Українські землі у складі Литви та Польщі. Виникнення українського козацтва (кін. XIV – сер.XVII ст.)\nНазвание работы: Українські землі у складі Литви та Польщі. Виникнення українського козацтва (кін. XIV – сер.XVII ст.)\nОписание: Українські землі у складі Литви та Польщі. Виникнення українського козацтва (кін. XIV – сер.XVII ст.) Мета заняття.Ознайомити студентів із розвитком українських земель в сер. XIV – сер.XVII ст. Показати особливості адміністрати...\nМета заняття. Ознайомити студентів із розвитком українських земель в сер. XIV – сер. XVII ст. Показати особливості адміністративно-політичного становища українських земель у складі Литви, Польщі та інших держав, соціально-економічним розвитком, релігійним та церковним життям. Удосконалювати вміння логічно мислити, навички усних виступів, підготовки рефератів та повідомлень, роботи з картою, аргументованого діалогу, уміння сприймати чужу думку, безболісно відмовлятися від свого хибного погляду. Формувати моральні пріоритети, які визнають людину найвищою цінністю, особистісні вольові риси. Сприяти вихованню доброзичливості, людяності, тактовності. Виховувати інтерес до знань, почуття гідності, відповідальності та обов’язку, громадянськості, поваги до прав інших людей, спрямувати пізнавальну активність студентів на самовдосконалення.\nУкраїнські землі в складі Угорщини, Османської імперії, Московської держави, Кримського ханства.\nСоціально-економічні процеси в 14-16ст.\nВиникнення Українського козацтва і Запорізької Січі. Дмитро Вишневецький.\nКозацько-селянські повстання кінця XVI - початку XVII століття. П. Сагайдачний.\nКультура України в 14 - першій половини 16 ст. Братські школи. Петро Могила. Створення Києво-Могилянської колегії.\nКультурне і церковне життя у другій половині ХІV-ХVст .\nУкраїнські землі в складі Угорщини, Османської імперії та Московської держави.\nЦерковне життя наприкінці ХVІ - у першій половині ХVІІ ст.\nАсташевич В. Про козацькі часи на України. – К.: Дніпро, 1991. –\nБорисенко В. Курс української історії. К.: Либідь, 1998. – с. 87-145.\nІсторія України. Курс лекцій: в ІІ книгах. – К.: Либідь, 1993. – с. 86-191.\nКозацькі ватажки та гетьмани України. – Львів: Редакційно-видавничий відділ обласного управління по пресі, 1991. – с. 5-54.\nОвсі І. Зовнішня політика України. – К.: Либідь, 2002. – с. 57-69.\nСубтельний О. Україна. Історія. – К.: Либідь., 1993. – с. 95-136.\n1. Українські землі у складі Великого князівства Литовського. (сер. ХІV - І569 р).\nЗ кінця XIII ст. у литовських племен посилюється процес розпаду родоплемінних відносин і появи держави, яка з часом приєднала землі колишньої Київської держави.\nЧас перебування українських земель у складі Великого князівства Литовського можна поділити на декілька періодів:\nІ етап (1340р.-1362р.) „оксамитове” литовське проникнення.\nЗа князя Міндовга (1230-1263) було приєднано частину білоруських земель. За князя Гедиміна (1316-1341) починається процес приєднання українських земель до Литви, у ході звільнення від влади монголів.\nОльгерд (1345 -1377) переміг татар у 1362 році у битві біля р. Сині Води і закріпив під своєю владою більшу частину укр. земель.\nІІ етап (1362-1385) – „ослов′янення” литовських правителів.\nДержава – своєрідна федерація земель-князівств –„Велике князівство Литовське, Руське і Жимантійське". Українські і Білоруські землі складали 90% відсотків земель Великого князівства Литовського. „Старини не порушували і нового не вводили”.\nЛитовський період в історії України був новою фазою розвитку того самого суспільно-політичного організму, успадкованого від Київської Русі.Чимало норм руського права, назв посад, станів, системи адміністрації та ін. було сприйнято Литвою. До кінця XIV ст. литовські князі не порушували суспільно-політичного ладу. Місцеві князі ставали васалами або нових удільних князів, або великого литовського князя на основі договорів (рядів), присяжних грамот, за якими вони мали вірно служити сюзерену, сплачувати щорічну данину, брати участь у воєнних походах. Сюзерен визначав зовнішню політику держави, не втручаючись у внутрішнє життя удільних князівств.\nТаким чином українські князівства були майже самостійними напівдержавами, які були пов'язані з великим князем васальними відносинами. На території українських земель існували Київське, Волинське, Подільське та інші князівства.\nЗгідно Кревської унії (1385 р.) Велике князівство Литовське повинно було об'єднатися з Польським королівством, литовський князь Ягайло (1377-1392) мав одночасно стати польським королем, одружившись з польською королевою Ядвігою, прийняти католицьку віру і навернути до неї все населення.\nХоча ця унія об'єднувала сили двох держав у боротьбі з агресією Тевтонського ордену, вона, разом з тим, відкривала шлях польської та католицької експансії на Схід.\nПротивниками унії були українські магнати і частина литовської знаті. Об'єднавшись навколо двоюрідного брата Ягайла Вітовта, вони розпочали боротьбу, яка закінчилася компромісом: Ягайло визнав за Вітовтом статус великого князя литовського, в Вітовт визнав себе васалом польської корони. Князівство зберігало автономію. Українські землі в його складі не переходили, як це передбачалося умовами унії, до Польщі. Так, згідно угоди 1392р., Вітовта було визнано довічним правителем Литовського князівства, а згодом він прийняв титул великого князя литовського. Вітовт (1392-1430) щоб зміцнити внутрішню єдність, максимально централізувати управління, починає втручатися у внутрішнє життя князівств, змінювати їх кордони, призначати своїх намісників, або взагалі ліквідовувати князівства. У наступні роки Вітовт зміцнив свої позиції, відмовився підпорядковуватися королю і продовжив політику Ольгерда, маючи метою поглинення усіх земель Русі. Усобиці в Золотій Орді полегшували це завдання. Але в битві на Ворсклі в 1399 р. золотоординський хан Темір-Кутлуй вщент розгромив величезну армію великого князя. Ця поразка визначила дальший хід подій у Східній Європі. Саме в цей час зростала могутність Москви, яка, скориставшись успіхом у Куликовській битві 1380 р., починає вивільнятися з-під влади Золотої Орди і сама намагається завоювати українську територію під приводом "збирання руських земель". Вітовт, влада якого похитнулася, був змушений шукати підтримки у польських магнатів ціною визнання васальної залежності від Польщі. Великий князь відступився також на користь Орди від завойованого наприкінці XIV ст. Північного Причорномор'я, де вже почали будуватися захисні лінії проти кочовиків і гавані для вивозу хліба до Візантії.\nПісля смерті Вітовта литовським князем став Свидригайло, якому не вдалося зберегти залишки української державності.\nІV етап (1480-1569) – посилення литовсько-московської боротьби за право бути центром „збирання земель Русі”.\nВтрата українськими землями у складі Литви автономії збіглася у часі з піднесенням Московського князівства, яке трансформується у централізовану Російську державу і претендує бути єдиним центром „збирання земель Русі”. Під впливом зростаючого соціального гніту, релігійної дискримінації, загрози ополячення та окатоличення в українських землях поширюються проросійські настрої. Це виявляється у переході частини князів під владу Москви, втечах та переселенні селян до Російської держави, антилитовському повстанні1507р. під керівництвом М.Глинського.\n2. Українські землі під владою Речі Посполитої.\nПерший московський цар Іван IV на початку 1558 р. розпочав із Польщею і Литвою Лівонську війну за вихід до Балтійського моря. Однак царські ідеологи не приховували кінцевої мети завойовницької політики — об'єднання всіх земель Давньої Русі і перетворення Москви на "третій Рим". Бойові дії відбувалися в основному на території Великого князівства Литовського. Поразки у Лівонській війні з Росією підштовхнули уряд Литви до остаточного об'єднання з Польщею. На спільному сеймі представників обох держав у місті Любліні 1 липня 1569 р. було проголошено унію. За її умовами Велике князівство Литовське об'єднувалося з Польським королівством в єдину державу - Річ Посполиту.\nПісля Люблінської унії до складу Польщі ввійшли воєводства Руське (Галичина), Белзьке, Волинське, Подільське, Брацлавське, Київське. За Литовським князівством залишалося Брестське воєводство на Пінщині. Посилюється кріпосницький гніт. У багатьох місцевостях панщина сягнула 5-6 днів на тиждень. Розгорнувся наступ католицьких кіл на православну церкву. Берестейська унія 1596 р. проголосила перехід православної церкви під зверхність папи римського.\nУкраїнському народові загрожувало повне національне знищення. Польські магнати і шляхта жорстоко визискували українських селян. Польський закон дозволяв феодалам карати селянина навіть смертю. Українських міщан всіляко обмежували в правах.\nЛитовські великі князі і польські королі вважали українські землі власністю своїх держав і розпоряджалися ними в інтересах панів. Права феодалів на володіння землями й поневолення та закріпачення селян узаконювали державні акти - Литовські статути 1529р., 1566р., 1588р., а також численні привілеї.\nЕволюція феодальних відносин зумовила у 14-16 ст. зростання великого феодального землеволодіння, поглиблюється суспільний поділ праці, активізується урбанізація. Поступово розбудовуються міста, які, зберігаючи феодально-аграрний характер, стають осередками ремесла, промислів, торгівлі, культури, політичного життя (Галич, Львів, Кам'янець-Подільський, Київ та ін.). В той же час міста втрачають український характер. Основною масою їх мешканців стають поляки, євреї, німці. У містах були резиденції великокнязівських старост, будинки панів, військові залоги. Міста-фортеці іноді ставали центрами володінь магнатів. У ХІV-ХVІІ ст. магдебурзьке право одержали Львів, Кам'янець Подільський, Кременець, Луцьк, Чернігів та інші міста.\nЗрушення у економіці 14-16 ст. тісно були пов′язані з соціальними процесами. Формується станова організація суспільства:\nНа вершині соціальної ієрархії перебувала шляхта – військово-службовий, замкнутий, привілейований стан - перебувала на вершині соціальної ієрархії, визначалася знатністю походження та великою земельною власністю.\nНаступною ланкою були пани – найзаможніші феодали, порівняно нечисленна еліта, аристократична група.\nДрібна шляхта - походили із селян чи міщан, які за службу одержали статус шляхти та земельні володіння – проміжна ланка між селянством та аристократичною верхівкою військово-служилої верстви.\nУ Польщі та Великому князівстві Литовському відносини всередині правлячих станів будувалися на засадах васалітету. Земля була власністю верховного сюзерена, який передавав її васалам за службу, передусім військову, у пожиттєве користування або у вотчину (спадкову власність). Найбільш високе становище серед української еліти займали князі — Рюриковичі або Гедиміновичі. Більш численними (кількасот сімей) були магнати. Вони володіли багатьма маєтками і під час війни виставляли військові загони під власними корогвами. Найчисленнішу групу складали бояри. З часом усі землевласники дістали узагальнену польську назву — шляхта. За польським феодальним правом, яке з XVI ст. поширилося на Велике князівство, селяни не могли володіти землею.\n4. Важливу роль та особливе місце в українському суспільстві належало духовенству, яке становило окрему верству населення і нараховувало майже 10% населення ( біле, чорне). Українське суспільство, втративши власну державність, сприймало церкву не тільки як духовного наставника, а й як гаранта збереження етнічної самобутності та осередок громадського життя.\n5. Міщани – жителі міст. Неоднорідне: заможні патриції - найбагатші купці та промисловці, середня ланка – бюргерство, міські низи – ремісники, дрібні торговці, с/г робітники. Цехи.\n6. Найнижчим прошарком соціальної піраміди було селянство, яке було теж неоднорідним:\nЧиншові селяни (данники) – особисто вільні та економічно незалежні селяни-общинники, які сплачували ренту.\nТяглові селяни – вели господарство на земельних ділянках, які належали феодалам – відбували панщину, платили державні податки та виконували державні повинності.\nСлужбові селяни – ремісники, рибалки, конюхи...\nПоступово різні категорії селянства зближуються в одну – кріпаки.\n3. Українські землі в складі Угорщини, Османської імперії, Московської держави. Виникнення Кримського ханства.\nЗакарпаття - (з сер. ХІст.) до Угорщини. Мадяризація, феодальний гніт. Закарпаття з 1526р. (Угорщина зникла як самостійна держава) - арена боротьби Туреччини, Австрії і Польщі.\nБуковина - у І пол. 14ст. - під владою татар, з сер. 14ст. - Угорщині, пізніше Молдавському князівству, з першої третини 16ст. - до Туреччини.\nКрим, Причорномор'є - Кримське ханство.\nЗолота Орда до середини 14 ст. слабне, розпочинаються міжусобиці та відцентрові тенденції, а в 1362 році розпадається на дві частини з кордоном по Волзі. Після монголо-татарської навали чорноморські орди поступово починають освоювати степову частину Криму та причорноморські степи. Врешті одному з емірів – Хаджі-Гірею – вдалось покласти початок самостійності Кримської держави. Спираючись на допомогу литовського князя, він у 1449 р. домігся незалежності своєї держави. Союзу з Литвою спочатку дотримувався і його син Менглі-Гірей І (1466-1514). Домігшись розпаду Золотої Орди, Литва втратила інтерес до союзу з Кримом. Новостворена кримсько-татарська держава була слабкою і в політичному, і в економічному плані. Економіка розвивалася екстенсивним шляхом, в її основі лежало кочове скотарство і примітивне землеробство, що не забезпечувало потреб населення і держави. Головною функцією створеною Гіреями міцної держави був грабунок сусідів і захоплення полонених (ясиру), яких продавали на невільничих ринках Кафи, Карасу-Базару, Аккерману. Військо хана було найкраще підготовлено для таких набігів. Велика рухливість (за день воно могло долати до 100 км) давала змогу уникати сутичок з литовськими та польськими військами. За один похід хана ясир складав від 5 до 3 тис бранців. З 1475р. Ханство - васал Туреччини. Однак засновник династії Хаджі-Гірей та його наступники користувалися автономією не лише у внутрішньому житті, а й у зовнішній політиці. Родоплемінна верхівка Кримського ханства зробила збройні походи за майном і невільниками в сусідні землі, найчастіше в українські, елементом економічного ладу. Від продажу невільників у країни Сходу через генуезьку колонію Кафу (Феодосія) вона отримувала великий зиск. При цьому хани вміло використовували конфлікт між Московією та Великим князівством Литовським (пізніше Річчю Посполитою).\nПротягом другої половини ХV-ХVІ ст. було здійснено 110 татаро-турецьких набігів, було частково або повністю спустошено окремі міста та регіони. Демографічні втрати становили 553 тис. осіб (при загальній чисельності населення українських земель 3,7 млн.\nГоловним наслідком татарсько-турецьких набігів стали величезні господарські спустошення і втрати людей, фізично знищених або виведених у полон. За кілька десятиліть українські землі стали одним з головних джерел для постачання рабів для невільничих ринків Криму та Стамбула.\nЧернігово-Сіверщина - до Московії, яка починає з кінця 15 ст. претендувати на всі землі, які належали Київській Русі.\n4. Соціально-економічні процеси в XIV—XVI ст.\nЗа польсько-литовської доби відбулися помітні якісні зрушення, з'явилися нові явища в економічній сфері. Якщо ще у XIV ст. переважала примітивна експлуатація великих природних багатств українських земель, оскільки домінували галузі, що базувалися на полюванні, - бобрівництво, сокільництво та інші види мисливства та ловецтва (шкура бобра цінувалася більше, ніж мірка пшениці), то, починаючи з XV ст., ситуація змінюється. Спочатку в Західній Європі підвищуються ціни на худобу, що викликало її інтенсивний експорт. На ярмарках у Львові, Луцьку та інших містах волів продавали тисячами, потім вони потрапляли далі на Захід. Дійшло до того, що в цей час саме воли почали певною мірою заміняти гроші.\nПісля падіння 1453р. Константинополя держави, що були традиційними споживачами візантійського зерна (Італія, Франція та ін.. ), переорієнтовують свою торгівлю. Основним перевалочним пунктом зернового експорту стає місто Гданськ на Балтійському морі, що суттєво пожвавлює процес виробництва пшениці у Речі Посполитій та українських землях, які входили до її складу. Така кардинальна зміна торговельної кон'юнктури, зростання попиту на продукти скотарства й землеробства зумовили, з одного боку, якісні зміни в техніці та технології господарювання (розширення асортименту сільськогосподарських культур - почали вирощувати квасолю, петрушку, пастернак, селеру, салат тощо, появу водяних, а згодом і вітряних млинів тощо). З іншого боку, зростаючі масштаби експорту гостро поставили питання про земельну власність, робочі руки та форми організації праці.\nЕволюція феодальних відносин зумовила в XIV-XVI ст. зростання великого феодального землеволодіння, причому не тільки князівського, а й боярського. Цей процес був досить динамічним: так, якщо наприкінці XIV ст. в українських землях налічувалося лише кілька десятків великих феодальних латифундій, то вже в першій половині XVI ст. крупними землевласниками були понад сто магнатських родин, а також тисячі шляхтичів. Основними джерелами такого зростання великого феодального землеволодіння були великокнязівські дарування, захоплення феодалами общинних земель, купівля маєтків у інших власників, освоєння нових земель.\nБільша частина земель була зосереджена в руках великих магнатів. На Волині найбільшими землевласниками були Острозькі, Чорторийські, Радзівілли; на Київщині та Подніпров'ї - Ружинські, Заславські, Капусти, Немиричі; на Брацлавщині та Поділлі - Замойські, Потоцькі, Язловецькі. Про масштаби магнатського землеволодіння свідчить статистика: у XV-XVI ст. в Руському воєводстві 55 родин великих феодалів володіли понад 1500 сіл, міст та містечок, тобто більшою частиною всіх поселень краю. Особливо процес зростання феодального землеволодіння посилився після Люблінської унії 1569 р.\nКонцентрація земель у руках магнатів зумовила широкомасштабний наступ феодалів на територію та права селянських общин. Селянська община базувалася на сусідських територіальних зв'язках й відігравала роль організуючого ядра в житті сільського населення ще з часів Київської Русі. Вона, як правило, утворювалася з окремих селянських дворищ, до яких, у свою чергу, входило 5-11 «димів» - окремих господарств селянських сімей-родин. Населення дворищ складали як повноправні общинники так і залежні селяни. Загалом дворище було суспільним господарчим комплексом із садибами, орними землями, сіножатями, лісами, водами.\nТиск феодалів на селянську общину, що розгорнувся в XIV-XVI ст.., виявлявся в привласненні общинних земель, закабаленні селян, призначенні на виборні посади своїх старост та намісників, обмеженні та ліквідації копних (громадських) судів тощо. Внаслідок цього в середині XVI ст. вільних общинних земель в Україні практично не лишилося.\nКількісне зростання феодального землеволодіння супроводжувалося якісними змінами у формах організації праці. У XIV-XVI ст. прогресував розвиток товарно-грошових відносин, бурхливо зростав ринок сільськогосподарської продукції. За цих умов, намагаючись адекватно реагувати на потреби внутрішнього і зовнішнього ринку, феодали перетворили свої земельні володіння на фільварки - багатогалузеві господарчі комплекси, що базувалися на постійній щотижневій панщині залежних селян, були орієнтовані на товарно-грошові відносини, хоча і зберігали значні риси натурального господарства.\nЗа польсько-литовської доби поглибився суспільний поділ праці, активізувалася урбанізація. У XIV-XV ст. міста України в основному ще зберігали феодально-аграрний характер (жителі міст займалися землеробством, скотарством, промислами і частково ремеслом та торгівлею, перебували у феодальній залежності й подібно до селян виконували різні повинності, сплачували податки натурою і грішми). Водночас за міськими мурами відбувалися значні зрушення, зароджувалися та прогресували нові явища та процеси, поглиблювалася спеціалізація ремісництва (якщо в давньоруських містах існувало майже 70 ремісничих спеціальностей, то у XV ст. - 200, а на початку XVII ст. - до 270). У XV ст. набули поширення ярмарки, що було першою ознакою становлення внутрішнього ринку (постійні ярмарки існували у Львові, Києві, Галичі, Луцьку та ін.), виникли фахові ремісничі об'єднання - цехи, виникають перші зародки мануфактурного виробництва, у містах запроваджено Магдебурзьке право.\nУкраїнські землі знову потрапляють на орбіту активних торговельних відносин. Після падіння Константинополя активізувався експорт зерна в Західну Європу, крім того, через Львів проходив єдиний шлях торгівлі Європи зі Сходом. На українському ґрунті з XV ст. дедалі більше приживаються елементи нової торговельної культури - набуває поширення продаж товарів у кредит, під заставу, укладаються торгові контракти, з'являються векселі, зароджується іпотечна система (земля здавалася під заставу).\nЗрушення в економіці XIV-XVI ст. були тісно пов'язані з соціальними процесами. В соціальній сфері українських земель активно формувалися станова організація суспільства на підставі юридично визнаних прав, привілеїв та обов'язків. Поділ на стани, що існував паралельно етнічному та релігійному, започаткував ще одну площину суспільної стратифікації, став важливим чинником у процесі самовизначення та самоідентифікації людини, тобто усвідомлення свого місця в суспільній структурі.\nНа вершині соціальної ієрархії перебував військовий службовий стан (шляхта), до якого належали представники з різних соціальних груп, що несли військову службу в князя і могли утримувати себе під час походів. Формування шляхти тривало від XIV до XVI ст.. За цей час вона пройшла шлях від соціально-неоднорідної, юридично не визначеної, відкритої верстви до консолідованого, чітко окресленого законодавчо, майже замкнутого привілейованого стану. Своєрідним стрижнем шляхетського стану в українських землях, які входили до Великого князівства Литовського, були майже 30 княжих родів литовської та давньоруської династій (Острозькі, Вишневецькі, Збаразькі, Корецькі). Місце і роль цієї групи в соціальній структурі визначалися знатністю походження та великою земельною власністю.\nНаступною ланкою шляхетської ієрархи були пани.\nДо цієї категорії шляхти належали члени великокнязівської ради (пани радні) та найзаможніші феодали, які у воєнні походи виїжджали не в складі повітової шляхти, а окремо зі своїми загонами під власними корогвами (пани-хоруговні). Князі та пани утворювали порівняно нечисленну елітну, аристократичну групу, яка була основою для формування верхівки державного апарату і підлягала тільки суду Великого князя.\nНайнижчий щабель займала дрібна шляхта (зем'яни).\nСвій родовід ця верства, що налічувала тисячі родин, вела від колишніх вихідців із селян чи міщан, які за свою військову (боярську) службу одержали статус шляхти та земельні володіння. Верхівка зем'ян (бояр) володіла вотчинами, мала права приватної власності на землю, а решта володіла удільними землями, тобто користувалася землею лише за умови виконання військової повинності. Отже, зем'яни за походженням та способом життя були найближчими до суспільних низів і становили проміжну ланку між селянством і аристократичною верхівкою військово-служилої верстви.\nУ XVI ст.. процес оформлення шляхти в привілейований стан вступив у вирішальну фазу. У соціальній сфері відбулися такі зрушення:\n1 Шляхта на основі серії юридичних актів остаточно відокремилася від «поспільства» (селянства). У 1522 р. було прийнято сеймову ухвалу про «вивід шляхетства», згідно з якою до шляхетського стану належали лише нащадки тих, хто став боярином чи зем'янином ще за часів правління Вітовта, Сигізмунда й Казимира. Перепис шляхти („попис земський”), який було проведено 1528 р., став наступним кроком у процесі її відокремлення в самостійну верству. У цей період термін «шляхтич» поступово витісняє з ужитку традиційні «боярин» та «зем'янин». Остаточне соціальне розмежування й виділення шляхти в окремий стан відбулося після появи «Устава на волоки» (1557р.), який відніс до шляхти лише «бояр стародавніх», а решту відтіснив на нижчі соціальні сходинки - до станів міщанства і селянства.\n2. Внаслідок формування суспільної структури права князівського прошарку були обмежені, а дрібної шляхти - розширені, що зумовило зближення і внутрішню консолідацію шляхетського стану, ядром якого поступово стали пани.\n3. У середині XVI ст. паралельно до процесів виділення, консолідації, самоусвідомлення шляхти відбувався процес створення юридичне оформленої системи її прав, привілеїв та обов'язків. Зокрема, Литовський статут 1566р. остаточно скасував всі обмеження шляхетської земельної власності, Віденський привілей 1565 р. сприяв утворенню повітових шляхетських сеймиків, а статут 1566 р. закріпив за шляхтою законодавчі права і створив організоване представництво шляхти на загальнодержавних сеймах, які в цей час могли суттєво обмежувати великокнязівську владу.\nОтже, у середині XVI ст. шляхта стала впливовою, організованою силою. У Польщі, де її сила та авторитет були значимі, вона становила майже 8-10% населення (середній показник у Західній Європі – 1-2%), а в українських землях Литви - майже 5% (за даними Н. Яковенко - майже 2,5%).\nТривалий час духовні посади переходили в спадок - після смерті батька парохію (прихід) отримував старший син. Якщо в священика було декілька синів, то молодші шукали собі парохій по сусідніх селах. Духовенство вимагало від своїх парохіян різні «треби», відповідно до звичаїв і традицій кожного села. Це могла бути десятина, або ж скіпщина, тобто хлібна данина з копи. Побутувала також дрібна данина натурою - яйцями, ковбасою, насінням тощо. Деякі церкви та монастирі володіли значними земельними угіддями, селами і навіть містами, зокрема Луцька, Перемишльська, Володимирська церкви, Києво-Печерський монастир. Тому, часом формою «треби» міг бути відробіток селянином панщини на церковних землях.\nУкраїнське суспільство, втративши власну державність, сприймало церкву не тільки як духовного наставника, а й як гаранта збереження етнічної самобутності та осередок громадського життя. Протягом XIV-XVII ст. становище, роль і місце духовенства були неоднаковими. Під час перебування українських земель у складі Литви православна церква мала значні права та привілеї, перебувала під опікою держави і користувалася авторитетом у суспільстві. Литовські правителі, не бажаючи залишати своїх численних православних підданих під впливом та верховенством московського митрополита, 1458р. відновили митрополію в Києві. Вона керувала діяльністю десяти єпископств, розташованих в українських та білоруських землях і була підпорядкована безпосередньо Константинопольському патріарху. Проте з часом, особливо після Люблінської (1569р.) та Берестейської (1596р.) уній становище православного духовенства кардинально змінюється, після падіння 1453 р. Константинополя втрачається підтримка ззовні; світська влада дедалі активніше втручається в церковні справи; у православ'ї поглиблюється інтелектуальний та культурний застій; посилюється наступ католицизму; поява уніатської церкви поглиблює розкол українського суспільства. Такі зміни призвели до того, що православне духовенство втратило свої позиції, а католицьке стало панівною ідеологічною силою, яка несла з одного боку, європейську культуру та цивілізацію, а з іншого - окатоличення, ополячення, тобто денаціоналізацію українцям.\nТретім станом, що в XIV-XV ст. виділився в окрему верству населення, стали міщани. Ця верства не була однорідною. На вершині міської піраміди перебував патриціат. Цей аристократичний прошарок сформувався з найбагатших та найвпливовіших купців та промисловців. Середньою ланкою міщанства було бюргерство - цехові майстри та торгівці середньої заможності. Основу соціальної піраміди міста становило міське поспільство, або плебс (ремісники, дрібні торгівці та селяни).\nХарактерною рисою міського життя була цехова організація. Відповідно до західноєвропейських зразків населення українських міст об'єднувалося в цехи: зброярів, будівельників, шевців, аптекарів. Кожен цех мав свій статут, органи управління з виборними «цехмайстрами» на чолі. Перша згадка про існування цехової організації в українських землях датується 1386 р. - у грамоті йдеться про цех шевців Перемишля. Порівняно із Західною Європою розвиток міст в українських землях мав свої особливості. По-перше, цехова організація не була так жорстко регламентована, як у західноєвропейських корпораціях. По-друге, світські феодали володіли в королівських містах земельними ділянками (юридиками), які не підлягали міській адміністрації та суду. По-третє, королівська влада на відміну від європейської традиції виступала, як правило, на захист феодалів, а не міст.\nЗа польсько-литовської доби поширилося в містах України Магдебурзьке право. Вперше воно було запроваджене в німецькому місті Магдебурзі й остаточно сформувалося як система правових норм ще в XIII ст. Суть його полягала у звільненні міста від управління і суду державних урядовців і феодалів та дарування права на створення органів місцевого самоуправління. З німецьких земель протягом XIII-XVIII ст. ця система правових норм поширилася на територію Чехії, Угорщини, Польщі, Литви, а звідти - у Білорусію та Україну. Першим містом України, якому 1339 р. було надане Магдебурзьке право, стало місто Галицько-волинського князівства Санок (нині входить до складу Польщі). Згодом воно було надане Львову (1356р.), Кременцю (1374р.), Києву (1494р.-1497р.) та іншим містам. Протягом XV-XVII ст. Магдебурзьке право стало основою життя значної кількості міст України.\nЗапровадження Магдебурзького права в українських землях мало важливі наслідки. Насамперед, це захист міського населення від сваволі королівських намісників та великих землевласників, створення сприятливих умов для розвитку ремесла та торгівлі. Це дало можливість певною мірою «європеїзувати» міське життя, ввести його в чіткі правові норми. Магдебурзьке право встановлювало виборну систему органів міського самоуправління та суду, визначало їхні функції, регламентувало діяльність купецьких об'єднань і цехів, регулювало питання торгівлі, опіки, спадкування, визначало покарання за злочини тощо.\nМагдебурзьке право в українських землях гальмувало і блокувало розвиток місцевих норм і традицій самоуправління, хоча саме вплив місцевого звичаєвого права зробив німецьку систему правових норм значно м'якшою. Сформована в Україні модель Магдебурзького права характеризується значно більшим втручанням, ніж у Західній Європі, центральної влади в життя міст. Зокрема, у внутрішні справи українських міст досить часто втручалися королівські або великокнязівські намісники - воєводи і старости. До того ж, голову органу міського самоуправління (магістрату) - війта, як правило, не обирали, а призначали король або великий князь.\nНезважаючи на те, що розвиток міст гальмувався як державною владою, так і феодальною аристократією, все ж міщани перебували у привілейованому становищі, порівняно з селянством. По-перше, міські мури робили їхнє життя більш захищеним. По-друге, ремесло та торгівля забезпечували вищий, ніж у селян, рівень життя. По-третє, запровадження Магдебурзького права створювало юридичне підґрунтя для відносно незалежного розвитку міст. По-четверте, існування міського самоуправління формувало і фіксувало в ментальності міщан незалежність поглядів, відповідальність, самостійність у прийнятті рішень. По-п'яте, процес обміну інформацією, а отже, і генерація нових політичних, економічних та культурних ідей, завдяки порівняно більшій концентрації населення та активним контактам із зовнішнім світом відбувалися швидшими темпами, ніж у сільській місцевості.\n1. Чиншові селяни, або данники, які сплачували феодалам натуральну й грошову ренту (чинш). Данники - це особисто вільні та економічно незалежні селяни-общинники. У ході формування фільваркової системи сільського господарства ця категорія селянства поступово зникає.\nУ процесі зростання феодального землеволодіння, утвердження фільваркової системи господарювання (виробництво та переробка сільськогосподарської продукції, засновані на щотижневій панщині та чітко орієнтовані на ринок) відбувалося зближення між різними категоріями селянства, а його феодальна залежність поступово переросла та юридичне оформилася в залежність кріпосну. Суть кріпацтва полягала в прикріпленні селян до землі, запровадженні обов'язкових селянських робіт на пана (панщини), остаточному обмеженні громадянських прав і свобод селянства. Його юридичне оформлення вступило в завершальний етап у XVI ст. Характерно, що в українських землях у складі Польщі цей процес відбувався трохи швидше, зокрема, польські сейми 1505 і 1520 рр. заборонили селянам покидати свій наділ без згоди пана та узаконили дводенну панщину. Литовські статути (1529р., 1566р.) обмежили право власності селян на землю. «Устава на волоки» (1557) встановила дводенну панщину в Литві, значно обмежила права селян щодо зміни місця проживання, тобто юридично закріпляла належність селян феодалові. Останню крапку в законодавчому оформленні кріпосного права було поставлено «артикулами» польського короля Генріха Валуа (1573р.) та третім Литовським статутом (1588р.). Відповідно до цих документів, тривалість панщини визначалася волею пана; селяни позбавлялися прав розпоряджатися своїм майном, заповідати або ж відчужувати його без дозволу феодала; шляхтич отримав право карати на смерть своїх кріпаків; селян-утікачів розшукували протягом 20 років.\nСеляни реагували на процес закріпачення пасивною непокорою (письмові скарги польському королю та литовському князю щодо зловживання шляхти; втечі на Подніпров'я; відмова від виконання панщини та інших повинностей тощо) та активною протидією (напади на маєтки, знищення майна шляхтичів, вбивство панів, організація повстань: 1431 р. повстання селян Бокотської волості на Поділлі, 1490-1492 рр. - повстання під проводом селянина Мухи).\nСуспільні процеси XV-XVI ст. зумовили виникнення в соціальній структурі принципово нової верстви - козацтва, яка, поступово набираючи силу, згодом стала впливовим фактором суспільного життя, активним чинником історичного процесу.\nОтже, в період XIV-XVI ст. під впливом кардинальних зрушень у європейській торговельній кон'юнктурі відбулися масштабні зміни не тільки в техніці та технології господарювання, а й у сфері форм земельної власності та організації праці. Концентрація земель у руках феодалів, обезземелення селянства, посилення його феодальної залежності стали підґрунтям для формування фільваркової системи сільського господарства. Активна урбанізація зумовила появу нових суспільних явищ та тенденцій: поглиблення спеціалізації ремісництва; утворення цехів; виникнення перших зародків мануфактурного виробництва тощо.\nУ польсько-литовську добу відбуваються важливі процеси і в соціальній сфері: формуються шляхетський та міщанський стани; православне духовенство починає втрачати позиції і активно витісняється католицьким; різні категорії селян перетворюються на одну верству - кріпаків; виникає нова соціальна група - козацтво.\n5. Виникнення Українського козацтва і Запорізької Січі. Дмитро Вишневецький.\nУ ХV-ХVІ ст. виникає нова верства українського суспільства – козацтво. Українське козацтво – визначне явище в європейській історії. Слово "козак" – тюркського походження і означає «вільна людина, воїн-вершник, страж, розбійник».\n- економічні (народна колонізація вільних земель Придніпров'я та Дикого поля - степів за Дніпровськими порогами);\n- соціальні (посилення феодальної експлуатації українського населення з боку литовських та польських магнатів, шляхти, оформлення кріпосної залежності селянина від феодала);\n- політичні (цілеспрямована політика польської прикордонної адміністрації поставити козацтво на службу по охороні південних рубежів від татарської небезпеки);\n- стратегічні (постійна небезпека з боку Кримського ханства);\n- національно-релігійні (політика полонізації українського населення та наступ католицької церкви на права православної).\nПерші згадки про козаків у писемних джерелах датовані 80-90 рр. XV ст. Військовим і організаційним центром низових козаків стала Запорозька Січ.\nКозацтво поряд із ратними справами активно займалось господарським освоєнням Дикого поля. Спочатку козаки займалися господарською діяльністю, що мала сезонний характер і не потребувала господарських будівель, осілості. Згодом починають виникати зимівники (запорізькі хутори), які складалися з двох-трьох хат, господарських будівель. Козаки займалися також землеробством, скотарством, садівництвом, ремеслом. Господарство козаків було позбавлене феодальних пут, що приваблювало феодально-залежних селян.\nТакож козаки займалися і торгівлею, але вона не мала чіткого відлагодженого характеру. Продавали вони продукти своєї діяльності та здобич, добуту в походах. Купували переважно хліб, одяг, зброю.\nУтворення Запорізької Січі. Адміністративно-політичний устрій Січі\nОсобливо вславилися організацією козацтва професійні воїни-лицарі – черкасько-канівські старости Остап Дашкевич та Дмитро Вишневецький. Саме вони зібрали в першій половині XVI ст. стільки козаків, що Канів і Черкаси стали центрами українського козацтва (українських козаків до XVII ст. називали черкасами). Кажуть, що О. Дашкевичу належала ідея Запорозької Січі та козацького реєстру: 1533 р. він запропонував уряду побудувати на неприступному острові серед Дніпра замок і утримувати там 2 тис. козаків. Цей задум здійснив Дмитро Вишневецький, заснувавши в сер. ХVІ ст. в 50-х рр. першу Січ на острові Хортиця.\nЗ невеликого укріплення на дніпровському острові Запорозька Січ перетворилася на державно-політичне утворення з демократичним устроєм – козацьку республіку. Панував дух свободи і дух релігії. Ця республіка відіграла провідну роль у становленні козацтва як вільного українського стану населення та поширенні козацьких порядків на всю Україну. Протягом свого існування (ХVІ-ХVІІІ ст.) Січ вісім разів змінювала місцеперебування, проте, її соціально-політичний устрій залишався незмінний.\nОзнаки державності ЗС:\nсистема органів влади;\nсистема норм – право;\nБуло сильне військо, але слабка економіка. Вона мала свій військовий та адміністративно-територіальний поділ: курені ( 38) і паланки (5-8), а також оригінальну систему органів управління. Всі козаки вважалися рівними й мали однакові права. Вищим законодавчим, адміністративним, судовим органом Запорозької Січі була козацька рада, рішення якої були обов'язкові до виконання. Козацька рада збиралась у встановлені дні року або в будь-який час на вимогу товариства. Учасники ради утворювали широке коло, всередині якого розміщувались урядовці. Свою волю козаки виявляли вигуками та підкиданням шапок. Під час походів ради відбувалися у військових таборах. На радах розглядали важливі питання внутрішньої та зовнішньої політики, а також обирали козацьку старшину - керівний орган Січі. Вибори старшини часто відбувалися в обстановці гострої боротьби між голотою і заможними козаками. До складу військової старшини (начальників) входили: кошовий отаман (гетьман), військовий суддя, військовий осавул, військовий писар та курінні отамани. До похідних та паланкових начальників належали писар, осавул, підписар, під осавул, а також обозний.\nПрава і обов'язки старшини чітко регламентувалися. Козацьке звичаєве право ототожнювалось з козацькими вольностями, і козаки всіляко його захищали. Порушників негайно позбавляли урядів і карали. Із Січі козацькі звичаєві норми поширювались по всій Україні і швидко завоювали великий авторитет серед населення, ставши основою пізніших писаних законодавчих актів.\nВід самого початку козацька організація створювалася, насамперед, для протидії татарсько-турецькій агресії. Своєю боротьбою проти "бусурманів" (мусульман) козаки здобули величезну славу в Європі ХVІ-ХVІІ ст.; окрім них ніхто не наважувався кинути виклик могутній Османській імперії.\nОхороняючи степовий кордон України, відбиваючи татарські наскоки, козаки організовували сухопутні й морські походи проти Криму і Туреччини. У випадку вдалого походу козаки брали багату здобич, а також визволяли полонених. При поразках несли значні втрати, які компенсувалися новими притоками людей до Запорожжя.\nКозацтво також – важливий чинник міжнародного життя – не лише захищало українські землі, але й ослаблювало військову міць татар і турків.\n6. Козацько-селянські повстання кінця XVI - початку XVII століття. П. Сагайдачний.\nНаростання соціального і релігійного гноблення викликало протест, який виявлявся у формі козацько-селянських повстань. Наприкінці XVI - на поч. ХVІІ ст. Укр. землями прокотилися дві хвилі активного протесту народних мас проти існуючих порядків:\nПричини: посилення кріпосницького та національного гніту, намагання польської влади посилити владу над селянами і козаками.\nПовстання К. Косинського (1591р.-1593р.). Київське, Волинське, Брацлавське, Подільське воєводства. К. Косинський загинув під час облоги Черкас.\nПовстання С. Наливайка (1594р.-1596р.). Київське, Волинське, Брацлавське, Подільське воєводства + Полісся. М. Шаула, Г. Лобода. Зазнали поразки в урочищі Солониця біля Лубен.\nПетро Сагайдачний - гетьман українського реєстрового козацтва, один з найвидатніших діячів вітчизняної історії. Народився в селі Кульчицях на Самбірщині в сім'ї українського шляхтича. Навчався в Острозькій школі і школі Львівського братства. Служив домашнім учителем у київського судді Аксака, згодом пішов на Запорозьку Січ, де невдовзі виявив себе як талановитий керівник. На початку XVII ст. брав участь у походах козаків на Молдавію, Лівонію. 1605р. здобув фортецю Варну, через рік вщент зруйнував невільницьке місто Кафу (нині Феодосія), розбив військо турок, спалив і потопив багато турецьких галер, визволивши з неволі тисячі українських бранців. 1618 р. брав участь у війні польського короля Сигізмунда III з Росією. 20-тисячне козацьке військо на чолі з Сагайдачним взяло тоді кілька російських міст, оточило й мало не захопило Москву, проте з невідомих причин відступило. Очолюване Сагайдачним 40-тисячне військо відіграло вирішальну роль у розгромі Річчю Посполитою в 1621 р. 300-тисячної турецької армії під Хотином. Автор "Історії Хотинської війни" Я. Собеський писав: "Скільки очолював Сагайдачний запорізьке військо, всюди був овіяний славою подвигів на суходолі й на морі і мав незмінне щастя. Кілька разів погромив татар у степах перекопських і навів страх на Крим. Не менше уславили його морські походи - зруйнував кілька великих турецьких міст у Європі і Азії, попалив околиці Константинополя. Взагалі, був це чоловік великого духу, що сам шукав небезпеки, легковажив життям, у битві проворний, діяльний, в таборі сторожкий, мало спав і не пиячив, на нарадах був обережний і у всяких розмовах неговіркий".\nСагайдачний виявляв турботу про українську культуру, освіту. Разом з усім Військом Запорозьким він вступив у Київське братство, сприяв відновленню в Україні православної ієрархії, скасованої після Берестейської унії 1596 р. Перед смертю, що настала в квітні 1622р. від отруєної стріли під час Хотинської битви, він заповів своє майно на освітні, наукові і благодійні цілі, а 1500 злотих подарував Київській і Львівській братським школам. Поховано славного лицаря України в Києві на Подолі при церкві Богоявленського братства.\nзріс престиж, посилився вплив та розширилися права;\nперетворилося з напівпартизанських загонів на боєздатну армію;\nзбільшено чисельність до 40тис.;\nтрансформовано із лише військового стану у активний чинник суспільного життя;\nсоюз козацтва з духовенством і міщанством. Після придушення селянсько-козацьких повстань 1591-1596 рр. польський уряд, магнати і шляхта продовжували захоплювати українські землі, збільшували панщину та оброк, закріпачували селян. Селяни і міщани не визнавали влади королівських старост і феодалів, відмовлялися виконувати панщину та інші повинності. Масові виступи селян, міщан і козаків були звичайним явищем. Повстанці не визнавали польської адміністрації, самі визначали собі права, обирали керівників.\nКороль і правлячі кола небезпідставно вбачали в козаках бунтівників. Щоб розколоти їх, уряд прийняв на службу обмежену частину козаків за списком (козацький реєстр) і позбавив інших будь-яких прав. Проте реєстрові козаки здебільшого трималися усього козацтва. Після смерті П. Сагайдачного, який умів приборкувати козаків від радикальних виступів і одночасно відстоювати їх інтереси перед польським сеймом і королем, на Україні почали поширюватись народні виступи.\nСправа дійшла до відкритого конфлікту у 1625 р. В урочищі Медвежої Лози відбулась битва між козаками під проводом Марка Жмайла і поляками під проводом Конецьпольського. Після невдалих спроб розгромити козаків сторони сіли за стіл переговорів. Було укладено Куруківську угоду (1625 р.), згідно якої козацький реєстр становив 6 тис. чол., а плата козакам збільшувалась до 60 тис. За це козаки повинні були припинити всі війни і морські походи. Ця угода призвела до конфлікту між реєстровими (Григорій Чорний) та нереєстровими, гетьманом яких був Тарас Федорович (Трясило), козаками. Чорний зажадав, щоб нереєстровці вийшли з Січі і підкорилися йому. У березні 1630 р. Тарас Трясило з 10 тисячами кінних і піших козаків виступив з Січі. Запорожці підійшли до Черкас, оточили будинок Чорного, схопили його і, звинувативши в зраді, стратили. Повстання незабаром охопило Лівобережжя і частину Правобережжя. Повстанці під проводом Тараса Федоровича зайняли Канів, а згодом Переяслав. Коронний гетьман Конецьпольський на початку квітня виступив з Бара і попрямував на Київ, закликаючи шляхту приєднатися до очолюваного ним війська.\nПід Переяславом повсталі вщент розгромили поляків. Сам Конецьпольський ледь врятувався. Загони повсталих налічували близько 30 тис. чоловік. Розгром коронних військ змусив Конецьпольського почати переговори з представниками заможного козацтва, яке пішло на компроміс. Козацька верхівка намагалася шляхом угоди з урядом домогтися собі привілеїв. 29 травня 1630 р. було укладено Переяславську угоду, за якою зберігалися основні умови Куруківського договору, укладеного 5 листопада 1625р. між польським урядом і козаками, відповідно до якого козаки одержали платню у 60000 злотих на військо, але їм було заборонено влаштовувати самостійні військові походи. Нова угода 1630р. збільшувала реєстр до 8000 чоловік. Тарас Федорович з частиною козаків повернувся на Запоріжжя. Селянство, міщани, нереєстрові козаки були незадоволені і продовжували боротьбу.\n1637-1638рр. Повстання очолили П.Бут (Павлюк), Д. Гуня, Я. Остряниця. Битва під Черкасами біля Кумейок ослабила козаків, розбили їх поляки біля с. Жовнин (Чорнобаївський р-н).\nВизвольний рух українського народу в першій чверті XVII ст. підготував сили для рішучої боротьби проти шляхетської Речі Посполитої, визволення України від іноземного панування, утворення незалежної держави - Української козацької республіки.\nУмови національно-культурного відродження в України в XVI - першій половині XVII ст. були неоднозначними.\nпадіння Візантії ослаблювало православ'я, переорієнтувало торгівлю на Європу;\nзагроза ополячення і окатоличення;\nтехнічний і технологічний прогрес;\nвиникнення і розвиток друкарства;\nпоява братств і, особливо, козацтва.\nХоча українські землі знаходились під владою іноземних держав, у XVI - першій половині XVII ст. в Україні склалися умови, які зумовили національно-культурне відродження.\nПісля занепаду Київської Русі литовське проникнення, польська експансія, татарська агресія суттєво вплинули на перебіг подій в українських землях. У XIV- XVI ст.. відбулися значні зміни в усіх сферах суспільного життя. Неоднозначні процеси були притаманні у цей час культурному розвитку України. Дестабілізуючими культурний процес чинниками стали падіння Візантійської імперії в XV ст., що позбавило християнську православну релігію зовнішньої підтримки, докорінно переорієнтувало торгівлю, вплинуло на культуру господарювання в українських землях; відсутність власної державності в цих землях; зростаюча загроза ополячення й окатоличення після укладення Люблінської унії 1569 р.; татарська агресія. Піднесенню української культури сприяли технічний та технологічний прогрес; виникнення та розвиток власного друкарства, що давало змогу швидше, точніше і ширше розповсюджувати знання та інформацію; поява на історичній арені козацтва, яке виступало могутнім культуротворчим чинником. Взаємодіючи, ці чинники докорінно змінили культурне обличчя українських земель.\nПевні зрушення в XIV-XVI ст. відбулись у політичній культурі. Європейський спалах Відродження дав поштовх розвиткові гуманістичної думки в Україні. Носіями нових ідей стали Юрій Дрогобич, Павло Русин із Кросна, Лукаш із Нового Міста, Станіслав Оріховський та ін. Зокрема, С. Оріховський одним із перших серед представників європейської політичної думки заперечив божественне походження влади та держави, категорично висловився проти підпорядкування світської влади духовній, обстоював невтручання церкви в державні справи. У своїх творах гуманісти подолали пануючий у середньовічній історіографії провіденціалізм (розуміння причин суспільних подій як вияв волі Бога) та фаталізм і почали зображати історичних діячів, як активних суб'єктів, поведінка яких залежить від конкретних обставин. Суть ідей, які вони обстоювали, полягала у звільненні суспільної свідомості, громадської та розумової діяльності з-під влади кліру. І хоча українські гуманісти були лише елітарною групою світських інтелектуалів, а їхні ідеї не мали значного поширення, все ж вони готували теоретичне підґрунтя для серйозних суспільних зрушень, вказуючи на людину як на активного суб'єкта історичного процесу.\nНіби для ілюстрації думок гуманістів, наприкінці XVI - початку XVII ст. на історичну авансцену виходить нова суспільна сила - міщанство, яке одразу стало помітним чинником громадсько-політичного життя. Саме міщанство стало основою братств - легальних організацій, у діяльності яких спочатку переважав релігійно-благодійницький напрям, а в міру посилення іноземного гніту дедалі більше виявляли себе громадсько-політичний та національно-культурний напрями. Братства фактично перетворилися на ідейні центри захисту мови, культури, духовних цінностей українського народу, на зародкові елементи громадянського суспільства.\nЗначні зміни в XIV-XVI ст. відбулися у сфері правової культури. Українські землі втратили свою самостійність, тому особливістю їхнього суспільного життя стало співіснування правових систем різного характеру та походження. Головними документами, що регулювали правові відносини, стали Литовські статути: Старий (1529), Волинський (1566), Новий (1588), в основу яких було покладено традиційні норми місцевого звичаєвого і писаного («Руська правда») права. Крім цієї правової системи, в українських землях у багатьох містах діяло Магдебурзьке право, а в сільській місцевості західних земель - Волоське право. Хоча поява чужих правничих інститутів не зовсім відповідала ментальності місцевого населення, блокувала розвиток традиційних правових норм, проте саме Литовський статут завершив процес уніфікації правових систем давньоруських земель і став уособленням повного єдиного загального права, а Магдебурзьке право вводило суспільні відносини в цивілізоване русло, закладало на українському ґрунті основи громадянського суспільства.\nПевні зрушення відбулися і в побутовій культурі українських земель. Розширення панського землеволодіння, посилення влади феодала логічно привело до зміни обличчя тогочасних сіл. Якщо раніше, коли вільної землі було багато, межею між сусідами вважалося те місце «де зіткнуться сокири», тобто, де з обох сторін зустрінуться рубачі під час рубання лісу, то в XV-XVI ст. під тиском наступу феодалів на селянські землі відбувається певне упорядкування структури селянського поселення. Хати будують обабіч дороги. За кожною хатою розташовані загуменки, тобто довгі вузькі смуги землі, що належали господарю хати.\nЦивілізованішими стають сімейні та родинні стосунки. В українських землях тривалий час існував громадянський шлюб, заснований на народних весільних звичаях та традиціях. Починаючи з XVI ст., між батьками та родичами молодої та батьками і родичами молодого укладається договір (зговір, змовини, згода). Спочатку цей договір укладався усно, а починаючи з XVII ст. - письмово, щоб закріпити за молодими придане. У XVI - XVII ст.. церква встановлює контроль над процесом одруження. З цього часу тільки через обряд вінчання шлюб ставав дійсним.\nУ період XIV-XVI ст. в народний побут входять годинник, горілка, вогнепальна зброя та інші винаходи, що суттєво вплинули на суспільне життя.\nРозвивається фольклор. Народна творчість звертається насамперед до оспівування традицій Київської Русі. В цілому переважає обрядова поезія (русальні, купальські, обжинкові пісні, голосіння, а з XVI ст. з'являються нові фольклорні жанри - думи, історичні пісні, нова тематика - боротьба проти татарсько-турецької агресії, новий герой - козак-воїн, захисник рідної землі, новий ідейний зміст - становлення та поширення норм козацької лицарської етики, пробудження почуття патріотизму, формування в народу нового рівня самосвідомості, громадянського обов'язку та віри у власні сили).\nЗначні якісні зміни відбулися в духовній культурі. Протягом XIV-XV ст. на ґрунті давньоруської мови під впливом народного мовлення сформувалася «руська мова», що стала офіційною державною мовою в Литовській державі. «Руська мова» - це певна спільна основа, сходинка в становленні української та білоруської національних мов. На зламі XV-XVI ст. сформувалися дві окремі літературні мови - староукраїнська та старобілоруська. Якщо до утворення Речі Посполитої (1569р.) функціонування руської мови було досить вільним, то після переходу Волині, Брацлавщини, Київщини до складу Польської держави вона зазнає дискримінації. Та все ж, незважаючи на утиски, українська мова не тільки не здає позиції, а розширює сфери вжитку, збагачує свою стилістику. Поряд з вже традиційними юридично-діловим і літописним стилями, перекладною літературою, ораторсько-проповідницькою прозою бурхливо розвивається полемічний стиль (Г. Смотрицький, І Вишенський, С. Зизаній), зароджується науковий (у лікарських посібниках, граматиках, словниках), виникає українське віршування (Г. Смотрицький, Д. Наливайко та ін.).\nГлибоко позначилася на духовній культурі специфічна ситуація в релігійній сфері, що склалася в українських землях XV-XVI ст. Безперервне протистояння католицтва і православ'я зумовило укладення Берестейської унії (1596р.) та утворення уніатської церкви, що посилило гостроту релігійних та національних конфліктів. Релігійне протистояння мало не тільки негативні наслідки. Намагаючись укріпити власні позиції, протидіючі сторони мусили дбати про розвиток освіти, поширення свого впливу через розбудову шкіл. Релігійна полеміка збуджувала думку, сприяла розвиткові культури дискусії, формуванню полемічного стилю.\nРеальні потреби господарського та культурного життя, поширення ідей гуманізму, намагання представників різних релігійних конфесій розширити свою соціальну базу зумовили якісні зміни у сфері освіти. У XV-XVI ст. поряд з традиційними школами при церквах та монастирях виникають протестантські та католицькі школи, що давали вищий рівень знань. Намагаючись протидіяти поширенню чужих впливів, православні засновують свої освітні заклади. Так, у сфері освіти з'являється новий тип школи – греко-слов'яно-латинська, у навчальному процесі якої органічно поєднувалися давньоруська традиція й новітні надбання західноєвропейської думки. Першим освітнім закладом цього типу в українських землях стала Острозька академія (1576р.), заснована князем К. Острозьким. У своїх стінах вона зібрала квіт тогочасної української та зарубіжної інтелектуальної еліти, її викладачами були Г. Смотрицький, В Суразький, Д. Наливайко, чужоземці - відомі вчені К. Казимирський. Я. Лятош, К Лукаріс, який незабаром став патріархом константинопольським. Своєрідну естафету Острозька академія передала братським школам, перша з яких виникла 1586 р. у Львові. Наприкінці XVI - на початку XVII ст. школи цього типу діяли в Перемишлі, Кам'янці-Подільському, Галичі, Холмі та інших містах.\nПадіння в середині XV ст. Візантійської імперії зумовило докорінний переворот у духовному житті українського суспільства. Після певної паузи в поступальному розвитку культури, своєрідного інтелектуального та культурного застою розпочинається переорієнтація на західну цивілізацію, активне засвоєння на ґрунті києворуської духовності надбань західноєвропейської культури. Виявами цих якісних змін у духовній сфері України стали:\n1) відхід від візантійських зразків та канонів (у XV-XVI ст. в іконописі постаті святих виходять за межі візантійських умовностей, набувають рис індивідуальності, передається динаміка руху);\n2) поширення ідей гуманізму та реформації;\n3) поява нових форм самовираження і мистецьких стилів (у літературі набуває поширення полемічний стиль, виникає українське віршування; у живописі наприкінці XVI ст. з'являються нові жанри - портрет, історичний живопис, зростає інтерес до пейзажу; виникають такі жанри світської музики, як побутова пісня для триголосого ансамблю або хору (кант), сольна пісня із супроводом; у 1573 р. створюється вітчизняний ляльковий театр, що надалі переростає в традицію українського вертепу; зароджується стиль бароко;\n4) посилення світського елементу в культурі, зростання уваги до людини та й духовного світу;\n5) індивідуалізація творчості.\nСоціально-економічний та суспільно-політичний розвиток України у другій половині XVI ст., посилення гніту формують національну свідомість українською народу, ведуть до його національного пробудження.\nВизначну роль у політичному і культурному житті відігравали братства (особливо після Берестейської унії) - громадські спілки православного українського населення: міщан, духовенства, шляхти, козаків. Вони протистояли наступу католицтва й уніатства, національним утискам.\nВ Україні перше братство разом із школою і друкарнею з'явилося у Львові (1586 р.) Воно збудувало церкву, заснувало тут першу українську школу.\nУ складі Великого князівства Литовського, яке успадкувало надбання культури Київської Русі, умови для розвитку української культури були сприятливими. Проте після Кревської унії на українські землі починається наступ поляків і католицької церкви. Перед українцями в умовах іноземної експансії і відсутності підтримки з боку держави постала проблема збереження культури і національної ідентичності. Водночас в цей час в Україну потрапляли ідеї Відродження, Реформації й Контрреформації, набувала поширення західноєвропейська система освіти.\nВ таких умовах українці знайшли в собі сили, залучившись до здобутків західної культури, зберегти і реформувати церкву, створити сучасну систему освіти.\nВажливу роль у національному відродженні відіграв Острозький культурно-освітній осередок. Він був створений за ініціативою князя Костянтина (Василя) Острозького в 1576 р. Не пізніше 1578 р. в Острозі була створена Острозька школа. В ній викладались церковнослов'янська, грецька та латинська мови. Викладалися в ній і „сім вільних наук ” – граматика, риторика, діалектика, арифметика, геометрія, астрономія, музика. Острозька школа передбачала початкову й середню освіту з елементами вищої. Тому її називали і колегією і академією. Це була перша в Україні „слов'яно-греко-латинська” школа - перший вищий навчальний заклад в Україні та серед православних. Острозька школа мала великий вплив на розвиток педагогічної думки та організацію національної школи в Україні. Першим ректором школи був письменник Г.Смотрицький, а викладачами видатні педагоги Д.Наливайко, Х.Філарет, І.Лятос, Лукаріс, Кирило та ін. Вихованцями школи були гетьман П.Сагайдачний, письменник М.Смотрицький та ін. Після смерті князя К.Острозького школа занепадає і в 1640 р. припиняє існування.\nВажливе місце у національно-культурному житті належало українській православній церкві. Найвідомішим перекладом Святого Письма на українську мову є Пересопницьке Євангеліє (1556-1561).\nБерестейська церковна унія 1596 р. погіршила становище православної церкви на українських землях. Хоча православна церква втратила свою ієрархію, українське і білоруське населення в основній своїй масі залишилось відданим їй і доклало всіх зусиль до її відновлення і реформування. На чолі цієї боротьби стали братства. Боротьба за відновлення православної церкви та її реформування стала основним змістом політичного життя України у першій половині XVII ст.\nПеретворення братств на силу, здатну боротися за православну віру, відбувалось поступово протягом XVI ст. На початку XVII ст. вони були вже церковними організаціями з широкими повноваженнями.\n2440. Шпаргалка Строение и характеристики подъемных кранов 105.05 KB\nНазначение, общее устройство неходовой рамы, способы крепления ее к раме автомобиля. Назначение и общее устройство выносных опор. Проверка уровня масла в редукторе механизма подъема груза. Назначение, устройство и работа опорно-поворотного устройства. Виды грузозахватных приспособлений и требования к ним. Грузы, запрещенные для подъема краном. Проверить уровень масла в картере редуктора механизма вращения.\n2441. Шпаргалка Оценка качества и его потребительские свойства 153.5 KB\nКачество как категория управления - интегральное понятие, которое характеризует эффективность всех сторон жизнедеятельности предприятия от процесса разработки стратегии, маркетинга и далее включая все этапы жизненного цикла продукта или услуги. Стоимость – это категория исключительного товарного (рыночного) хозяйства, представляющая собой общественное отношение товаропроизводителей, которое возникает при обмене товаров.\n2442. Шпаргалка Теория менеджмента. Менеджмент как учебная дисциплина 296.5 KB\nЭкономические методы управления. Социально-психологические методы управления. Понятие и содержание коммуникации. Менеджмент как особый тип управления организацией в рыночной системе хозяйствования. Механизмы рыночной экономики. Концепция жизненного цикла организации. Актуальность управления персоналом. Государственная кадровая политика Республики Беларусь.\n2443. Лекция Загальна медична психологія 23.08 KB\nОсобливості психіки пацієнтів на етапах, підготовки, виконання хірургічних втручань та в післяопераційний період. Особливості психіки хворих, що страждають різними захворюваннями (серцево-судинні, інфекційні, гінекологічні, і т.д.). Особливості психічних процесів хворих з дефектами органів та систем (сліпота, глухота і т.д.).\n2444. Контрольная Податкова система і податкова політика 23.26 KB\nСуть, значення та роль податкової системи в системі державних доходів. Податкова політика та її характеристика. Склад податкової системи України. Порівняльна характеристика податкових систем у розвинутих державах світу


Присвячення України та Росії Непорочному Серцю Марії в урочистість Благовіщення – Луцький катедральний собор\nВ катедральній парафії св. Ап. Петра і Павла в урочистість Благовіщення о 17. 30 розпочалась молитва на святому розарії про мир в Україні а також можна було приступити до таїнства примирення з Богом (Святої Сповіді).\nЛисти втіхи та братерської підтримки в час несення Хреста\nВісім років війни в Україні й ось вже 23 день як світ сколихнула пряма російська військова агресія. Черговий день боротьби за життя, свободу, захист рідних та близьких. Виють сирени, падають бомби в миролюбивій країні так багато вбитих та поранених.\nЗнайомимось із багатьма Симонами з Киринеї, які допомагають нести хрест війни. Відчуваємо допомогу та підтримку багатьох парафій, товарист та людей відкритого та щирого серця. За всіляку допомогу, доброту і підтримку – сердечно ДЯКУЄМО!\nНовенна до Божої Матері Фатімської\nПропозиція текстів на кожен день Новенни та додаткових молитов від Конференції єпископату України. Ці тексти допоможуть пережити духовне приготування до присвячення України та Росії Непорочному Серцю Марії, що відбудеться 25 березня 2022 року.\n(початок 17 березня)\nЦе було у Кова-да-Ірія, округ Фатіма, у Португалії. Пресвята Діва Марія Цариця Розарію з’явилася трьом пастушкам.\nЄпископат України: Посвяченню України та Росії Серцю Марії передуватиме новенна\nЛист єпископів Конференції Римсько-Католицької Церкви в Україні щодо приготування до посвячення України та Росії Непорочному Серцю Марії, що відбудеться 25 березня 2022 року.\nУ цьому складному часі, коли в Україні триває війна, єпископи Конференції Єпископату України Римсько-Католицької Церкви, прислухаючись до голосу духовенства та Божого Люду, написали лист до Святішого Отця Франциска з проханням про посвячення Росії Непорочному Серцю Марії.\nЦю просьбу ми також поновили через кардинала Конрада Краєвського, який відвідав Україну в минулому тижні. Ми радіємо, що Папа Франциск віддасть Непорочному Серцю Марії Росію та Україну 25 березня ц.р. в базиліці Святого Петра в Ватикані, натомість кардинал Конрад Краєвський у цьому ж часі зробить те саме в Фатімі.\nКардинал Краєвський відвідав Луцьку дієцезію\nСьогодні Луцьку дієцезію відвідав кардинал Конрад Краєвський (папський представник), якому товаришував архієпископ Мєчислав Мокшицькі митрополит Львівський.\nСторінка 2 із 118


Рішення Полтавської облради оскаржать у суді • Телеканал «Лтава»\nРішення Полтавської облради оскаржать у суді\nТрете засідання одинадцятої позачергової сесії Полтавської обласної ради тривало дві з половиною години. Більшість питань вирішили швидко. Хоча деякі викликали гарячі дискусії, які завершились позовом до суду. Хто з ким позиватиметься?- у нашому наступному сюжеті.\nБільшість питань на позачерговій сесії носили так званий «процедурний» характер. Зміни до програм розвитку, перейменування навчального закладу і заснування премій. Першим питанням, яке викликало суперечки стало виділення коштів для поліції. Зокрема Анатолій Ханко досі не дочекався результатів розслідування по розбитим меморіальним дошкам:\nАнатолій Ханко, заступник голови Полтавської обласної ради: Багато депутатів казали, не давати коштів поки не будуть результати розслідування по цьому. За ці три місяці немає жодного затримання. У наступному році у них бюджет вдвічі більший ніж у освітян.\nАле програма включає в себе і фінансування прокуратури, і пенітенціарної служби. Тому, щоб її не «завалити» депутати підтримали програму.\nОлександр Біленький, голова Полтавської обласної ради: Якщо ми зараз не проголосуємо, ми фактично оголяємо тили і фронт за який вони відповідають.\nДепутати підтримали виділення 2 мільйонів гривень для «Полтававодоканалу». Найбільшу дискусію викликало призначення головним лікарем Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру Віктора Волошина.\nЛюдмила Овчаренко, керівниця профільної комісії: Якщо у нас є конкурсна комісія і вона вирішила прийняти людину на посаду, то ставити під сумнів, це занадто. Тоді немає довіри взагалі цим конкурсам.\nА ось противники цього рішення думають інакше. Зокрема активіст Ігор Кіянчук:\nІгор Кіянчук, інформаційний центр «Майдан Моніторинг»: Полтавська облрада проголосувала за цю кандидатуру в порушення своїх же нормативних документів. Звісно ми звернемося до суду, тому, що так топтатися над законодавством неможна!\nВолонтер Ірина Каптур навіть від нагороди Полтавської обласної ради відмовилася, тільки б Волошина не ставили на чолі диспансеру.\nКонтракт із новим головним лікарем Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру заключили на 5 років. Євген Ковальчук та Ігор Ізотов, полтавські телевізійні новини.\nДепутати обласної ради направлять запит до Міністерства освіти щодо перевірки Хорольського агропромислового коледжу 9 грудня 2016


Стало відомо, який український канал очолив рейтинг переглядів. - Обозреватель\nСтало відомо, який український канал очолив рейтинг переглядів.\nТелеканал "Україна 24" став лідером перегляду – тільки за минулий тиждень канал подивилися понад 6 мільйонів українців. Також "Україна 24" вже 15 тиждень утримує лідерство в ніші за аудиторією 18+ по всій Україні.\nПро це повідомляється на сайті каналу. Як наголосив головний редактор "Новинної групи Україна" Юрій Сугак, такий результат є свідченням того, що українці довіряють каналу.\n"Це не просто цифри, а впевненість в тому, що нас люблять, дивляться і нам глядачі довіряють найцінніше – свій час. А ми, своєю чергою, робимо все для об'єктивного інформування", – сказав Сугак.\n"Лідерські показники = довіра глядачів. А це найкраща нагорода для команди інформаційного каналу, яка постійно вдосконалюється, щоб бути першою", – заявив Юрій Сугак.\nТермінал ПриватБанку «з'їв» гроші, але картку не поповнив: кошти відмовилися повернути. Археологи виявили на острові Хортиця ритуальний горщик, якому більше ніж 3500 років. Українці продовжують скандалити через мову: як порушують закон і чому нікого не покарали. Унікальне кошеня з чотирма вухами стало інтернет-сенсацією. Вчені назвали чай, який може допомогти знизити тиск.


Андрій Матковський дотримає слова та поверне безплатну передплату на «ПВ» | "Полтавський вісник" — новини Полтави і Полтавщини\nЯ, Антоніна Заворотня, не лише звичайна 75-річна пенсіонерка, але й уже протягом багатьох років постійна читачка «ПВ». Разом зі своїм чоловіком Віктором Івановичем та сусідами з нетерпінням чекаємо на черговий випуск газети, аби дізнатися, а потім обговорити свіжі міські новини.\nЗа ці роки «Полтавський вісник» став не просто частиною мого дозвілля, але й надійним другом та вірним порадником. Тому наприкінці 2019 року для мене страшною новиною стало скасування безплатної передплати на це видання для пільгових та соціально вразливих категорій населення Шамотою та його поплічниками. Яким же ляпасом цей вчинок став для людей, які пропрацювали все життя та мають по 47 років трудового стажу і мізерну пенсію, якої іноді не вистачає навіть на ліки. Проте розуміння, що в подальшому щорічно платити за передплату більш ніж 200 грн я просто не спроможна, загрожувало поставити хрест на цій моїй маленькій радості. А з розмов зі своїми однолітками та сусідами зрозуміла, що таких, як я, далеко не десяток і навіть не сотня, а кілька тисяч по місту.\nЗанепокоєні та обурені такою несправедливістю, знаючи, як переймається депутат Полтавської міської ради Андрій Матковський долею пенсіонерів та тим, щоб ми не втратили можливість безплатно отримувати «ПВ», вирішили звернутися особисто до нього. Адже саме він наприкінці минулого року порушив питання про збереження безплатної передплати в рамках міської програми «Турбота». Вислухавши нас, Андрій Всеволодович пообіцяв власним коштом передплатити видання для нас. Яким же здивуванням стало те, що він не відмовив жодному пенсіонеру чи людині з інвалідністю, які до нього зверталися за такою підтримкою.\nЩиро вдячна Андрію Всеволодовичу за його людяність, підтримку та піклування. Читала, що головними пунктами в його передвиборній програмі стало повернення безплатної передплати на «ПВ» за кошти міського бюджету, а також виплата пенсіонерам по 1 тис. грн грошової допомоги. Вірю у здійсненність цих обіцянок, тож, попри коронавірус, ми з чоловіком підемо в неділю на дільницю та проголосуємо за Андрія Матковського як кандидата на посаду міського голови та його команду «Батьківщина». Адже він єдиний, хто допоміг нам у цей нелегкий час. Переконана, що роблю правильний вибір та голосую за кращу долю для міста та полтавців і закликаю вас теж підтримати на виборах Андрія Матковського.\nЗ повагою пенсіонерка Антоніна ЗАВОРОТНЯ


Смарагдова водойма з кришталево-чистою водою затишно розташувалося в оточенні могутніх гір і прекрасних альпійських пейзажів. Завдяки унікальній природі і мальовничих околиць, озеро користується великою популярністю у мандрівників і туристів.\nКенігзеє утворилося під час останнього льодовикового періоду внаслідок танення льодовиків. Воно тягнеться з півночі на південь на 7,2 км, закінчуючись поблизу австрійського кордону. Максимальна ширина водойми становить 1,2 км.\nВисота, на якій лежить водойма, досягає 602 м над рівнем моря, а максимальна глибина - 190 м, що робить озеро третім в рейтингу найбільш глибоких озер Німеччини. У нього впадають води озера Оберзее, яке розташоване на південному сході.\nКенігзеє славиться своєю чистою водою і носить статус найчистішого озера Німеччини. З цієї причини, починаючи з 1909 року, пересуватися по ньому дозволяється виключно на електромоторних і весільних транспортних засобах.\nНайвища гора на цій території - Ватцманн (2713 м) - обрамляє східну частину озера і є третьою за висотою вершиною Німеччині. Вона оповита переказами й легендами, одна з них оповідає про те, що в давні часи бог в покарання за жорстокість перетворив баварського короля Ватцманна і всю його сім'ю в величезну гору.\nНеподалік знаходиться гора Йеннер, яка височить над озером на висоті 1874 м. За допомогою фунікулера за 20 хвилин можна дістатися на її вершину, звідки відкривається дивовижний вид на Кенігзеє.\nЗа рахунок свого розташування серед стрімких скель озеро Кенігзеє має особливу акустику - чисте і багаторазове відлуння. Під час прогулянки на катері капітан обов'язково демонструє пасажирам це дивне природне явище, зігравши на трубі невигадливу мелодію.\nТак як берег озера дуже крутий і густо зарослий лісом, обійти його пішки або об'їхати на транспорті неможливо.\nНайближча парковка знаходиться в декількох метрах від берега.\nНа розташованому в середній частині озера півострові знаходиться головна туристична пам'ятка і популярне місце паломництва - церква Святого Варфоломія. Вона була зведена в XII столітті, але сучасного вигляду, зокрема, червоні купола в формі цибулин, придбала в XV столітті.\nСвятий Варфоломій вважається покровителем Кенігзеє, тому у баварській перлини є ще одна назва - озеро Святого Варфоломія. Неподалік від церкви знаходиться колишній мисливський замок баварських королів (XVIII ст.); Крижана каплиця, будова якої не тане навіть в літній період; невеликий готель і кілька рибних ресторанів. Тут же можна побачити, як гуляють олені, яких підгодовують монахи.\nЄдиний острів, що розташувався на північній частині озера, відомий встановленою на ньому статуєю Святого Яна Непомуцького, який оберігає цю місцевість від небезпек, пов'язаних з водою. Висота мармурової статуї, яка була зведена в 1711 році, становить 180 см. Вона височіє на пагорбі в північній частині острова, на вершині двометрового п'єдесталу. Є припущення, що раніше тут стояла статуя Святого Варфоломія.\nПівнічну бухту озера називають «Краєм художників» - звідси відкривається надзвичайно гарний вид, який часто відображають на своїх полотнах художники.\nЩе одна популярна пам'ятка цієї місцевості - чайний будиночок Гітлера («Орлине гніздо») - розташований на горі Кельштайн на висоті 1 834 метра.\nДивну природу озера Кенігзеє німці трепетно оберігають і уважно стежать за його екологічною ситуацією. Воно багате рідкісними представниками флори і фауни, наприклад, тут зустрічаються сині едельвейси. Озеро рясніє гольцем і фореллю, що привертає сюди велику кількість професійних рибалок.\nУ літній період на Кенігзеє досить тепло, можна купатися і рибалити. Взимку тут надаються всі умови для занять зимовими видами спорту, такими як лижі, сани, сноуборд, ковзани і керлінг. До того ж, м'який клімат даного регіону, чисте гірське повітря і цілющі мінеральні води місцевих джерел надають найсприятливіший вплив на самопочуття і зміцнюють здоров'я.\nЯк дістатися до озера Кенігзеє\nДістатися до Кенігзеє можна з Мюнхена і Зальцбурга. Якщо брати за відправну точку Мюнхен, то там потрібно сісти на поїзд, який довезе до Фрайлассінг, звідти вирушити на електричці до Берхтесгадена, а вже від нього на автобусі 841 доїхати до Шенау-ам-Кенігзеє.\nТакож можна скористатися послугами таксі, які будуть коштувати близько 10 євро.\nВід Зальцбурга курсує електричка до Берхтесгадена і ходить прямий автобус до самого озера.


Бути ближче – співіснування. Розмова про міжкультурну інтеграцію в Польщі – U.P.M.P\nГоловна › В Польщі › Бути ближче – співіснування. Розмова про міжкультурну інтеграцію в Польщі\nВ Польщі 4.05.2021 17:52\nМузей сучасного мистецтва у Варшаві та група BLYZKIST запрошують на дискусію “Бути ближче – співіснування” в рамках виставки “Генрик Штренґ/Марек Влодарський та єврейсько-польський модернізм”. Розмова відбудеться 5 травня о 18.00. Переглянути трансляцію можна буде на facebook-cторінці музею. Про це повідомляє Upmp.news з посиланням на “Наш Вибір”.\nУчасниці: Маріанна Добковська, Ола Книхальська, Марта Романків\nМодератори: Тарас Гембік та Марія Бебурія\nПроєкт «BLYZKIST» створено українцями Тарасом Гембіком та Марію Бебурією в рамах фестивалю «Варшава в будові». Проєкт покликано для роботи над доступністю та можливістю мігрантів та мігранток брати активну участь в культурному та мистецькому житті Польщі, а також задля сприяння включенню митців та мисткинь з України до культурних процесів в Польщі.\nМаріанна ДобковськаМарія БебуріяМарта РоманківОла КнихальськаТарас Гембік


Для футболу немає обмежень! (ВІДЕО) – INVAK.INFO – информационное агентство – портал людей с инвалидностью\nДля футболу немає обмежень! (ВІДЕО)\nВже багато разів сказано, що футбол є об’єднуючим фактором для багатьох людей, та про те, що футбол дає надію людям з обмеженими можливостями?\nПрезидент Асоціації футболу інвалідів України Юрій Титаренко розповів, як футбол допомагає повноцінно відчути життя людям з обмеженими можливостями та вадами здоров’я.\n“Асоціація футболу інвалідів України існує вже більше 20-ти років. З 1994 року приймає активну участь в реалізації людей з обмеженими можливостями через спорт, а саме через футбол, як улюблену гру мільйонів людей”, – розповідає пан Титаренко.\nПро те, із чим доводиться зтикатися футболістам, які мають вади здоров’я, детальніше дивіться в повному відео інтерв’ю.


Home / Україна / Політика / “Армія і дипломатія надійно захищають Україну”: Кулеба закликав не піддаватися на “інфострашилки” щодо наступу РФ\nМіністр закордонних справ Дмитро Кулеба закликав громадян України не піддаватися на “інфострашилки”, пов’язані з масштабним наступом російських військ.\nПро це глава української дипломаті заявив у твіттері у вівторок, 18 січня.\n“Роки російської агресії навчили: ескалація завжди йде в комплекті з інформаційним нагнітанням. Мета – зробити нас слабшими зсередини. Не ведіться на “інфострашилки”, – написав Кулеба.\n“Військо і дипломатія надійно захищають Україну. Українці перемагають з гарячим серцем, але холодною головою”, – додав він.\nРоки російської агресії навчили: ескалація завжди йде в комплекті з інформаційним нагнітанням. Мета — зробити нас слабшими зсередини. Не ведіться на «інфо-страшилки». Військо і дипломатія надійно захищають Україну. Українці перемагають з гарячим серцем, але холодною головою.\n“Can’t agree more! Це той тип та зміст повідомлень, яких дуже бракувало в останній місяць, у часи зростання паніки. Добре, що про це почали говорити, дякую Дмитрові Кулебі. Сподіваюся та мрію, що це стане загальним наративом”, – прокоментував у фейсбуці журналіст, редактор Сергій Сидоренко.


Sapphire Radeon RX 5500 XT NITRO+ 8GB GDDR6 (112950520G) купити недорого в Україні. Sapphire Radeon RX 5500 XT NITRO+ 8GB GDDR6 (112950520G) замовити за 9405 грн: огляди, фото, описи, характеристики, відгуки. Швидка доставка. Київ, Одеса, Дніпро, Харків, Львів - Інтернет-магазин EconomPokupka\nВідкрийте для себе Sapphire Radeon RX 5500 XT NITRO + у 360 градусах\nОтримайте максимальний ігровий досвід на ПК за допомогою ексклюзивної відеокарти Sapphire Radeon RX 5500 XT NITRO +. Побудований в інноваційній архітектурі AMD RDNA, графічний чіп забезпечує приголомшливу продуктивність, яка задовольнить будь-якого шанувальника електронних розваг. Все це охолоджується двома освітленими вентиляторами, завдяки яким карта не тільки чудово працює, але і чудово виглядає.\nВідчуйте потужність відеокарти Radeon RX 5500 XT\nКоли рахується FPS, часу на напівміри немає, тому ми протестували графічну карту з чіпом Radeon RX 5500 XT в конфігураціях з процесорами Intel і AMD спеціально для вас. Подивіться, як цей графічний процесор порівнюється з іншими графічними чіпами в цьому ціновому діапазоні, перевіривши продуктивність, досягнуту в роздільній здатності Full HD та налаштуваннях ультра деталізації.\nТехнологія охолодження Dual-X\nВідеокарта Sapphire Radeon RX 5500 XT NITRO + забезпечує оптимальну робочу температуру завдяки унікальній системі охолодження з двома 95-мм вентиляторами на перший погляд. Масивний радіатор ефективно розсіює тепло від графічного процесора, пам'яті та VRAM для забезпечення низьких робочих температур усіх компонентів. Швидкість вентиляторів автоматично регулюється для максимально ефективного відведення тепла від радіатора при збереженні найвищої культури роботи.\nВідкрийте для себе абсолютно нові можливості управління графічною картою за допомогою програмного забезпечення Sapphire TriXX. Активуйте режим TriXX BOOST, щоб отримати більше кадрів в секунду в іграх. Перемикайтеся між різними налаштуваннями BIOS на карті, не турбуючись про втрату стабільності. Ви також можете легко керувати вентиляторами, а також вбудованим світлодіодним підсвічуванням ARGB.\n1737 МГц (1845 МГц в режимі Boost)


Генезис буржуазної родини у романі Е. Золя “Кар’єра Ругонів” | Твори на вільні теми\nГоловна ⇒ 💗Твори на вільні теми ⇒ Генезис буржуазної родини у романі Е. Золя “Кар’єра Ругонів”\nЕміль Золя став одним із моїх найулюбленіших французьких письменників одразу після того, як я прочитала його роман “Кар’єра Ругонів”. Читаючи цей гиір, стаєш свідком багатьох подій у Франції періоду Другої Імперії, відчуваєш присмак пороху і крові, подих першого кохання, тремтіння від страху… Золя був одним з основоположників натуралізму як літературного методу. Його думки викладені у роботі “Експериментальний роман”, написаній 1880 року.\nЗоля вважав натуралізм прямим наслідком розвитку традицій реалізму, особливо творчості\nОноре де Бальзака. Він назвав письменника “основоположником точного вивчення суспільства”. Золя використав у своїх творах досягнення науки, відкриття у галузі біологічних наук, фізіології й медицини. Закономірності розвитку природи і живого світу він переніс і поширив на людину, керовану тими самими законами природи.\nЗоля казав, що одні й ті самі закони “керують конем на дорозі і мозком людини”.\nЗоля досліджує середовище, обставини, працю, побут.\nУ романах циклу від – гворено умови праці шахтарів і залізничників , юрговців , Дикунство, неосвіченість, гру – ьість, марнотратство, користолюбність, потяг до влади, багатство і бідність – усе є гає об’єктом вивчення і соціального аналізу.\nП’єр Ругон – неотесаний син селянина. Фукам, його родичам з боку матері, найбагатшим городникам містечка, належить чимала садиба у передмісті, за сіл рим кладовищем св. Мітра.\nТож він, побувши наймитом, одружується з їхньою дочкою Аделаїдою, яка залишилася сиротою і спадкоємницею багатого спадку, Кохання прийде до неї пізніше, із Маккаром-волоцюгою, контрабандистом. Жиі тя їхніх дітей – ГІ’єра, законної дитини від першого чоловіка, і Антуана та Урсу – ли – прижитих дітей від Маккара,- стає своєрідною війною, яку читач спосте рігає на тлі дійсно історичних подій у Франції – революції 1848 року. П’єр бум погано вихований, розбещений, як і всі діти, що не мають ніякого стриму, не май ні запальності, ні мрійливості своїх брата і сестри. Золя зазначає, що його вади це лінощі, жадоба до насолод.\nСпадкоємець усього багатства батьків, П’єр бажа”; тільки одного – позбутися своїх брата і сестри. Його бажання втілюються у житги через обман. Брата він не хоче викупити з військової служби, сестру швиденькії видає заміж за шаповала Муре.\nНаступною перепоною до бажаного багатства стаї мати, Аделаїда, і тоді П’єр позбувається і матері. Його не стримують ні родиниІ почуття, ні віра – зовсім нічого. А мати у всьому виявляє покори, бо вважає суворість і зневагу сина покаранням за заборонене кохання до Маккара. “Сприт ний П’єр зв’язав її по руках і ногах, зробив із неї покірну служницю…” – це коментар Золя.\nЗа дружину П’єр бере собі Фелісіте Пеш, дочку збанкрутілого комерсанта, би це був спосіб піднятися на наступний щабель життя. А Фелісіте йому “продають” за п’ятдесят тисяч франків – порятунок від банкрутства. До того ж Фелісіте віш жає, що зможе виліпити зі свого селюка усе, що забажає… Дві дочки, троє синіи, які в них народилися, виявилися тягарем для Ругона.\nВін гнівається за кожну тарілку їжі, кожну одежину, куплену для дітей, протестує проти їхнього навчання,..\n« Протест проти жорстокого життям\nОбраз “жовтого князя” в однойменному романі Барки »


Андрій Лунін підняв Іспанію вище Англії: клубне представництво гравців збірної України | команда №1\nКлубне представництво гравців збірної України в зарубіжних чемпіонатах постійно розширюється, а в списку з'являються нові команди\nУ листопаді в національній команді України дебютував перший представник мадридського Реала. Так, Андрій Лунін і раніше мав контракт з Королівським клубом, але приїжджав до збірної України з інших команд, де виступав на правах оренди. Спочатку - з Леганесі, потім - Вальядоліда. Приїжджав він і з Ов'єдо, але так і не зіграв під керівництвом Андрія Шевченка, представляючи цей клуб.\nРеал - восьмий іспанський клуб, футболіст якого був задіяний у збірній України. І за цим показником Іспанія відірвалася від Англії і Бельгії і вийшла на чисте третє місце в рейтингу країн. Вище - Росія (16 клубів) і Німеччина (11).\nНагадаємо, що до 2009 року в збірної України взагалі не було «іспанців». Поки Дмитро Чигринський не провів в Барселоні сезон-2009/2010. Потім на кілька років виникла пауза, а після цього в Іспанію один за іншим прибутку Євген Коноплянка, Роман Зозуля, Артем Кравець і Денис Бойко. А зараз набиває статистику Лунін.\nБельгія, до слова, в компанію з Англією та Іспанією потрапила зовсім недавно - в жовтні. Постарався Євген Макаренко, який став першим представником Кортрейка в збірній України.\nТакож в жовтні в нашій національній команді вперше був представлений ЛАСК - третій австрійський клуб (Євген Чеберко). Австрія тепер за цим показником - на одному рівні з Голландією, Ізраїлем і Італією.\nКлубне представництво гравців збірної України в Іспанії\nКлуб футболіст роки Ігри Голи\nСевілья Євген КОНОПЛЯНКА 2015-2016 11 3\nБарселона Дмитро ЧИГРИНСЬКИЙ 2009-2010 5 0\nБетіс Роман ЗОЗУЛЯ 2016 4 0\nГранада Артем КРАВЕЦЬ 2016-2017 4 3\nВальядолід Андрій ЛУНІН 2019 2 2п\nЛеганес Андрій ЛУНІН 2018 1 0п\nРеал Андрій ЛУНІН 2020 1 2п\nШвейцарська преса: «Найбільш ймовірне рішення УЄФА - технічну поразку України 0: 3»\nзбірна України Дмитро Чигринський Роман Зозуля Євген Коноплянка Бетіс Барселона Реал Артем Кравець Гранада Денис Бойко Малага Севілья Андрій Лунін Леганес рейтинг Вальядолід клубне представництво


Жов.30.2015. / Нема коментарів\nпану Квіту С.М.\nКолектив Національного авіаційного університету висловлює своє обурення Вашою персональною протиправною діяльністю стосовно одного з провідних вищих навчальних закладів України – НАУ.\nСанкціоноване безпосередньо Вами рейдерське захоплення нашого славного університету групою на чолі з Вашим радником і подільником, особою з сумнівною репутацією, О.Бадрудіновим, набуло ознак звичайних злочинів, за які його замовник і учасники будуть нести кримінальну відповідальність.\nВласник Бородянського сміттєзвалища й аеродрому в Бородянці Київської області (де кожен рік під час польотів на легкомоторних літаках, що давно вичерпали свій ресурс, гинуть люди), і він же – радник Міністра освіти і науки України!!!\nБадрудінов виконує ганебну місію, доручену Вами, бути «смотрящим» у Національному авіаційному університеті. Персонаж, що ніколи не мав і не має жодного стосунку до освітянської сфери, де-факто керує величезним навчальним закладом, дає прямі директивні вказівки призначеному Вами в.о. ректора Хращевському Р.В., які останній автоматично виконує всупереч інтересам університету. Вся діяльність рейдерського угрупування на чолі з Бадрудіновим має винятково меркантильний і комерційний характер.\nЦілком зрозуміло, що колектив НАУ обурений такою ситуацією. І Ви, пане Міністре, про це чудово знаєте! Проте, намагаючись переламати через коліно, багатотисячну громаду НАУ, деморалізувати людей, персонально приймаєте незаконні рішення, що підпадають під дію цілої низки статей Розділу XVIII «Злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов’язаної з наданням публічних послуг» Кримінального кодексу України. Серед інших, це стаття 364 «Зловживання владою або службовим становищем», стаття 366 «Службове підроблення», стаття 367 «Службова недбалість», стаття 368 «Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою», стаття 369 «Зловживання впливом».\nБоячись, як вогню, реальної волі професорсько-педагогічного складу й студентів НАУ демократично й прозоро обрати ректора університету, Ви особисто чините незаконні перепони можливості колективу НАУ демократично обрати свого керівника. Ви незаконно зупинили процедуру обрання ректора університету за тиждень від давно й законно призначеної дати виборів на 17 вересня 2015 р. І це в той час, коли ця дата кілька місяців тому була визначена у Вашому ж наказі. І це тоді, коли колектив НАУ вже встиг здійснити всю організаційну підготовку до голосування. Це – не тільки самоуправство й свавілля. Це – свідчення лицемірства, коли Ви під завісою декларацій про демократію й університетську автономію, позбавляєте багаточисельний колектив законного права вибору.\nІ як тут не згадати про підписаний Вами уклінний лист у серпні 2011 р. до тодішнього президента Януковича, який за улесливістю й підлабузництвом, за вихвалянням всіляких «чеснот» Януковича увійшов у скарбницю цинізму. Тому, очевидно, і нинішні Ваші дії не є випадковими.\nВи, пане Міністре, персонально все робите для того, щоб скасувати Статут НАУ, який свого часу Вами ж був затверджений, пройшов експертизу й реєстрацію в органі юстиції без жодного зауваження. Наш Статут взяли за зразок ряд провідних університетів України.\nДля чого Ви це робите?! Для того, щоб сприяти Вашому злочинному рейдерському десанту в наш університет, щоб знищити можливість людей захищати свої законні права.\nВи підробили склад аудиторської комісії, що перевіряла НАУ, включивши до неї одну особу «заднім числом» на один день, яка в перевірці не брала участі взагалі. А все тому, що справжні аудитори, у суворій відповідності до Закону, чинили спротив Вашому кримінальному намаганню не тільки особисто втручатися в роботу комісії, але й Вашим вимогам від них у письмовій формі включити до висновків аудиту брехливі факти, Вами ж персонально підготовлені. І це прямий кримінал!\nКого ж Ви привели разом з подільником Бадрудіновим до НАУ?\nВ.о. проректора Шульга.\nСкандальна особа, що у Сумській гімназії била ногами 11-річну дитину! Особа, яку п’яною за ноги неодноразово витягали з різноманітних злачних місць. Особа, що проходить по цілій низці кримінальних справ з корупції на багатомільйонні суми. Особа, яку правоохоронці з кабінету проректора університету на очах студентів університету виводять під руки на допит у справах про безпосередню участь у корупційних діях. Особа, що не мала ніколи жодного стосунку до галузі освіти.\nШульга – це Ваша пряма відповідальність, пане Міністре!\nВ.о. проректора Авдєєв.\nВ.о. проректора з міжнародних зв’язків, який не знає жодної іноземної мови. (Мабуть, за таких обставин, міжнародні зв’язки будуть лише з Росією). Чи не так, пане Міністре? Одіозна особа, що розвалила й збанкрутувала авіакомпанію «Аеросвіт», не виплативши працівникам зарплату за багато місяців, присвоївши гроші тисяч пасажирів, які були залишені напризволяще в десятках аеропортів світу. У зв’язку з цим проходила й проходить по низці кримінальних справ.\nБудь-які вчені звання й наукові ступені відсутні. До освіти – жодного стосунку.\nАвдєєв – це Ваша пряма відповідальність, пане Міністре!\nВ.о.першого проректора Майснер.\nСкандальний соратник збіглого з України Артема Пшонки. Активіст «Молодих регіонів». Особа, що на жодній роботі не затрималася більше року. Дрібний бізнесмен, що вже кілька років не платить ні копійки податків. Будь-які вчені звання й наукові ступені відсутні. До галузі освіти – жодного стосунку. Навіть при вступі до аспірантури провалився й не спромігся вступити.\nМайснер – це Ваша пряма відповідальність, пане Міністре!\nВ.о. проректора Калита.\nПротеже колишнього керівника ВАКу В. Бондаренка. Відома плагіатниця. Жодного досвіду управлінської роботи навіть на найнижчому рівні. Організатор, під виглядом «фестивалю вуличної їжі», масового споювання студентів алкогольними напоями.\nКалита – це Ваша пряма відповідальність, пане Міністре!\nВ.о. проректора Іванова.\nКолишній проректор з навчальної роботи недержавної Академії муніципального управління з кількома сотнями студентів. Особа, за якої студенти в АМУ «навчалися», а викладачі «викладали» за відсутності місяцями розкладу занять. «Цінний кадр» прославився постійними конфліктами й скандалами. І все це – на тлі постійної артикульованої Вами, пане Міністре, свідомої брехні щодо НАУ. Адже Ви не можете не знати, що оприлюднювані Вами наклепи на НАУ, спростовуються десятками перевірок університету органами прокуратури, МВС, чисельними перевірками, організованими Вами ж особисто, що не виявили жодних істотних порушень, тим більше – зловживань. І ви про це чудово знаєте. Але це входить у тактику Квіта-Бадрудінова, з рейдерського захоплення НАУ.\nЦікаво, скільки за цей час Ви ініціювали перевірок, для прикладу, Києво-Могилянської академії?\nЯка активна й агресивна руйнівна політика Міністра і його подільників щодо НАУ!\nМабуть, є час. Мабуть є великі досягнення на посаді Міністра? На жаль, ні.\nЗа більш, ніж рік чинності Закону України «Про вищу освіту» (розробила група академіка М.Згуровського) за даними незалежних моніторингів, ви, пане Міністре, не спромоглися фактично нічого, абсолютно нічого зробити для впровадження Закону в життя. Ви виявилися просто нездатним продукувати потрібні підзаконні акти, щоб Закон запрацював!\nВи нездатні провести навіть тендер зі шкільних підручників. Вже два місяці навчального року батьки учнів 4-х, 7-х класів вимушені купувати дітям на базарі підручники за баснослівні ціни. А де ж Ви розтринькали державні гроші, виділені на підручники?! Неспроможність, недбалість чи меркантильний інтерес?! Га, пане Міністре?\nВи не спромоглися за весь минулий час організувати діяльність Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Ви виявилися нездатним виконати директивну норму Закону «Про вищу освіту». Ви прямо порушуєте українське законодавство про вищу освіту.\nЗа час Вашого перебування на посаді Міністра нанесений потужний удар по довірі українських громадян до організації системи ЗНО. Майже сто злочинних втручань з викривлення результатів ЗНО вже на даний час зафіксовано слідством. Очевидно, керівництво УЦОЯО, яке було лише оператором переписування результатів складених тестів, довго мовчати не буде й офіційно назве замовника, що за допомогою смс-повідомлень давав прямі вказівки із зазначенням прізвищ і кількості балів.\nЧи санкціонування масових звільнень, залякувань співробітників свавільного одноосібного розпуску Вченої ради Національного, дослідницького, високо рейтингового, зі світовим визнанням університету Ваша єдина заслуга?! Перед ким, пане Міністре?\nВсе таємне стане явним, пане Міністре!\nБезкарність за протиправні, злочинні дії вічною не буває. Негідники вже скоро будуть названі негідниками, а злочинці злочинцями!\nІнформуємо Вас про те, що за допомогою наших колег юристів-міжнародників ми підготували ряд позовів у Європейський Суд з Прав Людини (European Court of Human Rights), де детально показали, яким чином і хто впроваджує корупційні схеми в діяльність вищої школи України, користуючись всілякою підтримкою фінансово зацікавлених чиновників-можновладців.\nЄвропейська і світова спільноти мають знати про наших «героїв», їхні «досягнення» й дати їх належну оцінку!\nМи будемо регулярно інформувати про перебіг подій в Суді освітянську спільноту України та наших партнерів за кордоном, для яких небайдужа доля нашої Батьківщини.\nЗ відповідною повагою до Вас,\nКолектив Національного авіаційного університету,\nза винятком санкціонованих Вами рейдерів