Як приклад ми пропонуємо зшити електрогітару з фетру для шанувальників рок-музики, а для тих, кого захоплюють історії про супергероїв і комікси, більше підійде знак улюбленого героя або, наприклад, символіка з улюблених «Зоряних Воєн». В цілому, це може бути все, на що у вас вистачить фантазії, пов'язане з хобі, професією або захопленням родича, колеги або друга.\nтонкий фетр мінімум двох кольорів;\nнабивка (холофайбер або синтепух);\nнитки типу «ірис» під колір матеріалу;\nголка, ножиці, олівець;\nкориця, гвоздика, кава або інший ароматизатор на ваш вибір.\nДля початку визначаємося з тим, що збираємося шити і підбираємо фетр відповідної забарвлення. Пам'ятаємо, що далеко не кожен чоловік по-достоїнству оцінить яскраво-рожеву або ніжно-блакитну гітару. Ми пропонуємо 2 варіанти шаблонів, з яких значок Бетмена, зрозуміло, набагато простіше у виконанні.\nПісля цього роздруковуємо викрійку або малюємо власний варіант на папері, враховуючи, що фетр для виробів зазвичай продається в форматі аркушів А4 (можна придбати в будь-якому магазині з товарами для рукоділля або через Інтернет).\nВикористовуючи шаблон, викроює необхідну кількість деталей з фетру різних кольорів.\nУ виготовленні підвісок з фетру немає нічого складного, головне, збирати черговість складання деталей. Спочатку пришиваємо декор на лицьову сторону. У нашому випадку, це символ Бетмена, і накладки на основну деталь гітари (та, яка без грифа на викрійці). Пришиваємо їх дрібними стібками ниткою під колір.\nЄдина складність у виготовленні гітари - пришити їй струни. Перед початком роботи вирівняйте лицьову деталь з грифом і задник, щоб вони точно збіглися по довжині, і сколите шпилькою. Струни - це звичайні стежки, однак треба уважно стежити, щоб нитка не натягували і не морщили тканину. Для цього робимо по 2 стібка, закріплюючи їх за допомогою прямокутних накладок.\nКоли весь декор зайняв своє місце, з'єднуємо деталі сметочнимі стежками, рівно поєднуючи краю. Робити це можна контрастними нитками за бажанням. Не забудьте зробити невелику петельку з стрічки вгорі, щоб ваше саше можна було кудись повісити.\nВнизу залишаємо невеликий отвір, через яке заповнюємо саше набиванням і ароматизатором. Крім меленої кави і кориці, гвоздики і ванілі, можна використовувати ефірні масла, проте уважно стежити, щоб вони не залишили плям на фетрі. Коли деталь досить щільно набита, закриваємо отвір.\nЩоб гриф гітари тримав форму, можна вставити всередину невелику дерев'яну паличку (наприклад, шпажку для закусок). Гострий кінчик попередньо краще обламати, щоб потім він не проткнув тканину. В іншому, гітара набивається точно також, як і просте овальне саше.\nЯк бачите, робота не відняла багато часу, зате ви отримали можливість виготовити оригінальні сувеніри для кожного адресата індивідуально. Бажаємо творчих успіхів і веселих свят!\n23 лютого\tсувенір\tсаше


Лохина в Степу, або Успішна авантюра - AgroTimes\nТочка зору 3 серпня 2020\nНаше господарство висадило лохину в селищі Приютівка на площі 4 га. Це Кіровоградська область, Степова зона України. Ризик виявився виправданим: у 2017 році заклали ягідник, а в 2020 уже продавали власну продукцію.\nГоловний ідейний натхненник вирощування лохини в ТОВ «АгроВіста» –– наш комерційний директор Павло Фесюк. Тим більше, раніше на місці ягідника були тваринницькі ферми, потім –– пустир, земля тривалий час відпочивала. Площі розчистили і на них посадили рослини. Закладати ягідник почали ще у 2016 році, а перші 2 клітки кущів висадили у 2017-му. Звісно, в нас площі насаджень не такі великі, як на заході й півночі України, де під лохиною сотні гектарів, проте на Кіровоградщині –– ми перші і, здається, єдині з промисловими площами під лохиною.\nЗараз сад займає площу 8 га, враховуючи господарські будівлі, дороги. Територія, що обробляється, займає 5 га, з них 1 га –– під черешнею, 4 га відведені під лохину. Плодоносних насаджень лохини на сьогодні маємо 2 га. Вирощуємо найбільш поширені сорти в Україні: на одній клітці –– Дюк, а на іншій –– Блюкроп. Замовляли дворічні саджанці.\nНаші ґрунти не адаптовані для вирощування лохини –– вони для неї важкі. У цієї рослини коренева система поверхнева і дуже-дуже ніжна, тому дихати через важкий суглинок їй складно. Їй потрібен легкий субстрат, такий, наприклад, як у лісах, де є торфовища, тому в ґрунт додавали торф і соснову тирсу або кору в співвідношенні 60:40. Торф верховий ми завозили з Білорусі.\nСпілкуючись із колегами з Житомирської, Київської, Чернігівської областей, зрозуміла, що їм набагато легше вирощувати лохину, бо клімат дещо м’якший, без перепадів. У нашій зоні ризикованого землеробства з нестійким зволоженням потрібні більш значні вкладення, адже без додаткового зрошення лохину вирощувати неможливо. Їй завжди потрібен вологий субстрат із показником вологості не менше 80%. У перші роки, коли система поливу в нас була ще невдосконалена, то ми ризикували втратити насадження. Минулого літа вони почали сохнути, ягоди були значно дрібнішими й не такі соковиті. Щойно помилку виправили, отримали відповідний результат: вегетативний ріст рослин значно покращився, кущі почали розростатися буквально на очах.\nЛохина –– доволі морозостійка рослина, тож кущі нормально переносять зиму із від’ємною позначкою на термометрі до -35 градусів без додаткового утеплення. Набагато більший стрес –– спека. Особливо в цьому році, коли навесні та на початку літа після затяжних дощів спостерігалися аномально високі температури: така синоптична ситуація –– справжнє випробування для лохини. Проте за умови наявності якісної системи поливу й збалансованого живлення, що разом забезпечують хороший тургор клітин, рослина спеку витримає. Водночас, активне сонце сприяє визріванню ягід та їх цукристості.\nМи почали збирати врожай із кінця червня, попит у перші два тижні був доволі великим. Наприклад, за один день зібрали 200 кг для оптового покупця. Була ідея спочатку відправити партію в Київ, але місцевий підприємець запропонував більше. Загалом сподіваємося на врожай у півтори тонни.\nПереважно продаємо ягоди через соцмережі. Я створила сторінки LuckyBerry (це наша торгова марка) в мережах Facebook та Instagram, де розповідаю про справи на підприємстві, а також закликаю користувачів мережі придбати корисні ягоди. Великий банер із логотипом LuckyBerry розмістили на в’їзді до господарства –– це виявився вдалий маркетинговий хід, адже привабив чимало місцевих покупців, що проїздили поруч.\nПлануємо розширення: у розробці ще гектар під насадження лохини. Загалом, вийдемо на п’ять гектарів під цією культурою.\nвирощування лохини Кіровоградська область степ чорнозем


Годинник GC: інструкція, відгуки\nДомой Різне Годинник GC: інструкція, відгуки\nПопулярні годинник GC з’явилися на світ завдяки креативному мисленню одного з братів Марчіано. Засновники популярної марки Guess, брати Марчіано, в 1997 році досягли найвищого успіху в галузі моди. Заснувати і продовжити концепцію точних годин з неповторним якістю і славою – це багато чого варте, як і годинник, звичайно ж.\nПоль Марчіано не зупинявся на досягнутому і зайнявся новим проектом – створенням годин марки GC. Розробляючи новий дизайн, Поль отримував особливу насолоду. В наручний годинник GC дизайнер вклав власне уявлення про розкіш.\nКонцепція Smart Luxury стала доказом доступного шику. Творчість та ентузіазм, які наповнювали Поля, підштовхували його і дозволили в стислі терміни випустити дебютну колекцію годинників. Кожної моделі торкнулася рука творця – це особлива цінність першої колекції.\nШвейцарські GC відрізняються професіоналізмом, унікальним дизайном, матеріалами високої якості, поєднання яких дозволяє шанувальникам цієї марки з гордістю носити їх. Вони ідеально підходять до будь-якого вбрання, будь то діловий костюм, вечірня сукня або проста повсякденний одяг.\nУ всіх моделях чітко працює швейцарський механізм. Дизайн виконаний з допомогою діамантів і кристалів сапфіра. Міцна кераміка, корпус з нержавіючої сталі є відмінними деталі GC. Купуючи оригінальні годинник, необхідно звернути увагу на природні дорогоцінні каміння на циферблаті і задній кришці. Ретельно придивіться до тильної частини вироби – на заводної голівки повинен бути вигравіруваний логотип.\nСамі перші Години GC можна назвати молодіжними. З роками марка стала солідніше, подорослішала. Шанувальники швейцарських аксесуарів тим часом розбагатіли і змужніли. Вже в 1997 році з’явилися моделі в новому стилі. Укомплектовані високоточними механізмами, наручний годинник GC можна визначити між Fashion і класу Lux.\nЦінова політика сформована професійно, годинник GC виглядають набагато дорожче, ніж коштують насправді. При цьому даний бренд має стійкі позиції на міжнародних ринках, і покупці встигли перейнятися любов’ю до цим годинником. Немає нічого кращого, ніж співвідношення ціни і якості. Наприклад, жіноча модель в новому дизайні, з діамантами, запропонована компанією по розумній вартості, в межах 1500 $. Сьогодні такі речення зустрічаються досить рідко. Сучасні вироби GC ефектні, при цьому зберегли в собі гідне швейцарська якість.\nВідгуки про годинник GC\nДо переваг даної моделі можна віднести: відмінна якість, сучасний дизайн, багате оформлення діамантами і прийнятну ціну, якщо брати до уваги відгуки про годинник GC.\nСудячи з численних коментарів, можна зробити висновок, що годинник GC – це щось особливе. Перед багатьма стоїть досить складний вибір, враховуючи суб’єктивізм клієнта. Перевагу віддають швейцарським або японським моделям в сучасному дизайні. Власникам тонких зап’ясть не підійдуть громіздкі моделі.\nНайчастіше вибір падає на Precious Collection. У цій моделі задіяні в якості прикрас сапфіри, діаманти і перламутрові циферблати. Упаковка, в якій йдуть годинник, – величезна! На верхній частині коробочки красується логотип. Самі годинник розташовуються на шкіряній подушечці. Разом з цим годинник GC, інструкція до яких додається, маю також паспорт і особисту номерну карту, яка дозволяє безкоштовно робити ремонт в будь-якому куточку світу протягом 5 років.\nКлієнти перебувають у захваті, адже, незважаючи на особливості кожного покупця, це чудове прикраса виглядають дуже елегантно. Звичайно, для вузького зап’ястя може знадобитися урізання ремінця. У місцевих майстернях така робота обійдеться близько 100 рублів за кожне ланка.\nВсе в них продумано до дрібниць: декор, корпус, виконаний з полірованої сталі, діаметром 32 мм, стрілки, кварцова механічна частина, скло з сапфірів. Перламутровий Циферблат, з чотирма цифрами на ньому, 3,6,9 і 12. Інші цифри розташовані умовно у вигляді маленьких квадратиків з вбудованими бриллиантинами. На верхній частині циферблату красується фірмовий напис GC і символічна даної моделі гравірування SWISS MADE. На коліщатку, яке заводить механізм, також вигравіруваний логотип. Корпус викладений діамантами. Застібка на ремінці досить проста, але дуже міцна.\nВи вирішили придбати GC (годинник)? Відгуки користувачів підтверджують гідний рівень якості цих аксесуарів. Вони жіночні, красиві, подобаються клієнтам.\nГодинник GC – інструкція\nГодинник GC – досить складний товар, виготовлений за міжнародними стандартами. Для його виготовлення використовуються високоточні технології. За всім вимогам щодо якості і надійності годинник абсолютно відповідають встановленим ГОСТ параметрами.\nНормативними документами встановлені параметри:\nУ відхиленні ходу протягом доби час регулюється за допомогою пристрою підстроювання, що не є сумнівним фактором.\nКалендар встановлений таким чином, щоб зміна даних траплялася раз на добу, приблизно в проміжку між 23 і 4 годинами.\nМіж хвилинної та годинникової стрілки допустимо неузгодженість у половину хвилинного поділу.\nСекундна стрілка може відхилятися не більш ніж на половину секундного поділу.\nДля правильного використання годин рекомендуємо перед експлуатацією ознайомитися з інструкцією та міжнародною гарантією. Заводна голівка може знаходитися в трьох положеннях: нейтральному, середньому і витягнутому. Для довговічної роботи годин не вносите коригувань у період з 22.00 до 04.00.\nГарантія та зобов’язання\nПри знеструмленні елементів живлення від виробника заміна батарей проводиться за рахунок покупця виключно в гарантійному центрі.\nЗнос браслета, корпусу, головок або кнопок за час експлуатації допускається і не вважається дефектом.\nВідхилення стрілки (годинної, хвилинної і секундної) менш ніж на 0,5 поділки допускається, не вважається дефектом.\nГарантія не діє при порушеннях в експлуатації, зовнішніх і внутрішніх пошкодженнях, попаданні води і різних хімічних речовин на корпус і всередину годин.\nБережіть годинник як зіницю ока, і вони прослужать вам вірою і правдою довгі роки!\nПредыдущая статьяЗагадки про Новий рік з відповідями. Загадки про Новий рік для дітей\nСледующая статьяВиди дверних петель і способи їх установки\nСпонж бісквіт для декору\nШашлик маринований в ківі\n«Коста Конкордія» (Costa Concordia) — круїзне судно


≡ Регулятор холостого хода 1,5-1,6 ДЕУ ЛАНОС 93744675-DAC — 990 грн 🚗 Купити в каталозі ШЕВІ АВТО\n❹ Регулятор холостого хода 1,5-1,6 ЛАНОС ЛАНОС\nДЕУ ЛАНОС регулятор холостого хода 1,5-1,6 93744675-DAC - 990 грн\nРегулятор холостого хода 1,5-1,6 . Артикул: 93744675-DAC\nРегулятор перед. сидіння ЛАНОС\nВідгуки про товар 93744675 DAC\n⭐ Регулятор холостого хода 1,5-1,6 - Перед відправкою перевіряємо на цілісність, добре пакуємо і відправляємо!\nЗастосовується для технічного обслуговування Daewoo ➤ Lanos. Для підбору використовуйте оригінальний код виробника – 93744675-DAC\nРегулятор холостого хода 1,5-1,6 на автомобиль ДЕУ ЛАНОС повністю відповідає вимогам для використання в якості замінного вузла.\nДовговічність деталі Регулятор холостого хода 1,5-1,6 і безпеку управління ДЕУ ЛАНОС повністю забезпечується за умови своєчасного ремонту.\nПропонуємо своїм клієнтам тільки перевірений і надійний продукт Регулятор холостого хода 1,5-1,6 за доступною ціною. Вибираючи інтернет магазин «Шеві-Авто», ви отримуєте кращу якість і гарантію довговічності служби будь-якої придбаної деталі. Допоможемо підібрати оптимальні аналоги для ремонту.


Термін дії біометричного закордонного паспорта documenti.kiev.ua\nТермін дії біометричного закордонного паспорта\nЯкщо вас цікавить термін дії біометричного документа, варто відразу зауважити, що ніяких відмінностей від звичайного Заграй тут немає – все ті ж 10 років. У випадку, якщо найближчим часом візовий режим з ЄС не скасують, активним мандрівникам доведеться міняти його значно частіше – коли вичерпають сторінки для віз, а також штампи про перетин кордону.\nВарто відзначити, що для дітей біометричний закордонний паспорт термін дії має інший. Українська влада ввела новий тип документа, який замінить дитячий проїзний, не передбачений законом «Про демографічний реєстр» України. Зверніть увагу, що старі дитячі проїзні документи і записи про дітей в паспорті батьків залишаються дійсними до кінця терміну, який вказаний в цих паперах. Однак оформити нові проїзні або заново вписати дані про дитину в паспорт відтепер не представляється можливим.\nДо слова, багато європейських країн і раніше не визнавали дитячий проїзний, і тепер в Україні видається дитячий закордонний паспорт. Можна користуватися таким паспортом не більше, ніж 4 роки, видається до 16 років. Причина настільки малого терміну дії – швидка зміна зовнішності дитини і відсутність місця в бланку для приміщення сюди нових фотографій. До речі, в дитячі паспорта до виповнення дитині 14 років біометричні дані не вносяться, а в інтервалі з 14 до 16 років вносяться тільки за бажанням батьків.


З початку карантину топ онлайн покупок змінився\nЩо українці купують під час карантину\nУ топ-10 переваг покупців з середини березня з'явилися товари для краси і здоров'я\nЗ початку загальнонаціонального карантину в Україні в топ-3 найпопулярніших категорій по доставці увійшли товари для хобі, відпочинку та спорту, які до цього поступалися дитячих товарів. Про це свідчать дані майданчика оголошень OLX.\nА в топ-10 переваг покупців з середини березня з'явилися товари для краси і здоров'я. Крім цього українці стали активніше купувати ноутбуки. Також в списку найбільш популярних товарів тепер інструменти та ігри з приставками. А ось дитячі одяг та взуття стали замовляти рідше.\nУподобання по містах виглядають наступним чином:\nв Києві та Дніпрі в топ-3 потрапили товари для краси і здоров'я (до цього жителі частіше замовляли телефони);\nу Львові замість смартфонів стали купувати товари для спорту і відпочинку;\nв Харкові спортивне приладдя "витіснили" дитяче взуття.\nНайчастіше по країні як і раніше відправляють електроніку, одяг, взуття і засоби по догляду, а також товари для дітей. При цьому співвідношення між ними за півроку трохи змінилося: частка електроніки скоротилася на 4% і тепер становить 38% від всіх посилок.


Негода знеструмила з десяток населених пунктів Закарпаття\nСтаном на 7:00 11 лютого на Закарпатті через негоду знеструмлено 10 населених пунктів.\nПроїзд дорогами загального користування забезпечено, однак рух великогабаритного транспорту все ще обмежено на Київщині та Закарпатті.\nПро це повідомляє пресцентр Державної служби надзвичайних ситуацій.\n"Внаслідок складних погодних умов через спрацювання систем автоматичного захисту ЛЕП залишається знеструмленими 12 населених пунктів у 2 областях, а саме: Закарпатська – 10 та Чернівецька – 2", - повідомили у ДСНС.\nЯк повідомляє Укравтодор, проїзд на дорогах загального користування забезпечено, однак на кількох автодорогах продовжують діяти обмеження руху на в’їзд до Києва великогабаритного транспорту, зокрема на автодорогах М-01 Київ-Чернігів, М-03 Київ-Харків, М-05 Київ-Одеса, М-06 Київ-Чоп, М-07 Київ-Ковель, Н-01 Київ-Знам’янка, Н-08 Бориспіль-Маріуполь.\nТакож із 6 год. 15 хв. 11 лютого введено обмеження руху великовагового транспорту на дорозі М-06 Київ-Чоп у Закарпатській області.\nЯк зазначають у ДСНС, над ліквідацією наслідків негоди працюють 2 134 особи та 183 одиниці спецтехніки.\nЗа даними Укргідрометцентру 11 лютого температура повітря на півдні знизиться до 0 градусів і нижче. У західних областях надвечір очікується до 10-15 градусів морозу.\nБалканський циклон "Трістан" дістався центральної України. З ночі 8 лютого на території більшості областей тривають снігопади, які спричинили численні ДТП, порушення роботи електростанцій та транспорту.\nНагадаємо, налипання снігу залишило без електрики сім населених пунктів на Закарпатті


Середмістя №3 — Кропивницький час-тайм — www.chas-time.com.ua\nСереда, 20 травня 2020\t Перегляди: 603\nДощ по листю, по шибках,\nДощ струмками по стежках.\nБігла дівчинка додому\nЗ парасолькою в руках.\nВітер свиснув, підлетів\n(Він побавитись хотів)...\nПідхопив ту парасолю\nЙ покотив до лопухів.\nВиповз велетень Мурах\nІ сказав до вітру: «Ах,\nТи мені такий чудовий\nПрикотив на хатку дах!»\nДощ по кісках, по шоках...\n«Гей, віддайте парасолю!\nВже нічка темряву снує\nІ стелить по землі...\nА хтось на скрипці виграє:\nТо заховалися між трав\nВони – татусь мені казав –\nОті, що мають від пісень\nІ музики ключі.\nЩо полюбляють спати вдень,\nА грають уночі.\nНемов зоринки золоті\nВидзвонюють в імлі:\nІ я підходжу до вікна,\nВдивляюсь в темноту,\nАби побачить цвіркуна\nІ скрипочку оту.\nМісяць обручем котився\nЙ за тополю зачепився.\nЯ питаю в мами й тата:\n«Як його з тополі зняти?»\n«Ич, який, – бурмоче Сич\nДо синочка-сиченятка, –\nЗанизька для нього хатка…\nХоч візьми йому позич.\nАле… Чув я ненароком:\nДесь дупло тут є глибоке…\nМи знайдем його.\nГоробець мостивсь на стрісі,\nБо вже й вечір споночів.\nА із гаю, чи узлісся\nСоловейка линув спів.\nНашорошив заєць вуха...\nПовен місяць пісню слуха –\nГоробець крило відставив:\nТа яке він має право?\nВсі оці сади й гаї,\nВсі ліси – моя держава!\nЦе й мелодія моя,\nВін краде у мене славу.\nГоробець крильми махає,\nА у небо: «Фіть-ф’юі...»\nУ веснянім зелен-гаї\nЄ в жабки Рококо\nСомбреро широке –\nБо сонце пекуче\nУ їхньому краї.\nЩо ж тепер: йому одному\nШепотів йому вітрець. –\nРозітнем тумани злі\n«З України! З України!»\nЧому мій журавель комусь – синиця?\nОн як тріпоче у чужих руках…\nЖуравлику, і знову нам не спиться.\nІди спочинь, на мій присівши дах.\nТут місце є нове гніздечко звити,\nРозправить крила в сонячний політ.\nТи прилітай – тоді ми будем квити\nЗ тією, що нам застувала світ.\nО любий мій, прекрасна горда птице!\nСкладний це вибір з двох альтернатив…\nТи журавель чи все-таки синиця?\nЧому мовчиш? Чом крила опустив?\nІ знову сниться голос твій –\nМинулих днів щасливі ритми…\nОб вікна б’ється вітровій\nІ під дощами стогнуть ринви.\nІ знову сняться ті слова,\nЩо, як веселка, кольорові…\nЗа хмари місяць заплива\nІ пада зірка без любові.\nАмур стрілу свою хова,\nБо не до нас зібрався в гості.\nІ тануть голос і слова –\nТо був кохання марний постріл.\nРозмова з юністю\nСелу Піщаний Брід\nО юності далекої село –\nЗгубилось ти за битими шляхами.\nТам сонце з неба чистий мед лило\nЙ пили його ми повними ковтками.\nЗнов зігріваюсь пам’яті теплом,\nТих літніх ранків щастям невгасимим…\nО юносте! Торкнись мене крилом\nЙ лети собі, бо я давно у зимах.\nДолоні листя пестили дороги,\nЗітхали хмари краплями дощу.\nВід тебе – вдаль – вели несхильно ноги,\nДуша ж волала: «Повернись, прощу!»\nПрощу печаль холодних поцілунків,\nНочей квітневих втрачену жагу…\nТа одкровенням в серці б’ється лунко:\nЗабрала осінь ніжність і снагу.\nПірну в самотність. Листя пада й пада.\nБезжальність зим як данність я прийму…\nГуляє вітер напівголим садом\nЙ кружля під небом болісне «Чому?»\nУ дитинстві розбиті коліна…\nПоруч мама – сльозинки втира.\nНу, а я поспішала невпинно\nВсе пізнати скоріш, бо – пора.\nГострий біль від падіння і рани –\nЗ мотоциклом не вправилась раз…\nЦі уроки були, мабуть, рано.\nВже і шрами сховав щедрий час.\nУ сувої мій досвід завито,\nРоко-дні прудко в осінь летять…\nТільки серцем, любов’ю розбитим,\nНабуваємо мудрість життя.\nПрокинулась вранці у відчаї,\nЩо майнули роки, наче дні.\nЙ маленька ображена дівчинка\nПрокинулась раптом в мені.\nВ її оченятах сполоханих\nЗавмерла небес синява.\nЙ сльозинки, мов гості непрохані,\nІ голосом тихим – слова:\n– Чому, ну чому так трапляється?\nНеначе була і любов…\nТа люди чомусь розлучаються\nІ вже не зустрінуться знов.\nІ душі, в розлуці скалічені,\nЗ небес упадуть, мов зірки…\nМаленька ображена дівчинка\nКуштує мій досвід гіркий.\nУсе пройшло… Чому ж не спиться?\nЗгадався погляд твій як лід.\nА в піднебессі синя птиця\nЛишила інверсійний слід.\nІ тане він, немов кохання,\nЯк проти сонця перший сніг.\nПрироди стишеним зітханням\nВпаде нам день новий до ніг.\n…А чи бальзам, чи в рани солі,\nПрикласти холод чи тепло?\nПішла любов. Фантомні болі\nДірявлять душу, мов свердло.\nЗа ниций вчинок, за вину\nЗаплатить всяк свою ціну.\nНе всіх Бог стріне з короваєм –\nБезплатних віз нема до раю.\nСебе в собі шукаємо щоднини –\nЛюдина все життя себе шкребе.\nІз знахідок усіх в житті людини\nЄ найцінніша – це знайти себе.\nБажання щастя в кожного з нас в’їлось.\nВоно є і солодким, і їдким.\nЗа рогом наше щастя причаїлось,\nТа не щастить дізнатись – за яким…\nМи пнемося піднятись над собою,\nВ пихатих душах грають мідні сурми.\nМи з марнославством не готові до двобою –\nВсе тягне нас ставати на котурни.\nФортуна грає у багатих, бідняків\nНа чорних клавішах дієзів і бемолів.\nВервечка дурощів – один із мотузків\nДля гойдалки з ім’ям загальним доля.\nЯк розігрались апетити наші нині –\nЗ потреб всіляких піраміда аж до неба!\nНу от, здається, скільки треба тій людині?\nА їй все треба, ненаситній, треба й треба…\nАмбітним треба бути дуже впертими\nІ пам’ятати, вирушаючи у путь,\nЩо всі без винятку народжуються смертними,\nА от безсмертними без винятку стають.\nНескладно розібратись до кінця\nВ масштабі історичному митця:\nТалант є першим на коротких перегонах,\nА геній – на великих марафонах.\nХто йде в письменництво, той завжди ризикує,\nСтрибає він неначе в воду крижану:\nПоета доля і голубить, і глузує –\nТаланту дасть, та пожалкує талану…\nЯк ревно грішників ведуть на світлу путь\nПрибічники сумирності й сумління –\nІ в’язку дров під жертву принесуть,\nІ першими закидають камінням…\nЛюдина молода, як хтивий олень\nВ період гону, скаче до бажань,\nМаксимізації жадає задоволень,\nСтара ж – мінімізації страждань…\nНам зі спокусами не виграти двобою,\nЯк за душею ми не будемо щось мати.\nТому, щоб залишатися собою,\nПотрібно для початку кимось стати.\nМої роки – моє багатство,\nТа заздрісників щось нема…\nЖиттєве юне марнотратство\nЗринає з часом, мов мана…\nІ не жорстокий Бог, і не байдужий,\nКоли із болем ти лежиш старий й недужий,\nЖиття нестерпним наше робить поступово,\nЩоб ти із радістю померти був готовий.\nНа те вони і вороги,\nЩоб нам не дати час дожити,\nКоли вже буде до снаги\nНам, як себе, їх полюбити.\nХто ким насправді є, хто грає\nЛише чужу красиву роль –\nСвятий Петро з ключем до Раю\nВлаштує справжній фейс-контроль.\nНе доросли до каяття,\nВ гріховних звичках вперті,\nІ правда нашого життя –\nВсе брешуть люди смертні.\nГріхи сумлінним душам дошкуляють,\nВпиваються, як гострі реп’яхи.\nНайбільші грішники найменш переживають,\nНайменше каються за вчинені гріхи.\nНема на лобі у негідника клейма,\nВін суть свою ховає під намітку.\nБог шельму мітить, сумнівів нема,\nТа не усім дано уздріти мітку.\nНепросто в світовій людській родині\nПро себе добру пам’ять залишити.\nВ Історії щоб жити, то людині,\nЗвичайно, недостатньо просто жити.\nЛіта минають золоті,\nЗ роками все у нас скрегоче.\nВ душі ми завжди молоді,\nТа тіло знать про це не хоче…\nМоя поезія вчить мене жити.\nМоя поезія – tabula rasa.\nА завтра – terra іncognita.\nНавіть для мене самої…\nТакої поезії прагне кожен:\nсьогодні вона іще тільки вчиться ходити,\nще ніким не зримованих кроків…\nІ… ненароком … вчить мене жити,\nВона, як мудрий тібетський лама,\nбо бездоганно римує мене зі світом,\nколи щораз промовляє:\nВранці дерева під моїм вікном спали,\nа джмелі – грали в шахи у їхніх квітах.\nПеред полуднем і дерева теж почали грати –\nу боулінг – яблуками.\nО півдні була нічия\n(бо грали у теніс пташками)\nНадвечір захотіли пограти у війну…\nІ одне з дерев лягло в сніг…\n«Мабуть, час грати у хованки…»\n– подумало інше…\nЦе один з понеділків, коли важко дібрати слова.\nКоли сніг пеленає тополь малахітові скроні.\nІ мовчання мовчань душу сповнює, ніби Харон\nВ путь останню ладна свій іще не заповнений човен.\nВін блакиттю очей – твоїх рідних – далеко пливти\nзакликає туди, де садок і хрущі коло хати,\nДе твої ще батьки – молодята…\nЩоб собою наповнився ти…\nЦе один з понеділків, коли твій пронизливий крик,\nНіби зашморгом, здавить наповнені небом легені…\nБо ж відкрилося те, що ще вчора було незбагненним:\nНа світлинах в альбомі так мало лишилось живих…\nЗсутулена. Криве коріння – ноги,\nЗамотані лахміттям до кісток.\nСтаренька по загублених дорогах\nІшла й несла залатаний мішок.\nМішок їй тиснув горб, впивався в плечі.\nБув більшим вдвічі, ніж вона сама.\nСтаренька йшла. Здавалось, ніби вічність\nТримала її згорблена спина.\nТяглись за нею погляди й вітрини.\nІз подивом, але без співчуття.\nДля нас, черствих, забуте й непомітне\nСтаренької загублене життя.\nМи всі такі різні, та кожен несе свою ношу:\nУ равликів – мушлі, в поета – невиданий зошит.\nВ закоханих – сором, у зраджених – помста і камінь.\nУ весен – побитий асфальт і букетик конвалій…\nМи щось несемо, але пізно взнаємо, що саме,\nПозаду лишилося те, що колись надихало…\nТому – безупинно, без зайвих думок, що невдаха\nХатину і власну труну несе… черепаха…\n(читацький щоденник 2020 року, лютий)\n● У п’ятницю, перед нагородженням лауреатів премії Є.Маланюка, юний поет С.Н. нахвалював Терена: мовляв, у нього немає прохідних віршів, він не опускається до графоманії, як це зробили в останні роки Драч і Павличко!.. І цей туди. Але ж хіба втримаєшся, коли чи не всі ті, кому не далось дорівнятись ні талантом, ні духом до цих велетів, виливають їм помиї на голови. Драч уже не відповість, а Павличко в першому цьогорічному числі «ЛУ» голосить: «Ми звечора сміливі, а вночі До нас приходять спогади з в’язниці, Де всі ми сидимо, без крил хрущі, Перед Шухевичем – нікчемні й ниці». А якою болісною сповідальністю («Це місто, що колись мене забило»), мудрими напученнями («Захриплого не слухай солов’я, Що має владу, та не має честі») та твердою впевненістю в подоланні відступу («Цей крок назад потрібний, наче зброя») віє від міні-поеми «Київські ночі»! Дай, Боже, бодай одного поета такого на століття і ми не зникнемо. Хтось скаже, що не від зникання нам би боронитись, а виводити народ в авангард цивілізації, та доля ще й досі посилає випробування. «Я слухаю пісні пташині ранні, Жду сонця, жду… йду сонцеві навстріть, І з-поза нього бачу – Україна…». Є і буде. …Це гідна відповідь усім тим, що нипають поза плечима з ложкою дьогтю в дірявій кишені.\n● Телефонував учора Олександер Шугай. Пам’ятаю його ще з тих часів, коли він працював у журналі «Дніпро», а я посилав туди для друку свої перші оповідання. Якогось разу й зустрічались у редакції. Десь була в мене перша його книга оповідань «По стерні босоніж». А згодом у Спілці він дарував мені видання Івана Багряного, які тільки-но почали з’являтись в Україні (фоліант «Публіцистики», хрестоматія «Вірую!») за фінансової підтримки фундації імені автора «Тигроловів». Шугай написав чимало цікавих біографічних книг: про Багряного, Василя Мисика, Григора Тютюнника (купив колись у столиці, прочитав уважно, а вчора погортав – і знов закортіло читати «нове про Григора»)… Кілька днів тому Сашко Вертіль обмовився, що земляк ощасливив його книгою про 60-80-і роки, коли різали-кастрували вірші Ліни Костенко, як розсипали в наборі її книги, як забороняли друк… «І я таку хотів би мати», – вирвалось у мене бажане, не стримався. «То я тобі замовлю в Олександра Володимировича», – відповів мій сумський брат-поет-публіцист. І дотримав слова. «Прочитав, як Ви про книжку Слабошпицького написали – мені сподобалось, – мовив Шугай учора по телефону. – Надішлю Вам, тільки якщо напишете щось…», – поставив ніби умову. Краще б він цього не робив, але я мусив відповідати: «Останніми роками записую свої враження від прочитаного…», – почав було, та він перебив: «Я Вам вишлю: уточніть свою адресу…» Тепер виглядатиму поштарку. Та й згадав, що по прочитанню «Усе живе – тепле…» також звірявся нотатникові років шість-сім тому. Тоді писав для себе, не на замовлення.\n● Двадцять сім років тому Юрій Матівос у восьми числах газети «Народне слово» опублікував, як сам подає в передмові, частину роману-хроніки «Хліб і сіль» під назвою «Закон про п’ять колосків» (ч.ч.46-57, 1993). Дуже добрий зачин про діда Устима і якісно виписаний кінець про колишнього поміщицького сина, якого від більшовицького погрому у 1918 році врятував український селянин, а потім напоумив змінити своє єврейське походження та ймення – і ось він, уповноважений ЧК, приїздить через півтора десятка літ у рідне село розслідувати одне вбивство, а натрапляє на мертвих у кожному сільському обійсті – 1933-й: в селі його зустрічають селянські хлопці з обрізами. Чи написав журналіст-письменник бодай на сторінку більше, ніж надруковано – невідомо. Якби написав, думаю, то вже давно надрукував би: він не з тих, які можуть тримати написане в шухляді роками. Отже, нема ні «хліба», ні «солі» (свідомо збирався перейняти відому назву у М.Стельмаха?) – є пшик. А як же цікаво можна було розгортати драми людські на тих дійових особах, що заявлені в публікації! Та для цього треба бути художником, а не репортером чи навіть публіцистом. Це одне. А друге: пожертвувати часом, не сподіваючись на гонорар.\nЯк член журі заснованої торік літературної премії за кращу новелу року імені Василя Портяка прочитав твори номінантів – 36 текстів, 236 комп’ютерних сторінок 14-им кеглем. У п’ять-шість присістів здолав це чтиво. Нелегка робота, бо відповідальна. Але й захоплива. Як бачу за розсилкою, яку здійснює Василь Трубай (він фактично, наскільки мені відомо, був ініціатором заснування премії, писав положення про неї та все інше), членів журі дев’ять. Зрозуміло, що оцінки будуть далеко не однозначні, адже в кожного з членів журі є свої власні уподобання художнього письма, стилю, засобів і т.п., але кожен письменник має відчуття майстерності, тому при сліпому визначенні трійки-четвірки чи й одного-єдиного переможця, результат має бути об’єктивний. Об’єктивний із маси суб’єктивних оцінок. Сам я оцінював кожен твір за п’ятибальною системою із плюсами й мінусам і в результаті набралось: 5 балів отримав один твір, +4 ніхто не удостоївся, 4 – 5 творів, -4 – 3, +3 – 7, а всі решта менше, є навіть 1 і 0. Твір-переможець «Точка сходження…» – банальна історія полювання керівною верхівкою містечка у 1929 році на лиса, але ж як це блискуче зроблено, що все бачиш, все чуєш і уявляєш – в деталях, в органічності, в пихатості одного й гідності другого та в вислужності третього. Чітко розставлені акценти про добу і жертви недавнього минулого. Окремий розділ оповідання – зором і нюхом дикого звіра. Однозначно, що Портякові таке оповідання сподобалось би. Хто його автор? Я спершу грішним ділом подумав, що Трубай: його стилістика, а ще й річка Стугна в оповіданні – несе воду свою в Обухівському районі. Чи, може, брат його, Михайло Карасьов? А ще й на Пашковського тінь падає, і на Даниленка, на Сидоржевського, хоча навряд, бо про Стугну вони не відають. Цікаво. Трубай мені пише, що мало вартісних творів, а я би не скаржився, бо таки добре виписана доля 95-річного енкаведиста («Надішліть полковнику листа…»), який все життя носить у душі таємницю про спалення на березі Збруча тіло повстанського генерала; й вояка УПА Івана, який після 30 років неволі та заслання повернувся в рідні Карпати доживати віку й доля знову зводить його з генералом СА Туралєєвим, киргизом, якого він зібрався порішити мисливським складаним ножиком на прорадянському мітингу біля мікрофона («Черлені олені»); сповідь літньої жінки, яка втікає з окупованого росіянами Донбасу в Київ потягом – розповідь ведеться від другої особи однини, щось на кшталт мого етюда «Камінь від хандри» («Краматорськ – Київ») – про цю теперішню війну аж п’ять творів надіслано; «Подоляк» – історія страченого в горілці таланту художника; «Гальшка» – зворушливе історичне оповідання про трагічну любов у Острозькому замку; портрет старенької, яка хоронила за традиційним обрядом усіх померлих у міських багатоповерхівках, в тому числі й саму себе («Бабця Франя»)… Особливо хочеться мені знати прізвище автора оповідання «Такі щасливі літа…»: не так мене схвилювала спроба письменника розповісти про трагічну добу 30-40-их років з гумором, як використання подільського діалекту, прямо мого рідного, теліжинського – однозначно хтось із пригуманських теренів.\nЖиве українська література, розвивається наймобільніший жанр прози – новела!\nP.S. Пізно ввечері Трубай електронним листом назвав мені, по секрету («…ти нібито натякав на те, що знаєш автора…»), прізвище лауреата премії (правда, один член журі ще не висловився, однак це вже не вплине на підсумковий результат): Михайло Карасьов.\nЦя книга приречена стояти осторонь усього масиву критично-мемуарно-літературознавчих видань – настільки вона своєрідна в нашій художній словесності. Мова про «роман без брехні» Олександера Шугая «Ліна Костенко: я все, що я люблю…» (Київ, «Дніпро», 2019, с.592). Своєрідність її насамперед у тому, що вона (яким обсягом!) про творчість живого нині митця, класика вітчизняної літератури. Тепер таких книг майже не видають; за радянської доби було густіше – он стоїть у мене на полиці фоліант «Слово про Олеся Гончара» (К., «Радянський письменник», 1988, с.648), за життя письменника виданий; кілька книг про життя і творчість Івана Драча (А.Ткаченко, М.Ільницький, М.Загребельний), про творчість Бориса Олійника (в т.ч. і кропивничанина Гр.Клочека) та ще, ще… Видавництва тоді планували такі творчі портрети й заохочували – не як тепер. Хоча – то ж таки інший жанр, величальний і шанолюбний. До теперішнього предмета моєї уваги найближче стоїть книга Віталія Коваля «“Собор” і навколо собору» – бо вона про історію книги. Ось у чому друга її своєрідність – книга не тільки про творчість, а й про нелегку трирічну історію видання «Передгроззя»-«Неповторності». А третя своєрідність, що це не просто спогади-літературознавство, а – роман. І роман специфічний – «без брехні» (цікаво, чи є в світовій літературі бодай один твір, жанр якого визначався б як «роман з брехнею» або «брехливий роман»?). Тому – ризиковане визначення. Врешті, не це важливо, а… «Ми весь час копирсаємося в давній історії, хочемо з’ясувати обставини й причини тієї чи іншої події, докопатися до правди про діяння наших пращурів, а на те, що було з нами вчора-позавчора, байдуже заплющуємо очі…» – це головна спонука написання книги від автора. І книга ж поетична не рядова («…вихід збірки Ліни Костенко “Неповторність” 1980 року – це як вихід “Кобзаря” Тараса Шевченка 1840-го»), й ім’я в літературі сучасній – над усіма іменами. А ще – час і драма, які лягли під перо самовидця й слідопита. Справді, якби «Неповторність» видавалась сьогодні, то про це не цікаво було б писати: подано рукопис, профінансовано (тут може бути крапля інтриги), вичитано коректором. І все. Але тоді, «в епоху розвинутого соціалізму» – з найжорстокішою цензурою, з неприхованою субординацією діючих осіб ідеологічних структур, із прихованою вислужливістю колег-письменників – і напруга, і підступність, і чесність та порядність, навіть героїзм із ляпасами… Тяжкий і гидкий був час, але цікавий, бо драматичний.\nПроте навіть цей серйозний драматизм не влаштовував автора, бо загрожував утомою або й занудністю для читача, тому не випадково у творі з’явилось іще немовля десяти кілограмів вагою, Нана, яка протягом шести з половиною років розбавлятиме цю дорослу серйозність несподіваними, чудернацькими і милими вчинками та висловами («Оксанка просить завести кота. А потім каже: “Це ж для нього треба буде й мишей купляти”») – як окрема сюжетна лінія в романі. А ще у творі розсипано багато небанальних описів-роздумів-суджень, що стосуються авторових сучасників – Б.Олійника, Д.Павличка, Б.Антоненка-Давидовича, І.Драча, Гр.Тютюнника, Валерія Шевчука та інших (у три десятки не увібгаєш). Ну й родинна планида: Батько, Мати, Дід, Баба – все неодмінно з великої літери, бо святе, родичі, земляки, дружина (десятки разів виринає в щоденникових записах, але ім’я її читач довідається лиш з одного листа маріупольського поета Геннадія Мороза – це скромність чи нарочито маскулінна демонстрація?). Роман без правил, виходить (з зайвинами, з випадковими персонажами, які не мають розвитку, хіба додають яскравий штрих-другий до колективного портрета – цековський комсомолець Ступак, наприклад, якого я знав і солідаризуюсь із Шугаєм).\nЦя книга про події і часи, в яких і я жив. Мені, на півтора десятка літ молодшому від автора, але вже досить зрілому, пори студентства й початку самостійного трудового життя, мені цікаво порівнювати авторове тодішнє мислення із моїм тодішнім. Нерідко ловлю себе на відчутті, що автор свої сміливі антирадянські міркування подає з досвіду значно пізнішого, пострадянських знань-відань: наприклад, про виключність відвертої, фанатичної любові до Комсомолу в поезії Б.Олійника (запис весною 1978 року), чи про недоцільність ставити вірш «Ленін» на відкриття однієї з книг Д.Павличка (3.07.1978), або ж оцей сумнів: «Чи думав Маркс, що його вчення обернеться таким злом для українців?», або іще – градус визначення «покріпачене колгоспне село» може належати вересню 1978-го?.. Наперед прошу вибачення в автора за ці докори та підозри. Чомусь думається, що наведені міркування більше пасують дисидентам, які подарували свою юність сибірам та магаданам, а не редакторам комсомольських видавництв із компартійним квитком коло серця. …Силуваність жанру («роман без брехні») нерідко штовхає письменника на слизьке: в кількох місцях, подаючи свої зустрічі-спілкування з Поетесою, редактор опускається до самоприниження, що просто неприємно відчувати рядовому читачеві, мені, а як його сприйме сама Ліна Василівна? Так же принизливо, проти автора, працюють й описані ним два випадки піднесення хабаря в розмірі тисячі доларів Поетові, який висував твір О.Шугая на здобуття Шевченківської премії; автор не приховує випадків власного угодовства із зверхниками видавничої справи та цензури, виправдовуючись класичним валенродством… Але серйозно сприймається єдине виправдання – довести епохальний твір до читача («Заради того, щоб вийшла книга Поетеси, я складу оду хоч і самому дияволу»). Бо це вже не угодовство – це високий громадянський вчинок.\nПовторюсь, книга ця об’ємна і багатошарова. Ви можете не погодитись із оцінками О.Шугая класичних творів нашої літератури (Іваничукові «Мальви»: «…виклад – описовий, слабенький. Немає психологізму…»; Стельмахові «Чотири броди»: «…анахронізм. Ну, хіба що мова жива, соковита, приваблює. Але цього замало. Ми ж захоплюємось творами російських авторів не за їхню мову, а за щось інше... Бо так читачі відцураються й нашої мови»), але з захопленням пізнаєте архікомічну історію популярного гасла «Барабани пафосу, вперед!», який рефреном звучить на протязі всього «роману без брехні»; ви можете знітитись від надмірного психологічного копирсання автора в своєму минулому і в своїх здібностях («…ну чого я такий зашуганий?», «…займався своєю паскудною прозою», «Та чи маю право обідати в письменницькому гурті взагалі?»), але в саме серце вас вразить куца розповідь журналіста, який час від часу плавав човном на штучному Київському морі, аби в ясну погоду спостерігати руїни свого затопленого села («Дмитре, напиши про це!»… «Хто ж таке надрукує?»). Ця книга – іще один вирок (і дуже потужний) тоталітарному суспільному ладові, з якого ми ще й досі не виборсались.\nІ останнє. Незабаром ми відзначатимем високий ювілей Поетеси. Хоч і знаємо її напучення-настанови («Є строга радість взять трамплін рекордний. // Без публіки. Без премій. Без жюрі», «Митцю не треба нагород, // Його судьба нагородила»), однак – чи відає про цей ювілей Держава? В радянські часи досить посереднім письменникам за життя видавали дво-, три-, чотиритомники. Окремі мали за життя по п’ять-шість таких багатотомників. А Поетеса – жодного. То що ж ми за народ такий?\n(Електронний лист О.Шугаю) Шановний Олександре Володимировичу, добрий день! Маю тепер Вашу електронну адресу, то можу написати свої враження про книгу. Взагалі я маю трохи Ваших книг у своїй бібліотеці, кілька з них Вами подарованих (твори Івана Багряного, зокрема фоліант «Публіцистика», з якого знамените його послання «Чому?..» я розбирав щороку із студентами-журналістами, коли викладав у педуніверситеті ім.В.Винниченка). І книгу прози «По стерні босоніж» придбав ще за радянського часу, а тепер не можу ніяк її знайти у невпорядкованій книгозбірні. Книгу-спогад про Григора Тютюнника купив також понад десять років тому, прочитав і зробив записи у своєму читацькому нотатнику, який веду давно, останнім часом регулярно. Переношу ті записи (від 14.10 і 2.11.2010) Вам у цей лист.\n…Отакі записи. Аж сам зараз дивуюсь, що звертав увагу чомусь здебільшого на негативи. Може тому, що з Тютюнника я створив собі ідеал (Ви, до речі, теж про це пишете в тому епізоді, коли побачили його п’яним у видавництві). Ідеалом для мене він залишиться на все життя. А після «роману без брехні» я знову перечитав «Усе живе – тепле…». І скажу, що цією книгою Ви справедливо претендуєте на найкращого біографа незабутнього Григора Михайловича. Звичайно, як і кожен митець такого масштабу, Тютюнник потребує колективного спогаду (зараз готується до друку іще одне видання спогадів про Г.Т. видавництвом «Ярославів Вал»), і в тих щедрих мемуарах є багато якісних згадок і суджень, та Ваша книга – серед чолових у цьому літературному меморіалі.\nУ другому прочитанні книги «Нове про Г.Т.» я звернув увагу на дуже серйозний і точний Ваш аналіз спогаду Д.Павличка, який передає куті меду (знайомство у Львові), а також просто блискучий Ваш роздум про народження письменника порівнянням листа до дружини й тексту новели «В сутінки» російською й українською мовами. А ще мене зацікавила інформація про «Російсько-українську фразеологію» Дубровського (1917) – чи перевидавалась ця книга в Україні? Я маю двотомний «Фразеологічний СУМ» (1993).\nЗнаю, що Ви видали книги-портрети про Івана Багряного, Василя Мисика, Аркадія Казку, Бориса Антоненка-Давидовича… Читатиму (сподіваюсь на нашу обласну наукову бібліотеку), бо мені близька Ваша письменницька і душевна стилістика. Хай Вам Господь дарує здоров’я і літа! І нові книги! З глибокою пошаною...\nВеликий літературний твір доби Ренесансу «Ґарґантюа і Пантаґрюель» для мене залишиться непрочитаним. І не тільки тому, що його в 60-70-их роках минулого століття не було перекладено на українську мову (вперше повний переклад здійснив наш земляк Анатоль Перепадя на початку ІІІ тисячоліття), а тому, що ніхто мені його не порадив прочитати, не підсунув, хай і по-російськи, і в університеті, зрозуміло, до іспиту з історії зарубіжної літератури я не зміг би його здолати, такий огром текстів нас змушувати освоїти. А потім – робота, парубоцтво, громадські клопоти… І ось знаходжу на полицях своєї домашньої бібліотеки «скорочений переказ для дітей» (Київ, «Веселка», 1984, с.246) накладом у 200 тисяч примірників. На Х-ому разділі першої книги мене заклинило – не цікаво. Я прочитав уважно вступ від автора, післямову професора Пащенка, майже шість сторінок статті «Рабле, Франсуа» у двотомнику енциклопедичного довідника «Зарубіжні письменники» (Тернопіль, «Богдан», 2006) – і все, достатньо. Я вкусив цього середньовічного поєднання реального, фантастичного, сміховинно-сатиричного стилю, який називають гротеском, відчув місію, з якою прийшов у світ автор цього твору – і досить. Жаль часу на подібні баляндраси. «Чужим залишається Рабле і для більшості письменників реалістів», – пишуть нині про його творчість. Він для мене також чужий.


ВІНПОЦЕТИН Лубнифарм – офіційна інструкція, ціна в аптеках, аналоги, склад, показання, відгуки | Довідник Компендіум\nр-н д/ін. 0,5 % амп. 2 мл, № 5\nВінпоцетин 0.5 %\nдопоміжні речовини: кислота аскорбінова, натрію метабісульфіт (Е 223), кислота винна, спирт бензиловий, D-сорбіт (Е 420), вода для ін'єкцій.\nГостре і хронічне порушення мозкового кровообігу (транзиторна ішемія, прогресуючий інсульт, завершений інсульт, стан після інсульту); неврологічні і психічні порушення у хворих з цереброваскулярною недостатністю (порушення пам’яті; запаморочення; афазія, апраксія, рухові розлади, головний біль); енцефалопатія (гіпертонічна, посттравматична); вазовегетативна симптоматика в клімактеричному періоді; судинні захворювання очей (дегенеративні захворювання судинної оболонки, сітківки або жовтої плями; часткові оклюзії артерій, вторинна глаукома); зниження гостроти слуху судинного або токсичного генезу, стареча туговухість, хвороба Меньєра, кохлеовестибулярний неврит, шум у вухах, запаморочення лабіринтного походження.\nВінпоцетин вводять тільки внутрішньовенно краплинно, повільно (максимальна швидкість інфузії 80 крапель за хвилину). Початкова доза для дорослих становить 20 мг, розведених у 500 мл інфузійного розчину. Залежно від переносимості протягом 2 — 3 днів можна підвищувати дозу до 1 мг/кг маси тіла на добу. Курс лікування в середньому триває 10 — 14 днів. Загальноприйнята доза — з розрахування на 70 кг маси тіла — 50 мг на добу (у 500 мл інфузійного розчину).\nНе допускається внутрішньом'язове і струминне внутрішньовенне введення препарату!\nПісля закінчення курсу інфузійної терапії рекомендується продовжувати лікування хворого вінпоцентином — перорально по 2 таблетки (10 мг) 3 рази на добу.\nЗ боку серцевої системи (0,9%): депресія сегмента ST, подовження інтервалу QT, тахікардія, екстрасистолія. Зв'язок цих розладів із застосуванням препарату сумнівний через їх спонтанне виникнення.\nЗ боку судинної системи (2,5%): невеликі зміни артеріального тиску (частіше в бік зниження), почервоніння шкіри, флебіт.\nЗ боку центральної нервової системи (0,9%): порушення сну (безсоння, сонливість), запаморочення, головний біль, слабкість, підвищене потовиділення можуть супроводжувати застосування препарату, але частіше вони є симптомами основного захворювання.\nЗ боку травної системи (0,6%): нудота, печія, сухість у роті.\nВінпоцетину може супроводжуватися посиленням побічних ефектів препарату. Лікування симптоматичне.\nУ хворих на цукровий діабет під час лікування рекомендується контроль рівня цукру, оскільки ін'єкційна форма Вінпоцетину містить D-сорбіт.\nЗ обережністю застосовують препарат при аритмії, стенокардії, нестабільному артеріальному тиску і зниженому судинному тонусі. При геморагічному церебральному інсульті парентеральне введення Вінпоцетину припускається тільки після зменшення гострих явищ — звичайно через 5 — 7 днів.\nФармакодинаміка. Вінпоцетин має комплексний механізм дії, чинить позитивний вплив при порушенні обміну речовин у ЦНС, порушенні церебрального кровообігу і розладі мікроциркуляції. Препарат має церебропротективну дію — поліпшує метаболізм головного мозку, посилює поглинання глюкози і кисню; підвищує переносимість церебральної гіпоксії, підвищує концентрацію цАМФ у тканині мозку; посилює метаболізм норадреналіну і серотоніну; виявляє антиоксидантну активність.\nФармакокінетика. Терапевтична концентрація вінпоцетину в крові при внутрішньовенному введенні — 10 — 20 нг/мл. Препарат легко проникає через гістогематичні бар¢єри, у тому числі через гематоенцефалічний. При парентеральному введенні вінпоцетину об¢єм розподілу становить 5,5 л/кг. Метаболізується у печінці з утворенням метаболітів, основними з яких є аповінкамінова кислота і гідроксивінпоцетин, які є фармакологічно активними. Період напіввиведення становить 4,7 — 5 годин. Екскретується з організму із сечею і жовчю, в основному у вигляді метаболітів, кон¢югованих із глюкуроновою кислотою.\nосновні фізико-хімічні властивості: прозора, безбарвна або зі злегка зеленкуватим відтінком рідина.\nРозчин по 2 мл в ампулах № 5, № 5 ‘ 2 у блістерах, у пачці.


Реферат: Взаємодія лікарських речовин\nІснує декілька гіпотез механізму розвитку толерантності до нітратів, жодна з яких повністю не пояснює феномен. В основі метаболічної гіпотези лежать зменшення внутрішньоклітинного вмісту сульфгідрильних груп, які необхідні для перетворення нітратів в активну форму – оксид азоту, та зменшення швидкості біоконверсії нітратів. Гіпотеза нейрогормональної активації побудована на тому, що тривалий прийом нітратів стимулює ендогенні вазоконстрикторні реакції організму, які проявляються як псевдотолерантність впродовж першої доби у відповідь на підвищення активності реніну плазми та збільшення внутрішньосудинного об’єму або як відтермінована істинна толерантність на 2-3 добу внаслідок збільшення чутливості вен та привідних артерій до вазоконстрикції за участю протеїнкінази С та зростання концентрації супероксиду в судинній стінці. Підвищений вміст супероксиду може призводити до інактивації оксиду азоту, гальмування базальної активності гуанілциклази, стимуляції вивільнення вазоконстрикторних простагландинів (PGF2a) та тромбоксанів (ТХА2), парадоксальному посиленню агрегації тромбоцитів. Запропоновані шляхи запобігання толерантності до нітратів не дозволяють повністю вирішити цю проблему.\nСиндром рикошету описаний також для інших препаратів: інгаляційних симпатоміметиків внаслідок накопичення метаболітів медикаменту; сечогінних засобів (із розвитком анурії); інгібіторів протонної помпи та блокаторів Н2-гістамінорецепторів внаслідок підвищення рівня гастрину, гістаміну; психотропних препаратів (антидепресантів, снодійних, наркотичних анальгетиків); гормональних засобів (системних та топічних глюкокортикостероїдів, тироксину, пероральних контрацептивів).


СЕЛУ ПОТРІБНА ВОДА, ВОДА ТА ЕФЕКТИВНА РОБОТА СІЛЬСЬКИХ ГОЛІВ | Газета "Подолянин"\nСЕЛУ ПОТРІБНА ВОДА, ВОДА ТА ЕФЕКТИВНА РОБОТА СІЛЬСЬКИХ ГОЛІВ\n25 травня відбулася чергова колегія райдержадміністрації. На порядок денний було винесено питання стосовно дотримання санітарних правил утримання територій населених пунктів і водопостачання. Заслухано інформацію про хід весняно-польових робіт і звіт роботи виконкому Китайгородської сільської ради щодо здійснення делегованих нею повноважень.\nДоповідаючи з першого питання, головний санітарний лікар району Олег КЕРНИЧНИЙ розповів про низку недоліків, які було виявлено в ході комплексних перевірок. Зокрема, не проводяться належним чином роботи з ліквідації стихійних сміттєзвалищ, не всі сільські ради вирішили питання виділення транспорту для організованого вивезення сміття. Стосовно питної води, то, за словами Олега Володимировича, кожна 4-5 криниця не відповідає санітарним нормам. На це голова РДА Михайло ЖЕЛІЗНИК відреагував необхідністю вирішувати цю проблему спільно із сільськими головами, залучивши працівників МНС.\nСтосовно весняно-польових робіт, то, за словами начальника агропромислового розвитку РДА Ігоря ГАЯ, на хід їх проведення та на успішність результату на сьогодні значний вплив мають погодні умови. В окремих населених пунктах опадів не було понад 60 днів.\nЗагалом, порівнюючи з минулим роком, цьогоріч посівні площі збільшено на 2166 га, проте пусткою залишаються ще близько 7 тис.га.\nЗаслуховуючи голову Китайгородської сільської ради Дмитра ЧОРНОГО, Михайло Дмитрович насамперед запитав, чи виправлено порушення, які було виявлено під час виїзду робочої групи. На жаль, ніяких змін проведено не було. Низку зауважень до роботи сільського голови висловила і перший заступник голови РДА Ніна ФАБІЯНСЬКА.


Випускний у садочку – перша у житті дитини важлива подія, тож, готуватися до неї слід заздалегідь, уважно обираючи фасон, стиль сукні, а також аксесуари для неї. У якому образі принцеса піде на випускний? Важливо не помилитися та обрати для дівчинки не тільки красиве, але й…\nby seo 21.06.2019 2Коментарів\nЕлементи справжнього дитячого чуда чи конкурси в День Народження День народження сучасної дитини складно уявити без професіонала аніматора та цілої низки захоплюючих конкурсів. Прості посиденьки за солодким столом, декламування віршів та дитяча дискотека – пережиток минулого. Святкове меню вражає своїм різноманіттям, тематичні дні народження, костюми,…\nДитячі зачіски на випускний – творчий підхід плюс раціональність Дівчина в будь-якому віці почуває себе, неначе справжня принцеса, прекрасна та благородна. Особливо чарівна та цікава маленька дівчинка, яка обожнює все яскраве, блискуче, іскристе та сяюче. Тому в особливі дні вона має виглядати вражаюче та неперевершено,…\nРозтанув не лише сніг, а й ціни!\nХЕНД-МЕЙД ДНІ: ЛЮТИЙ


14 Жовтня 2015 - Одеська єпархія УПЦ Київського Патріархату\nБлагочинний Савранського району благословив посвяту в козаки.\nУ день свята Покрова Пресвятої Богородиці, з благословення єпископа Марка, благочинний Савранського району Одеської єпархії, настоятель парафії святого великомученика Димитрія Солунського с.Бакша Савранського району Одеської області ієрей Валерій Сосницький та настоятель Архангело-Михайлівського храму с.Кричунове Любашівського району Одеської області ієрей Віталій Янкевич на прохання головного отамана місцевої козацької паланки благословили урочисту присягу та посвяту в козаки.\nПрисяга проходила на місці де буде побудований козацький храм Вознесіння Господнього смт Саврань Одеської об ... Читати далі »\nПротоієрей Василь Вирозуб вручив військовим церковні нагороди.\nУ день свята Покрова Пресвятої Богородиці, настоятель Свято-Троїцького храму м.Одеси, благочинний м.Одеси митрофорний протоієрей Василь Вирозуб, прибув до 3-го батальйону 72-ої бригади Збройних Сил України, яка дислокується поблизу Волновахи, де з благословення Святійшого Патріарха Філарета вручив військовим 30 церковних медалей "За жертовність і любов до України".\nНагородження військових відбувалося на передових позиціях.\nЩе 10 медалів (посмертно) протоієрей Василь передав для родичів та близьких загиблих бійців.\nОсвячення престолу Свято-Покровського храму м.Біляївка.\nВ день свята Покрова Пресвятої Богородиці, на запрошення настоятеля протоієрея Богдана Біди, єпископ Одеський і Балтський Марк звершив чин освячення престолу та Божественну літургію в Свято-Покровському храмі м.Біляївка Одеської області.\nПершими на церковному подвір’ї архіпастиря зустріли члени парафіяльної ради храму, які привітали архієрея святковими віршами та за давнім українським звичаєм піднесли запашний коровай.\nВ притворі храму єпископа Марка зустрів настоятель храму протоієрей Богдан Біда, котрий привітав архієрея, підніс хрест та запросив очо ... Читати далі »\nІєрей Вячеслав Юрченко взяв участь у заходах з нагоди Дня захисника України.\n14 жовтня, з благословення єпископа Марка, настоятель парафії святої рівноапостольної Марії Магдалини с.Августівка Біляївського району Одеської області ієрей Вячеслав Юрченко взяв участь у урочистих заходах присвячених Дню захисника України.\nРозпочалися урочистості з покладання вінків і квітів до пам'ятника Невідомому матросу на Алеї Слави в парку ім. Т.Г. Шевченко. Квіти до підніжжя постаменту поклали керівники області, міста, пр ... Читати далі »\nПрестольне свято Свято-Покровського храму м.Одеси.\nУ день свята Покрова Пресвятої Богородиці, Свято-Покровський храм по вул.Курська,67 (Суворовський район) м.Одеси відзначає престольне свято.\nУ цей святковий день Божественну літургію очолив настоятель храму протоієрей Олександр Філіппов.\nПід час богослужіння в храмі молилися одеські волонтери, військові, які перебувают у зоні проведення антитерористичної операції, відомі громадські діячи та парафіяни храму які приїхали з різних кінців міста розділити з о.настоятелем радість храмового дня.\nСекретар єпархії взяв участь у заході з нагоди Дня Українського козацтва.\nУ День свята Покрова Пресвятої Богородиці, з благословення єпископа Марка секретар єпархіального управління архімандрит Микита (Сировегін) взяв участь у урочистому заході присвяченому Дню Українського козацтва, який відбувся у Олександрівському сквері м.Одеси.\nНа початку заходу відбулося покладання квітів до пам'ятнику визначному козацькому отаману, командувачу Чорноморською козачою флотилією Антону Головатому.\nУ урочистій церемонії взяли участь секретар Одесько-Балтського єпархіального управління архімандрит Микита (Сировегін), настоятель парафії ... Читати далі »


Опік сірчаною кислотою: перша допомога і подальше лікування - МОЄ ЗДОРОВ'Я\nОпік сірчаною кислотою: перша допомога і подальше лікування\nОпік сірчаною кислотою — небезпечна хімічна травма, часто призводить до летального результату. Масляниста рідина без запаху і кольору відноситься до сильних окислювача. При контакті зі слизовими оболочкаміВ і шкірних покривів моментально руйнує клітини епітелію. Вдихання випарів кислот призводить кВ ларингіту, бронхіту, геморагічної пневмонії. Ступінь пошкодження тканин залежить від процентного вмісту реагенту в розчині. Принципи лікування опіків їдкими кислотами відрізняються від заходів, до яких вдаються при хімічних травмах іншими речовинами.\nЧим небезпечний опік сірчаною кислотою\nПерша допомога при опіку сірчаною кислотою\nПри пошкодженні шкіри\nПри попаданні в очі\nПри ураженні слизової оболонки рота і стравоходу\nЗапобіжні заходи під час роботи з хімічними агентами\nОпіки від сірчаної кислоти чреваті глибоким ураженням м’яких і кісткових тканин. Попадання реагенту на шкіру призводить до:\nутворення білого струпа;\nвиразки тканин під кіркою;\nтоксичного отруєння організму.\nПри контакті з кислотою відбувається некроз шкіри, а в разі поразки великих ділянок тіла спостерігається опіковий шок. Особливо небезпечними є випаровування рідини, які проникають в органи дихання. Опік викликає сильний біль, внутрішні кровотечі. Попадання реагенту в очі в 80% випадків закінчується часткової або повної втрати зору.\nОпіки отримують через неакуратне поводження з реагентами на виробництві та в побуті. Серйозність хімічної травми визначається концентрацією кислоти в розчині:\nрозбавлена — концентрація окислювача не перевищує 10%;\nелектролітна — слабоконцентрірованних розчин з 22-30% вмістом реагенту;\nбаштова — розчин з діоксидом азоту, в якому концентрація кислоти становить 75%;\nконцентрована — нерозбавлена 96.5% кислота.\nПри впливі речовини на живі тканини руйнується внутрішньоклітинний білок з утворенням органічних і неорганічних сполук — альбумоз, протеіногенних амінокислот, пептонов і т.д. Використовувати вологі серветки або шматки тканини, змочені водою, категорично заборонено, оскільки це може лише погіршити ситуацію. За глибиною ушкоджень виділяють 4 ступені опіків:\nПерша. Руйнуються зовнішні шари епідермісу, на що вказує помірне почервоніння, біль, припухлість. Опік проходить протягом 3 діб без будь-яких слідів.\nДруга. Розщеплюється епідерміс аж до базального шару, який примикає безпосередньо до дермі. Хімічна травма супроводжується болем, печіння, бульбашкового висипаннями. Завдяки збереженню базального шару шкіра відновлюється протягом 2 тижнів.\nТретя. Реагент частково або повністю вражає дерму. При опіках 3А ступеня фолікули, сальні залози не пошкоджуються. На обпаленій ділянці виникає струп білого кольору, під яким знаходяться виразки. Опіки 3Б ступеня характеризуються загибеллю клітин шкіри аж до гіподерми, тобто підшкірно-жирового прошарку.\nЧетверта. Тривалий контакт з їдкою рідиною призводить до обвуглювання шкіри, м’язів і кісткових тканин.\nОпіки їдкою кислотою приводять до формування білої пухкої кірки з чіткими кордонами, яка з часом темніє. Зовні здається, що травма поверхнева і не представляє небезпеки. Але під струпом утворюються виразки, а відмирання тканин підвищує ризик інфекційного запалення.\nЩоб надати потерпілому медичну допомогу, необхідно мати уявлення про властивості їдких кислот. Неправильні дії загрожують поглибленням опіку, небезпечними для життя ускладненнями. У певних ситуаціях не можна навіть перебувати поруч з потерпілим без засобів захисту — респіратора, гумових рукавичок, захисних окулярів. Вдихання іспаренійВ сірчаної кислоти призводить до руйнування слизових оболонок дихальних шляхів. Перша допомога при опіках сірчаною кислотою передбачає:\nохолодження уражених ділянок;\nнейтралізацію кислоти лугом;\nПри великих опіках проводять протишокові і дезінтоксикаційні заходи, які спрямовані на зменшення токсичної дії хімічної речовини на організм.\nАлгоритм надання долікарської допомоги при попаданні реагенту на шкірні покриви включає в себе такі кроки:\nВидалення реагенту. Необхідно ретельно промити вогнище ураження водою протягом 1 години. Попередньо обпалені тканини просушують, щоб запобігти поглибленню опіку.\nНейтралізаціяВ кислоти. Для цього використовують 10% содовий растворВ — в 250 мл води розчиняють 1 ч. Л. харчової соди. В якості альтернативи уражені ділянки шкірного покриву промивають слабоконцентрірованних марганцівкою або мильним розчином.\nЗнеболення. При сильних болях приймають НПЗЗ — Ібупрофен, Кетанов, Напроксен. Якщо печіння не проходить, використовують розчин Новокаїн.\nНа завершення накладають стерильну пов’язку і викликають додому лікаря або відправляються в лікарню.\nПопадання сірчаної кислоти на слизову оболонку ока або рогівку загрожує сліпотою. Щоб попередити такі ускладнення, слід:\nрясно промити проточною водою уражену область;\nзакапати 0.5% розчин Дикаїну з адреналіном;\nзнеболити очей 2% розчином Новокаїну.\nПісля надання екстреної допомоги викликають фахівця або відправляються в опіковий центр. Подальша терапія визначається офтальмологом залежно від глибини проникнення реактиву в око.\nНайбільшу небезпеку для життя представляють опіки слизової шлунково-кишкового тракту, шлунка, стравоходу. Випадковий прийом більше 5 мг речовини призводить до летального результату. Згодом після хімічного опіку внутрішніх органів можуть розвиватися такі захворювання, як фарингіт, ларингіт, геморагічна пневмонія та інші При пошкодженні внутрішніх органів необхідно:\nПромити шлунок. Потерпілому дають розчин сульфату магнію, який нейтралізує кислоти. Якщо препарату немає під рукою, використовують чисту воду.\nОбробка слизової рота. Здійснюють полоскання 5% содовим розчином. При вдиханні їдких випарів потрібно подихати содовим розчином через інгалятор.\nРясне пиття. До приїзду лікаря забезпечують рясне пиття, дають чисту воду або молоко.\nЩоб запобігти ще більшу поразку ЛОР-органів, в кімнаті відкривають вікна для надходження свіжого повітря. Промивання шлунка ефективно тільки в перші 5-6 годин після отримання травми.\nКатегорично не можна провокувати блювоту, так як це загрожує розривом стравоходу.\nЇдка кислота рідко викликає поверхневі травми, які не потребують госпіталізації. Необхідно звернутися до лікаря, якщо:\nопік викликаний висококонцентрованою кислотою;\nплоща ураження велика;\nкислота потрапила в ротову порожнину, стравохід;\nхворий скаржиться на гострий біль.\nМісцевою терапією обмежуються при пошкодженні тільки поверхневих шарів шкіри. Зазвичай в схему лікування включаються:\nБанеоцин — антибактеріальний засіб, що зменшує запалення і хворобливі відчуття. Попереджає інфекційне запалення опікових ран.\nПантенол — вітамінізований препарат, що прискорює обмін речовин. Загоює неінфіковані рани, підвищує місцевий імунітет.\nАктовегін — ранозагоювальний гель, що очищає рану від обвуглених тканин. Купірує біль, впливає на тканинний обмін, прискорюючи загоєння опіків.\nСолкосерил — протизапальний гель, який підсушує мокнучі рани. прискорює відторгнення обпаленої шкіри, стимулює її рубцювання.\nДля антисептичної обробки уражених ділянок використовують розчин колоїдного срібла. При бульбашкових висипаннях і відторгнення тканин накладають пов’язки з такими препаратами:\nСудокрем і т.д.\nОпіки кислотою 3 ступеня небезпечні гнійними ускладненнями. У разі зараження рани кокковой інфекцією використовують Мірамістин, Хлоргексидин. При великих ураженнях проводиться системна протимікробна терапія полусинтетическими пенициллинами, аміноглікозидами чи цефалоспоринами — гентаміцин, Цефуроксимом, амоксицилін, уназин і т.д. Руйнування базального шару шкіри є показанням до оперативного втручання. Метод хірургічного лікування залежить від ступеня і просторості ушкоджень — ампутація, шкірна пластика. Навіть після успішного лікування кислота залишає помітні рубці у вигляді патьоків. При опіку шлунково-кишкового тракту проводиться бужування на 7 день після початку терапії. Суть процедури полягає у введенні в стравохід дилататоров — трубок різного діаметру. Вони перешкоджають зменшенню просвіту стравоходу верб рубцювання слизової.\nРуйнівний вплив кислоти обумовлено зневодненням тканин, розщепленням в них білкових компонентів. Наслідки визначаються концентрацією їдкого речовини, його об’ємом і тривалістю контакту зі шкірою або слизовими. Високоактивна кислота відразу ж провокує глибокі опіки з обугливанием тканин. До можливих ускладнень хімічної травми відносять:\nблювоту з кров’ю;\nстеноз (звуження) гортані;\nЯкщо вчасно не надати потерпілому допомогу, це призведе до відмови нирок або печінки. У 93% випадків такі ускладнення закінчуються летальним результатом. У зону ризику входять пацієнти з пієлонефритом, цирозом печінки, гломерулонефрит і т.д. Хімічно активна рідина провокує відстрочені ускладнення. У 7% випадків на місці рубців виникає плоскоклітинний рак.\nОпіки їдкими кислотами в 67% випадків зустрічаються у людей, що працюють на хімічних виробництвах. Щоб мінімізувати ризик травми, потрібно дотримуватися техніки безпеки при роботі з концентрованими окислювачами:\nхімічні речовини необхідно зберігати в пластиковій або скляній тарі з герметичною кришкою;\nперед використанням реагенту очі захищають окулярами, руки — гумовими рукавичками, а органи дихання — респіратором;\nпісля роботи приміщення провітрюють протягом 1-2 годин.\nХімічні речовини не можна зберігати на одній полиці з продуктами або ліками. Кислота повинна бути недоступна для дітей.\nСерйозність травми визначається концентрацією реагенту, локалізацією опіку. Прогноз загоєння визначають за правилом сотні — підсумовують відсотки опікової площі по відношенню до збережених тканямВ з віком потерпілого:\nменше 60 — сприятливий;\nдо 80 — щодо сприятливий;\nдо 100 — сумнівний;\nбільше 100 — несприятливий.\nПрогноз одужання залежить від локалізації опікових ран, глибини проникнення реагенту. Результат хімічної травми погіршується при опіковому шоці, інтоксикації. Опіки концентрованими кислотами супроводжуються тривалим запаленням. Під час загоєння в осередках ураження утворюється багато грануляційної тканини. Тому у обпалених виникають помітні рубці, які обмежують рухливість суглобів.\nПрепарати з ретиноїдами від прищів у вигляді мазей і таблеток\nПрищі у жінок на шиї: причини, як позбутися\nНайефективніші крему від плям після прищів\nПапілома на животі: як виглядає, ніж лікувати\nЧи можна йодом припікати папіломи: видалення в домашніх умовах\nЛікування псоріазу березовим дьогтем (інструкція)


Витрата дров, вугілля, пелет твердопаливним котлом-алгоритм розрахунку\nСкільки споживає твердопаливний котел опалення-це досить часто задається питання серед власників нерухомості, бажаючих опалювати своє житло за допомогою природного палива. У даній статті коротко представлений розрахунок приблизної витрати твердого палива, такого як дрова, пелети, вугілля.\nФактори, що впливають на рівень споживання твердого палива\nОбчислити, скільки споживає твердопаливний котел опалення, труднощі не складе. Складніше правильно підібрати вихідні дані для виконання розрахунків.\nДалі представлена методика підрахунку і одночасно наведено розрахунок витрати кількості дров для обігріву житла в 100 м2. Однак спочатку розглянемо вихідні дані:\nтип деревини, яка обрана для розпалювання;\nкоефіцієнт корисної дії твердопаливної печі або котла;\nтеплова потужність, необхідна для опалення приміщення.\nЯкщо ви коли-небудь користувалися піччю, то, напевно, в курсі, що при горінні дров з різних дерев виходить неоднакову кількість тепла. Припустимо, поліна з берези виділяють більше спека, ніж тополя або сосна. Це обумовлено різницею в щільності і теплової віддачі порід дерев. До всього, обсяг дров на 1 кВт теплоенергії залежить від вмісту вологи в них. Відповідно, чим вище вологість, тим більше тепла витрачається на випаровування рідини з дров, а на опалення житла залишається менше. В результаті палива на обігрів будинку піде більше.\nТе, наскільки раціонально буде використовуватися енергія, що знаходиться в паливі, залежить від коефіцієнта корисної дії того чи іншого теплоджерела. Припустимо, камін або піч більшість енергії виділяють в атмосферу разом з продуктами горіння, тому і їх тепловіддача досягає лише 60 %. У той же час, твердопаливний або піролізний (тривалого горіння) котел працює з віддачею тепла 80 %. Дані нюанси варто врахувати при підрахунку витрат на обігрів житла.\nЗначення теплової потужності, необхідної для обігріву будинку, краще прийняти за розрахунком, виконаним майстрами в період проектування житла. Однак часто такі дані у власників нерухомості не зберігаються. Тому кількість дров і їх вартість можна дізнатися за усередненим значенням споживаної потужності. Визначається стандартним способом: на опалення 10 м2 йде 1 кВт тепла при найгірших умовах, а середній показник за сезон становить 0,5 кВт. Усереднений показник для житла площею 100 м2 буде 5 кВт/год.\nРозрахунку витрати дров котлом тривалого горіння\nЩоб обчислити витрату дров в твердопаливному котлі тривалого горіння на добу, користуються наступною формулою.\nV-означає обсяг дров, необхідний на 1 годину, м3;\nQ-необхідна потужність для опалення, кВт;\nq-теплова віддача певної породи деревини з конкретним ступенем вологості, кВт / м3;\nККД-це ефективність котла, в%.\nV = 24Q / (q х 0.01ККД)\nПрипустимо, ви купуєте піролізний котел на твердому паливі з тепловіддачею в 75 %. Завантажуєте поліна з сухої сосни. Підрахунок буде виглядати наступним чином.\nЩоб провести правильний розрахунок витрати палива в піролізному котлі, потрібно пам'ятати про нюанси його роботи. Коефіцієнт корисної дії 75-80% відображають у формулі, якщо дрова мають вологість максимум 25%. У разі, якщо показник більше, то ефективність котла знижується до 70 %.\nВитрата дров в твердопаливному котлі тривалого горіння на місяць розраховується наступним чином:\nОднак це не кінцевий результат, так як у формулі задіяний показник теплоти згоряння для «чистого» м3, а по справжньому дрова в дровах займають більше місця через щільність укладання. Щоб вірно здійснити розрахунок дров в кубах, потрібно дізнатися кількість складометрів.\nПровести ці обчислення допоможе ГОСТ 3242-88, де вказано норматив. У зв'язку з ним складені дрова необхідно обміряти, вираховувати складометри, а потім їх переводити в щільні метри, м3. переклад проводиться через множення обсягу длінниці на значення повнодеревності.\nКоефіцієнти повнодеревності для перекладу складкової міри впритул\nТак як в нашому випадку стоїть зворотна задача, то обчислений вище паливний обсяг потрібно ділити на один з коефіцієнтів, який відповідає цим умовам.\nПрипустимо, взяти колоті дрова довжиною 0,5 м.для хвойних порід необхідно брати показник 0,73. В кінці обчислюємо реальний витрата твердого палива з сухої сосни за місяць для житла площею 100 м2:\nАлгоритм розрахунку витрати вугілля твердопаливним котлом\nКотел сучасного типу може ефективно працювати і на кам'яному вугіллі, і на бурому. Але якщо є можливість вибору, то краще вибрати вугілля високої якості – антрацит. Саме він характеризується найвищою тепловою ємністю і згорає майже без залишку. Однак і вартість антрациту вище інших сортів. Необхідно розглянути ціну на паливо, доставку і його теплоємність, і вибрати оптимальний варіант.\nПідрахувати витрату вугілля в твердопаливному котлі можна двома способами. Найперший-елементарний, за допомогою відра. Зазвичай вугілля вимірюють тоннами, проте навряд чи у вашому котельному приміщенні будуть ваги для акуратного відважування необхідної дози для завантаження.\nОдне відро вміщує близько 18 кг кам'яного вугілля.\nПриблизно, для обігріву житла 200 м2 буде йти наступна кількість вугілля:\nу вересні-жовтні одне відро на добу.\nз листопада по лютий – 10 відер.\nу березні-квітні близько двох відер.\nЯкщо взяти, що в місяці 30 днів і скласти всі значення, то можна дізнатися загальне число відер (780 відер). В кілограмах виходить:\nТаким чином, за сезон опалення на обігрів житла в 200 м2 котел на вугіллі зажадає трохи більше 14 тонн кам'яного вугілля. Другий спосіб підрахунку витрати вугілля в твердопаливному котлі більш науковий. На спалювання 200 г вугілля піде близько 1 кВт тепла. Для затишного проживання під час опалювального періоду необхідно приблизно 50 000 кВт тепла:\nАлгоритм розрахунку витрати пелет твердопаливним котлом\nКотел на деревних гранулах є особливо актуальним для жителів тих регіонів, у кого немає можливості опалення будинку за допомогою газу. Пелети виробляються з відходів деревопереробної промисловості, тому є екологічно чистим видом палива і, до того ж, з досить високим коефіцієнтом корисної дії. Орієнтовно, для розрахунку витрати пелет на обігрів будинку 100 м2, можна застосовувати таку формулу. Кількість гранул дорівнює:\n70 Вт/м2 – показник теплових втрат 1 м2 будинку;\n100 м2 – площа будинку;\n24 години – години в добі;\n180 днів – дні сезону опалення;\n0,7 – значення навантаження котла;\n5000 Вт / год – це кількість тепла, що утворюється при згорянні 1 кг високоякісних пелет.\n70 Вт/м² х 100 м² х 24 години х 180 днів х 0,7 / 5000 Вт/год = 4234 кг\nПовторимося, що дані розрахунки приблизні. Існує безліч нюансів, через які значення можуть варіюватися. Можна з упевненістю сказати, що обчислити потребу твердопаливного котла в обсязі палива не складно.\nГоловне не сплутати всі дані, а по закінченню отримані кубометри помножити на вартість палива у вашій місцевості. Пам'ятайте, що при замовленні дров краще уточнити Про заходи, що використовуються постачальником: складометри це або «чисті кубометри». Інакше ви ризикуєте зробити помилку і тим самим переплатити або недоотримати деякий обсяг дров.


Красуні, які вибивають 9 з 10. На Донеччині завершилися польові змагання дівчат-поліцейських - 6262.com.ua\nКрасуні, які вибивають 9 з 10. На Донеччині завершилися польові змагання дівчат-поліцейських\n11:04, 6 марта 2017 г.\nСтрільба з автомату Калашникова та марш-кидок на 3 км у повній бойовій викладці, яка важить більше 15 кг, – сьогодні на полігоні у Нікольському районі відбувся фінал обласного чемпіонату з тактично-польового багатоборства жінок-офіцерів. Такий незвичний подарунок до Міжнародного жіночого дня своїм працівницям очільник поліції Донеччини В’ячеслав Аброськін зробив на їхнє прохання. Перемогу у змаганнях здобула команда обласного главку, яка показала справжню військову підготовку.\nВ зоні АТО неважливо, якої ти статі, - чоловіки та жінки нарівні захищають мирних людей від злочинності та тероризму. Виїжджають вночі на обстріли, розкривають вбивства, виявляють бойовиків та нелегальну зброю на блокпостах. Тому напередодні свята весни дівчата вирішили помірятися не підборами та зачісками, а витримкою, силою духу та вмінням влучно стріляти.\nДо фіналу, подолавши відбіркові змагання, дійшли кращі з кращих. У вирішальному батлі зійшлися 7 команд по 3 учасниці у кожній – представниці 6 базових відділів поліції та Головного управління. Загалом 21 дівчина зі всієї Донеччини.\nЗранку суперниці у повній екіпіровці вирушили до полігону в Нікольському районі, де зазвичай тренується спецназ поліції.\nЗмагання проходили у три етапи. Перший і найголовніший - стрільби. Завдання – вибити максимальну кількість очок.\nСпочатку дівчата стріляли з пістолету Макарова з відстані у 25 метрів. Потім завдання ускладнилося - поліцейські мали поцілити з автомату Калашникова у мішень, розташовану за 100 м, з положення лежачи. На кожну вправу - по 13 набоїв, три постріли пробні, решта 10 – залікові.\nАле для жінок-офіцерів, які разом з чоловіками проходять бойову підготовку, це не в новинку. Незважаючи на сильний вітер, дівочий спецназ продемонстрував відмінні снайперські навички.\nВід самого початку змагань лідерство захопив главк. Так, Дар’я Нестерова, співробітник управління кадрового забезпечення, стала найкращим стрільцем, набравши 88 балів у стрільбі з ПМ. Це - рівень 1 розряду зі стрільби.\nДівчина каже, що досягти такого результату вдалося завдяки постійним заняттям в Тренінговому центрі ГУНП в Донецькій області.\n- Тренували дихання, правильний хват зброї, як правильно приймати стойку, це ціла наука. Потрібно тримати форму, аби затримувати злочинців, допомагати людям, - зазначає учасниця.\nДаша – переселенка з Донецьку, в органах внутрішніх справ з 2013 року. Вона дуже любить спорт та 2 роки займалася кікбоксінгом.\nА Олександра Гаврилко, інспектор моніторингу з Волновахи, яка посіла у стрільбах третє місце в особистому заліку, тримає зброю у руках майже щодня.\n- У нас найбільший прифронтовий район, багато об’єктів під охороною, тому ми нарівні з чоловіками заступаємо на блокпости, на службу з охорони правопорядку. У нас усе однакове, єдине, що може бути – бронежилет полегше, - посміхається 24-річна поліцейська.\n«Полегше» - це 15-кілограмове екіпірування, з яким дівчата приступили до другого етапу змагань. Камуфляж, бронежилет, зброя та боєзапас, тактичний рюкзак з усім необхідним для виживання у польових умовах – з цим дівчата долали 3-кілометровий марш-кидок по пересіченій місцевості.\nДля Вікторії Сливченко, слідчого з Маріуполя, це вже друге таке випробування.\n- В 2015 році бігла також 5 км. У марші на довгі дистанції важливо з самого початку розподілити сили, щоб завчасно не видихнутися, бо найтяжчі – останні півкілометри, - ділиться Вікторія, - Дуже цікаво спробувати свої сили у чемпіонаті. Конкурси краси у всіх були, а такого ні у кого не було.\nДівчина в поліції вже 6,5 років, за цей час вона встигла попрацювати у найскладніших підрозділах – була дільничним інспектором, оперативником, розкривала злочини. Й поза роботою Віка веде активний спосіб життя, любить екстрим та випробовує себе у парашутному спорті.\nАби підтримати чарівних полісменів, разом з дівчатами на марші йшов і генерал Аброськін. Голова Нацполіції в Донецькій області схвально оцінив підготовку дівчат.\n- Даша йшла попереду, і я з трудом підтримував її ритм. Співробітники поліції Донеччини, які три роки без жодних ротацій несуть службу по захисту людей в умовах війни, відрізняються від інших областей, і жінки в нас теж бойові, - зазначив В’ячеслав Аброськін.\nЛише 20 хвилин перерви, під час яких учасниць змагань розважав поліцейський оркестр, загравши прямо у полі, розпочався третій етап чемпіонату – тактична медицина. Команди змагалися у наданні долікарської допомоги людині на полі бою.\nЧас, щоб поставити кровоспинний турнікет, – 30 секунд, бо саме стільки є у поліцейського, аби врятувати життя пораненому бійцю.\nФінальний раунд чемпіонату виявився дуже напруженим та багатим на відкриття. Дівчата показали, що вони готові виконувати свій обов’язок у будь-яких умовах. Змагання виявилося справжнім святом, сповненим шалених емоцій та адреналіну.\nПереможцями чемпіонату стала команда Головного управління – Дар’я Нестерова, Валерія Подорожко та Юлія Ніколаєва.\nДруге місце впевнено вибороли дівчата з Волновахи, а третє посіли краматорські полісменки.\nДівчата отримали цінні подарунки від міністра внутрішніх справ України Арсена Авакова та профспілки поліції області. Нагородами було також відзначено усіх активних учасниць.\nНагороджували переможців голова Нацполіції Донеччини В’ячеслав Аброськін та заступник командуючого ВМС з бойової підготовки Олексій Неїжпапа.\n- Дякую, що ви такі є. Ці змагання покажуть деяким нашим чоловікам, що є люди, сильніші за них, - зазначив генерал Аброськін.\n- Я дуже здивований, що в поліції Донеччини є такі поліцейські, ви - захисники нашої батьківщини, ви продемонстрували те, що не кожний морський піхотинець би витримав. Вдячний, що тут є такий дух України, і це не стільки прапор, а люди, які віддані своїй батьківщині, які служать їй за покликом серця, які люблять її та готові віддати життя заради неї, - привітав співробітниць поліції Олексій Неїжпапа.\nУсі дівчата з команди-переможця – переселенки з Донецька.\n- На такому заході можна перевірити власні сили, наскільки можеш проявити себе, що здатен витримати, кожна стає впевненіше, - каже 34-річна Юлія Ніколаєва, яка працює в управлінні карного розшуку главку. Вона переїхала до Маріуполя разом з двома дітьми 9 та 13 років та продовжує служити народу України. До речі, саме сьогодні в молодої мами день народження, з яким її привітав генерал Аброськін.\nТендітна білявка Валерія Подорожко з управління кадрового забезпечення раніше працювала у спецпідрозділі «Сокіл», брала участь у тактичних заходах.\nСлавянск новости полиция девушки соревнования


Багато продуктів і страв стали невід’ємною частиною ранку і сніданку. Стало відомо, що одна з них здатна зміцнити організм і наблизити до довголіття.\nЯк пише видання Live Strong, мова йде про кашу. Завдяки своєму інтенсивному смаку і насиченій консистенції, вона є одним з найулюбленіших страв на сніданок у всьому світі. Для багатьох сімей це невід’ємна частина їх ранкових зборів.\nПшениця, гречка, рис, вівсянка, кукурудза і ячмінь – популярні інгредієнти для каші. А її вживання на сніданок – це простий і зручний спосіб підживлювати свій організм на весь майбутній день.\nФахівці відзначають, що каша містить велику кількість корисних речовин. У їх числі:\nСтало відомо про користь цієї ранкової страви для здоров’я. Однак про неї – користь – можна говорити лише при регулярному вживанні каші, відзначають експерти.\nРівень цукру в межах норми\nЦя головна страва для сніданку готується з цільного зерна і молока або води, тому вона набагато корисніше, ніж рафіновані злаки. Завдяки високому вмісту клітковини, злаки в каші також підтримують рівень цукру в крові в межах норми, згідно метааналізу 2015 року, опублікованому в журналі Nutrients.\nОдна з менш відомих переваг каші полягає в її здатності зменшувати запалення. Поліфеноли в цільної пшениці можуть позитивно впливати на мікробіоту кишечника, збільшуючи кількість корисних бактерій, які регулюють запальні процеси. Клінічне дослідження 2018 року, опубліковане в журналі Nutrition Journal, підтверджує ці висновки.\nЧитайте також: При артриті і від токсинів: названий простий, але корисний овоч\nВживання каші на сніданок може додати роки життя і позбавити від хронічних захворювань. Як зазначає журнал Nutrients, вживання двох-трьох порцій цільного зерна в день може значно знизити ризик розвитку діабету, раку і серцево-судинних проблем. Овес, жито, пшениця і ячмінь – відмінний вибір, відзначають фахівці.


Історія - Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №129 Харківської міської ради\nУ 1936 році на вулиці Клочківській, по якій неквапливо, подзвонюючи, рухався по одноколійці трамвай Анєчка (А), як ласкаво його називали люди в народі, почалося будівництво школи. Зводили її за типовим проектом – триповерховою.\nПід час війни в ній був шпиталь.\nПрацювати по-справжньому середня школа № 129 почала у 1948 році. Будівля була дуже зруйнована. Ремонтні роботи велися паралельно з навчальним процесом. Директором на той час був Андрій Федорович Маринчак. Учасник війни, нагороджений Орденом Слави, Орденом Великої Вітчизняної війни, школярам того часу він запам’ятався людиною вимогливою, більш суворою, ніж м’якою.\nУ 1956 році за ініціативою директора було вирішено посадити біля школи сад. Саджанців закупили багато: кожен клас висаджував один ряд фруктових дерев. Протягом тижня роботу було завершено. Поміж деревами розбили грядки, на яких вирощували овочі для школи.\nУ школі працювали такі гуртки: художньої самодіяльності, футбольний, хоровий, куток військової справи. Був навіть свій театр. Дуже часто у школі проводилися літературні вечори. Костюми та декорації учні виготовляли самі з пап’є-маше, розмальовуючи їх фарбами із тертої крейди та кольорових чорнил. А на випускному вечорі було традиційно ставити уривки із класичних творів.\nУсю цю роботу організовували вчителі – люди ініціативні, активні, творчі, закохані в свою справу. Серед них – ветерани вчительської праці: Котляревська Р.П. Дубова Б.Л., Вольфсон Р.А. Абрамов І,І., Шкурко Т.К., Розенштейн С.М., Приходьмо С.А., Гладкова Н.А., Булигіна Н.С., Голіцина М.Є., Стрілова В.Т., Литвинчук Л.Р., Сенько Л.Г., Котларський А.Л., Дукельський М.С, Мартишок С.Р.\nВипускники з любов’ю згадують про свою школу і щорічно збираються на традиційні вечори зустрічей. А зараз у нашій школі навчаються онуки перших учнів, які продовжують вписувати нові сторінки в історію школи.


Передача коштів на місця зробить їх використання максимально ефективним – Ярослав Москаленко | Сайт Ярослава Москаленка\nГоловна |Новини |Передача коштів на місця зробить їх використання максимально ефективним – Ярослав Москаленко\nЯрослав Москаленко відвідав Центральну районну лікарню Полісся у селищі Красятичі, яку відкрито після нещодавно завершеного капітального ремонту, та взяв участь у відкритті хірургічного корпусу Іванківської ЦРЛ, що був реконструйований за кошти районного бюджету. Минулого року Поліську ЦРЛ було відремонтовано на суму 6,8 млн гривень. У свою чергу, у центральну лікарню Іванківщини в 2017 році було вкладено 8,2 млн гривень.\nПолітик переконаний, що відповідні об’єкти є наочним прикладом застосування децентралізації на практиці. «Область має затверджувати перелік перспективних об’єктів, але фінансування має йти прямою субвенцією на місця. Тендер хай проводить і освоює кошти місцева громада. І тоді ми бачимо такий результат. Адже громада зблизька бачить, куди витрачається кожна гривня», - заявив він.\nПід час розмови з медиками та районним керівництвом Ярослав Москаленко зазначив, що обмежуватися ремонтом лише цих закладів не варто. Потрібно оновлювати всю мережу.\n“Зрозумійте, що максимальну кількість послуг ви повинні надавати тут, на місцях. А для цього потрібно зробити достойну лікарню. Ось суть децентралізації. Все що зроблено – це своїми руками. Тож я веду до того, що дійсно гроші потрібно віддавати на місця, тобто робити прямі субвенції. Ця лікарня – яскравий приклад: якщо ми ремонтуємо лікарню у Поліському районі, то гроші, які ми виділяємо на це, треба віддати на район. Є ще багато реальних прикладів, коли прямі субвенції працюють набагато ефективніше, ніж коли кошти освоюють обласні організації”, – зазначив він у спілкуванні з медиками Поліського району.\nТакож політик побував в інших медичних та спортивних закладах Іванківського та Поліського районів, обговорив з керівниками органів місцевого самоврядування теми розвитку медицини, фізичної культури та спорту регіону.


Хто відповість за козу? - Piвнe-Paкуpc\nХто відповість за козу?\nНа 65-річну жительку Костопільського району Надію поскаржився 33-річний односельчанин Сергій. Чоловік стверджує, що собака жінки на пасовищі загриз його козу, яка коштує 400 гривень. Проводиться перевірка.\nНе втримали один одного\nДо лікарні з черепно-мозковими травмами та тілесними ушкодженнями потрапило подружжя з міста Сарни. 55-річна Марія та 45-річний Віктор впали зі сходів у будинку, де вони проживали.\nПід колесами авто загинув юнак\nДнями в Рівному на вулиці Київській, навпроти будинку №18, водій автомобіля “Форд-Фієста”, 30-річний приватний підприємець, здійснив наїзд на 18-річного пішохода Олександра. Він переходив проїзну частину дороги в невстановленому для цього місці. В результатi ДТП пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.\nДнями у власному будинку покінчив життя самогубством 25-річний житель села Жалин Костопільського району Анатолій. Покинув земний світ і 38-річний мешканець села Люхча Сарненського району Володимир, який повісився у своєму помешканні.\nРозчинник - несмачний\nУ минулу суботу із діагнозом “отруєння розчинником для масляних фарб” госпіталізовали у лікарню 3-річного Сергійка, жителя смт Володимирець, який намагався попробувати хімічну рідину на смак. Хлопчика врятували лікарі.\nМинулої неділі в селі Яловичі Млинівського району під час ловлі риби на річці Стир саморобним вибуховим пристроєм смертельно травмувався 28-річний Микола, житель цього села.\nЗ ножем на сусіда\nДо лікарні з різаною раною шиї доставили 62-річного жителя Демидівського району Володимира. Поранила його під час сварки на подвір’ї 50-річна односельчанка Оксана. Мотив такого імпульсивного вчинку жінки встановлюється.\nА 19-річна жителька Млинівського району Наталія побила 75-річного дідуся, якого доставили в лікарню.\nДнями невідомі в обідню пору викрали документи та 1600 гривень зі службового автомобіля “ГАЗель”, залишеного водієм на вулиці Замковій в обласному центрі (біля ринку).\n20.09.2007 За повідомленнями ЦЗГ УМВСУ та ГУ МНСУ в Рівненській області, прес-служби НС та ЦЗН облдержадміністрації