вітрина «Оріон BC 10» з вбудованим холодильним агрегатом. Економ-рішення для невеликих магазинів, кондитерських та інших торгових закладів. Експозиційна викладка: нержавіюча сталь Вбудований холодильни...


Житомирська поліція радить, як не стати жертвою вуличного грабіжника | Новини\nЖитомирська поліція радить, як не стати жертвою вуличного грабіжника\n10:56, 25 листопада 2016 р.\nНа Житомирщині триває профілактичне відпрацювання, направлене на посилення заходів щодо попередження правопорушень і злочинів. Правоохоронці звертаються до громадян із закликом про обачність.\nВід протиправних дій грабіжників останніми днями потерпіли жителі міст Житомира, Бердичева та Коростеня. У вказаних випадках зловмисники силоміць повідбирали у перехожих переважно мобільні телефони, завдавши не лише матеріальних, але й значних моральних збитків. В усіх випадках потерпілі звернулися до поліції лише за пів-, а то й за дві години після вчинення злочину. Зрозуміло, що грабіжникам вистачило цього часу, аби опинитися подалі від місць злодіянь. За таких обставин процес їх розшуку значно ускладнився.\nПроаналізувавши обставини вуличних грабежів, правоохоронці відмічають, що найчастіше подібні злочини вчиняються у вранішній або вечірній час доби й, переважно, у малолюдних місцях. Як правило, грабіжники «полюють» на мобільні телефони в руках потенційних жертв, жіночі ювелірні прикраси та сумочки, тобто на ті речі, якими найлегше заволодіти, пробігаючи повз людину.\nПотерпілі ж якийсь час оговтуються від події і нерідко не зауважують і не запам’ятовують прикмет своїх кривдників. Окрім того, інколи, як у зазначених випадках, не відразу звертаються до поліції. Проте практика свідчить, що чим швидше потерпілий повідомить про злочин, тим більше шансів оперативно затримати зловмисника.\nЯк повідомив начальник Управління превентивної діяльності ГУНП Житомирщини Олександр Ляхович, охорону публічного порядку лише у м. Житомирі щоденно забезпечують до 200 працівників поліції, у тому числі екіпажі патрульних поліцейських. В їх обов’язки, серед іншого, входить профілактика вуличних злочинів, а також негайна реакція на їх вчинення. За умови оперативних повідомлень про вуличні кримінальні правопорушення найближчі до місця події наряди правоохоронців відпрацьовують прилеглі квартали та райони й, у більшості випадків, виявляють і затримують зловмисників.\nВтім, зазначають поліцейські, злочин завжди легше попередити, аніж знайти винуватця у його вчиненні. Відтак, радять громадянам і самим подбати про власну безпеку, дотримуючись елементарних правил:\nповертаючись додому увечері, обирайте освітлені маршрути руху, у разі потреби заздалегідь домовтесь, щоб вас зустрічали рідні, або скористайтесь послугами таксі;\nне ризикуйте вступати у контакт з незнайомими та малознайомими особами, тим більше чаркувати з ними, адже під дією алкоголю ваш опонент враз може перетворитися на лиходія, а ви – на жертву звичайного зловмисника;\nщоб не привабити увагу потенційного грабіжника, намагайтеся не носити в руках цінних речей, як от гаманці зі значною сумою грошей, мобільні телефони, документи тощо, особливо якщо ви знаходитеся у малолюдних місцях у вечірній час доби;\nпізно увечері жінкам не варто привертати увагу сторонніх осіб до своїх прикрас. Їх краще сховати під одягом або взагалі зняти. Також не рекомендується носити гроші й коштовності у сумочці: покладіть їх у внутрішню кишеню одягу;\nякщо ви мешкаєте у багатоповерховому будинку, поспілкуйтеся з жителями вашого під’їзду та разом подбайте про те, щоб у ньому завжди були достатньо освітлені сходинкові майданчики.\nЯкщо ж вам все ж таки не вдалося уникнути зустрічі з грабіжником, негайно зверніться до найближчого пункту поліції, адже, як показує практика та досвід, 75% вуличних злочинів розкриваються настільки ж оперативно, наскільки швидко ви повідомите правоохоронців про подію.\n#житомир #пограбування #вулиця\n10:25, 7 травня


Навіщо в ЛНР брешуть про відсутність експорту зерна в Росію ~ ПРѢСТИЖЪ ЭКСПРЕССЪ\nНавіщо в ЛНР брешуть про відсутність експорту зерна в Росію\n06:37 ДНР/ЛНР, Донбасс, Дробот, Россия, ЭКОНОМИКА No comments\nВ ефірі телеканалу «Луганськ-24» заступник голови «Ради міністрів ЛНР» Олександр Дробот звинуватив українські ЗМІ у навмисному поширенні неправдивої інформації про вивезення зерна з «ЛНР» на територію Російської Федерації. Він підкреслив,що дана інформація позбавлена логічного обґрунтування і є частиною інформаційної війни Києва.\nЧиновник самопроголошеної «республіки» зазначив, що Російська Федерація завозить в «ЛНР» гуманітарну допомогу у вигляді борошна, посівного матеріалу, і тому виглядає зовсім нелогічно, що зерно спочатку вивозять в РФ, а потім назад завозять на територію самопроголошеної «республіки». «Заступник голови Ради міністрів ЛНР» також уточнив, що частина врожаю буде закладена в аграрний фонд, що дозволить забезпечити нову посівну кампанію.\nЗа інформацією аналітичного відділу ГІ «Права Справа» в «ЛНР» планується зібрати до 110 тисяч тонн зернових, в той час як потреби «республіки» - 60 тисяч тонн.\n14 липня ц.р. «міністр сільського господарства і продовольства ЛНР» Р.Сороковенко заявив, що показник середньої врожайності зернових культур вийшов нижче запланованого: 23-25 центнерів з гектару. За словами Сороковенка зібраної пшениці буде більше, ніж необхідно «республіці», тому «ми зможемо відправляти на експорт свої хлібобулочні вироби і крупи».\nПримітно, що показники врожайності зернових, питання експорту зерна і готової продукції на територію РФ «міністра» Сороковенка і «заступника голови Ради міністрів ЛНР» Дробота значно відрізняються.\n«Повинен сказати, що ми прогнозували врожайність 21-22 центнери з гектара і закладали це в свої плани. Та кількість зерна, яку ми плануємо зібрати, дасть нам гарантію в повній забезпеченості населення зерном», - підкреслив Дробот.\n27 липня під час виступу на нараді «Радміну ЛНР» самопроголошений «міністр сільського господарства» Сороковенко уточнив, що наразі показники врожайності - 31,1 центнер з гектару.\nУ своєму виступі Сороковенко просить у «глави ЛНР» Плотницького квотоване вивезення фуражної пшениці на територію РФ. Йдеться про квоту у 15 тисяч тонн. Своє рішення він пояснює тим, що такої кількості фуражної пшениці «ЛНР» не потрібно, а її продаж в РФ дозволить місцевим аграріям отримати необхідні кошти для проведення ремонту техніки і проведення озимої посівної компанії.\nПропозиція «міністра сільського господарства» Сороковенка щодо продажу зерна на територію РФ знаходить підтримку глави «республіки». Плотницький дає розпорядження підготувати відповідні квоти і необхідні нормативні документи.\nТаким чином, при повному забезпечені «ЛНР» зерном і посівним матеріалом та експорті товаровиробниками «республіки» на територію РФ зерна, круп і хлібобулочної продукції позбавлена логічного обґрунтування так звана «гуманітарна допомога» з РФ у вигляді борошна і посівного матеріалу.\nЗаяви Дробота про відсутність експорту зерна з "ЛНР" на територію РФ свідчать про низький професійний рівень і некомпетентність «заступника голови Радміну» та наявність внутрішнього конфлікту між різними групами впливу всередині самопроголошеної "республіки"\nВідкритим залишається питання щодо реального змісту так званих «гуманітарних конвоїв» МНС РФ. Нагадаю, 25 серпня так званий 55-й «гумконвой» вкотре прослідував в Україну, грубо порушуючи існуючі норми міжнародного та вітчизняного законодавства. Представники Міжнародного Червоного Хреста участі в оформленні не брали, представники української міжвідомчої групи здійснювали лише візуальне спостереження. У результаті було встановлено, що автомобілі, які приїхали, були заповнені щонайбільше на третину.\nДмитро Снєгирьов, для видання "ПРѣСТIЖЪ"