Пожежа на Барабашово у Харкові 28 листопада - згоріло 25 торговельних павільйонів » Слово і Діло\n28 листопада 2020, 11:27\nУ Харкові в ніч на суботу, 28 листопада, сталася велика пожежа на території ТЦ «Барабашово». За ніч згоріло 25 торговельних павільйонів.\nПро це повідомляє пресслужба обласного ДСНС.\nПовідомлення про пожежу рятувальники отримали сьогодні о 2:39 ночі. Загоряння виявила охорона ринку.\nГоріли торговельні павільйони на майданчику з боку вул. Проспектна. Вогонь встиг охопити близько двох десятків павільйонів.\nДо прибуття рятувальників загоряння гасила пожежна охорона ринку. Вогонь поширився на площу в 1000 кв. м.\nВогнеборці локалізували велику пожежу на території ТЦ «Барабашово»Харків ДСНС\nВсього ппожежу гасили 15 відділень рятувальників, а також 6 автомобілів спеціального призначення. Крім того, було залучено 3 автоцистерни. Всього задіяно близько 100 чоловік особового складу.\nВ результаті від вогню вдалося врятувати близько 85 павільйонів, які перебувають на майданчику, 25 - згоріли.\nВ 4:17 пожежу вдалося локалізувати. Постраждалих немає.\nНагадаємо, раніше в Харкові спалахнула пожежа на м'ясокомбінаті.\nНапередодні в Києві горів будинок в Солом'янському районі.\nДСНС Пожежа Харків Ринок\nКонфлікт на «Барабашово»: постраждалий у важкому стані 9 червня 2019, 18:46\nВ ОАЕ горить великий ринок 5 серпня 2020, 22:00\nРятувальники загасили пожежу в Солом’янському районі, жертв нема 27 листопада 2020, 13:01


Новини України - За останні 2 роки війни в Донецькій обл. загинули 49 мирних жителів і 328 постраждали, - поліція - 112 Україна\nЗа останні 2 роки війни в Донецькій обл. загинули 49 мирних жителів і 328 постраждали, - поліція\nЩе 328 осіб постраждали в період 2016-2017 рр\nМикола Семенишин МВД Украины\nУ Донецькій області за два роки (2016-2017 рр.) внаслідок бойових дій загинули 49 мирних жителів. Про це повідомив глава поліції Донецької області Микола Семенішин в інтерв'ю виданню "Комментарии.uа".\nЗа його словами, 35 мирних жителів загинули під обстрілом в 2016-му році, ще 14 - у 2017-му.\n"Протягом 2017 року на Донеччині зафіксовано близько 11,4 тисяч обстрілів з боку бойовиків. Від них постраждали 120 мирних жителів. З них 14 загинули (7 жінок, 6 чоловіків, одна дитина). 106 мирних жителів були поранені (в тому числі 6 дітей). У 2016-му під обстрілами загинуло 35 мирних жителів (31 чоловіків та 4 жінки), 108 отримали поранення", - сказав він.\nЗа його словами, основні удари прийняла на себе Авдіївка (загинули і постраждали 42 людини, пошкоджено 424 об'єкта інфраструктури), Мар'їнка (29 загиблих і поранених, 160 пошкоджень об'єктів інфраструктури), Красногорівка (9 жертв і 83 пошкодження об'єктів інфраструктури).\nУ 2016-му році найбільш постраждали від обстрілів Авдіївка та Мар'їнка, а також Горлівка та селище Зайцеве.\nУ 2017 році були пошкоджені 954 будівлі (у 2016-му – 681), основна маса (707) – приватні будинки. Під ударом опинилися також 118 квартир, 8 шкіл, 4 дитячих садки. Разом з цим глава поліції зазначив, що з 2014 року від рук бойовиків загинули 17 співробітників правоохоронних органів.\nРаніше міжнародна благодійна організація "СОС Дитячі містечка" в Україні повідомляла, що щотижня на сході України в середньому від мін помирає або отримує поранення одна дитина. На даний момент через міни під загрозою знаходяться 220 тис. дітей.\nУ середині грудня 2017 року ООН повідомляла, що з початку військових дій на сході України загинули щонайменше 2 523 тис. цивільних. Згідно з інформацією, серед загиблих 1399 чоловіків, 837 жінок, 91 хлопчик, 47 дівчаток, а також 149 осіб, стать яких встановити не вдалося. Зокрема було враховано 298 цивільних осіб, які загинули у результаті падіння MH17 у 2014 році.\n#Донецьк #АТО #війна на Донбасі


Platipus: виробник слотів для онлайн казино\nКращі онлайн казино с іграми Platipus\nPlatipus: історія провайдера софту для онлайн казино\nPlatipus – розробник ігрової продукції для онлайн-казино. Компанію було засновано у 2014 році в Британії. Студія вже захопила велику аудиторію своїми новаторськими рішеннями для слотів. Ціль компанії – розробляти ігри з творчим підходом та складною математикою, які будуть також привабливі в графічному плані. Саме ця комплексність допомогла Platipus заявити про себе в світі онлайн-гемблінгу. Продукти студії розробляються на HTML5. Вони будуть цікаві як постійним гравцям, так і новачкам, які тільки поринають у світ казино. Найпопулярніші ігри – Fairy Forest, Santa’s Bag, Baccarat Mini , Aztec Temple.


Мер французького містечка закликала відмовитися від поцілунків » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Політика та право » Мер французького містечка закликала відмовитися від поцілунків\nМер французького містечка закликала відмовитися від поцілунків\nДво- або триразовий поцілунок у щоку — «la bise» — традиційне і поширене у Франції вітання. Проте мер невеликого французького містечка закликала відмовитися від цієї традиції.\nОд Пікар-Вольф — голова міста Морет з населенням 415 чоловік — надіслала листи своїм колегам — очільникам інших міст округу Гренобль на сході Франції, в яких попросила їх утриматися від вітальних поцілунків. З погляду О.Пікар-Вольф, Франція готова перейти до оновлених норм етикету й повернутися до більш нейтрального рукостискання.\nУ своєму листі мер оголосила, що тепер уникатиме поцілунків на ділових зустрічах. Вона також зізналася, що впродовж багатьох місяців спеціально спізнювалася на наради, аби не цілуватися з 73 колегами.\n«З мене вистачить поцілунків з десятками людей. Сподіваюся, моє рішення змусить зайвий раз задуматися про те, що кожен має право сам вирішувати, чи цілуватися при зустрічі. І неважливо, займає він чи вона офіційну посаду, перебуває на робочій зустрічі чи в іншому місці», — написала О.Пікар-Вольф.\nВона також заявила, що завжди вважала дивною і неправильною французьку традицію цілувати малознайомих людей. На її думку, «la bise» — це ще одна форма дискримінації жінок.\n«Чоловіки не цілуються при зустрічі, якщо тільки вони не друзі. Це дрібниця, але ми стикаємося із цим щодня, тому це ставить питання про гендерне рівноправ’я», — мовиться в листі мера. http://zib.com.ua/\nБагато француженок підтримали політика, вважаючи, що «la bise» краще замінити рукостисканням.\n» Геннадій Зубко: Вартість створення оптимальної системи теплопостачання для невеликого міста становить близько 250 млн грн\n» МЗС Франції чекає від України проект нової Конституції


"Вау! Це просто неймовірно! Я в космосі!" - Гайдемарі Стефанишин-Пайпер (відео)\nп’ятниця, 1 листопад 2019, 8:24\nГайдемарі Стефанишин-Пайпер — американська астронавтка українського походження. Її батько родом з Львівщини, мати — з Німеччини, власне там вони і познайомились після Другої світової війни, а потім переїхали в США, де Гайдемарі й народилася.\nГайдемарі Стефанишин-Пайпер стала восьмою жінкою в світі, яка вийшла у відкритий космос. Перш ніж стати астронавткою, Гайдемарі служила у Військово-морських силах США — працювала там дайверкою і ремонтувала кораблі під водою, і каже, що саме ця робота допомогла працювати у відкритому космосі, передають Патріоти України з посиланням на Громадське.\nЩо людина відчуває у відкритому космосі, як там можливо працювати та про що там думається? — розповіла Гайдемарі Стефанишин-Пайпер в програмі «Дорогенька моя».


Кутова кухня купити в м. Полтава в інтернет магазині Мекко, ціна\nКутова кухня в місті Полтава\nКупити кутова кухня з безкоштовною доставкою до Вашого дому в місті Полтава в інтернет-магазині Мекко, ціна та якість гарантовані.\nНаші менеджери допоможуть обрати кутова кухня, які найкраще будуть відповідати Вашим потребам. Оформити замовлення, уточнити деталі, терміни доставки та наявність можна, як у телефонному режимі, так і в онлайн формі на нашому сайті. Доставка товарів здійснюється по всій Україні, у місті Полтава у нас безкоштовна доставка усіх товарів на склад перевізника або до Вашого дому. Ми надаємо розширений опис товарів, а саме: фото, опис, технічні характеристики, ціни та по можливості відео огляд товару. Ми надаємо гарантію на усі наші кутова кухня. Купуючи в інтернет-магазині Мекко, Ви отримуєте не тільки бажаний товар, а й хороший настрій та позитивні емоції від покупки.


З усіх сил намагалась вибратись: Тітка замерзлої на Житомирщині студентки розповіла подробиці трагедії\nВ історії про замерзлу від холоду студентку, яку нібито водій автобуса висадив посеред траси, з’явилися нові деталі.\n20-річна Ірина Дворецька загинула в крижаній пастці. За попередніми даними, водій маршрутного автобуса, на якому дівчина їхала до райцентру, висадив її серед ночі в глухому лісі. Бо у студентки не виявилося грошей на проїзд. Про це інформує сайт politeka.net. Повідомляє\nПоліція намагається розслідувати ще одну версію трагедії. Мовляв, дівчина сама вийшла на одній із зупинок, коли виявила, що у неї немає грошей.\nЗазначається, що село Рудня-Хочинська знаходиться на кордоні Житомирської області. Типове Полісся: ліси, луки, болота.\n«Іра приїхала додому на канікули, а мама її була в лікарні в Олевську. Важка форма пневмонії. 8 січня маму повинні були в Житомир перевозити, Ірочка хотіла її супроводжувати. Тому і села на автобус о четвертій ранку, щоб до семи, коли за мамою приїде швидка, встигнути», – каже дідусь студентки Йосиф Мельник.\n«Я дзвонила в Олевськ на автостанцію, там сказали, що такої дівчини не бачили, дзвонила в лікарню – туди Ірина теж не прийшла. Та що там казати. Сестру вже не повернути», – побивається Наташа Дворецька, згадуючи ніч з 7 на 8 січня.\nСтарша сестра розповіла, що на Різдво Ірина допізна була з друзями. Колядували по хатах, можливо, випивали. До мами Іра збиралася похапцем – забула вдома гаманець з грошима. Кондуктор, що сиділа в автобусі біля водія, пустила дівчину в салон, машина рушила. А коли Іра виявила, що не може заплатити 24 гривні за проїзд, водій у наказав їй вийти з автобуса.\nНаступна за Руднею зупинка називається «Перга» – за назвою села, яке розташоване попереду. До перших будинків більше кілометра, місцевість – глуха. Кругом ліс, який перемежовується перелісками.\n«Якби він до села сестру довіз, висадив там, де люди. А тут же – нікого навколо, машини по нашим дорогам в таку рань не їздять», – розповіла сестра.\nДо рідного села, де забула гаманець, по дорозі йти більше 5 кілометрів. По стежці через ліс – 1,5 кілометра. Іра вирішила зрізати шлях. Дівчина виросла в родині лісника, непогано орієнтувалася на місцевості. Заблукала в темряві, збилася зі стежки і опинилася на замерзлому болоті.\n«Іра потрапила в боброву яму – провалилася по груди. Під її ногами була порожнеча, а внизу вода. Не могла вибратися, не діставала ногами до дна. Схоже, Іра усіма силами намагалася вибратися з провалу, била навколо себе по льоду – руки у неї були чорні від синців. А рюкзачок з телефоном лежав десь в метрі. Можливо, вона кинула його в надії за щось зачепитися», – розповіла тітка студентки, Наталія.\nТакож повідомляється, що тієї ночі Іра трохи посварилася з рідними.\n«Наташа і тато були проти того, щоб вона їхала. Спеціально гроші у неї забрали. Але Іра – вперта. Раз пообіцяла мамі приїхати і супроводити її до Житомира, від свого не відступить. У гаманці у Іри було 5 гривень. З ними сіла в автобус», – розповідає тітка Наталя.\nЗазначається, що водій нібито спочатку погодовися, але потім висадив двічину.\nТітка також розповіла, як відбувалися пошуки дівчини.\n«В обласному управлінні ГСЧС стверджують, що їх ніхто не повідомив про надзвичайну подію. Іру шукали рідні та друзі. Старша сестра каже, що повідомляла в поліцію про зникнення Ірини увечері 8 січня, але відгук був тільки 10-го – подзвонили, запитали, чи не знайшлася», – каже Наталія.\nПершим замерзлу дочка побачив батько. Він досі у важкому стані.\nКрім того, поліція розглядає і іншу версію: дівчина сама вийшла з автобуса, коли виявила, що у неї немає грошей. Копи знайшли свідків, які не підтверджують конфлікту дівчини і водія. Проте родичі загиблої кажуть, що знайшли пасажирів, які говорять, що конфлікт таки був.\n← Сазонов: Вечір, звонить телефон – Москва. Показую жінці, вона все зрозуміла і виводить дитину з кімнати. Ало…\n«Меня эти рогули интересуют в меньшей степени»: супруг потерпевшей унижение в ПАСЕ Скабеевой жестко высказался об украинцах →\nПісля того як представники «ромської» національності покинули парк. Трапилося те, чого ніхто не очікував! (ФОТО)\nadmin Комментарии к записи Карта Украины изменится навсегда: Рада приняла революционное решение отключены


Антена для мобільного телефону | Світ електронних схем\nАнтена для мобільного телефону\nОпубликовано 30 Dec 2010 в рубриці «антени»\nОстаннім часом у Росії значно збільшилася зона покриття мережами стандарту GSM 900.Тем Проте ситуація далека від ідеальної. Якщо в європейських країнах проблема невпевненого прийому практично відсутня, то більшість вітчизняних користувачів частенько з нею стикаються – в заміських будинках, на дачах і т. д. А як було б чудово виїхати на рибалку, полювання, в село, не втрачаючи зв'язок із зовнішнім світом! Ключ до вирішення цієї проблеми – зовнішні спрямовані або ненаправлення антени. Правда, купити антену мало – необхідно її правильно встановити і налаштувати. Читачі, знайомі з радіоелектронікою, зможуть самостійно виготовити та налаштувати антену, що працює в стандарті GSM. Сьогодні ми розповімо про типи антен і про способи їх установки і налаштування.\nКажучи зовсім просто, мобільний телефон являє собою дуплексну радіостанцію, провідну радіообмін на різних частотах. Всього в стандарті GSM 900 124 частоти. Телефон, як і базова станція, може працювати на будь-якій частоті, яка визначається оператором. Базова станція (BS) передає, а телефон (MS) приймає на частотах 935,2 – 959,8 МГц. Мобільний телефон передає, а базова станція приймає на частотах 890,2 – 914,8 МГц. Канал від BS до MS називається Down Link, від MS до BS – Up Link. Більшість операторів використовують обмеження дальності роботи мобільного телефону від базової станції – 35 км, що обумовлено особливостями стандарту. Пояснимо, що в мережі стандартної конфігурації в одному частотному каналі формується 8 тимчасових інтервалів (тайм-слотів): один службовий, а сім – розмовні. Саме в цьому випадку максимальна дальність зв'язку на кожному каналі становить 35 км. Проте в GSM передбачена також нестандартна конфігурація стільники, при якій дальність зв'язку збільшується на 70 – 100 км (конфігурація Extended Cell). На жаль, при такій конфігурації кількість розмовних каналів зменшується до 2 – 3, що зменшує ємність мережі. Використовувати такий режим в місті і близько оператору не вигідно. Іноді цей режим використовується на морському узбережжі для створення прибережної зони покриття. Таким чином, якщо у вас телефон стандарту GSM 900, не намагайтеся встановити зв'язок, віддалившись від найближчої базової станції більше ніж на 35 км. Максимальна дальність зв'язку, досягнута мною, – 34 км. На дальність радіозв'язку впливають такі фактори:\nРозташування BS і MS і рельєф місцевості.\nПотужність і чутливість MS.\nПотужність і чутливість BS.\nВикористовувані на MS і BS антени.\nВоля Господа Бога (досвідчені зв'язківці жартують, що це – головне).\nЗазвичай базові станції мають потужність 20 – 30 Вт. Антени застосовуються або штирові, або спрямовані. Чутливість базових станцій складає -100 дб – 115 дБ. Змінити або вплинути на всі ці параметри користувач, звичайно, не може. Вихідна потужність телефону становить 0,3 – 2 Вт, чутливість – 90 – 105 дБ. Чутливість телефону в основному визначається технологіями, що використовуються при створенні малошумних вхідних пристроїв. Якщо в зонах впевненого прийому різниця в чутливості і потужності між моделями практично непомітна, то в зоні невпевненого прийому вона може стати критичною. Найчастіше трубка показує рівень сигналу від базової станції 1 – 2 кубика (за шкалою), а встановити з'єднання не може: не вистачає потужності. І хоча стандартизація ETSI регламентує стандартні вихідні потужності для кожного класу телефонів, реальне значення може незначно коливатися. Гарною чутливістю відрізняються трубки SAGEM, Alcatel, Motorola. А по потужності проходять всі старі телефони, особливо Motorola. Всі телефони фази 2 мають приблизно однакову потужність. Що ж стосується рельєфу, то на рівній місцевості і по річці хвилі поширюються краще. Чим вище ви знаходитеся (в розумних межах), тим краще сигнал. Ліс часом "гасить" хвилі сильніше, ніж міська забудова.\nОтже, ви вибралися за місто і хочете забезпечити себе зв'язком. Підніміться на дах, горище або на найвищу точку поруч з будинком або потрібним вам місцем. Якщо телефон ловить мережу, але на межі (або нестабільно), у вас є всі шанси виправити становище, використовуючи зовнішню антену. Якщо відстань до станції менше 30 км, а мережа не ловиться, також спробуйте застосувати антену. В останньому випадку спробуйте домовитися з продавців про повернення антени, якщо експеримент провалиться.\nЯкщо сигнал, хоч і дуже слабкий, був все ж спіймали, наберіть будь-який міський номер – для перевірки. Якщо при розмові чутність нормальна і співрозмовник не скаржиться на випадання шматків вашої промови, значить, енергетика обох ліній (UL і DL) збалансована і можна використовувати стандартну антену, налаштовану на середню частоту між частотами прийому і передачі. Якщо ж співрозмовник час від часу пропадає, необхідно "підсилювати" спадний напрямок від базової станції до вашого телефону. Можливо, варто пошукати телефон з кращою чутливістю. Але якщо погано чути вас, слід посилювати напрямок від вашого телефону до базової станції. Вже на даному етапі зрозуміло, що при виборі типу антени і її параметрів бажано враховувати дані оператора і умови прийому.\nУ зонах невпевненого прийому часто спостерігається інтерференція (перешкоди) між каналами з однаковими і сусідніми частотами. На жаль, частотний ресурс, виділений операторам GSM 900 в Росії, обмежений, з-за чого в зоні невпевненого прийому часто "видно" частоти від різних базових станцій з однаковими або сусідніми значеннями рівня сигналу. Такі частоти створюють взаємні перешкоди, що заважають зв'язку, а при певних рівнях сигналів зв'язок стає і зовсім неможливою. Якщо на екрані телефону фіксується сильний сигнал від базової станції, а встановити з'єднання не вдається або вдається, але мова весь час пропадає, значить, ви зіткнулися з "чужинцями". "Змусити" телефон обрати іншу частоту виходить далеко не завжди, проте спеціальна функція телефонів Nokia – Netmonitor – це зробити дозволяє.\nЗ подібною проблемою я зіткнувся на дачі, яка відокремлюється від великого міста досить-таки відкритим простором. Телефон брав сусідні частотні канали з рівнями 70 дБ, 73 дБ і 72 дБ, але якість зв'язку залишало бажати кращого. Спас мене лише примусовий вибір іншого частотного каналу з меншим рівнем – 80 дБ. Однак при обмеженому частотному ресурсі навіть частотне перепланування мережі виручає далеко не завжди. Тим не менш, якщо у вашому телефоні відсутній Netmonitor, можна використовувати зовнішню спрямовану антену з хорошою діаграмою спрямованості. Залишається тільки зробити правильний вибір.\nЯк вже говорилося, збільшити дальність і якість зв'язку дозволяють саме зовнішні антени. Для телефонів в основному використовуються зовнішні штирові і логоперіодіческіе антени, а також антени типу хвильової канал. Повторимо, що в Західній Європі відсутні зони невпевненого прийому. Тому спрямовані антени для терміналів GSM 900 практично не випускаються. Якщо виробник і пропонує спрямовану фірмову антену GSM 900, вона, як правило, призначена для роботи з ретрансляторами (репітерами) операторів.\nУ СНД і Східній Європі спрямовані антени виготовляються кустарним способом. Крім того, є не-великі заводики в Чехії, Польщі та Прибалтиці. Проста автомобільна магнітна антена має посилення 1 – 3 дБ (1 – 2 кубики за шкалою телефону), хвильовий канал – 7 – 15 дБ (залежно від кількості елементів, якості збірки і настройки антени), що становить вже 2 – 3 кубики за шкалою, а логоперіодіческая антена – 7 – 12 дБ. Автомобільна антена являє собою вертикальний штир у 3 / 4, 1 / 2 або 5 / 8 довжини хвилі. Навіть проста автомобільна антена, піднята вище, може поправити ситуацію з невпевненою зв'язком. Справа в тому, що при розмові по телефону близько 10 – 20% енергії поглинається тілом користувача, тому, піднімаючи штиркової антену вгору, ви зменшуєте вплив на неї навколишніх предметів. Я сам спостерігав, як саморобні, напівхвильова і вертикальні диполя, підняті на 5 м, вирішували проблему зв'язку. Пояснимо, як такий диполь виготовляється.\nРис. 1. Вертикальний диполь\nЗачищаємо c одного кінця білий телевізійний кабель RG6U. Отримуємо центральний провідник і оплітку кабелю. До центрального провідника припаюємо мідний дріт будь-якої товщини довжиною близько 8,2 см (для діапазону 900 МГц) і кріпимо його вертикально вгору. До оплітці припаюємо другий шматок дроту такої ж довжини і кріпимо його вертикально вниз (рис. 1). Отримуємо щось схоже на букву "Т", покладену набік. (У телебаченні використовується горизонтальна поляризація, а в GSM – вертикальна, тому потрібно саме такий диполь.) Інший кінець кабелю підключаємо через перехідник до телефону. Будьте уважні і не замкніть центральну жилу з оплеткой, інакше телефон може згоріти. Ну ось, за 5 хвилин ми спорудили примітивну антену, що не поступається за параметрами китайським автомобільним.\nНаведу історію з життя. Приїхавши минулого літа на відпочинок до Криму, я виявив, що на базі обіцяного оператором впевненого покриття немає. Це означало, що я пропущу дуже важливий дзвінок. Впевнений сигнал виявився на даху котеджу, але перспектива просидіти там два тижні мене не надихнула. За 5 хвилин я знайшов шматок потрібного дроти (замість мідного використовував алюмінієвий). Ще 10 хвилин пішло на те, щоб відшукати у сусідів 5-метровий шматок телевізійного кабелю. Nokia 7110 має механічний комутатор для зовнішньої антени, тому я просто встромив центральний провідник кабелю прямо в роз'єм телефону, а оплітку кабелю поєднав із металевим обідком зовнішнього роз'єму телефону. Укріпив антену на даху будиночка і вже через 10 хвилин на радість родині і на заздрість сусідам вільно спілкувався по телефону.\nЯк то кажуть, повернемося до наших баранів. Спочатку скористаємося автомобільної штирьовий антеною ($ 5 – 10). Тут головне – не нарватися на занадто погане якість. Маючи Netmonitor, перевірити антену набагато легше. При підключеної до телефону автомобільної антени рівень сигналу повинен збільшитися на 1 – 3 дБ (наприклад, з -60 дБ до -57 дБ). У крайньому випадку, сигнал повинен залишитися незмінним. Якщо при підключенні антени сигнал зменшиться на 5 дБ і більше, краще відмовитися від покупки. Хочу зауважити, що хороша фірмова автомобільна антена коштує від $ 40 і вище. Втім, і серед азіатських 10-доларових виробів іноді зустрічаються непогані речі. Встановлена на дах вашого "будиночка в селі", автомобільна антена здатна вирішити проблему зі зв'язком. Якщо посилення автомобільної антени не вистачає, можна звернутися до інших – наприклад, до поширеної спрямованої антени – хвильовому каналу. Він виглядає, як звичайна телевізійна антена, встановлена на даху будинку.\nХвильовий канал дозволяє отримати реальне посилення до 7 – 15 дБ з оптимальною діаграмою спрямованості. Але у нього є недолік – вузькосмуговий. Різниця між частотою прийому і частотою передачі в GSM 900 становить 45 МГц, а весь робочий діапазон – 890 – 960 МГц (смуга в 70 МГц). Домогтися лінійної або близькою до лінійної характеристики в такому широкому діапазоні важко. Тому бажано виготовляти хвильовий канал в залежності від частоти оператора і конкретного місця і в залежності від ситуації зрушувати резонанс до частоті висхідного або спадного напрямків. Для більшої широкосмуговості слід використовувати тільки петлевий вібратор, погоджуючи його з кабелем – наприклад, з симетрувального петлею; також слід обмежитися невеликою кількістю елементів, скажімо, 3 – 12, тому що якщо їх буде більше, налаштувати антену без обладнання буде важко, крім того, робочий діапазон антени звужується.\nМені доводилося мати справу з безліччю хвильових каналів, виготовлених кустарно. Констатую: у більшості антен коефіцієнт посилення становив менше 7 дБ, деякі мали резонанс на частотах 700 – 800 МГц замість GSM-діапазону і коефіцієнт стоячої хвилі більше 3 (при передачі це може легко вивести з ладу вихідний каскад телефону). Професійно виготовлені і налаштовані саморобні антени зустрічалися рідко.\nТепер на черзі – логоперіодіческіе антени (їх теж можна відшукати на радіоринку). У порівнянні з хвильовим каналом вони мають більш широкий робочий діапазон. Тому такі антени менш критичні до точності виготовлення і налаштування. Реальний коефіцієнт посилення тут досягає 10 – 14 дБ. Теоретично при необхідності можна з'єднати 2 хвильових каналу, один – налаштований на частоту прийому, інший – На частоту передачі, але це вже занадто складна система.\nУ діапазоні 900 МГц питання вибору кабелю набуває першорядну роль. Вітчизняні телевізійні коаксіальні кабелі можна використовувати тільки обмежено (загасання більше 30 дБ на 100 м занадто велике). З доступних імпортних зразків підійде RG6 – коаксіальний кабель з подвійною опліткою. Його ви знайдете в будь-якому магазині. Згасання становить 20 – 24 дБ на 100 м (перевіряв експериментально). Промислові штирові автомобільні антени зазвичай включають в себе кабель RG59 з загасанням 28 дБ на 100 м. Антена типу хвильовий канал з коефіцієнтом посилення 12 дБ і 10 м кабелю RG6U дають загальне посилення 9,6 дБ, а при 20 м – 7 дБ.\nНа більшості телефонів є роз'єм для зовнішньої антени. Крім того, для кожного типу телефону існує так званий антенний перехідник (близько $ 5), він підключається до зазначеного роз'єму і являє собою короткий шматок кабелю, з одного боку якого знаходиться специфічний телефонний високочастотний роз'єм, а з іншого – стандартний ВЧ-роз'єм. Зазвичай загасання в антенному перехіднику не перевищує 1 дБ. Купуючи антенний перехідник, переконайтеся в його дієздатності. При включенні перехідника в телефон вбудована в телефон антена відключається і вихідний каскад перемикається на перехідник. Іншими словами, якщо ви просто підключаєте перехідник до телефону, сигнал на шкалі телефону повинен трохи впасти. Потім ви підключаєте зовнішню антену до перехідника, і сигнал збільшується. Якщо все йде саме так, значить, перехідник працює.\nОтже, ви купили антену і підключили її до кабелю і до телефону. Піднялися на високу точку і приступили до налаштування антени. Додайте телефон так, щоб було видно екран. Як вже говорилося, при налаштуванні антени з апаратами Nokia краще всього використовувати функцію Netmonitor. У більшості інших телефонів можна ввести спеціальний код і відкрити службове меню, яке дозволяє побачити приймальний рівень 6 – 8 частот, що приймаються телефоном у порядку убування, номери частот, відстань до базової станції, відсоток помилок у каналі та ін (Опис багатьох сервісних меню, див на: www.3ton.com/gsm.) Якщо Netmonitor є, будемо орієнтуватися по рівню сигналу в децибелах (нагадуємо, що сигнал сильніше, коли значення рівня в децибелах менше). Якщо він відсутній, будемо налаштовуватися за стандартною шкалою сигналу.\nТак як антени базових станцій GSM 900 мають вертикальну поляризацію, хвильовий канал слід розміщувати вертикально. При юстируванні антен зверніть увагу на те, що приймальний рівень сигналу, що відображається в телефоні, змінюється з затримкою на кілька секунд, тому антену слід повертати повільно і дискретно. Якщо вам відомо направлення на найближче місто, почніть з нього. Повільно повертайте антену по горизонту. Якщо сигнал знайдений, ваше завдання знайти напрям, звідки сигнал приходить з максимальним рівнем. Якщо сигналу немає, повільно повертайте антену по горизонту, поки він не з'явиться. Пам'ятайте, що кожний метр висоти установки антени може виявитися вирішальним. Якщо сигнал не знайдено, спробуйте переміститися на кілька метрів убік і пошукати знову. Може бути, вам пощастить. Небажано використати кабель між антеною і телефоном довжиною більше 30 м: у цьому випадку практично весь сигнал втрачається в кабелі.\nНаостанок наведемо розміри саморобної логоперіодіческой антени для діапазону 850 – 950 МГц (рис. 2). Розміри взяті з сайту www.atnn.ru. Програму для розрахунку антени-хвильовий канал знову-таки можна знайти на: www.3ton.com/gsm. Параметри: коефіцієнт посилення – 8,3 дБ, хвильовий опір – 60 Ом.\nНомер елемента Загальна довжина вібраторів (мм) Відстань від попереднього елемента (мм) Відстань від кінця буму (мм)\nТеги: антени, антену, кабелю, прийому, сигнал, станції, телефону


Дмитрівська церква, Дихтинець - Дихтинець - Відпочинок в Карпатах\nПо дорозі до Путили ви проїжджатимете село з незвичною назвою Дихтинець. В давнину у ньому виготовляли дьоготь, від чого і пішла назва. При в'їзді ви побачите велику скелю, біля якої відбувся бій між УПА та загонами НКВД. Але найцікавіший об'єкт в селі – дерев'яна Дмитрівська церква, яка побудована зовсім незвичних форм для Буковини і Гуцульщини загалом. Сюди добре навідатися після Усть-Путили, оглянувши відому скелю "Кам'яна Багачка".\nСело Дихтинець знаходиться у вузькій долині річки Путилки, на відстані 35км на південь від залізничної станції Вижниця. Згідно з однією з версій, його назва походить від поєднання німецьких слів, що у перекладі означають "густа сітка", маються на увазі карпатські ліси, які у минулому оточували село звідусіль. Вперше поселення згадується у писемних джерелах 1774 році.\nЦеркву збудували у 1871 році. Припускають, що стиль її первісно був подібний до інших церков буковинської Гуцульщини – тризрубний трьохкупольний храм. Однак через деякий час над західним фасадом добудували дві симпатичні вежі-куполи, які надають церкві оригінальних форм.\nВ ході реставрацій Дмитрівська церква втратила дерев'яний дах, який замінили на бляшану обшивку, а стіни покрили тесом, який перефарбували у зелений колір. На сьогодні церква належить прихожанам православної церкви Московського патріархату.\nДмитрівська церква сама по собі дуже цікавий і оригінальний об'єкт, який не подібний на жодні інші об'єкти Буковини. У своєму архітектурному вирішенні дерев'яна церква святого Дмитрія – триверха тризрубна будівля, встановлена на кам'яному фундаменті, з квадратним у плані бабинцем, гранчастим нефом та презбітерієм. Бабинець суттєво подовжений і увінчаний додатково двома двоярусними вежами, швидше за все це було зроблено пізніше для збільшення площі храму. Зруби перекриті трьома восьмигранними шатровими верхами і завершуються декоративними баньками. Стіни сакральної споруди спочатку були вкриті ґонтом, згодом вертикально та горизонтально обшиті планками і розділені невеликим круговим декоративним опасанням на два яруси. У храмовому інтер'єрі спостерігається глибинне розкриття внутрішнього простору. Над бабинцем розміщені хори. На фасаді і поруч з боків є невеликі круглі віконця, більші вікна прямокутної форми розміщені також на боках зрубів і на вежах.\nПри в'їзді в село зі сторони Чернівців знаходиться скеля Острива, яку в народі називають "Скеля трьох чекістів". Неподалік від нею ще при комуністичній владі був встановлений пам'ятник про загибель тут трьох співробітників НКВД. Тільки нещодавно місцева влада прибрала надпис на пам'ятнику.\nДмитрівська церква знаходиться у самому центрі села при дорозі Т-2601 до Путили. Її характерний вигляд не дозволить вам пропустити храм. Через село проходять автобуси сполученням Путила – Чернівці. Зручно подорожувати власним транспортом, однак якість дорожного покриття залишає бажати кращого. Відстань від обласного центру – близько 100 кілометрів.\nДмитрівська церква у Дихтинці Путильського району є одним з найстаріших діючим храмом Путильщини, вважається оригінальним взірцем дерев'яного сакрального зодчества гірської Буковини XІX ст. і належить до пам'яток архітектури національного значення. Цього року жителі села будуть святкувати 140-ву річницю з дня заснування храму. За переказами, на місці Дмитрівської церкви колись стояла Юріївська, але в середині ХІХ століття її було розібрано та перевезено в село Іспас. Пам’ятка історії, що пережила дві Світові війні, сьогодні є одним з найгарніших храмів Гуцульщини.\nПлоща храму 105 квадратних метрів. Стіни прикрашає багато ікон, серед них є ікона "Страшний суд", виготовлена в 1930 році. На території є дзвіниця, в якій серед нових дзвонів є і дзвін 1890 року (за документами привезений з Відня) та дзвін 1919 року (привезений з Бухареста та подарований церкві братами Симоном та Василем Грицюками). При вході на подвір’я храму поряд з красивими воротами знаходиться каплиця, збудована близько 40-ка років тому та відреставрована цьогоріч. Є три хрести для освячення води, один з яких пов’язують з роком будівництва храму. Поряд знаходяться два цвинтарі ХІХ та ХХ століття.\nПершим священиком храму був Григорій Кантемір. В різні часи в храмі правили службу Григорій Балошескул, Стефан Маланчук, Волинець Стахій, Аксентій Вознюк, люди відомі не тільки на Путильщині, а й далеко за її межами. Від 19 серпня 2000 року настоятелем Свято-Дмитрівської церкви є отець Дмитрій (Федоращук).\nЗа останні роки сільська церква істотно оновилась. Був збудований новий паркан, ворота, відреставровано стіни храму, поставлено новий хрест для освячення води. На сьогоднішній день Свято-Дмитрівська церква є пам’яткою архітектури загальнодержавного значення.\nРайон загалом багатий старовинними дерев'яними храмами, наприклад у сусідніх селах знаходяться церква святої Параскеви та церква Трьох Святителів.\nЧас роботи: храм відкритий для відвідування в час недільних та святкових богослужінь.\nДихтинець - село в Україні, у Чернівецькій області, Путильському районі. Населення за переписом 2001 року разом з навколишніми хуторами становило 3883 людини. Перші архівні згадки про село Дихтинець є в документах 1774 року, коли його населення становило вже більше 1000 осіб. Хоча деякі науковці ЧНУ не згодні з цією датою віку села і мають певні відомості про те, що Дихтинець входив до складу Римської імперії та був її форпостом багато століть тому назад, тобто вік села значно більший. Одним із підтверджень цього факту є віднайдення скарбу староримських срібних монет в сусідньому селі Плоска. Назва села Дихтинець пішла, можливо, з тих часів, коли в селі криничним способом добували нафту та переробляли її на дьоготь та гас. До початку ХХІ ст. в присілку Дихтинця (Малий Дихтинець) збереглися напівзавалені глибокі криниці, звідки колись брали нафту великими цебрами і переробляли найпростішими способами. (Вже за Радянського Союзу було проведено геологорозвідку, яка дійсно довела наявність невеликих непромислових запасів нафти в нашому регіоні, які залягають на невеликій глибині. А в Лопушній Вижницького району (приблизно 20 км через гори) є промислові поклади нафти, які успішно розробляються і нафта надходить на переробку).\nСело, коли про нього описували в перших документах (1774 рік), було приналежне до Молдовського князівства. У 1775 р. після російсько-турецької війни (1768–1774), Австрія анексує Буковину. З 1775 р. Дихтинець у складі Герцогства Буковина. Станом на 1904 р. селище Дихтинець мало 1620 мешканців. Громада користувалась власною символікою - печаткою з зображенням пилки та сокири і написом німецькою мовою: "Gemeinde Vorstand in Dichtenitz". З 1918 року село Дихтинець, як і вся Північна Буковина, окуповане Румунією. На той час більшість населення села складають українці. 28 червня 1940 року Північну Буковину внаслідок радянської анексії частини Румунії 1940 року долучено до УРСР. Протягом 1941–1944 років Північна Буковина знову перебуває під владою Румунії. У 1944 році Північну Буковину знову зайняли радянські війська.\nтут було відзнято багато фрагментів кіношедевру Юрія Іллєнка та Івана Миколайчука "Білий птах з чорною ознакою". Важке життя, побут, звичаї селян Буковини та жителів с.Дихтинець в 40-х роках ХХ століття;\nвосени 2012 року Дихтинецька школа відсвяткувала 150-річчя заснування.\nДе можна переночувати найближче до Дмитрівська церква, Дихтинець?\nГотель "Кам'яний рай" Стебні (Устеріки) (7км), Садиба "Перлина" Верховина (18км), Відпочинковий комплекс "Гердан-Верховина" (18км), Садиба "Соняшник" (20км), Садиба "Гірський куточок" (20км), Садиба "Крокус" (20км)\nЯкі маршрути проходять повз Дмитрівська церква, Дихтинець?\nПропонуємо пройти такі туристичні (пішохідні) маршрути через/біля Дмитрівська церква, Дихтинець: Писаний Камінь – с. Буковець, с. Буковець – Писаний Камінь – с. Буковець, с. Космач, через г. Ротило, г. Грегіт, г. Біла Кобила до с.Буковець, с. Зелене, через г. Скупова до смт. Верховина, с. Верхній Яловець – г. Яровиця


Субота, 27 листопада 2021, 05:32\nРухливі штучні об’єкти з часом зношуються – це неминуча правда життя. Ми звикли лагодити зношені механізми та речі, але як бути з тими, які є в людських тілах? Міжнародна команда вчених з університетів Йорка і Дарема та університету Цінхуа створила спосіб досить легко ремонтувати поверхні з низьким тертям у штучних суглобах.\nПро це пише сайт волинських новин «Конкурент», посилаючись на Technology Org.\nПриродні суглоби мають перевагу в тому, що вони можуть використовувати зцілюючу силу організму. Хрящова тканина може бути пошкоджена з часом, і вона не заживає швидко, але принаймні є шанс, що вона відновиться сама. Створені людиною суглоби не мають цих лікувальних властивостей, а це означає, що з часом штучні суглоби починають зазнавати все більшого тертя, і, можливо, їх навіть потрібно буде знову замінити.\nВчені черпали натхнення з природної хрящової тканини і того, як вона змащує суглоби у людей. Вони виявили, що кільця цукру можуть допомогти полімеру закріпитися на поверхнях, усунути пошкодження та зменшити тертя. Дослідники створили спеціальне покриття з низьким тертям для штучних суглобів. Коли вони стираються під час нормального використання, цукрове кільце дозволяє полімеру зафіксуватися на місці. По суті, відновлюючи поверхню з низьким тертям в штучному суглобі.\nНатуральний хрящ використовує воду для створення гладкої поверхні, що забезпечує плавні рухи та низький ризик зносу. Нове штучне покриття також використовує воду подібним чином, щоб створити слизьку поверхню. Полімер розчиняється у воді і повертається на поверхню, коли він пошкоджений або зношений. Хоча нове покриття за складом не схоже на натуральні тканини, його механізм дії має бути однаково ефективним. Вчені кажуть, що ця технологія в майбутньому може мати ширшу область застосування.\n«Компоненти наших покриттів є біосумісними, що робить їх гладкими. Це є успішними перспективами для використання в медицині. Ми також можемо уявити собі розробку цілого ряду цих матеріалів, які працюють у дуже різних середовищах. Уникнення та відновлення пошкоджень, викликані тертям, не менш важливі для того, щоб автомобілі та інша техніка прослужили тривалий час», – каже доктор Пол Макгонігал, старший автор дослідження\nЗвичайно, попереду ще довгий шлях до того, як цю технологію можна буде використовувати в клінічних умовах. Однією з головних проблем є те, що у воді має бути розчинена значна кількість полімеру. Проте вчені сподіваються, що в майбутньому вони вирішать це питання і додатковий матеріал не знадобиться. Це допоможе старшому поколінню довше мати більш комфортні та гладкі штучні суглоби.\nНагадаємо, що 40-річний житель Лондона Стів Варз отримає перший у світі протез ока надрукований на 3D-принтері.\nФізичні вправи як спосіб уповільнити хворобу Альцгеймера\nздоров'я цукор вчені\nБагатоніжка з 1 306 ногами: в Австралії знайшли нову істоту (фото)\nЯпонські вчені розробили маски, які виявляють коронавірус\nПерший у світі електричний вінгсьют (відео)\nОбмежувальні квантові вимірювання\nМожливе вторгнення РФ: чи готова Волинь до оборони (відео)


Станіслава Коляснікова приєдналася до напрямку кризових і корпоративних комунікацій\nСтаніслава Коляснікова приєдналася до напрямку кризових і корпоративних комунікацій\nДо напрямку кризових і корпоративних комунікацій компанії «Михайлов і Партнери. Україна» приєдналася Станіслава Коляснікова. Станіслава братиме участь у підготовці моніторингів, пресс-матеріалів, організації заходів, а також відповідатиме за розвиток Client Service та адміністративний супровід клієнтів компанії.\nСтаніслава почала свою кар'єру в якості молодшого медіа-аналітика в консалтинговій компанії «NOKs fishes». Одним із проектів, в якому вона брала участь, була оцінка іміджу компанії «Corum Group» (до грудня 2013 р. - НПК «Гірські машини»). Пізніше отримала досвід роботи в digital на посадах молодшого стратега та account manager в агенції «PRODIGI». Станіслава брала участь у процесі розробки стратегії комунікацій і концепцій для креативного відділу агенції, а також координувала роботу команди. Серед її клієнтів - міжнародні корпорації Nestle, Guerlain, Pirelli.\nСтаніслава отримала диплом спеціаліста з міжнародної інформації в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Т. Шевченка. У 2013 році пройшла практику в комітеті Верховної Ради у закордонних справах. У 2015 році закінчила освітню програму від AIESEC Growth in PR.


Як правильно зберігати смартфони та ноутбуки, якщо ви ними не користуєтеся - GSMinfo\nЯк правильно зберігати смартфони та ноутбуки, якщо ви ними не користуєтеся\nУявімо собі ситуацію, що пристрої вам не будуть потрібні в найближчий місяць, рік, а то й два.\nСправа в тому, що літій-іонний акумулятор не любить глибокого розряду. Навіть якщо після повного розряду вдасться відновити АКБ за допомогою потужної зарядки (крім контролера пристрою), це не означає, що батарея буде працювати на повну потужність. Навіть якщо вона була на момент консервації нова. Виконуйте ряд правил, які допоможуть зберегти акумулятор вашого девайсу на тривалий термін:\nЗарядіть акумулятор до 60-80% перед тим, як покласти пристрій на полицю;\nЯкщо батарея знімна, витягніть її та не зберігайте всередині пристрою. Усередині батареї йдуть постійні хімічні процеси, які за певних обставин можуть вийти назовні та пошкодити дорогий гаджет;\nЯкщо витягнути акумулятор не вийде, то хоча б раз на 1-2 місяці потрібно заряджати девайс до 50%. Пристрій має бути обов’язково вимкнено;\nУ випадку, якщо батарею вилучено, то заряджати її потрібно раз на 3-5 місяців.\nВищевказані кроки дозволять зберегти акумуляторну батарею до більш-менш осудного стану. З роками будь-який АКБ (неважливо заряджений чи розряджений) втрачає свій ресурс — це цілком нормальний процес.\nНе варто забувати про температуру та вологість повітря. Зберігати будь-які цифрові пристрої слід у сухому місці за кімнатної температури. Якщо в приміщенні велика вологість, то краплі вологи можуть призвести до окислення та корозії внутрішніх елементів.\nТакож потрібно уникати потрапляння сонячних променів та спеки – зберігати девайси на балконі навіть у закритій шафі точно не варто. Ідеальне місце — шафа, комод, комора в звичайній кімнаті, що опалюється в зимовий час.\nСкажtемо відразу — цифрова техніка дуже швидко морально застаріває, тому краще позбавлятися її ще в той час, коли вона коштує якихось грошей. Але якщо ви не плануєте продавати техніку, що не використовується, то важливо дотримуватися всіх вищевказаних правил, щоб девайс був актуальний через тривалий час.\nНаведені поради застосовні не тільки до смартфонів, а й до ноутбуків, планшетів, екнш-камер, фотоапаратів, реєстраторів та будь-якої іншої техніки, яка має всередині акумуляторну батарею.


Значення поняття «громадськість» при проведенні громадських слухань для видачі висновку з ОВД - Legal House law firm\nЗначення поняття «громадськість» при проведенні громадських слухань для видачі висновку з ОВД\nУ далекому 1999 році Верховна Рада України ратифікувала Конвенцію про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, більш відому як Орхуська конвенція (далі – Орхуська конвенція).\nМинуло більш ніж 17 років, перш ніж ми почали приводити своє законодавство, в аспекті доступу громадськості до оцінки впливу на довкілля (далі – ОВД), у відповідність з положеннями вищезгаданої конвенції.\nНаслідком цього було набрання чинності наприкінці 2017 року Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» (далі – Закон України «Про ОВД»), нормами якого було скасовано чинний на той час Закон України «Про екологічну експертизу».\nПопри це, важко заявити, що усі зміни внесені Законом України «Про ОВД» змогли повною мірою містити норми ратифікованої Конвенції, не утворивши невизначеності чи правової колізії. Принаймні це стосується розмежування двох правових категорій «громадськості» та «зацікавленої громадськості».\nАле перш ніж обговорити вплив громадськості в аспекті ОВД та перейти безпосередньо до обговорення дихотомії понять «громадськість» та «зацікавлена громадськість», розгляньмо суть цієї процедури та з’ясуємо чим саме є оцінка впливу на довкілля.\nМи можемо вивести визначення поняття «оцінки впливу на довкілля», виходячи з наведеного в Законі України «Про ОВД» визначення поняття «вплив на довкілля».\nТак, оцінкою впливу на довкілля є дії компетентного органу спрямовані на виявлення характеру планової господарської діяльності, в особливості її безпечності для життєдіяльності людей та їхнього здоров’я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об’єктів, історичних пам’яток та інших матеріальних об’єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об’єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів.\nЧому ж ми тепер застосовуємо визначення «ОВД», а не як це було до 2017 року, «екологічна експертиза»?\nСеред причин цього є розширення кола суб’єктів, які залучаються у вищезгаданий процес, наприклад, серед них з’являється така категорія як «громадськість».\nТобто, зникає, певного роду, «експертність», оскільки експертом є той, хто наділений фахом для здійснення дій, що передбачають необхідність певних спеціальних знань.\nГромадськість, очевидно, експертністю володіти не може, а, отже, було б дивним, коли на одному з етапів до експертизи залучався «не експерт».\nПостає питання, кого ж саме ми можемо вважати нововведеним суб’єктом, коли мова йде про «громадськість»?\nУ частині першій ст. 1 Закону України «Про ОВД», другим пунктом дається визначення «громадськості»:\n«громадськість – одна чи більше фізичних або юридичних осіб, їх об’єднання, організації або групи»\nЗдавалося б звичайне визначення, проте не все так однозначно. Визначення «громадськості», яке наведене в ст. 1 Закону України «Про ОВД» не дає нам чіткого розуміння кола суб’єктів до яких ми можемо застосовувати наведену категорію.\nВизначення наведене в Законі наділяє правосуб’єктністю занадто широке коло осіб, що зводить майже до абсурду поняття «громадськості».\nЯкщо ми звернемося до згаданої на початку Орхуської конвенції, і прошу звернути на це увагу, то нею чітко зазначається дихотомія двох категорій, яка відсутня в Законі України «Про ОВД», а саме «громадськість» та «зацікавлена громадськість».\nА виражено це у ст. 2, де зазначається, що «громадськість» означає одну або більше фізичних чи юридичних осіб, їхнє об’єднання, організації або групи, які діють згідно з національним законодавством або практикою, тобто цілковито кореспондує визначенню зазначеному в Законі України «Про ОВД».\nПроте, серед визначень наведених у статті, ми зустрічаємо й іншу категорію, з іншим правовим статусом – «зацікавлена громадськість», тобто громадськість, на яку справляє або може справити вплив процес прийняття рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища, або яка має зацікавленість в цьому процесі. Для цілей цього визначення недержавні організації, які сприяють охороні навколишнього середовища та відповідають вимогам національного законодавства, вважаються такими, що мають зацікавленість.\nЦе має, на перший погляд, неочевидний, проте глибокий сенс, оскільки конкретно визначає коло осіб, на яких поширюється правомочності передбачені Конвенцією, тобто розширює коло суб’єктів цієї процедури. Ст. 4 Конвенції якраз і розмежовує правовий статус громадськості та зацікавленої громадськості, де друга має іншу правомочність у отриманні доступу до екологічної інформації.\nТепер звернімося до ст. 6 Конвенції, якою регулюється участь громадськості в прийнятті рішень, щодо окремих видів діяльності, де правом на одержання інформації про час і місце будь-якого громадського слухання наділена саме зацікавлена громадськість.\nПитання виникають, якщо порівняти наведені положення Конвенції з частиною першою ст. 4 Закону України «Про ОВД», де зазначено про те, що у процесі оцінки впливу на довкілля забезпечується своєчасне, адекватне та ефективне інформування громадськості.\nТобто, усієї громадськості, а не лише тієї, на права якої здійснюється вплив від процесу прийняття рішень з питань, що стосуються ОВД, тобто зацікавленої.\nПостає питання, чи буде порушенням права осіб передбаченого ст. 4 Закону України «Про ОВД», якщо категорія «громадськість» є такою обширною та невизначеною, що її цілковите інформування є, фактично, неможливим?\nТакож, у цьому можна помітити юридичну колізію, де положення Закону суперечать положенням ратифікованої Конвенції. Слідуючи ст. 27 Віденської конвенції: «…Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору…», робиться очевидний висновок, що положення Конвенції мають вищу юридичну силу, ніж положення Закону.\nТобто, попри наявність чіткого розмежування двох правових категорій, виражених у Орхуській конвенції, Закон України «Про ОВД» ототожнив та зрівняв «громадськість» та «зацікавлену громадськість», дозволивши будь-якій одній чи більше фізичним або юридичним особам, їх об’єднання, організаціям або групам брати участь у громадському обговоренні в процесі ОВД, а також наділив усю громадськість, а не лише ту її частину, на права якої здійснюється вплив від процесу прийняття рішень з питань, що стосуються ОВД, правом на одержання інформації.


Дешеві Авіаквитки з Аеропорту Кiвалiна (KVL) | Tickets.ua\nАвіаквитки в Кiвалiна (Кiвалiна, США)\nАвiаквитки / США / Кiвалiна / Аеропорт Кiвалiна\nАвіаквитки в Кiвалiна\nЗамовляйте дешеві авіаквитки в Кiвалiна. За допомогою сервісу пошуку квитків на літак Tickets.ua ви без проблем знайдете кращу пропозицію в Ківаліну. Вам потрібно лише вказати напрямок перельоту, дату, кількість дорослих пасажирів та дітей. Зручна форма результатів пошуку містить розклад літаків з/у аеропорт Кiвалiна і всі можливі варіанти перельотів. Залишилося вибрати найбільш підходящий для вас варіант і купити авіаквиток на потрібний рейс.\nІнформація про аеропорт Кiвалiна\nКод IATA - KVL. Кiвалiна може обслуговувати як внутрішні, так і міжнародні рейси. Кваліфікований персонал допоможе з проходженням пасажирів паспортного та митного контролю, реєстрацією багажу і ручної поклажі. Зали очікування із зручними кріслами, бари, ресторани, магазини Duty-free, безкоштовний Wi-Fi допоможуть комфортно очікувати на свій рейс. У більшості великих аеропортів є бізнес-лаунж, де де можна скористатися телефоном, факсом, провести ділову зустріч. Для пасажирів з дітьми передбачена дитяча кімната.\nДістатися до або із аеропорту Кiвалiна, США найзручніше на таксі або скористатися автобусним чи залізничним експресом.\nТабло аеропорту Кiвалiна\nFlughafen Kivalina Airport\nHava Limanı Kivalina\nOro Uostas Kivalina\nPort Lotniczy Kivalina\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 0507727258


Більш ефективна робота та скорочення витрат з використання хмарних технологій\nCloud Блог – Більш ефективна робота та скорочення витрат з використання хмарних технологій\nНе варто заглиблюватись у подробиці та описувати, чому останнім часом понад 75% усього бізнесу в Європі перейшло на електронний майданчик. Тепер, калібруючи з новим бізнес-ландшавтом, компаніям необхідно розставляти пріоритети по проектами і правильно розподіляти ресурси. При цьому хмарні технології стають все більш важливими складовими під час роботи, оскільки можуть допомогти при операційній ефективності.\nОдне із завдань Google Cloud – це допомогти великим підприємствам комфортно і без зайвих витрат переносити інфраструктуру на хмарну платформу. Найчастішим запитом при використанні Google Cloud є переміщення локальних середовищ у хмару для масштабування та скорочення накладних витрат та витрат на інфраструктуру шляхом скорочення займаної площі обладнання.\nМожливо, зараз це звучить трохи складно, але розглянемо приклад з перенесенням додатків з VMware. За допомогою Google Cloud можна перенести програми, що працюють на платформі VMware з економією ресурсів до 30%. Якщо дивитися на підхід міграції більш глобально та детально, рішення міграції даних у BigQuery може скоротити загальні трирічні витрати на 52%.\n27 травня 2021 року було проведено конференцію Solving Together, на якій було представлено 20 індивідуальних сесій, присвячених темі операційної ефективності та безперервності бізнесу на віддаленій роботі. Отже, п’ять основних аспектів, які розглядалися на конференції:\nПідвищення операційної ефективності за допомогою інфраструктури. Ще одна головна причина через яку бізнеси продовжують масово переходити на хмарні сервіси, це бажання скоротити витрати на IT технології та при цьому підвищити продуктивність команди. Дізнайтеся, як міграція даних може вплинути на покращення продуктивності.\nАналітика без загрози для бюджету. На сесіях також розповідалося, як за допомогою інтеграції BigQuery можна убезпечити свій банківський рахунок під час запуску аналітики. Таким чином ви зможете покращити своє масштабування та покращити показники аналітичних даних з економією витрат.\nВаріанти витрат на хмарні технології. При використанні нових технологій для свого бізнесу потрібно чітко розуміти, які додаткові витрати потрібно виділити. На одній із сесій також чітко розповідалося про те, які практики необхідно застосовувати, щоб скоротити зайві витрати. Дізнайтесь більше.\nОбслуговування клієнтів із Contact Center AI. Відмінний варіант трансформації вашого контакт-центру, який здатний покращити роботу з клієнтами та за мінімальних витрат. Прослухати конференцію можна тут.\nЯкщо ж ви все-таки пропустили сесії або навіть після перегляду у вас все одно залишалися питання щодо роботи сервісів Google Cloud, тоді звертайтеся з усіма питаннями в компанію Cloudfresh — єдиний центр експертизи Google Cloud, Zendesk і Asana. За цими продуктам ми можемо надати вам:


Мо Янь - Біографія, життя і творчість письменника\nМо Янь - Біографія, життя і творчість письменника\nза “... галлюцинаторний реалізм, який об'єднує народні казки з історією та сучасністю ...”\nВперше ім'я Мо Яня я почув чверть століття тому. Студентська тусовка (а я в той час був на стажуванні в Пекінскому інституті кінематографії) бурхливо обговорювала набираючу силу нову прозу, яка прагнула звільнитися від диктату ідеології і політики. Зі стриманим пієтетом згадували Ван Мена, який вже здобув статус лідера, але більше хвалили молодь: Ті Нін - за живий, хоча ще не переступивший рамок реалістичної описовості мови, зовсім юних Ван Шо, А. Чена, Лю Сола, що збагачують прозу чуттєвим сприйняттям світу.\nУ цьому ряду називався і Мо Янь - ще недавно скромний воєнний літератор, що не претендував на особливу оригінальність. Його повість “Сім'я червоного гаоляна”, без удаваної вишуканості і сліпучих колористичних мазків зобразила “природну людину” на суворому полотні сільської глибинки, притягувала до себе увагу культурної спільноти. Але висока оцінка повісті прийшла з іншого боку: відомий кінооператор і початківець режисер Чжан Імоу вибрав її для свого постановочного дебюту “Червоний гаолян”. Ставши лауреатом Берлінского кінофестивалю, фільм здобув популярність у всьому світі (а слідом за цим і в країні).\nУ своїх інтерв'ю режисер незмінно підкреслював добротну літературну основу фільму: “Мене потряс її вітальний порив, цей буйний імпульс безкрайнього гаоляна, ця вогнеподібна пристрасть на гаоляновому полі... Цей фільм відбив мої роздуми про життя і про мистецтво кіно, відкрив мої почуття і образ думок... Мо Янь створює якийсь особливий світ, подібно Маркесу... Це вільне розкриття життєвих сил, божевільна життєва позиція, це нічим не стримуване буття забарвлене в кольори ідеалу і рідко зустрічається у китайців, навіть у сучасних”. Повість Мо Яня війшла в представницький список “Краще в китайській літературі XX століття”, зайнявши гідне місце поруч з творами Цань Сюе, А. Чена, Ван Аньї, Юй Хуа, Су Туна, віршами Бей Дао, Хай-цзи, п'єсами Гао Синцзяня.\nМо Янь - це псевдонім, у російській пресі його переводять як “Мовчи”. Відразу згадується Тютчев: “Мовчи, цурається і тай / І почуття, і мрії свої”. Чи не з російського поета, звичайно, китайський письменник взяв свій псевдонім, він мав на увазі самого себе. Він не кимось керує, а собі закриває рот, щоб не сказати зайвого. Проте цензура знайшла для себе роботу. На початку 1990-х, коли в Китаї після розстрілу студентів на площі Тяньаньмень загострилася політична ситуація, був заборонений його роман “Країна вина”. Занадто-де відверто письменник говорить про корупцію і пияцтво в провінціі, про обжерливості і прістрасті до алкоголю, надто гостро критикує порядкі в сучасному Китаї.\nСаме з цим твором в кінці 2012 року познайомився нарешті російський читач. Роман дуже вдало - до присудження премії - вийшов у видавництві “Амфора” (Санкт-Петербург). У ньому виведеналюдина, яка заплуталась в складнощах буття; в глибинах його психології таїться міфологічний пласт. Сам Мо Янь, осмілівши після Стокгольма, повідомив журналістам, що своїм псевдонімом хотів “нагадати собі, що треба притримувати язичок і ховати свою ідентичність, поки він пише, служачи в армії”, Але суть, звичайно, не в армії, а в загальному настрої країни.\nУ недавньому інтерв'ю англійському літературному журналу “Гранта” Мо Янь навіть віддав хвалу цензурі, зізнавшись, що невільні умови, в яких йому доводилося творити, вважає вельми плідними. Цензура, сказав письменник, стала однією з причин його звернення до світу фантастичного, який став джерелом його натхнення. Сам письменник головним героєм “Країни вина” зробив якогось “письменника Мо Яня”, відокремивши його від себе, і відверто зізнався, що власні слова передав “іншому Мо Яню”: “Я ніби рака-самітника, а Мо Янь - раковина, яку я займаю”. Але про що ж думає цей “рак-відлюдник”, нам поки невідомо,\nНароджений 17 лютого 1955 роки (існують і інші версіі) в повіті Гаомі провінції Шаньдун в родині багатих селян, він отримав ім'я Гуань Моє. Його теж можна наповнити сенсом: приблизно - “Той, хто планує карму”. І його шлях по життю показує, що бар'єри, яких було чимало, він долав вольовим зусиллям і справді сам вибудовував свою карму, увінчану “Нобелем”. В інтерв'ю, яке він дав після отримання Нобелівської премії, Мо Янь розговорився, зізнавшись, що став письменником, щоб змінити долю, спочатку не дуже ласкавою до до вічно голодному хлопчикові-пастушку, мріяв про мисці пельменів.\nПершим бар'єром стало походження. Звичайно, бути сільським жителем в КНР означало чимало, у селян же “руки в гної”, як висловився Мао Цзедун, ідеологічно протиставивши їх білоручками-інтелігентам. Але сім'я-то була “багатої”, і це викликало недовіру, яке долає чистоту гною. Так що під час культурної революції юний Гуань Моє потрапив під ідеологічний прес, був змушений кинути школу і багато років “перевиховуватися” на сільських полях. Мабуть, він робив це досить успішно, усвідомивши, яким повинен бути “гвинтик” налагодженої і керованої машини.\nМо Янь видав на-гора зі своєї “раковини” 11 романів і кілька десятків повістей і оповідань. Серед них “Великі груди, широкий зад” (маються на увазі старі кам'яні статуї, з якими пов'язані легенди про вірних дружин, які чекають пішли в військовий похід мужів), “сандалового кара”, “41 знаряддя”. Улюблений твір Мо Яня “Стомлений кармою” написано в дусі Ляо Чжая, що жив в XVII столітті недалеко від рідного села письменника, автора дивних історій про лисиць-чарівниці, де сходяться воєдино різні часи і простори. У Мо Яня ж душа страченого на зорі народної влади багатого землевласника потрапляє в пекло, а потім завдяки колесу реінкарнацій повертається на землю. Спочатку у вигляді тварин - осла, собаки, свині, мавпи, а потім - людини. Через враження різних живих істот розповідається новітня історія китайського села з усіма її перипетіями у вигляді великого стрибка, масової колективізації і культурної революції. Важке переміщення вельми втомлює (на сьогоднішньому жаргоні в цьому слові чується політичний підтекст) душу бідолахи. “Країна вина” - вже затверджене перекладом і публікацією назва, але чи не краще звучало б “Винний край”? Ці два ієрогліфа - Цзюгена - старий вислів, часто зустрічалося в класичній поезії саме в значенні “винний край” або, якщо пригадати давню топонімічної лексику, “винний доля”.\nДія майже всіх романів Мо Яня відбувається в його рідному повіті Гаомін провінції Шаньдун. Чим не Фолкнер з його вигаданим округом Йокнапатофа? Тому Мо Яня іноді і називають “китайським Фолкнером”. Глиняні фігурки, паперові вирізки, лубочні картинки з дитинства врізалися в пам'ять письменника і, як він сам формулює, визначили його літературний стиль.\nНе виключено, що після отримання Нобелівської премії і в зв'язку із збільшеними тиражами своїх книг незабаром він очолить цю двадцятку. Адже після сенсаційного повідомлення про присудження йому Нобелівської премії всі його твори були буквально зметені з магазинних полиць.\nПри всіх безперечних літературних чеснот твори Мо Яня розповідають про речі, які далекі від інтересів масового читача: про сільське життя, про китайську новітню історію до і після 1949 року. Все це присмачене соусом фантасмагорії, відсилання до фольклору і не є легким чтивом. Не можна не помітити, наскільки індивідуальна творча манера Мо Яня; як зауважив глава Шведської академії Петер Енглунд в інтерв'ю Шведському телебаченню, “досить прочитати півсторінки, як дізнаєшся Мо Яня”.\nАле є й інші думки. Відома американська письменниця Сьюзан Зонтаг сказала, що в Китаї є лише один письменник, гідний Нобелівської премії, - Цань Сюе (на жаль, російський читач знає лише кілька її оповідань в збірниках і журналах, в тому числі “Іноземної літератури”).\nОцінка Нобелівським комітетом Мо Яня, який в “галлюцинаторном реалізмі з'єднує казки, історію та сучасність”, викликала подив і здивування людей, знайомих з літературознавчої термінологією, але дехто навіть присвоїв письменнику звання “батька галлюцинаторного реалізму”. У прес-релізі Комітету буквально сказано: The Nobel Prize in Literature 2012 was awarded to Mo Yan “who with hallucinatory realism merges folk tales, history and the contemporary”. По-китайськи hallucinatory realism звучить зрозуміліше: “мaгічний реалізм”. До речі російська “Вікіпедія” замінила “галлюцинаторний” на тактовне і толерантне “запаморочливий”.\nУ Нобелівській промові Мо Янь сказав: “Мої твори - це китайська література, але це і частина світової літератури. У них зображено життя китайського народу, китайська специфіка його культури і звичаїв. У той же час моя проза - в широкому сенсі - описує людину. Можна прямо сказати, що вона стоїть на точці зору людини і показує людину, і тому, я думаю, вона не локальна, вільна від расових і кланових обмежень”.\nМо Янь - не перший китайський нобелянт, але його високу нагороду вперше не супроводжував скандал. У 2000 році Нобелівський комітет присудив премію з літератури Гао Синцзянь за “твори вселенського значення, відмічені гіркотою за стан людини в сучасному світі, які відкривають нові шляхи перед китайською прозою і драматургією”, однак в Китаї ця подія не стала святом. Гао Синцзянь в 1980-ті роки починав як “нетиповий” драматург, що тяжіє до абсурдизму. Його “Автобусна зупинка”, яка нагадувала “В очікуванні Годо” Семюеля Беккета, шокувала незвичноюневизначеністю вимовлених зі сцени слів, відсутністю чітко сформульованої ідеї гасла. Це, звичайно, не було схоже на “народного письменника Мо Яня” і віддавало сумнівним західництвом. У той час навіть ще не було молоді, здатної увібрати нову естетичну ментальність. А “нагорі” п'єсу засудили як “ідеологічно шкідливу”, іншу ж п'єсу заборонили, а після трагічних подій 1989 року вся творчість Гао Синцзяня кваліфікували як “контрреволюційну пропаганду”.\nВ результаті письменник емігрував на Захід. Я був в Китаї як раз в той період, коли йому присудили Нобелівську премію. Звичайно, це вже не було схоже на радянський 1958 рік з листами обурених громадян, які не читали, але дружно засуджували роман “Доктор Живаго”. Однак в книжкових магазинах Пекіна не тільки не було творів Гао Синцзяня, але навіть і комп'ютер продавця не відгукувався на його ім'я, а люди у відповідь на моє запитання здивовано запитували, - “А хто це?”. У сучасній китайській інтернет-енциклопедії “Байке байду” стаття про Гао Синцзяні вже є, хоча його знаменита “Чарівна гора” видано на рідній мові тільки на Тайвані.\n“Велика китайська стіна стоїть непорушно, як і всі два тисячоліття. Але охоронних функцій вона вже не несе, - справедливо зауважив свого часу письменник Ван Мен, - живий залишається лише та культура, яка здатна вбирати в себе світ, обмінюватися зі світом, долаючи навіть виникають зі світовою культурою конфліктні моменти. Замкнута культура, звичайно, самобутня, але врешті-решт опиниться лише в музеї”. Щось подібне постулював Лю Сяобо, китайський Нобелівський лауреат 2010 року в номінації “Премія миру”.\nЗгадую 15 травня 1988 року. Моє річне стажування в Пекіні завершувалася, не віщуючи більше нічого примітного, як раптом обережний стукіт у двері гуртожитській кімнати став сигналом самої Історії. У кімнаті з'явився молодий (не даси тодішніх 33 років) людина в вицвілому джинсовому костюмі, з довгим волоссям, недбало розкиданими по плечах. Він увійшов до іноземця без боязкості, тоді ще звичної для основної маси китайців, хоча діоптрії його невеликих очок посилювали настороженість погляду, в якому був відсутній навіть натяк на посмішку. Пізніше, відчувши в ході розмови, що я не збираюся критикувати його погляди, що відрізняються від поглядів більшості співвітчизників, він відтанув. Але всміхатися співрозмовнику, а собі, своїм думкам, безупинно кипіли в його мозку.\nЧерез 12 років він згадував у своєму вірші, опублікованому в гонконгському журналі “Open Magazine”: Дюжину років тому / я потрапив у вир / цієї площі / і подумав про своє обгоріле життя. / Через дванадцять років / я знову тут, / і немає нікого, / хто загасив би полум'я віри / серед цих снігів / ... / ваші душі палають, / це вогонь розпечений, а не сніг крижаний.\nПісля цього настав новий етап його діяльності. Навколо Лю Сяобо згуртувалися прихильники, в 2003 році він очолив китайський ПЕН-центр, в 2008 році склав “Хартію-08” з вимогою демократичних реформ, яка була кваліфікована як “підбурювання до підриву державного ладу”. За деякими даними, в кінці того ж року Лю Сяобо був заарештований і в грудні 2009 засуджений до 11 років тюремного ув'язнення. На Нобелівську премію миру його в 2010 році висунули Вацлав Гавел і Далай-лама XIV.\nТоді, в травні 1988 року, Лю Сяобо стверджував, що традиції, особливо в культурі, - це пута, що сковують особистість. Вони ведуть країну по колу, а необхідний розвиток по спіралі, щоб з цього кола вирватися. Я нагадав йому розповідь Бредбері про машину щастя, яка трансформувала людей в абсолютно однакові шайби і методично розкладала по ідеально рівному полю. Він нічого не сказав у відповідь, лише потаємні посміхнувся, немов такий образ відповідав його уявленням про сучасний соціальний (можливо, в той час в його лексиконі навіть ще не було терміну “тоталітарний”) державі.\nВін був філософ і філолог, і ми говорили про китайську літературу. Теорія Чжу даке про багатовікову всесильність родового мислення в Китаї в цілому імпонувала Лю Сяобо, адже кінорежисер Се Цзінь, якого тоді офіційно піднімали на щит, “створює не мистецтво, а політику”, “грає в політику”. Ван Мен - добротний майстровий, і його пояснення життєвих проблем багато в чому точніше, ніж у інших. Єдиний справжній письменник в Китаї, на думку Лю Сяобо, - Цань Сюе, що зображає вільного від матеріальної та соціальної залежності людини.\nЯ був наймолодшою дитиною в сім'ї моєї матері.\nМій найбільший ранній спогад пов'язаний з єдиним термосом в моїй родині, з яким ходили в громадську їдальню за окропом. Через голод, із слабкості я впустив термос і розбив його, я був наляканий до смерті, зарившись в стіг сіна, цілий день не наважувався вийти. Увечері я почув, що мати кличе мене. Я вибрався з копиці сіна, думаючи, що мене будуть бити, лаяти, але мати не била і не сварила мене, тільки гладила по голові і довго зітхала.\nНайбільше я пам'ятаю один опівдень в свято Середини осені. У нашій родині зліпили пельмені, що було рідко, кожному тільки по одній мисці. Коли ми їли пельмені, старий жебрак підійшов до порога нашого будинку. Я відклав півмиски сушеної солодкої картоплі і віддав йому, але він розсерджений вимовив: "Я стара людина, ви їсте пельмені, а мені даєте сушену картоплю, що ж у вас за серця?" Я роздратовано сказав: “Ми за рік не їмо і кілька разів пельменів, кожному по одній маленькій мисці, навіть наполовину не наїсися! Дали тобі сушеної картоплі і то непогано, хочеш, їж, а не хочеш, то йди!” Мати насварила мене, а потім половину пельменів зі своєї миски, насипала в миску старого.\nКоли я був підлітком, моя мати страждала від серйозного захворювання легенів. Голод, хвороби, втому змушували нашу сім'ю терпіти страждання, ми не бачили світла і надії. У мене виникло таке зловісне почуття, що мама в будь-який момент може покінчити життя самогубством. Кожен раз, коли я повертався з роботи, увійшовши в двері, голосно кликав маму, почувши її відповідь, у мене немов камінь з душі знімався. Якщо я якийсь час не чув її голосу, мене охоплював страх, я біг у флігель і на млин шукати її. Одного разу, обшукавши всі кімнати, я не побачив маму. Я сидів у дворі і голосно плакав. В цей час мати з в'язкою дров увійшла у двір. Вона була дуже незадоволена тим, що я плакав, але я не міг сказати їй про свої страхи. Мама побачила, що у мене на душі, вона сказала: “Синку, не хвилюйся, хоча я живу зовсім без радості, але поки Ян Ван не покличе мене, я не можу піти”.\nЯ народився з потворною зовнішністю, багато жителів села, побачивши мене, сміялися, і кілька задиристих учнів в школі через це побили мене. Я повернувся додому, гірко ридаючи. Мама сказала мені: "Синку, ти не потворний. У тебе, що не вистачає носа, немає очей, руки ноги на місці, у чому потворність? До того ж, якщо у тебе добре серце, ти робиш багато добрих справ, то навіть потворний може стати гарним". Потім я поїхав в місто. Коли деякі дуже культурні люди все ще за моєю спиною і навіть прямо в обличчя потішалися над моєю зовнішністю, то я згадував слова матері, і зі спокійним серцем прощав їх.\nМоя мати була неписьменною, але дуже поважала грамотних людей. Життя нашої сім'ї була важкою, часто недоїдали, але як тільки мені потрібно було купити книги і канцелярські приналежності, вона завжди мені це купувала. Вона була працьовитою, що не терпіла ледачих дітей, але якщо я через навчання не встигав зробити роботу, вона ніколи не критикувала мене.\nОдного разу на ринок прийшов сказатель. Я потайки втік слухати книгу, забувши про те, що вона веліла мені зробити. За це мати насварила мене. Увечері, коли при світлі маленької гасової лампи вона шила для сім'ї одяг з бавовни, я не витримав і переказав для неї почуту від казок історію. Спочатку вона була трохи роздратовано, бо, за її уявленням, у казок був язик без кісток, вони були неробами, з їхніх вуст не можна було почути нічого хорошого. Але розповідається мною історія поступово захопила її. Потім кожен ринковий день, вона більше не давала мені роботу, мовчазно дозволивши мені йти слухати книги. На знак подяки за доброту матері і щоб похвалитися перед нею своєю пам'яттю, я почуті протягом дня історії у всіх фарбах переказував для неї.\nНезабаром мені вже було мало переказувати історії казок. У процесі переказу я безперервно щось додавав і перебільшував. Я міг там, де це подобалося мамі, переробити сюжет, а іноді навіть змінити розв'язку історії. Моїм слухачем була не тільки моя мама, і моя старша сестра, моя тітка, моя бабуся - всі стали моїми слухачами. Дослухавши мою історію, моя мама іноді стурбоване, чи то мені, чи то розмірковуючи вголос говорила: “Синку, ким ти станеш, коли виростеш? Невже ти зможеш прогодуватися жвавим мовою?"\nЯ розумів заклопотаність матері, тому що в селі балакучий дитина всім набридає, а іноді і створює проблеми для себе і своєї сім'ї. У повісті “Віл” я описав таку дитину, який викликає огиду у людей в селі своїм базіканням, в цьому відображення мого дитинства. Моя мама завжди нагадувала мені, щоб я менше говорив, вона хотіла, щоб я був тихим, спокійною і щедрою дитиною. Але хоча мої явно сильні здатності і величезне бажання говорити - це, без сумніву, була велика небезпека, але мої здібності розповідати історії при цьому доставляли їй задоволення, що викликало у неї глибоке протиріччя. Як то кажуть “легко змінити країну, важко змінити характер”. Незважаючи на серйозні настанови моїх батьків, я не позбувся мого природного нахилу говорити, що робить моє ім'я “Мо Янь” - “не говори”, досить іронічним.\nНе закінчивши початкової школи, я перервав навчання. Так як я був юним і слабким, то не міг виконувати важкої роботи, міг на пустирі в сорній траві пасти корів і овець. Коли я зі стадом проходив повз ворота школи і бачив, як мої колишні однокласники шумлять на шкільному дворі, моє серце переповнювала печаль, я глибоко усвідомлював біль людини - нехай навіть дитини - після того, як він покинув колектив. Прийшовши на пустир, я відпускав корів і овець, дозволяючи їм самим пастися. Блакитне небо, як море, безкрайній луг, навколо нікого не видно, не чути голосу людей, тільки птахи співають в небі. Я відчував себе дуже самотнім, було дуже сумно, в серці пустота. Іноді я лежав на траві, дивлячись, як по небу ліниво пливуть білі хмари, в моїй голові виникало безліч незбагненних фантазій. У наших місцях поширене безліч історій про лисиць, які перетворюються в красунь. Я фантазував про те, щоб з'явилася лисиця, яка, перетворившись в красуню, буде разом зі мною пасти корів, але вона все не з'являлася. [...]\nДля письменника, кращий спосіб говорити - це писати. Все що я повинен сказати, ви можете знайти в моїх роботах. Сказане несеться вітром, а написане - вічно.\nРоків п'ятдесят тому, коли я вчився в третьому класі, школа організувала екскурсію на виставку страждання, де всі ми на чолі з нашим учителем плакали гіркими сльозами. Для задоволення вчителя я навіть не витирав сліз. Деякі з моїх однокласників, плюнувши на долоню, змочували щоки, зображуючи сльози. Але серед усіх нас плачуть (хто по-справжньому, хто прикидаючись) був один хлопчик, чиє обличчя було сухим. Він мовчав і не закривав обличчя - він просто дивився на нас широко розплющеними очима з вираження чи подиву, чи то збентеження. Після екскурсії я повідомив про нього вчителю, і хлопчик був покараний. Роки по тому, коли я сказав вчителю, що шкодую про свій донос на хлопчика, вчитель сказав, що принаймні десять моїх однокласників зробили тоді теж, що і я. Хлопчик помер років десять тому, але моя совість досі не дає мені спокою, коли я згадую про нього. Цей випадок навчив мене: коли всі навколо плачуть, ти маєш право не плакати, але коли сльози у всіх показні, твоє право значно зростає.\nОсь ще одна історія: понад тридцять років тому я служив в армії. Одного вечора я сидів у канцелярії і читав, коли відчинилися двері і ввійшов літній офіцер. Він глянув на стілець, який стояв переді мною, і пробурмотів: "Хм, де всі?" Я встав і голосно сказав: "Ви хочете сказати, що я ніхто?" Вуха старого почервоніли від збентеження, і він вийшов. Після цього я довго пишався своєю зухвалістю. Правда, через роки, ця гордість перетворилася в докори сумління.\nНаберіться, будь ласка, терпіння ще на одну - останню історію, яку мій дід розповів мені багато років тому. Вісім сільських каменярів сховалася від урагану в напівзруйнованому храмі. Зовні гримів грім і спалахувала блискавка. Раптом почулися крики дракона. Люди прийшли в жах і зблідли. Один з них сказав "Хтось із нас, напевно, образив небеса страшним гріхом. Ця людина повинна вийти з храму, щоб прийняти кару і позбавити від страждань невинних". Природно, такого не знайшлося. Тоді інший запропонував: "Раз ніхто не хоче виходити, давайте кинемо наші солом'яні капелюхи до дверей. Той, чий капелюх вилетить за двері і є цей грішник, і ми попросимо його вийти з храму і прийняти покарання". Всі погодилися і кинули свої капелюхи до дверей. Сім капелюхів впали на підлогу, а один вилетів. Вони почали вмовляти цю людину вийти і прийняти покарання, але він відмовлявся. Тоді вони схопили його та стали виштовхувати геть. Б'юся об заклад, ви всі знаєте, чим закінчується ця історія: не встигли вони виштовхнути його, як стіни храму обвалилися на них.


Пошук попутників або водія в мережі: за власну безпеку ми відповідаємо самотужки\nУ Київській обл. вже понад тиждень тривають пошуки Тараса Познякова. Він виїхав на Audi А6 зі Львова 4 квітня з попутниками, яких взяв на популярному сервісі BlaBlaCar.\nРодичі, друзі Тараса, правоохоронці, кінологи, волонтери кинули всі сили на те, щоб знайти Тараса. Але поки, на жаль, правоохоронці знайшли лише автомобіль, яким їхав Тарас. Audi А6 виявлено в с. Новосілки Києво-Святошинського району.\n"Правоохоронці вели пошуки в цілодобовому режимі. Велику допомогу надали громадські організації, небайдужі мешканці Київщини. Але були й такі "зацікавлені" особи, які надавали неправдиву інформацію поліцейським, чим намагалися перевести пошуки зниклого хлопця в неправильний напрям", - розповіли в поліції.\nНаразі львів'янина оголошено у всеукраїнський розшук\nЯк розповіли в поліції , подібний випадок не поодинокий. Правоохоронцям вже неодноразово доводилося шукати зниклих людей, які скористалися сервісом пошуку попутників або водіїв в інтернеті.\n"Коли шукаєте в інтернеті або на вулиці водія чи попутників, не можна бути впевненим, що ця людина не вчора отримала права, не є наркоманом або бандитом. Люди здебільшого покладаються на те, що все буде добре. Ми попереджаємо, але мало хто прислухається.\nУ нас були такі випадки, що кількох людей завозили до лісу, грабували і кидали", - розповіли в поліції.\nІ дійсно, користуючись популярними онлайн-сервісами (BlaBlaCar - інтернет-сервіс пошуку попутників або сервіс замовлення таксі), варто пам'ятати, що це лише майданчики, які надають можливість знайти попутників або водія, але які при цьому не несуть ніякої відповідальності за якість і тим більш за вашу безпеку. Ці сервіси лише економлять ваш час і роблять життя більш комфортним, а ось за це саме життя відповідаєте ви, цілком і повністю.\nНепоодинокі також випадки нападу таксистів на пасажирів. Ринок таксі в Україні практично не регулюється, а пасажири вкрай рідко вимагають у водіїв ліцензію. Зараз працювати таксистом може, по суті, кожен, у кого є права й автомобіль. Плюс в цю сферу послуг хлинуло багато нефахівців, які змушені заробляти таким чином, і вони далеко не завжди налаштовані патріотично і можуть образити не тільки ваші почуття, але й заподіяти фізичну шкоду, якщо спір зайде надто далеко.\nПравоохоронці радять користуватися послугами транспорту, який ліцензовано і який контролюють транспортні компанії. Тоді у випадку з ДТП або зникненням, якщо ТЗ зареєстровано, можна перевірити транспортної компанії. Це хоч трохи гарантує безпеку. В інших випадках такої гарантії немає.


Метаморфози та перверзії. Девід Кроненберг [«Мертва зона», «Муха», «Космополіс»] — The Village Україна\nПодкастиМетаморфози та перверзії. Девід Кроненберг [«Мертва зона», «Муха», «Космополіс»]\n«Реальність, до якої хочеться доторкнутися, якою б огидною вона не була»\nОлександр Михед, 14 січня\nУ шостому епізоді нового подкасту The Village Україна «Станція 451» ми говоримо про Девіда Кроненберга. Письменника, який видав свій дебютний роман «Спожито» вже в статусі абсолютного класика кінематографу. Режисера, який випробовує нашу психіку химерними персонажами, новими реальностями й перетином кордонів дозволеного. Він адаптував «Мертву зону» Стівена Кінга, «Історію насилля» Джона Вагнера, «Космополіс» Дона Делілло, загалом зняв понад 20 фільмів і, сподіваємося, не збирається зупинятися.\nЯк вивчення біології вплинуло на створення горорів? Що таке справжня реальність і чому митець – це також науковець?\nДевід Кроненберг: від писання до кіно\nДевід Кроненберг народився 1943 року в Торонто, Канада. Батьки його батьків родом із Литви. Мати Естер була музиканткою. Батько Мілтон Кроненберг – журналіст, письменник і власник книжкової крамнички під назвою «Професорова книжкова крамниця».\nПро батька Кроненберг говорив так: «Хоч він і не був надто успішним продавцем книжок, однак був успішним журналістом. Тож я знав про писання, воно здавалося чимось очевидним. І я засинав під звук коліщатка механічної друкарської машинки».\nДля кінематографу в його дитинстві не було місця. Він говорив: «Кіно здавалося цілковито недосяжним для пацана з Торонто, бо ж у Канаді не було ніякої кіноіндустрії. Тож про кіно я й гадки не мав. Натомість писання було частиною мене, відтоді як узагалі пам’ятаю себе».\nЙого творчий шлях розпочався в 16 років з оповідання, яке він надіслав до одного з найповажніших жанрових журналів Fantasy & Science Fiction. Він отримав чудовий лист-відмову, надрукований на обкладинці одного зі свіжих чисел журналу. То була відмова, що надихала: «Вам майже вдалося. Присилайте нам іще». Однак він більше не робив подібних спроб.\nУ 20 років Девід Кроненберг вступив до Університету Торонто. Він захоплювався ботанікою та лепідоптерологією – розділом ентомології, що вивчає метеликів.\nКроненберг був переконаний, що в майбутньому комбінуватиме кар’єри вченого й письменника-фантаста, маючи за взірець Айзека Азімова. Біологію він вивчав лише рік, проте вона вплинула на його початкове зацікавлення горором у кіно.\nКроненберг каже: «Я ніколи не думав про біологію, як щось жахне. Гадаю, це надзвичайно бентежне, навіть розтин плоду свині. Ти починаєш розуміти форми життя, як життя виникає та як існує. Це не жах. Для мене це чисте задоволення».\nПроте в університеті Девід більше часу проводив зі студентами лінгвістики та філології й на другому році навчання почав вивчати літературу, філософію й історію.\nЗ часів університету походить ще одна історія, яка вплинула на Кроненберга як митця. Саме там він побачив художній фільм «Зима, що зігрівала нас» Девіда Сектера, у якому знялися кілька друзів Кроненберга. Фільм став першим англомовним канадським фільмом, який показали на Каннському кінофестивалі.\nЗа вікном 1965 рік, ідея зйомок кіно в Канаді все ще фантастична. І Кроненберг відчуває шок, коли бачить знайомих на кіноекрані.\nВін поринає у вивчення кіномайстерності, здобуває перші гранти від уряду, працюючи з Айваном Райтманом (який згодом зробить «Мисливців за привидами»).\nКроненберг починає втілювати в життя химерну ідею канадського кіно. Та ще дивнішу його гілку – канадський горор.\nЛітература та кіно: мутоване злиття\nКроненберг послідовно наполягає на тому, що як кінематографіст він не відчуває впливу інших режисерів.\nВін радше йде від літератури до кіно. Для Кроненберга особливо важливим є романтичне кліше голодного митця, генія, якого не зрозуміли та не прийняли його сучасники. Він говорить: «Коли я вивчав американську літературу, мене вразило, як щоразу великі американські письменники помирали у відчаї та безславності. Вітмен, Мелвілл, Готорн, По».\nВід твердження про те, що, мовляв, не було жодних впливів (ще один крок), до його концепції авторського кіно. Кінополотна, що тчуться нитками лише одного павука. Одного творця сценарію та режисури.\nТак фактично триватиме аж до початку 1980-х, до роботи над екранізацією роману «Мертва зона» Стівена Кінга. На той час Кроненберг – автор уже шести фільмів.\n«Мертва зона» – перший приклад адаптації літературного тексту Кроненбергом.\nТрейлер стрічки «Мертва зона»\nВін пояснює свій захват роботою над перенесенням літератури на екран через слово fusion – злиття. Як каже режисер: «Подібно до того, як ви робите дитину з кимось іншим, виходить злиття».\nПрацюючи над «Мертвою зоною», Кроненберг сформулював одну зі своїх найвідоміших мантр: «Ти маєш зрадити роман, аби залишатися вірним роману».\nІ далі розшифровує: «Обидва медіуми – література й кіно – цілковито різні. Не існує такої штуки, як переклад книжки мовою кіно, тому що не існує такого словника. Ти маєш перевинаходити роман для екрану. І часто це значить бути жорстоким».\nАдаптації й перевтілення літератури\nПочинаючи з 1986 року, Кроненберг зняв 12 фільмів, з яких лише три були за оригінальним сценарієм, а не літературною адаптацією.\nЗ-поміж них окремо виділимо кілька прикметних історій:\n1986-й – «Муха». В основу покладено однойменне оповідання Жоржа Ланжелана. Історія про наркотичну залежність, що спершу дає ілюзію всесильності й виходу за усталені межі, а потім призводить до тотальної руйнації.\n1991-й – «Голий ланч». Перевтілення, фантазія на тему роману Вільяма Берроуза та його життя. Сюрреалізм комашиних і наркотичних перверзій вартістю майже в 20 мільйонів доларів, які зовсім не окупилися в прокаті.\n1996-й – «Автокатастрофа». Фільм, що приніс Кроненбергу спеціальну й унікальну відзнаку журі Каннського кінофестивалю. В основі – роман Джеймса Балларда.\n2005-й – «Історія насилля», або «Виправдана жорстокість». Фільм номінували на «Оскар» за найкращий адаптований сценарій. В основі сценарію – графічний роман 1997 року, написаний Джоном Вагнером і намальований художником Вінксом Локком (тим Вінксом Локком, який уже 30 років оформлює обкладинки альбомів гурту Cannibal Corpse).\nА сам Кроненберг свого часу перетворив сценарій до фільму «Екзистенція» на графічний роман.\nПаралельно зі зйомками останніх чотирьох фільмів він писав свій дебютний роман «Спожито» (Consumed).\nКроненберг вважає, що кінематограф завжди підгодовувався літературою. І що писання – це основна частина творення кіно.\nКроненберг каже: «Якщо ти напишеш рукопис або роман, він одразу існує. Він є. І якщо ти напишеш сценарій, нічого не існує. Це просто ідея».\nЙого довго вважали письменником без книжок. 2007 року, за сім років до виходу роману «Спожито», світ побачила перша праця про Кроненберга та літературна традиція під назвою «Девід Кроненберг. Автор чи фільммейкер», написана Марком Браунінгом.\nКроненберг зізнався, що досі іноді відчуває комплекси, пов’язані з тим, що роман – це вища форма мистецтва, а кіно – ні. І допоки не буде опубліковано його власного роману, ця заздрість залишатиметься непогамованою.\nУсесвіт Девіда Кроненберга\nКроненберг про трансформацію. На початку 2014 року, коли Кроненберг дебютував із романом «Спожито», вийшов друком новий переклад англійською історії перевтілення Грегора Замзи.\nЦе видання мало одну важливу фішку – передмову Кроненберга, у якій він зробив цікавий інтерпретаційний хід.\nВін перевів розмову про прикру долю Грегора Замзи в площину особистої історії, власного досвіду Кроненберга. Він каже, де та різниця між тим, коли ти одного ранку прокидаєшся й розумієш, що перетворився на комаху? І тим, коли ти одного ранку прокидаєшся й усвідомлюєш, що тобі вже за 70?\nКроненберг буквально каже: «Розчарування стає новою, неуникною реальністю, і життя вже не продовжить свій біг, як до цього».\nКроненберг переводить цю історію в реалістичну площину, дозволяє через зрозумілу аналогію ще краще усвідомити реальність Замзи, співвіднести з нашим життєвим досвідом.\nКроненберг насамперед про реальність очима своїх персонажів. Він майже завжди йде за логікою, за суб’єктивністю й викривленням сприйняття реальності. За страхами, візією, наркотичним тріпом, травмою своїх персонажів.\nКроненберг говорить: «Мені дуже рано стало зрозуміло, що реальність – це неврологія. У житті мені знадобився лише один тріп під ЛСД, аби дуже швидко зрозуміти, що реальність – це питання, як працює ваша нервова система й ваші органи чуттів».\nВін вважає, що людина здатна змінювати реальність. Наприклад, келих вина – це вже зміна. Тому роботи Кроненберга насамперед про спроби людей подолати їхню реальність, а не про самодеструкцію персонажів.\nЩе один з основних термінів, пов’язаних із його творчістю, – це боді-горор, жаска трансформація, уразливість тіла.\nКроненберг про тіло. Тіло, що деформується, змішується. Тіло, що губить обриси.\nТрейлер стрічки «Муха»\nТіла чоловіків і жінок, що кохаються й зливаються в одне. Зазвичай, його персонажі кохаються, лежачи на боку, чоловік позаду жінки, ідеальне прилягання й злиття в одне ціле.\nІ тіло – це текст неписаних Кроненбергових книг. Тіло – пластилін, який він розминає. Алебастр, який він замішує. Тіло – як основа буття й усвідомлення нашої смертності.\nУ його творах герої трансформуються та перевтілюються, змінюють свій вигляд і свою тілесність.\nЩе один чи не найважливіший пласт творчості Кроненберга – атеїзм. У його світі не існує Бога, відповідно, й у фільмах ви не знайдете демонів, потойбічних почвар, надприродного чи містичного елементу. Це завжди біологічні форми або химери, породжені свідомістю.\nКроненберг послідовно називає себе екзистенціалістом. Слідом за Жаном-Полем Сартром він вважає, що немає жодної людської природи й немає Бога, який би її задумав. Людина – це наслідок усвідомлених рішень. Людина – це насамперед проєкт, у якому кожен несе відповідальність за себе.\nПроте персонажі Кроненберга зазвичай нерозривно пов’язані з найближчою людиною, що формує пару. Через взаємодію вони розкриваються вповні. Пройти крізь іншого. Спожити іншого. Змішування. Переплетіння. Це невпинний ф’южн персонажів Кроненберга та їхніх сутностей. Їхніх визначень один через одного.\nДля екзистенціаліста проєкт людини ніколи не завершений. Він невпинний і змінний. Людина здатна до трансформацій та амальгам.\nІ від цього визначення вимальовується основний концепт, який розкриває устремління героїв Кроненберга і, ймовірно, може бути ключиком до розуміння його прагнення мистецького експерименту та незручних запитань.\nКроненберг – про свободу. Про вивільнення. Про перетин кордонів. Про подолання обмежень, вериг людського тіла й усталених суспільних норм, про оприявнення підсвідомого та вивертання реальності внутрішнього світу назовні.\nКроненберг вважає «Якщо ти митець, то ти науковець. Ти ставиш експерименти над своїми героями, експериментуєш із рівнями життя, які насправді проживаєш сам. Ти долаєш кордони свого життя». Відриваєшся від так званої реальності. Митець. Науковець. Геній.\nКроненберг про химерність і науковість, про логічність і фантазію, про вивільнення всіх можливих реальностей та повсякчасну трансформацію. Зрештою, Кроненберг про свободу.\nА який Кроненберг ти сьогодні?


У Китаї міст, який розташований на висоті 1180 метрів, “потріскав” під ногами туриста(відео) – INTERMARIUM\nYou are here: Home / Світ / У Китаї міст, який розташований на висоті 1180 метрів, “потріскав” під ногами туриста(відео)\nУ Китаї міст, який розташований на висоті 1180 метрів, “потріскав” під ногами туриста(відео)\nУ Китаї в провінції Хебей скляний міст, який розташований на висоті 1180 метрів, “потріскався” під ногами туриста. Відео інциденту доступне на YouTube, передає Еспресо.\nНа відео видно, як гід туристичної групи ступає на частину мосту з прозорою підлогою, після чого на поверхні з характерним звуком починають з’являтися тріщини. Чоловік почав кричати.\nАдміністрація округу заявила, що “зламане скло” – це звичайна панель зі спецефектами, яка повинна послужити додатковим поштовхом для туристів відвідати це місце.\nКористувачі мережі з обуренням зустріли це нововведення. Більшість вважає, що у людей зі слабким сеpцем може трапиться сеpцевий напад, а деякі вважають, що злякані туристи можуть перескочити через перила і впасти у прірву.\nАле прибирати панелі не будуть, тому що на думку чиновників, багато хто захоче особисто пережити подібні моменти.


У Рівному відкрили “Мистецьку хуртовину” - Лента новостей Ровно\nУ Рівному відкрили “Мистецьку хуртовину”\nП’яту ювілейну виставку новорічно-різдвяних виробів відкрили у виставковій залі міського Будинку культури Рівного.\nРівнянам представили роботи більш як тридцяти майстрів-рукодільців з Рівненщини, Волині, Київщини, Закарпаття. На виставці можна побачити декілька сотень робіт в техніках гончарства, соломоплетіння, свічкарства, ялинкові кульки, дідухи, металеві ковані вироби та багато іншого. Усіх присутніх неймовірно вразив і камінь ручної роботи.\nАвторка проекту, керівниця студії декоративно-ужиткового мистецтва МБК Анна Крилошанська розповіла, що особливістю цього року стало створення експозиції в стилі дитячої казки «Дванадцять місяців». Таким чином, в основу оформлення лягли чотири пори року – весна, літо, осінь та новорічна зима з усіма її святковими принадами.\nЗаступник директора Будинку культури Василь Ващук привітав усіх з прийдешніми святами. Своє захоплення творами майстрів висловили заступниця міського голови Рівного Галина Кульчинська та директор Рівненської дитячої художньої школи Артур Мартиненко.\nПодякувала усім присутнім за поціновування творчості авторка експозиції Анна Крилошанська та майстрині Наталія Дребот, Еля та Аліна Гілко.\nСвятковий музичний настрій присутнім створювали учасник гурту «Traveling the World» Володимир Піддубник, який супроводжував вечір грою на кларнеті та вокалісти зразкового естрадного хору «Кольорові ноти», які разом з керівником Світланою Малько поадрували “Різдвяне диво”.\nА поітм відбувся майстер-клас з декупажу, який провела рівненська майстриня Ольга Лукашевич. Усі бажаючі мали можливість власноруч задекорувати новорічну свічку та отримати її собі у подарунок. Провела захід Ірина Білотіл.\nВиставка триватиме в МБК до 14 січня 2019 року. Вхід - вільний.\nФото: Олександр Харват, Надія Чулаєвська.


Аварія на залізничній колії під Хмельницьким: потяг зікнувся з автомобілем | TV7+ НОВИНИ Хмельницького\nВ автомобілі було двоє людей\nНа залізничній колії поблизу Хмельницького легковий автомобіль “ВАЗ” зіткнувся з потягом. Аварія сталася на переїзді біля передмістя Олешин, повідомляє телеграм-канал XM-inside.\nНаразі відомо, що в момент зіткнення в автомобілі знаходилось двоє людей: водій і малолітня дитина. У водія травмована голова, до нього викликали швидку допомогу. Дитина начебто не отримала тілесних ушкоджень.\nЯк сталося, що автомобіль опинився на колії в момент проходження потягу, невідомо. Подробиці ДТП обіцяють повідомити згодом.\nпопередня статтяПалало на пів неба: в Ізяславському районі хтось підпалив тисячі тонн соломи\nнаступна статтяВбиство у Красилові: зарізав і намагався заплутати сліди


3.2.1 Прилади, що застосовуються для вимірювання і побудови кутів на\nАртилерійський круг АК-3. Артилерійський круг АК-3, рис.2.14, сумісно з масштабно-прицільною лінійкою МПЛ-50 або МПЛ-25 призначений для вимірювання та побудови кутів на карті (планшеті), для вимірювання відстаней, а також для цілевказання під час зосередження та масування артилерійського вогню.\nКруг становить целулоїдну пластину діаметром 22 см з двома зрізаними сегментами.\nПо зовнішньому обрізу круга нанесена кутомірна шкала з ціною поділки, рівною 0-10. Великі поділки ціною 1-00 оцифровані двома рядами цифр. Зовнішній ряд цифр (чорного кольору) нанесений проти ходу годинникової стрілки, а внутрішній (червоного кольору) – за ходом годинникової стрілки.\nНа верхній половині круга нанесені через 0,5 см лінії червоного кольору, що паралельні діаметру 30-0, які використовуються для орієнтування круга.\nКрім того, круг має:\nO дві сітки для цілевказання під час ведення зосередженого і масованого вогню у масштабах 1 : 25 000 (нанесена чорним кольором) і 1 : 50 000 (нанесена червоним кольором); сітки мають по 80 прямокутників, розміри яких відповідають 250 х 200 м; у центрі кожного прямокутника є отвір для наколювання точок; обидві сітки мають однакове оцифрування горизонтальних рядів від 1 до 8 знизу вверх і вертикальних стовпців від 0 до 9 зліва направо;\nO два координатометри масштабів 1 : 25 000 і 1 : 50 000, що розміщені у нижній частині круга; шкали координатометрів оцифровані через 200 м; ціна поділки шкал координатометра масштабу 1 : 25 000 дорівнює 20 м, координатометра масштабу 1 : 50 000 – 50 м; обидва координатометри зміщені від центра круга вниз (по осі Х) на 1 км у відповідному масштабі, що дозволяє безпосередньо установлювати центр круга за заданими координатами (визначати координати точки, на яку накладений центр круга);\nO шкали синусів (позначені буквою S) кутів від 5-00 до 15-00 і шкали тангенсів (позначені буквою Т) кутів від 4-40 до 13-00 для розрахунку даних при стрільбі з великим зміщенням;\nO трафаретні вирізи для нанесення деяких умовних знаків і ділянок розмірами 6 і 8 га.\nУ центрі круга закріплена латунна втулка для з’єднання круга з масштабно-прицільною лінійкою.\nМасштабно-прицільні лінійки МПЛ-25, рис.3.24, і МПЛ-50 мають однакову будову, але різну довжину.\nНа одному боці кожної лінійки нанесені дві шкали у масштабі 1 : 50 000:\nO по робочому зрізу – прицільна шкала з ціною поділки ∆Х = 50 м, що оцифрована через 10 поділок прицілу;\nO по протилежному зрізу – шкала відстаней з ціною поділки 100 м, яка оцифрована через 1 км.\nРисунок 3.24 – Масштабно-прицільна лінійка МПЛ-25\nНа іншому боці лінійки нанесені аналогічні шкали у масштабі 1 : 25 000.\nДовжина шкал лінійки МПЛ-25:\nO у масштабі 1 : 50 000 12,9 км (259 поділок прицілу);\nO у масштабі 1 : 25 000 6,4 км (129 поділок прицілу).\nДовжина шкал лінійки МПЛ-50:\nO у масштабі 1 : 50 000 25,4 км (508 поділок прицілу);\nO у масштабі 1 : 25 000 12,7 км (254 поділки прицілу).\nЗ’єднання масштабно-прицільної лінійки з кругом здійснюється за допомогою з’єднувальної шайби лінійки.\nХордокутомір. Хордокутомір призначений для вимірювання і побудови кутів. Він становить латунну пластину, на одному боці якої нанесений хордокутомір, а на іншому – два поперечних масштаби.\nХордокутомір – це графік хорд для кутів, які виражені у поділках кутоміра, побудований за принципом поперечного масштабу, рис.3.25.\nСпосіб побудови і вимірювання кутів за хордами базується на тому, що кожному гострому куту (до 15-00) відповідає визначеної величини хорда кола, яка проведена з вершини кута. Так, наприклад, по прийнятому для побудови графіка хордокутоміра радіусу кола, що дорівнює 120 мм, куту 1-00 відповідає хорда, яка дорівнює 12,8 мм, куту 5-00 – хорда, яка дорівнює 62 мм, куту 10-00 – хорда, яка дорівнює 120 мм, і т.д.\nРисунок 3.25 – Хордокутомір, вимірювання хорд за допомогою хордокутоміра\nПо верхній горизонтальній лінії графіка відкладені від початкової точки хорди, що відповідають кутам через 0-20. Біля кінців хорд, які відповідають кутам 1-00, 2-00 і т.д. до 15-00, написані числа „1”, „2” і т.д. до „15”. Число 10, що відповідає куту 10-00, хорда якого дорівнює радіусу, обведено колом.\nКожна велика поділка на верхній частині графіка розділена на п’ять малих поділок ціною 0-20, які позначені цифрами „2”, „4”, „6” і „8”, що відповідає 0-20, 040. 0-60 і 0-80. Ліворуч по вертикалі графіка по кінцях парних горизонтальних ліній проставлені числа „2”, „4”, „6” і т.д. до „18”, які відповідають 0-2, 0-04, 0-06 і т.д.\nПобудова тупого кута (від 15-00 до 30-00) проводиться шляхом побудови відповідного додаткового до 30-00 кута.\nДля відшукання хорд гострих кутів, додаткових до 30-00, великі поділки нижньої горизонтальної лінії оцифровані справа наліво числами „15”, „16”, „17” і т.д. до „30” (відповідно до величин тупих кутів від 15-00 до 30-00), а поділ правої вертикальної лінії графіка – знизу вверх числами „2”, „4”, „6” і т.д. (0-02, 0-04, 0-06 і т.д.).\nЕще по теме 3.2.1 Прилади, що застосовуються для вимірювання і побудови кутів на карті: