Закон про референдум: завуальований владний механізм під виглядом широкого народовладдя? | Політичні новини з України: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 08.07.2010\nЗакон про референдум: завуальований владний механізм під виглядом широкого народовладдя?\nВерховна Рада сьогодні готується ухвалити Закон про всеукраїнський референдум. Експерти застерігають: закон суперечить конституції й позбавляє простих людей можливості впливати на процес державотворення.\nЗгідно із законопроектом, який депутати розглядатимуть уже в другому читанні, на референдумі можна буде прийняти чи скасувати будь-який закон або внести зміни до конституції. Це прямо суперечить нині діючим конституційним нормам, каже експерт Центру політико-правових реформ Ярина Журба: «Тоді виходить, що на референдумі без участі парламенту можна зробити будь-що, що належить до компетенції законодавчого органу».\nВигідно для адмінресурсу\nАналітик відзначає, що цією нормою зможуть скористатися лише ті сили, що при владі, оскільки організувати референдум, за законопроектом, може ініціативна група, яка за сорок днів повинна назбирати три мільйони підписів громадян. І тоді не важливо, скільки людей прийде виявити свою волю – сто чи десять відсотків населення – рішення вважатиметься прийнятим більшістю голосів. «Тоді, якщо якісь зміни не можна буде провести через парламент, вони будуть проводитися через парламент. Чи можуть звичайні люди за сорок днів зібрати стільки підписів? Зрозуміло, що це лише для тих, хто має в руках адміністративно територіальний ресурс», - наголошує Ярина Журба.\nНа її думку, влада створює собі додатковий завуальований механізм під виглядом широкого народовладдя. Саме тому, на думку експерта, законопроект таки буде ухвалений Верховною Радою. Натомість урядовці впевнені, що вже восени за новим законом зможуть провести референдум з відміни політреформи, прийнятої після «помаранчевої революції».\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/ODYw


Народні засоби лікування тахікардії\nЛікування тахікардії медом, лимоном і.\nВізьміть одну склянку меду, чотири лимона, вісімнадцять плодів мигдалю, шістнадцять листя кімнатної герані, десять грамів настоянки валеріани, десять грамів настоянки глоду і шість штук зерен камфори. Очистіть лимони від шкірки, видавіть сік і змішайте його з медом. Потім пропустіть через м’ясорубку листя мигдалю і герані, після подрібнене листя змішайте з настоянками валеріани і глоду. В останню чергу киньте в цей склад неразмельченние зерна камфори. Отриману масу добре збийте і приймайте натщесерце вранці — один раз на день по одній столовій ложці до їди.\nПриготовану суміш необхідно зберігати в холодильнику.\nНалийте в каструлю чверть літра води і закип’ятіть її. Після того як вода закипить, вам потрібно зменшити вогонь і додати у воду одну чайну ложку трави горицвіту. Так кип’ятіть на повільному вогні протягом трьох хвилин. Це час не перевищуйте.\nПотім посуд можна накрити кришкою і протягом двадцяти хвилин настоювати в теплому місці. Після цього процідіть настоянку, а решту траву викинете. Приймайте ліки по одній столовій ложці три рази на день.\n« Малювання фарбами для дітей 5-8 років «Іграшки»\nДомашні торти »


«Пробуджуйте думки, пробуджуйте життя,\nна шлях розумний наставляйте»\nЗаголовок для цієї публікації запозичив з програмного завдання Людмилинської жіночої школи сільського діловодства і дворового господарства, яку відкрили 2 листопада 1903 року в містечку Мрин Чернігівської губернії. Школа такого типу на державному утриманні була першою на всю Російську імперію. На фасаді навчального корпусу висів плакат із програмним завданням нової школи, яке актуальне й для сьогодення.\nЦарські ж чиновники ще тоді відчули потребу в навчанні дівчат усьому необхідному для грамотного ведення дворового хорошого сільського господарства. Ініціативу стосовно школи в Мрині подав до Петербургу місцевий поміщик і меценат Коробка. На науку набирали 16-річних дівчат з початковою освітою, які проходили трирічний курс спеціального навчання у сфері сільського господарювання. На посаду начальника школи призначали ділових жінок із високою освітою. Опікувався цим навчальним закладом ініціатор і вмілий господарник поміщик Коробка. Він же спорудив у Мрині і першу лікарню, допоміг прихожанам побудувати церкву (на початку 30-х більшовики зруйнували храм, а лікарню «реформували» євронезалежники).\nСвоїм екскурсом в історію рідного краю хочу на достовірних фактах показати, як ще за російського царського режиму організовували багатогранне трирічне навчання фахівців для сільського домоводства і присадибного господарства. Тепер же для управління державою залучають молодих людей за партійним списком взагалі без відповідних знань і бодай якогось практичного досвіду роботи в органах влади. Новообраних депутатів, зібраних з вулиць, вчили державній премудрості неповний тиждень на курортній базі. У турборежимі тепер і закони приймають. Кому служать ті закони – народне джерело влади на собі відчуває.\nТа чи не найстрашніше бачу попереду, оскільки не навчені й Господом не наділені умінням управляти державними інституціями не лише не зупинили злочинну руйнацію доленосної для суспільства системи загальноосвітньої і фахової освіти, а ще поглиблюють цю ідіотію катастрофічного рівня.\nВони кинулися доруйновувати роками створену систему, яка виростила наукові світила світового рівня та величезну армію висококласних фахівців і рядових трударів, але взамін «неправильній» системі не пропонують нічого свого, розумного.\nЇхні, здавалося б, більш досвідчені попередники в «осучасненні» освіти додумались були лише до одного: наплодили вищих навчальних закладів, але здебільшого не для високої освіти, а для штампування дипломів. Тепер з тими дипломами багато хто полуницю в Польщі збирає або в Україні на ринку торгує.\nНові керманичі виправляють ситуацію закриттям приватних вишів і погіршенням фінансового й матеріального забезпечення державних навчальних закладів. А в сільській місцевості – оптимізацією шкіл, що означає їх масове закриття.\nДобралися євроруйначі й до закладів профтехосвіти, які витримали численні царські й радянські реформи. Оскільки робітничі професії ніколи не втратять попиту у виробничій, побутовій та інших сферах господарювання. Та й рівень працевлаштування за фахом випускників профтехучилищ вищий, ніж випускників інститутів і університетів.\nЯкось мені розповіли цікаву історію. Випускник Ладанської філії Прилуцького профтехучилища з козацьким ім’ям і прізвищем – Тарас Бульба – продовжив своє навчання в Ніжинському педінституті. Згодом із дипломом учителя подався в Канаду. Але там престижна освітня «корочка» йому не знадобилася. Довелося дипломованому вчителю звертатися до профтехучилища, щоб документально підтвердили його перший диплом – столяра. Саме це допомогло Тарасу Бульбі непогано заробляти на повноцінне життя в Канаді.\nПригодилася перша фахова освіта слюсаря і світилу медицини Гаврилу Ілізарову. Він власноруч розробив унікальні апарати для лікування переломів та деформацій кінцівок. Перший пристрій сконструював висококласний слюсар у 1951 році, коли працював звичайним лікарем у районній лікарні. Потім розробив інші конструкції і методи, за які одержав науковий ступінь доктора медичних наук без захисту кандидатської дисертації.\nУ незалежній Україні, на жаль, не пишаються тим, що саме нашим пращурам належать найдревніші методи обробки деревини. У глибоке забуття відходять столяри, слюсарі, монтажники, зварювальники, котрі за свої трудові досягнення одержали звання Героя Праці, ордени, інші почесні відзнаки. Багато таких було і в нашому Бобровицькому радгоспі-технікумі. Тепер їхню добру справу гідно продовжують спадкоємці у реформованому товаристві «Земля і воля». Запам’ятався й такий цікавий факт: наш передовий комбайнер Іван Павлович Пінчук першим у своєму селі Озеряни купив телевізор. Трудову династію славленого механізатора продовжують у нашому господарстві діти й онуки – вони не їздять у Європу на сезонні сільгоспроботи.\nДо слова, в Європі, на яку язиками рівняємось, профорієнтаційну роботу починають проводити з дошкільного віку. У дитячих садках влаштовують такі ігри з популяризації робітничих професій, від яких малюків не відірвати, коли по них приходять батьки.\nНаші ж урядовці хваляться іншими досягненнями: нарешті дозволили заробітчанам їхати в Польщу на збирання полуниці. Оскільки ця сусідня держава, що вважається найкращим нашим провідником до Євросоюзу, потребує багато робочої сили з України. Бо у сусіда-партнера виробництво деяких продуктів харчування зростає до 200 відсотків, деревообробне і меблеве виробництво – на 15, будівництво – на 11, логістика – на 17 відсотків. А в Україні – катастрофічно не вистачає грошей для Пенсійного фонду, тож хочуть скасувати пільгові пенсії. Бо де візьмуться кошти, коли наповнювачі Пенсійного фонду кинулись рятувати польську економіку? Українські керманичі й цьому раді: дивись, частину заробленої валюти євротрударі перешлють батькам і зміцнять гривню. На карантині ця рятівна жилка «пересихає», а на створення іншої, видно, клепок не вистачає.\nНе буду вдаватися до радянської історії, де краще дбали про підготовку робітничих професій та їх працевлаштування, а пригадаю 2013 рік. Тоді ще діяла пільга для роботодавців, які приймали на роботу молодих працівників, – щомісячна компенсація в розмірі фактичних витрат на сплату єдиного внеску за умови збереження роботи для молодої людини впродовж двох років. Громадяни до 45-річного віку мали право на одержання ваучера на суму 11470 гривень для оплати прискореного навчання новій професії або підвищення кваліфікації у промисловості і сільському господарстві.\nЗараз і цього немає. А професійні технічні училища тримаються здебільшого на ентузіастах. Проблема фінансування загострилася після переведення їх на місцеві бюджети. Хоча, крім навчання молоді робітничим професіям, які для більшості сільських жителів стають головною можливістю заробити на життя, ПТУ відіграють і соціальну роль. Діти з бідних родин одержують якусь стипендію і безплатне (чи за символічну плату) харчування.\nЦі і ще ширші соціальні норми існували навіть у тяжкі післявоєнні роки. Скажімо, у згаданому вже Мринському ПТУ навчання відновили у вересні 1944 року – менш ніж за рік після звільнення від окупантів відбудували зруйновану навчальну базу. Надавали й допомогу учням, передусім дітям солдатських вдів.\nЧому ж тепер таке антиконституційне ставлення до конституційного права громадян на працю, що посідає особливо важливе місце у системі прав людини? А щоб конкурувати на ринку працевлаштування, треба мати професію. Цим правом людини влада незалежної країни починає нехтувати, передусім стосовно жителів села, ще зі шкільних років.\nВ ході недолугої децентралізації Україну поділили на удільні «князівства», незалежні ОТГ. Найперше, що вони зробили, – почали оптимізувати медичні заклади і школи, а міжшкільні навчально-виробничі комбінати кинулися взагалі закривати, позбавляючи сільську молодь доступу до одержання робітничих, найбільш «ходових» професій: водія, швачки, кухаря, оператора комп’ютерного набору тощо. Тепер, скажімо, успішному Козелецькому міжшкільному навчальному комбінату доводиться відстоювати своє право забезпечувати молодь робітничими професіями у судах, аж до Верховного, де й виграли позов. І з ким судилися? З керівництвом новоутвореної Козелецької територіальної громади! Чогось подібного не знайдете в історії ні царського, ні більшовицько-радянського режимів, ні в цивілізованому світі.\nДо речі, в подібну ситуацію потрапив і Новобиківський міжшкільний комбінат, який в ході децентралізації опинився під владою Новобасанської територіальної громади, якій, мабуть, не до таких «дрібниць», як піклування про трудову долю молоді.\nНа чиє ж благо проводиться децентралізація та інше реформування? Поки що явно проглядається благо однієї касти: новообраних князьків з обслугою. Невдовзі побачите, що місцевих князьків і обслуги виявиться більше, ніж чиновників до скорочення районів. Проте в «європизованій» регіональній владі не передбачене найголовніше завдання для нормального суспільства: пробуджувати у співвітчизників думку, пробуджувати життя і на шлях розумний наставляти.\nНе мені належать ці золоті слова. Я запозичив їх у Жоржа Жака Дантона, одного із засновників Першої Французької республіки, міністра юстиції за часів Великої Французької революції, першого голови Комітету громадського порятунку. Видатний громадський і державний діяч усвідомлював, що революції – явище тимчасове, а життя народу – тривале і потребує щоденного забезпечення, яке неможливе без людської праці. А щоб та праця була повноцінно ефективною, й потрібна школа.\nЦю потребу відчуває увесь земний світ. Цивілізовані країни переймаються питаннями права на одержання професійної освіти для вільної праці згідно з нормами своїх Конституцій, пактів, конвенцій і рекомендацій світових організаціях, прийнятих ще 1961 року. Бо вже тоді гострими стояли взаємопов’язані проблеми: продовольчого забезпечення населення планети і працевлаштування людей. За 60 років обидві проблеми не вирішилися, а ще загострилися. Скажімо, п’ять структурних підрозділів ООН (Дитячий фонд, Всесвітня продовольча програма, ВООЗ та ін.) у 2017 році підтвердили, що 821 мільйон людей страждають від голоду – на 6 мільйонів більше, ніж минулого року. Це – кожен п’ятий мешканець Землі. Водночас – знову ж, за даними ООН – кожна третя людина працездатного віку не має роботи взагалі, або має випадковий чи сезонний заробіток. Переважно – в Азії і Африці.\nЦя ненормальна ситуація загострює проблеми і бідності, і продовольчої безпеки. Бо безробітний і себе не годує, і продукції для суспільства не створює. Як працюють над вирішенням наші сусідні держави? Один приклад з Польщі я навів вище: для розвитку економік залучають наших працівників. Без робітничих професій – на полуницю, випускників ПТУ – на будівництво і в промислові та побутові галузі. Не далекий той час, що і Європа опиниться перед проблемою: не стане нових фахово підготовлених українських працівників.\nВтім, за Європу я не переживаю – там знайдуть вихід. А що робитиме без професії наша молодь? Хоча, для прикладу, нашому господарству й зараз не вистачає водіїв тракторів і комбайнів американського виробництва «Джон Дір». Техніка дуже дорога, кого попало з вулиці на неї не посадиш, - такі лише в «Слуги народу» годяться. Могли б їх навчити і для «Джон Дірів», але – де? На яких курсах? Доводиться шукати навчені й досвідчені трудові кадри по всій Україні. Багато з них прижилися родинами в Бобровиці, одержали від господарства безплатне благоустроєне житло.\nБудівельні бригади приїжджають до нас на сезон будівництва із західних областей. Працюють і прекрасні майстри з Чернігівщини та Житомирщини – вивчились і досвіду набули давно. Але в них немає гідних учнів. Більше того, Україна в турборежимі відмовляється від професійної освіти. Ще й збирається «каструвати» батьків, які не здатні забезпечити дітям вищу освіту у приватних вузах – для сільгоспробіт у Європі.\nБюрократично-корупційні перепони для створення нових робочих місць відчувало наше господарство при владі попередників, ще побільшало цих перепон від турборежимної команди. Для розширення виробництва нам не потрібна державна фінансова допомога, не потрібна й державна інвестиційна няня – витвір фантазії зе-команди. Потрібні дві речі: щоб не гальмували нові виробничі проекти і не рубали під корінь професійну освіту. Бо фахівців середньої і вищої ланки ще є де навчити, і наше господарство посилає туди своїх стипендіатів. Випускників забезпечуємо роботою з гідною зарплатою, благоустроєним житлом, іншою соціалкою. Важче з робітничими кадрами. Як уже зазначав, що по всій країні шукаємо. І з кожним роком все важче їх знаходити. Здається, в Україні свідомо запущена програма звільнення суспільства спочатку від наукових світил і висококласних фахівців, а останні роки – від талановитих представників робітничих професій, тож і підготовка нових, вочевидь, знищується.\nДумаю, і в цій державній недолугості варто нагадати мудрі слова Миколи Міхновського, ідеолога державної самостійності України: «І нехай кожний з нас пам’ятає, що коли він бореться за народ, то мусить дбати за весь народ, щоб цілий народ не загинув через його необачність. Бо нам ні на кого надіятись».


Інновації, що рятують життя | dobro.ua - головна платформа добрих справ в Україні\nНелегкі часи переживає сьогодні наша країна. Проте лише уявіть собі, із яким жахом постійно стикаються батьки, діти яких знаходяться на лікуванні в відділенні онкогематології Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні. Кожен прожитий день маленького пацієнта цього відділення є величезною перемогою як для нього особисто, так і для всіх, хто опікується і турбується про нього, у тому числі – і для лікарів, які щодня йдуть до перемоги разом із дітками.\nПри лікуванні онкозахворювань надзвичайно важливим є можливість відслідковувати та вчасно реагувати на будь-які зміни, що відбуваються в організмі дитини, яку щойно прооперували. Дані, зняті пульсоксиметром, дозволять моментально передавати та фіксувати всю інформацію на медичному посту. За наявності такого обладнання дитина буде під повним контролем, і його наявність у лікарні – це без перебільшення ціна життя. У свою чергу, персонал не буде змушений постійно знаходитися безпосередньо біля пацієнта та зможе приділяти більше уваги іншим хворим діткам. Для онкогематологічного відділення лікарні це стане неоціненною допомогою, адже через значну кількість дітей у медиків немає можливості постійно знаходитися безпосередньо біля кожного хворого.\nДля того, щоб забезпечити відділення пульсоксиметром та Монітором Пацієнта "ЮМ 300-15", необхідно зібрати 62 260 грн. Без вашої допомоги дітки просто не зможуть обійтися! Зробіть свій внесок у життя та здоров'я маленьких пацієнтів відділення онкогематології Івано-Франківської обласної дитячої лікарні. Повірте, дітки будуть дуже вдячні кожному з вас, навіть якщо вони ще не в змозі цього сказати!\nЦей проект було відмінено, зібрана сума становить 2 703 грн. Коштами розпорядилися згідно із ППП МБФ "УББ" та рішеннями Донорів проекту.


Творча індивідуальність письменника (Микола Зеров) | Твори з української літератури\nГоловна ⇒ 📌Твори з української літератури ⇒ Творча індивідуальність письменника (Микола Зеров)\nМикола Зеров – представник українського неокласицизму. Визначний перекладач, літературознавець,\nвін мав високорозвинений естетичний смак, багату ерудицію, тонкий розум і неабиякий поетичний хист. Він бачив культурно-історичну пісню українського відродження у тому, щоб переймати і розвивати кращі зразки європейської культури.\nМикола Зеров майстерно володів поетичною формою сонету, хоч будучи людиною сором’язливою, зауважував, що його віршам притаманна синтаксична одноманітність,\nобмеженість лексики. По-моєму, в поезії М. Зерова довершеність і зрілість думки знайшла відповідну форму. Вона відточена, як діамант найвищої проби. Його ім’я з повним правом можна поставити поряд з великими майстрами сонету: Гете, Шекспіра, Рильського. Він був надто вимогливим як до інших, так і до себе. Нещадно таврував неуцтво, примітивізм, був лицарем справжньої культури, підтримував прогресивні, цікаві творчі пошуки талановитої молоді. До останньої хвилини життя служив своїй Музі.\nВи зараз читаєте: Творча індивідуальність письменника (Микола Зеров)\n« Історія написання й видання та художня цінність історичного роману у віршах “Маруся Чурай” (курсова робота)\nМоя мова – Симоненко Василь »


У «Львівгазі» пояснили, як обліковуватимуть газ за будинковим лічильником | Leopolis.news\nУ «Львівгазі» пояснили, як обліковуватимуть газ за будинковим лічильником\n11:26 19 Вересня 2016\nЗа станом на вересень 2016 року у Львівській області вже встановлено понад 250 будинкових лічильників газу. ПАТ «Львівгаз» повідомляє, як відбуватиметься облік блакитного палива за такими лічильниками.\nНа цей час споживачі, які мають лише газову плиту, оплачують за блакитне паливо згідно із затвердженою урядом «нормою споживання», яка становить 4,4 м куб. на людину в місяць, а за відсутності гарячого водопостачання – 7,1 м куб. Тобто, якщо у квартирі проживають чотири особи, то їхній місячний платіж сягає 120 чи 195 грн відповідно.\nПісля встановлення будинкового лічильника система розрахунку буде виглядати так: лічильник фіксує обсяг спожитого газу в цілому будинку, щомісяця дані приладу автоматично надходять до газорозподільного підприємства. Загальний обсяг палива розподіляють на кожного зареєстрованого мешканця в будинку. На підставі саме цих обсягів постачальник газу формує рахунки та виставляє їх споживачам. Якщо в будинку є індивідуальні лічильники, то їх показання віднімають від показань будинкового. Відповідно, нарахування на індивідуальний лічильник проводитимуть окремо.\n«Кожен мешканець матиме змогу порівняти розрахунки і визначитися, чи дійсно він бажає витрачати кошти ще на встановлення приладу обліку у квартирі. Якщо споживач побачить економічну доцільність в індивідуальному лічильнику, то завжди зможе встановити його своїм коштом», – розповів технічний директор ПАТ «Львівгаз» Павло Сербан.\nЩодо відповідальності за будинковий лічильник, то вона повністю покладається на газорозподільне підприємство. ПАТ «Львівгаз» буде проводити обслуговування приладу, періодичну повірку та зняття його показань. Водночас споживачі чи балансоутримувач будинку зможуть легко перевірити дані будинкового приладу та проконтролювати свої нарахування, наприклад, під час зняття показань приладу спільно з представниками ПАТ «Львівгаз», або отримавши в компанії деталізовану роздруківку з даними лічильника, які передають в автоматизованому режимі.\nВодночас споживачів, які перешкоджатимуть встановленню безкоштовних лічильників та не встановлюють їх своїм коштом, законодавство зобов’язує переводити на граничні норми споживання. Після складання відповідного акта з представниками держрегулятора про відмову від лічильника місячне нарахування за газ для таких споживачів збільшиться удвічі. Натомість із 2018 року газорозподільній компанії буде взагалі заборонено транспортувати їм природний газ.


Абсолютно новий E-PACE | Характерні особливості інтер’єру | Jaguar\nДІЗНАТИСЯ БІЛЬШЕ ПРО E-PACE\nСучасний, стильний і красиво оформлений – інтер’єр E-PACE - це яскраво виражений Jaguar та провідне у своєму класі завантаження інтер’єру.\nПредставлено модель E-PACE First Edition. 12.3” інтерактивний дисплей водія недоступний для даної моделі. Наявність деяких описаних технологій може залежати від ринку та двигуна, яким оснащено автомобіль. Проконсультуйтеся із вашим дилером, щоб дізнатися більше інформації.\nВ E-PACE кожен компонент був ретельно розроблений, щоб доставити вишуканий, тактильний досвід. Кабіна обгортається навколо водія, а ручка передач SportShift лежить у руці. Стильне необмежене нічим дзеркало заднього огляду має безкаркасну конструкцію.\nНАЛАШТУЙТЕ СВОЄ ЖИТТЯ У САЛОНІ\nВнутрішнє відділення E-PACE є одним з кращих в своєму класі. Глибока центральна консоль зі знімними підсклянниками підходить для невеликих планшетів або чотирьох 75 мл пляшок, які зберігають в горизонтальному положенні. Просторий бардачок відмінно підходить для всіх необхідних предметів, які ви хочете зберегти під рукою - як знімні підсклянники центральної консолі. Обидва відділення для зберігання речей на передніх та задніх дверях були побудовані для зберігання низки предметів, в тому числі телефонів, банок та 1,5 л пляшки води.\nНАЛАШТОВУВАНЕ ВНУТРІШНЄ ОСВІТЛЕННЯ САЛОНУ\nДодаткове настроюване навколишнє освітлення інтер’єру створює багатий візуальний ефект і привабливу, розслаблюючу атмосферу для всіх пасажирів. Система висвітлює унікальні деталі дизайну з м'якими басейнами світла з вибором десяти різних кольорів.\nДЕТАЛІ ВИРІШУЮТЬ УСЕ\nЦе маленькі деталі дизайну, що віднаходять для E-PACE його унікальний характер, такі як ексклюзивний Jaguar і кубічна конструкція, схована в кутку переднього вітрового скла. Також витончений напис Jaguar у речовому ящику та під центральною консоллю.\nОбирайте з набору преміум-матеріалів і текстур, а також із палітри приголомшливих кольорових комбінацій. Ви можете створити E-PACE, який вам сподобається.\nПерший компактний SUV від Jaguar - унікальне поєднання вражаючого вигляду, спритності та динамічного водіння. Створіть свій ідеальний E-PACE з нашим конфігуратором.


Промисловий твердопаливний котел великої потужності - Aquaterms.com\nПромислові котли на твердому паливі великої потужності\nЗнайдено: 1 - 12 серед 56 товарів\nProtherm 100 NO\nRoda RK3G 100\nІнтернет магазин Aquaterms радий запропонувати своїм клієнтам купити промислові твердопаливні котли великої потужності в Україні. Це опалювальні прилади, що використовуються для обігріву та забезпечення гарячого водопостачання в приміщеннях площею від 1000 до 5000 квадратних метрів. Це можуть бути складські приміщення, офіси, СТО, виробничі цехи, тепличні господарства, готелі, школи, дитячі садки - сфера застосування промислових твердопаливних котлів надзвичайно широка.\nПотужність промислових твердопаливних котлів стартує від 100 кВт. З їх допомогою максимально економічно вигідно і ефективно можна вирішити проблему опалення та гарячого водопостачання практично будь-якого комерційного приміщення.\nРізновиди промислових твердопаливних котлів\n1. В залежності від типу подачі палива::\n2. В залежності від виду використовуваного палива:\nна торф'яних брикетах\nуніверсальні (здатні працювати на різних видах палива)\nБудь-яка з перерахованих вище різновидів палива має як індивідуальні незаперечні переваги, так і деякі недоліки. Так, наприклад, купивши твердопаливний промисловий котел високої потужності, що працює на пеллетах, необхідно контролювати рівень вологості, що закладається палива. Дуже популярні в нашій країні опалювальні прилади, що працюють на вугіллі. Вони відрізняються надійністю, довговічністю, високою ефективністю, але при цьому абсолютно невибагливі.\nПереваги промислових твердопаливних котлів\nОдними з найважливіших переваг, яким наділені промислові опалювальні котли на твердому паливі, є їх простота в обслуговуванні і повна автономність роботи. Тимчасові витрати на монтаж і облаштування роботи в автономному режимі значно полегшують роботу співробітникам котельні вашого підприємства. А обслуговування, яке періодично потрібно промисловим твердопаливних котлах - прочищення топки і завантаження черговий «порції» палива. Наскільки часто це доведеться робити, залежить від того, закладена в самому котлі функція тривалого горіння.


У нас сьогодні якось дивно світить місяць. Моторошне відчуття – ніби на небі запалили потужну лампу денного світла … І думки такі ж – похмурі і моторошні … Але треба вставати, виповзати з-під теплої ковдри і починати новий день – радісний, повний і яскравий.\nЯ знаю, як прибрати неприємні відчуття. Я знаю рецепт!\nПотрібно зварити чашку тягучого, ароматного какао …\nБеремо невелику каструльку. Або кухлик. Або навіть джезву (моя подруга саме так і поступає). Насипаємо на дно цукор – за смаком, безумовно. Мені подобається, коли напій солодкий (це якось життєстверджуючий), тому я починаю з трьох повних чайних ложок. Тепер додаємо какао – знову-таки на смак. Для стримано-шоколадного результату буде достатньо 1 столової ложки. Якщо вам до душі шоколадні мотиви, беріть одразу дві ложки. Якщо ви – пристрасний шокоголіков, що не дивуйтеся і насипайте все три. Перемішайте какао з цукром.\nДе там молоко сховалося? Діставайте його з холодильника, діставайте. Ні, не це, знежирене. Давайте ранок почнемо на повну котушку – правильний какао вариться на цьому молоці, жирністю не менше 3,6%. А що у вас там за коробочка причаїлася? Сливки? 10-ти-процентні? Відмінно, діставайте і їх теж, частина молока замініть вершками, результат вас порадує, я обіцяю.\nОтже, наливаємо ложку-дві молока, розмішуємо суху суміш. Це буде не швидко: какао – товариш з норовом, він так швидко не здається, але у вас вийде, я впевнена. Давайте, давайте! Щоб маса вийшла гладкою і злегка блискучою. Уже на цьому етапі настрій трішки підвищується, ви відчуваєте? Адже ви причетні до чарівництва! Хіба це не диво – спостерігати, як із суміші безликого порошку, нейтрального цукру і звичайного молока народжується щось яскраве, що світиться, переливчасте?\nКоли ви впоралися із завданням, доливайте молока-вершків до потрібного обсягу (у вас якась “правильна” ранкова чашка? 250 мл, що не менше, правда? Ось стільки і доливайте!). Ще раз розмішуйте і ставте на вогонь. Можете збігати за книгою, потім швиденько повертайтеся і стежте за тим, щоб какао не втекло – воно вміє, воно таке, шкідливе! Іноді помішуйте – порошок має властивість осідати на дно, пригоряти і збиватися в грудочки. Але тільки іноді, занадто пильна увага не потрібно.\nЗакипіло? Готово! Вимикайте.\nТепер в улюблену чашку киньте часточку шоколаду … Чи ні, сьогодні, мабуть, краще взяти корицю – трохи, на кінчику ножа. А може, вам більше до душі ваніль? Можна і її … А ще здорово, коли в чашці стрибає і плавиться шматочок зефіру-маршмеллоу, але у мене дочка попід’їдали всі запаси, тому я сьогодні – з корицею!\nНаливаємо какао … Густий, тягучою струменем … Воно весело обволікає стінки чашки, ніжно розповзається по кухні пряним ароматом, заклично манить шоколадним смаком …\nЗапалюємо свічку. Беремо цікаву книгу. Зручно влаштувалися на стільці, підібгавши під себе ноги. І в тиші починаємо новий день – добрий, хороший і обов’язково результативний! А іншим він бути і не може – якщо поруч з вами чашка смачного какао!\nКакао – готуємо правильно Ссылка на основную публикацию\nЯк відрізнити самця даніо від самки: основні відмінності у цих рибок, фото, а також всі основні способи визначення статі в домашніх умовах\nДаніо - найпопулярніші рибки для домашнього акваріума. Якщо власник вирішив ...\nОмлет з сухариками або що приготувати на сніданок\nНа мене нападає лінь. Це жахливий стан, коли мені нічого не хочеться робити і ...


Продам АМІАЧНА ВОДА – НАЙВИГІДНІША ЦІНА!!! Наше підприємство "Захист Рослин 2000" впродовж 14 років здійснює оптові поставки мінеральних добрив на аграрний ринок України. Пропонуємо мінеральні добрива відмінної якості, поставки здійснюються вагонними нормами, а також автотранспортом. Аміак водний технічний (аміачна вода) (ГОСТ 9-92) високоефективне добриво для зернових і овочевих культур, картоплі, буряка, багатолітніх трав. По впливу на врожай аміачна вода не поступається твердим амміачно-нітратним добривам, а у посушливі роки навіть перевершує їх. Це розчин технічного аміаку у воді, лужної реакції, в якому частка аміаку складає не менше 25 %. Безбарвна або жовтувата рідина з різким запахом, що містить 20-21 % азоту. Виробники: ВАТ «Азот», м. Черкаси, ВАТ «Рівнеазот», ТОВ «ТД Сєверодонецький АЗОТ». Якщо Вас щось зацікавить БУДЕМО ДУЖЕ РАДІ З ВАМИ СПІВПРАЦЮВАТИ! Дуже гнучкі ціни і відмінний підхід до кожного клієнта. З повагою менеджер з продажу Павленко Лариса Федорівна Черкасская область Черкасский район\nПродам: АМІАЧНА ВОДА – НАЙВИГІДНІША ЦІНА!!!\nАміак водний технічний (аміачна вода) (ГОСТ 9-92) високоефективне добриво для зернових і овочевих культур, картоплі, буряка, багатолітніх трав. По впливу на врожай аміачна вода не поступається твердим амміачно-нітратним добривам, а у посушливі роки навіть перевершує їх.\nВиробники: ВАТ «Азот», м. Черкаси, ВАТ «Рівнеазот», ТОВ «ТД Сєверодонецький АЗОТ».


1,5 млрд доларів Януковича - пам'ятаєте їх? А тепер подивіться куди насправді вони пішли - Информер UA\n1,5 млрд доларів Януковича — пам’ятаєте їх? А тепер подивіться куди насправді вони пішли\nПро це заявив президент Українського інституту аналізу та менеджменту політики Руслан Бортник.\n1,5 млрд доларів, які заблоковані колишньої команди Януковича на сьогоднішній момент стали об’єктом корупційного розкрадання представниками нової влади, зазначив Руслан Бортник, коментуючи питання про те, що досі нічого з виведених з України Віктором Януковичем 30-40 млрд доларів не повернуто до держбюджету, Бортник висловив сумнів у тому, чи насправді ці 40 млрд доларів, про це пише «33 секунди».\nТакож Петренко нагадав, що Україна заарештувала на банківських рахунках 1,5 млрд доларів активів Януковича, але ці гроші неможливо направити в бюджет із-за відсутності законодавства про цивільну спецконфискации.\nЗа словами Петренка, Верховна Рада вже 12 разів «провалювала» відповідні законопроекти.


Як митні брокери виманюють гроші у довірливих українців | Стайлер\nАфера з "євробляхами": як митні брокери розводять українців\nСубота 09 лютого 2019 09:47\nХарків'яни обдурили понад сто власників авто\nУ Харкові двоє хлопців обдурили понад сто "євробляхерів". Шахраї прикидалися митними брокерами та видурювали у довірливих українців по тисячі доларів. Про це інформує Сьогодні.\nЄвгену машину пригнали з Литви. Ті ж люди порадили брокерів з сусіднього офісу, щоб розмитнити. Їм Євген заплатив більше двох тисяч доларів і чекав, проте ніяких дзвінків не надходило протягом тривалого часу. Тоді чоловік вирішив сам поїхати в офіс та розібратися.\n"Знайшов свої документи - купчу і виписку. Все. Моя машина ніяк не проплачена. І розмитнювати я її теж уже не збираюся, тому що розраховував на одне, а вийшло по-іншому", - розповідає постраждалий Євген Бойко.\nВиявилося, два молодих хлопця представлялися брокерами. Обіцяли за 10 днів розмитнити авто, далі тягнули час і не повертали грошей. А після переставали відповідати на дзвінки. Деякі жертви жорстокої афери віддали шахраям не тільки документи, але й авто з ключами.\n"Я бігаю сьогодні з ранку тут і намагаюся добитися - зробіть хоч що-небудь, щоб її не вкрали. Тут рахунок йде не на гроші, які крали. У мене ось в будь-який момент може виїхати машина з-під носа і ніхто нічого нічого не зробить", - обурюється постраждала Ольга Кошелева.\nЗа законом, авто з еврономерами розмитнює тільки брокер. Його послуги будуть коштувати не більше трьохсот доларів. Інше має йти тільки на рахунки митниці. Українців також застерігають: якщо людина пропонує заплатити готівкою, то вона аферист.\nНагадаємо, що відомий український телеведучий Олександр Педан висловив своє ставлення до "евроблях".\nРаніше повідомлялося, що в Білій Церкві водій авто на "євробляхах" в стані алкогольного сп'яніння спровокував аварію, в якій постраждали діти.\nМи також повідомляли про те, що "євробляхи" масово вивозяться до Польщі. Ті, хто не може провести розмитнення, машини вивозять у Польщу, Словаччину та Румунію, де вони залишаються назавжди покинутими.


Збираємо трав'яні чаї у Східниці | Садиба Дримба\nЗбираємо трав’яні чаї у Східниці\nЯким напоєм ви починаєте свій день? А завершуєте? Відповіддю більшості буде “кава” та “чорний чай”. А чи п’єте ви трав’яні чаї? Садиба Дримба пропонує вам відкрити для себе магію карпатських трав та чаїв із них. Трав’яні чаї можуть бадьорити і надавати сил, а можуть – заспокоювати і знімати втому. Тож, літній відпочинок у Східниці варто присвятити збору цілющих трав, щоб потім насолоджуватися смачними напоями із них та згадувати літо. Цікавим є той факт, що, на думку археологів, відвари трав вживали ще доісторичні люди. Традиція трав’яного чаювання пройшла крізь століття та культури: їх знали греки і китайці, єгиптяни і римляни. Трав’яними відварами лікували славнозвісні ескулапи Гален та Авіценна.\nСмак та властивості трав’яного чаю залежать від рослин, що входять до його складу. Наприклад, заспокоїтися допоможуть такі трави, як м’ята, звіробій, іван-чай, первоцвіт, меліса, а також листя малини та вишні. Тонізуючу дію має любисток, лаванда, лимонник, листя та квіти конюшини, листя суниці тощо. Також, трав’яний чай, запарений на карпатській джерельній воді буде не тільки смачнішим, але й кориснішим!\nВи не страждатимете від авітамінозу на початку наступної весни, якщо цього літа поповните запас сушеними карпатськими ягодами чорної смородини, горобини, обліпихи, кропиви, ожини, а також сушених плодів шипшини, малини та барбарису.\nВід болю голови врятує ромашковий чай з приємним солодкавим смаком. Проти застуди допоможе чебрець, а при важкості в шлунку чи отруєннях – звіробій.\nПокращити зір або провести профілактику його погіршення може напій із чорної смородини чи чорниці. Листя смородини в поєднанні з м’ятою регулює обмін речовин. До речі, на основі м’яти готують смачні літні прохолодні коктейлі.\nДля підвищення імунітету вживайте чайок із ехінацеї пурпурової. Травний тракт гоїть меліса, вона ж помічна при втраті апетиту, а в поєднанні із м’ятою – від безсоння. Заспокійливу дію має і алоїзія трилистна, а також валеріана.\nПриродній протизапальний засіб – календула, а із захворюваннями травної системи успішно бореться розмарин лікарський. І це лише частина цілющих таємниць трав та плодів наших рідних лісів!\nТому радимо відкрити для себе майже алхімічний світ збору та запарювання трав та плодів. Підберіть собі саме ті дари східницької природи, властивості яких підходять саме вам, і із задоволенням збирайте – чисті трави, що виросли в карпатському лісі чи на луці, неодмінно принесуть вам користь та дуже смакуватимуть.


Правовий супровід та безпека бізнесу - Адвокатское бюро Юрия Котлярова\nГоловна??????Правовий супровід та безпека бізнесу\nПравове супроводження бізнесу, правовий захист бізнес-інтересів є ключовою спеціалізацією Адвокатського бюро Юрія Котлярова.\nЗ метою уникнення бізнес-ризиків, фінансових та репутаційних втрат, забезпечення безпечної реалізації та функціонування системи бізнес-процесів та успішного впровадження нових проектів, Адвокатське бюро Юрія Котлярова пропонує суб’єктам господарювання співробітництво з правового супроводження бізнесу.\nМи пропонуємо для бізнесу такі основні види послуг:\nАбонентське правове супроводження, як на постійній основі, так і на визначений період часу (включаючи, юридичний кризис-менеджмент). Перевагою абонентського правового супроводження являється можливість Клієнта самостійно сформувати необхідний пакет послуг в залежності від потреб бізнесу в той чи інший час, а також обрати найбільш прийнятний варіант оплати за послуги з урахуванням пільгового розміру почасової та фіксованої оплати як для постійних Клієнтів. З метою виваженого прийняття рішення щодо можливості співробітництва за формою абонентського обслуговування, ми надаємо можливість проведення “тест-драйву” відповідно до якого, наші потенційні Клієнти мають можливість отримати послугу протягом тижня на безоплатній основі.\nВиконання окремих видів завдань правового характеру для Вашої компанії на постійній основі;\nРеалізація окремих проектів для бізнесу або виконання окремих доручень в рамках проектів, які реалізуються в компанії;\nЮридичний кризис–менеджмент (послуга “директор з правової роботи на певний строк”) – послуга, яка буде корисна власникам, що купують або створюють новий бізнес, новопризначеному менеджменту, який прагне встановити контроль над відповідними бізнес-процесами в очолюваній компанії, а також компаніям, які опинились в стадії системного кризису та потребують системної та швидкої допомоги. Зазначена послуга може включати, але не обмежуватись, проведення повного аудиту стану правової роботи та виявлення ризикованих зон, формування належного управління правовою роботою в компанії, побудова оптимальної структури юридичної служби, що має охоплювати всі необхідні бізнес-процеси компанії з метою попередження, усунення або мінімізації правових ризиків, формування персонального складу юридичної служби, створення та впровадження необхідної внутрішньої документації щодо діяльності юридичної служби, комплексне врегулювання внутрішніх або зовнішніх конфліктів тощо.\nНаші юристи професійно, оперативно та якісно нададуть Вам послуги, які зокрема включають:\nусні та письмові консультації (в тому числі в режимі On-line) щодо всіх питань бізнес-діяльності Клієнта (в тому числі, з господарських, договірних, розпорядчих, корпоративних, трудових питань, взаємодії з державним сектором та інших);\nсупровід укладення будь-яких видів договорів, включаючи, але не обмежуючись, розробкою типових договорів для компанії; складанням проектів договорів, доповнень (додатків) до них, специфікацій, попередніх договорів; правовою експертизою договорів та контрактів, в тому числі контрактів з ЗЕД, отриманих від контрагента; структуруванням угод; проведенням переговорів або участю з представниками Клієнта в переговорах при підготовці угод; підготовкою інформації для Клієнта про наявність правових ризиків, пов’язаних з реалізацією положень договору в майбутньому та рекомендацій про мінімізацію таких ризиків;\nправовий супровід впровадження нових бізнес-проектів, в тому числі, аналіз бізнес-проектів Клієнта на відповідність законодавству; супровід отримання необхідних узгоджень, дозволів, висновків від регуляторних та інших державних органів; підготовка висновків про наявність правових ризиків та рекомендацій для їх мінімізації;\nправовий аудит окремих ситуацій та пошук варіантів для їх вирішення;\nправовий супровід взаємовідносин з державними, контролюючими, регуляторними, фіскальними органами, органами місцевого самоврядування, державними організаціями, компаніями – більш детально Ви зможете дізнатися на нашому сайті в розділі Взаємовідносини з державним сектором;\nправова допомога в вирішенні питань корпоративного права та управління – більш детально Ви зможете дізнатися на нашому сайті в розділі «Корпоративне право та управління»;\nпідготовка будь-яких видів документів правового характеру від імені компанії для третіх осіб, включаючи, але не обмежуючись підготовкою заяв, пропозицій, відзивів, клопотань, позовних заяв/скарг, претензій, протоколів, пояснень та інших;\nрозробка всіх видів внутрішньої документації компанії, в тому числі наказів, довідок, положень, посадових інструкцій та інших;\nінформаційне забезпечення діяльності Клієнта (надання нормативних актів, довідкової інформації по правовій тематиці, моніторинг діючого законодавства);\nсупровід та участь в переговорах при укладенні договорів, при вирішенні протиріч з третіми особами, в тому числі, в зв’язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору;\nвпровадження режиму конфіденційності в компанії;\nдосудове та судове врегулювання спорів, представництво інтересів в судах та перед державними органами, установами та організаціями, посадовими особами, юридичними та фізичними особами – більш детально ви зможете дізнатися на нашому сайті в розділі «Врегулювання спорів»;\nпроведення правових тренінгів, семінарів з персоналом на актуальні для компанії теми та інші.\nТакож, розуміючи особливу вразливість малого та середнього бізнесу в Україні в складних кризових економічних та політичних умовах, Адвокатське бюро Юрія Котлярова пропонує для малого та середнього бізнесу в Україні свою програму лояльності.\nСеред наших пропозицій малому та середньому бізнесу ми можемо запропонувати:\nодин місяць в рік безкоштовного обслуговування для Клієнтів, які отримують правову допомогу від нас на постійній основі;\nфіксований розмір оплати за надані послуги в національній валюті протягом року незалежно від зміни курсу валюти;\nздійснення оплати за результатами надання правової допомоги;\nбагато інших привабливих пропозицій.\nПерелік послуг, які пропонуються не є виключним і в залежності від ситуації, яка виникла, юристи Адвокатського бюро зможуть надати на постійній чи разовій основі оперативну та професійну допомогу в вирішенні будь-яких правових питань діяльності Компанії.\nНаші юристи ознайомляться зі специфікою Вашої компанії, її роботою, принципами та перспективами, для того, щоб юридичний супровід був максимально успішним, продуктивним та повністю забезпечував юридичну підтримку всіх аспектів діяльності Вашої компанії.\nЗ Адвокатським бюро Юрія Котлярова Ви отримаєте можливість:\nмінімізувати витрати на правове супроводження Вашого бізнесу, отримати особисту та постійну увагу до Вас наших спеціалістів;\nуникнути бізнес-ризиків та фінансових втрат;\nзнайти рішення щодо врегулювання спорів з контрагентами;\nадаптувати свою договірну політику у відповідність з економічно-кризовими умовами в Україні та діючим законодавством;\nзнайти шляхи реорганізації компанії, зі складенням відповідної «дорожньої» карти, вирішити будь-які правові питання з управління персоналом компанії, в тому числі, трудові конфлікти;\nотримати кваліфіковане, надійне та ефективне представництво Вашої компанії перед будь-якими третіми особами, в тому числі перед контрагентами, органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронними та судовими органами, та іншими;\nрозібратися в новелах податкового законодавства та знайти найбільш оптимальне рішення по системі оподаткування;\nотримати актуальну та кваліфіковану консультативну правову інформацію з питань Вашої діяльності, з приводу існуючих бізнес-процесів або планів Вашого розвитку;\nбути постійно та своєчасно проінформованим щодо всіх суттєвих змін у законодавстві, які стосуються Вашого бізнесу.\nНаша основна мета при наданні правової допомоги Клієнту – не допустити настання негативних наслідків, не втративши при цьому існуючих можливостей.\nОсновним принципом нашої роботи є ведення Клієнта найкоротшим шляхом, з найменшими для нього фінансовими та фізичними витратами.\nОтримуючи від нас ефективну та надійну правову підтримку на постійній основі або для вирішення окремих питань Вашої діяльності, ми запропонуємо Вам найбільш оптимальні варіанти співробітництва.\nглибоке розуміння організації господарської діяльності та її потреб, оскільки ми самі довгий час були частиною команди менеджменту найбільших компаній на передових позиціях;\nскориставшись нашими послугами Ви отримуєте не одного юриста, а цілу команду висококваліфікованих спеціалістів, які володіють глибокими теоретичними знаннями та навиками і мають багаторічний практичний досвід супроводження складних проектів в різних галузях та сферах права. Саме тому ми можемо запропонувати Вам кваліфіковану, ефективну та якісну юридичну допомогу в вирішенні повного спектру правових питань з супроводу Вашого бізнесу;\nВаша компанія зможе отримати повний спектр якісних правових послуг по супроводженню Вашого бізнесу саме тоді, коли Вам це необхідно. Ви зможете обрати опцію безперервної правової допомоги в форматі 24/7;\nспівпрацюючи з нами в форматі комплексного обслуговування, Вам не потрібно буде утримувати штатного юриста (штат юристів), несучи щомісячні затрати не лише на оплату праці, але і витрати на оподаткування, соціальне забезпечення, організацію робочого місця та інші. Ми не звільнимося, не підемо в відпустку, не захворіємо, не перебіжимо до конкурентів;\nМи надаємо можливість вибору найбільш прийнятного варіанту юридичного супроводження Вашого бізнесу, з врахуванням специфіки діяльності компанії Клієнта, необхідності потреб у юридичних послугах та інших факторів;\nгнучкий підхід до формування гонорару, при якому, в індивідуальному порядку розглядаються як диференційовані почасові ставки, так і фіксований розмір гонорару адвоката з врахуванням особливостей проекту та опцій, обраних Клієнтом.\nНаше Адвокатське бюро завжди проявляє лояльність по відношенню до своїх Клієнтів та готове обговорювати найбільш прийнятні для Вас умови та формат співробітництва.\nНалежне юридичне обслуговування дозволить не лише надійно захистити Ваш бізнес, а й забезпечить стабільний розвиток та впевненість в завтрашньому дні.


УкрЗахідІнформ :: Росія дозволила українцям перетинати кордон пішки\nРосія дозволила українцям перетинати кордон пішки\n22.03.14 12:06 0 301\nВ місцевих пунктах пропуску на кордоні з Росією пропуск жителів прикордоння здійснюватиметься в пішому порядку.\nПро це 21 березня повідомляє прес-служба адміністрації Державної прикордонної служби України.\nЯк зазначається у повідомленні, учора на ділянці відповідальності Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, за ініціативи російської сторони, відбулося тимчасове обмеження функціонування місцевих пунктів пропуску.\nЯк уже повідомлялось, інформація про те, що з 18.00 години 20 березня тимчасово припиняється пропуск через державний кордон осіб в місцевих пунктах пропуску на ділянках Луганського, Харківського, Сумського загонів, була отримана від російських прикордонників.\nНаразі російська сторона надіслала додаткове повідомлення про те, що здійснення пропуску громадян в місцевих пунктах пропуску відбуватиметься лише в пішому порядку, а в місцевому пункті пропуску «Олександрівка», що на ділянці відповідальності Харківського загону в пішому порядку і рейсовими автобусами.\nПопередня новина: Чернігів: Змагання ...\nНаступна новина: У Луцьку вшанують ...


Маннік з хурмою - рецепт від домашніх кухарів\nНіжний маннік з хурмою і сиром пропоную приготувати для дітей і не тільки. Виходить він в міру розсипчастим, солодким. дивіться рецепт, розповім, як приготувати "; Маннік з хурмою ";!\nЗавдяки хурмі в складі, маннік має дуже цікавий смак. Я додала для більшого аромату ванільний цукор, але можна і корицю покласти або мускатний горіх. Вони добре гармонують з хурмою. випікайте при 180 градусах маннік 1 час. Дуже добре виходить він і в мультиварці, звичайно, скоринки такий у нього немає, зате м'який і ніжний! пробуйте!\nМанна крупа— 200 грам\nСир (жирність 9%) — 150 грам\nмухобойка— 0,5 штуки\nРозпушувач тіста— 1 Чайна ложка(з гіркою)\nРослинна олія без запаху— 1 Склянка(для змащування форми)\n2. Манку замочіть в теплому кефірі і залиште на деякий час.\n3. В іншій тарі з'єднайте яйця з цукром і перемішайте.\n4. додайте сир, рахрихлітель, ванільний цукор. перемішайте, якщо хочете, щоб крупинки сиру не були видні, то пробийте масу блендером.\n5. З'єднайте яєчно-сирну масу з манною, додайте пюре з половинки великої хурми.\nмухобойка, улюблений багатьма зимовий фрукт, може бути не тільки десертом або інгредієнтом салату, але і основою для печива. Zaintrigovanи? Ніжне пісочне печиво з тонкою фруктовою ноткою — це здорово! опис приготування: Якщо ви вирішили приготувати печиво з хурмою, я пропоную вам базовий варіа...\nаджика на зиму перець болгарський капустяний салат рецепти на кефірі рецепти з горошком з кабачків салат рецепти в соусі соєвому хліб в хлібопічці пиріг капустяний печінка яловича печені яблука в соусі яловичина в мультиварці плов грудка в соусі рецепти з ягодами


Скарби Шептицького - На скрижалях\nHome / Духовність / Персони / Скарби Шептицького\nВасиль Герей 06:45:00 Духовність, Персони\nМитрополита style="float:right;margin:8px 0px 8px 8px;">\nВ одному з листів до своєї матері А. Шептицький говорить про свій народ так: «Моя кохана Мамо, для мене довго-довго було своєрідною загадкою, як це можливо, щоб упродовж століть український нарід, цей убогий сільський люд, наражений на безнастанні напади турків чи татар, на фізичне і моральне нищення чужих мовою і вірою окупантів, наражений на страшні наслідки частих воєн, без керми і вітрил зміг зберегти свою, йому тільки притаманну, духовність». і вже на початку свого урядування в Церкві, 1900 року, владика Андрей у слові до вірних виголошує присягу: «Божу батьківську землю любити і не пускати її з рук, і на ній доробитися добробуту на взір інших народів». А наступного року в пастирському листі митрополит її підтверджує: «Як у кожній праці і в кожному слові, так і в тому моєму письмі я шукаю лише добра народу... Ті обов’язки накладає на мене не лише моє становище митрополита, а й торжественна присяга, зложена в день вступу в монастир, що буду відповідно до моїх сил працювати для добра суспільности, а найбільше — саме переконання, що ставить мене в ряді громадян-патріотів, із яких хотів би я бути найліпшим».\nНаступні піввіку Роман Марія Олександер граф на Шептицях митрополит Андрей Шептицький ревно сповнятиме цю складену перед українським народом присягу.\nЙого діяльність охоплює не тільки душпастирство й суспільне життя галичан, а й чи не всі галузі народного господарства — торгівлю, промисли та модерне хліборобство й окреслює шлях його розвитку й поступу: «Ми всі думаємо про цей поступ і бажаємо своєму народові всесторонньо кращої будучности.\nВсі здаємо собі справу з того, на чому цей поступ має полягати. Розуміємо, що треба нам звернути особливішу увагу на стан рільників, яких надмірне зубожіння і темнота видається часом непоборною перепоною до поступуѕ Мусимо вжити всіх можливих способів до здвигнення промислу, без котрого рільництво в наших часах не може утриматися. Мусимо на цілій лінії взяти в руки торгівлю, організувати в усіх селах всі ті установи, що яким-небудь способом помагають людям у їхньому житті і праці. Нема одної галузі культурного і економічного життя в нашому народі, в котрій ми зробили б хоч соту частину того, що потрібне. Сто разів більше, як у кожного іншого народу, треба нам іще думати про поставлення самих підвалин нашої хати, про цілу економічну сторону народного життя, без якої навіть найсвітліше політичне положення завжди буде безглузде і безхосенне».\nНа відміну від Європи, де Католицька Церква звертала основну увагу на робітників, кир Андрей у своїх посланнях, а головно в посланні «О квестії соціяльній», подає власний погляд на становище українського суспільства, говорить відкрито з народом про його важке економічне становище та способи його поліпшення. Андрей Шептицький часто стверджував, що тільки віруючі особи спроможні побудувати добрий економічний лад, оскільки їхньою метою є не лише особистий дохід, а й загальний добробут.\nСаме тому, на переконання владики Андрея, парохи повинні були опановувати й світські ремесла: торгівлю, бухгалтерію, кооперацію, землеробство. До цього змушували обставини бездержавності українського народу, з другого боку, УГКЦ не мала серйозної державної підтримки від окупаційних урядів. Саме тому «християнин, а тим більше священик, мусить домагатися якнайстислішого контролю. Контроль вважати за брак довір’я, а навіть за особисту образу, є знаком такої примітивності у справах фінансових та економічних, що мусить бути підозріння, що цим самим прикриваєте нелад і невміння провадити справи»,— писав митрополит у посланні «Про милосердя». Зауважимо, що його моральний авторитет у суспільстві був беззаперечний. Не випадково, коли на Галичині виникло протистояння між українськими кооператорами та приватними купцями, митрополит своїми порадами благословив і довів до примирення обох сторін та був обраний до їхніх управлінських органів. Це стосувалося й інших серйозних питань громадсько-політичного життя краю. «Християнин може і повинен бути патріотом!», духовний пастир навчав, що найкращим виявом патріотизму є особиста праця та самопожертва, прикладом чого є духовенство та й усі ті, що в своєму становищі служать задля добра народу.\nСьогодні, коли ми оглядаємо багатотомну спадщину митрополита Андрея Шептицького в слові (до речі, далеко не всю зібрану й опубліковану), — пастирські послання, листи і документи, починаємо чітко бачити обриси його величної постаті. Хоч фундаментальних наукових досліджень його духовного слова наразі ще не маємо, впевнено можна сказати, що його твори часто були тісно пов’язані з його конкретним досвідом і практичною діяльністю, а його погляди на суспільство випереджували соціальне вчення Католицької Церкви на 50–60 років.\nВладика Андрей на початку своєї душпастирської праці мав у своєму посіданні зубожіле селянство, греко-католицьке духовенство й невеликий прошарок інтелігенції, здебільшого адвокатів й учителів, та лишень перші спроби впорядкування економічного життя українців Галичини. Цілковиту відсутність розуміння потреби нового ведення господарства й фінансів українцями найкраще характеризує такий епізод з початку ХХ ст., коли митрополит Шептицький став депутатом Віденського парламенту. В 1902 р. міністерство сільського господарства Австро-Угорщини запропонувало близько чотири мільйони австрійських крон на розвиток сільськогосподарських проектів у Галичині (у той час дві крони становила плата робітника за день праці). Шептицький попросив українських парламентарів від Галичини підтримати цей законопроект, проте тодішній депутат Кость Левицький видав «геніальну» фразу: «А що ми з тими грошима будемо робити?». Й тоді Шептицький зрозумів, що йому не залишається нічого іншого, як самому створювати господарські школи й сильні економічні господарства та інвестувати власні кошти в українську Галичину. Дякувати Богові, рід Шептицьких був одним із найзаможніших як в Австро-Угорській імперії, так і в пізнішій Польщі. Згідно зі звітом за 1910 р. митрополит Андрей Шептицький мав на своїх банківських рахунках такі суми: «Земельний банк гіпотечний» — 4 441 667 корон, «Банк Овчарський» — 8 583 182 корон, «Крайовий союз кредитовий» — 27 203 616 корон, «Народна торговля» — 112 760 корон, з акцій і валют — 611 465 736 корон. Тобто загальна сума його коштів становила близько 700 млн. римських, і це не рахуючи тисяч гектарів землі й більше 30 тисяч гектарів лісових угідь. Погляньмо схематично, як владика Андрей формував відповідні українські структури у фінансах, сільському й лісовому господарствах та у видобутку нафти.\nОтож фінанси. Завдяки Шептицькому Господарське товариство взаємного кредиту «Дністер» щороку поліпшувало умови для своїх клієнтів і найвищих здобутків домоглося через 10 років від початку свого існування саме за часів митрополита Андрея. Він, який зробив значні особисті вкладення в товариство, заохотив до цього духовенство й посприяв налагодженню співпраці із закордонними фінансовими установами. У 1908 р. Шептицький увійшов до складу комітету засновників першого українського банку, створеного на засадах іпотеки. Найбільшими акціонерами Земельного Банку Гіпотечного (ЗБГ), що почав повноцінно працювати через два роки, стали митрополит Андрей і товариство «Дністер». Здебільшого завдяки Шептицькому ЗБГ невдовзі став єдиним українським банком, що здобув визнання у світі, а його цінні папери оплачувалися у всіх банках Європи. ЗБГ займався довгостроковим кредитуванням житлового будівництва під заставу земельних ділянок і нерухомості. Банк також допомагав у разі тимчасових фінансових труднощів українським кооперативам і купецтву, що належали до «Сільського Господаря», «Народної Торговлі», «Маслосоюзу». Як наслідок, у 1936 році торговельний оборот українських молочарських спілок на Галичині майже вдвоє перевищував виторг такої самої кількості польських кооперативів і становив 8,36 млн. польських злотих. Кредити ЗБГ надавав часто під поруку митрополита, незважаючи на платоспроможність і фінансове становище позичальника. Водночас Шептицький дбав про те, щоб банк скуповував різні типи цінних паперів не одного, а кількох власників, зменшуючи ризики їх втрати чи банкрутства. Купівля-продаж цінних паперів за посередництва банку сприяла отриманню максимальних прибутків з акцій, і це був для митрополита надійний шлях збільшення статків із мінімізацією у разі фінансових негараздів. Банківські рахунки Шептицького носили назви відповідно до церковних потреб: «Національний музей», «Крилос», «Унів», «Гошів», «Яхторів»ѕ Шептицький був партнером багатьох європейських банків, будівельних і брокерських контор, через німецьких та довіреного адвоката купував у німецьких містах Вестерлянд-Сільді, Лейпцигу, Гамбурзі земельні ділянки і споруджував на них будинки на продаж. А прибутки від реалізації нерухомості надходили до вже відомого ЗБГ. Аналогічну діяльність митрополит провадив і в Голландії. До речі, дослідники віддають належне його фінансовій інтуїції, коли перед початком Другої світової війни у 1939 р. Шептицький продав усю нерухомість у передвоєнній Європі.\nМаючи у власності кілька тисяч гектарів земельних угідь, на яких селяни-орендарі переважно вирощували сільськогосподарську продукцію, що йшла на експорт і до Європи, Шептицький був доволі відомою особою в ділових колах не лише Австро-Угорщини, а й Англії, Німеччини, італії, Швейцарії, Нідерландів. Про молочарські спілки ми вже згадували.\nВидобуток нафти. На межі XIX-XX ст. в Галичині працювало 332 нафтових підприємства, більшість з яких належала закордонним інвесторам. іноземці провадили нафтовидобуток з особливим соціальним, економічним та екологічним цинізмом. Митрополит Шептицький був єдиним українським підприємцем, який становив їм конкуренцію. Він повністю викупив маєток Перегінське, що в Дрогобицько-Бориславському нафтовому басейні, й уклав договір на 30 років з нафтовим об’єднанням «Галіція» про видобуток вуглеводнів на митрополичих угіддях. За умовами цього контракту компанія заплатила Шептицькому одразу\n1 млн. корон, а щомісячні прибутки надалі розподілялися так: 12% на два рахунки митрополії та особистий — митрополита. Додатково об’єднання зобов’язувалося платити по 500 корон за кожну задіяну нову свердловину.\nУ цьому бізнесі, як і в інших, традиційними були вимоги Шептицького щодо робітників: створити сприятливі умови праці для них і відповідно застрахувати їх на випадок травми або смерті на промислі. Жодне інше підприємство з тих, що працювали на той час у краї, не мало й натяку на такий «соціальний пакет». За належним дотриманням умов договору від імені митрополита наглядав довірений адвокат Гвоздецький.\nЛісівництво. У Перегінському право на вирубування деревини митрополит передав фірмі «Глесінгер» з двома обов’язковими вимогами: дотримуватися належних умов праці робітників і забезпечити дровами всі церковні установи в окрузі. Шептицький першим утворив у своїх лісових угіддях екологічний осередок «Охорона природи». В такий спосіб майже 30 тис. гектарів лісових угідь було поділено на три господарські округи, якими управляли інженери-лісничі. На нарадах провідних фахівців за участю лісничих та урядників фірми часто бував і сам митрополит. Усі знали, що улюбленим його відпочинковим заняттям були об’їзди на кінній бричці лісових територій, тож він завжди був у курсі справ. У веденні лісового господарства митрополитові Андрею допомагав також його брат Казимир (у чернецтві — Климентій, нині Блаженний) — голова Галицького лісничого товариства і співавтор австрійського закону про ліси. Крім продажу деревини, лісові угіддя Шептицького славилися високим рівнем організації полювань, а мисливські угіддя в лісах Перегінська належали до найкращих у тодішній Польщі.\nНайбільший скарб —\nЕкономічна модель Шептицького була унікальна для свого часу: він намагався створити українську християнську державу за умов окупації українських земель чужинцями. В центрі моделі лежала турбота про просту людину з її проблемами й клопотами, з її насущним життям. Разом із тим такий християнський персоналізм передбачав як відповідний статус і становище, так і відповідну поведінку самої людини та її вплив на розвиток народного господарства. В його розумінні, єдині праця та ощадність є джерелом майна християнина: «Люди часом думають, що наука ісуса Христа стоїть на перешкоді в старанні про дочасне майно. Хоч це не так! Наука ісуса Христа ще й помагає до осягнення добробуту. Бо освячує і скріпляє те, що, на згадку всіх розумних людей, є єдиною чесною дорогою до осягнення майна».\nКир Андрей переконує в цьому вірних не лише своїм словом, а й власними коштами, ділами, особистим прикладом. Порятунком для більшості українських селян Галичини Андрей Шептицький вважав кооперацію: «Лучіться разом, заводіть по ваших селах крамниці християнські, шпихлярі громадські і всякі інші пожиточні установи». Церква під урядуванням Шептицького засновувала осередки товариства «Сільський Господар» на парафіях і при читальнях «Просвіти», громадські склади для зберігання зерна та кооперативи змішаного типу «Народні доми», які кредитували селян і займались виробничою діяльністю й постачанням та збутом продукції. Митрополит давав особисті кошти і свою землю на організацію кооперативного ліцею та садівничо-городничої школи у с. Милуванні, сприяв становленню і розвитку хліборобської школи у\nс. Коршеві, пожертвував на український «Пласт» гору Сокіл. Під патронатом митрополичого ординаріату було створено українське ремісничо-промислове товариство «Зоря», де навчали юнаків комерції. Шептицький заснував у Львові українську склодувну фабрику з найсучаснішим устаткуванням вартістю 0,5 млн. дол. Разом із братом вони вклали поважні кошти в львівську шоколадну фабрику, а коли вона стала на ноги, відмовились від своїх часток. Митрополит також викупив кілька львівських будинків, які згодом на прийнятних умовах здавав у приватну оренду під представництва українських спілок і фірм, магазинів і помешкань. Водночас Андрей Шептицький спричинився особисто до фундації цілої низки банків, українських фабрик, магазинів, просвітницьких, навчальних, соціальних та медичних закладів. Як пишуть дослідники, в архівах збереглося багато томів листів, у яких робітники, ремісники і селяни ділилися з митрополитом думками щодо умов та оплати праці. До речі, науковці відзначають три обов’язкові вимоги, які Шептицький висував своїм розпорядникам або партнерам по бізнесу щодо найманих працівників: матеріальне стимулювання, нормальні умови праці та духовна опіка.\nНині для дослідників очевидно, що одним із визначальних чинників становлення національного господарського руху в Галичині першої половини ХХ ст. була УГКЦ й велику роль у цьому процесі відігравав її глава — митрополит Андрей Шептицький. Не менше вражають його здобутки у сфері соціального капіталу, що стали до певної міри революційним явищем, оскільки владика Андрей зумів підняти на новий рівень українське суспільство. Більше того, означені три сегменти трудів Шептицького заклали такі підвалини в духовній площині галичан, які дозволили зберегти національний український організм й успішно перетривати численні окупації загарбників. Але чи не найбільшою заслугою Великого митрополита стало втілення в Українській Греко-Католицькій Церкві ідеї спільноти як живого національного організму на засадах здорового християнського патріотизму. Цей непересічний досвід не таких давніх поколінь може бути цікавим і для сучасного українського соціуму, особливо коли соціальні потрясіння та суспільні зміни чомусь стають вигідними лише для пострадянських олігархічних кланів, а насущні потреби всього суспільства відходять на маргінеси.\nОбразки з життя Андрея Шептицького\nДолар і галицькі сироти\nЯкось під час душпастирської поїздки до США на початку 20-х рр. ХХ ст. Андрея Шептицького боліла нога (замолоду дуже пошкодив її, впавши з коня). Надворі було слизько, але він вперто шкандибав пішки до свого готелю. Священик, що його супроводжував у поїздці, потім дивувався, чому митрополит не взяв таксі, адже це коштувало би всього долар. Митрополит Андрей на це відповів:\n— У Галичині за цей долар сирота зможе цілий тиждень прожити.\nУ США Шептицький зібрав для галицьких дітей-сиріт 8 000 доларів, які перевіз зашитими у свій пояс і на батьківщині передав до банку.\nСкарби Шептицького Reviewed by Василь Герей on 06:45:00 Rating: 5


"Це не пісня - це крик душі": Українська співачка записала емоційну композицію у пам'ять про героїв Небесної сотні (відео)\nвівторок, 20 лютий 2018, 17:30\nПісню артистка виконала спільно з зіркою українського джазу.\nУкраїнська співачка Катя Чілі (Katya Chilly), яка вразила всіх своїм яскравим виступом на шоу "Голос країни-7", спільно з джазовою зіркою Лаурою Марті записали трек "Пташина Молитва", яким вшанували пам'ять героїв Небесної Сотні. Відео опубліковано на YouTube-каналі Лаури Марті, передають Патріоти України.\nЗа словами Лаури, яка є автором треку, ідея пісні народилася трохи раніше від Євромайдану, проте "завершити її не могла, чогось не вистачало".\n"І я відклала цю роботу, чекаючи натхнення. Шукала істинний сенс, щоб ця пісня могла змінювати людей на краще і зігрівати їх серця. Коли почалися страшні події на Майдані, зміст пісні відразу прийшов до мене", - розповіла співачка.\n"Це не пісня .... це крик душі", "Браво", "Приголомшливо", "Нереально. Вау", "Дуже круто", "Потужно", "Дуже атмосферно ... Спасибі Лаура, і всім хто причетний! ", - пишуть користувачі мережі.\nСлід нагадати, що сьогодні, 20 лютого, в Україні вшановують пам'ять героїв Небесної Сотні. Минуло 4 роки з тих пір, як українці масово вийшли на Майдан боротися за свої права. &amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;span id="selection-marker-1" class="redactor-selection-marker"&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;/span&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;\nХіти тижня. "Це не пісня - це крик душі": Українська співачка записала емоційну композицію у пам'ять про героїв Небесної сотні (відео)\n"Я пам'ятаю": У Києві відбулося вшанування пам'яті Героїв Небесної сотні (фото, відео)


Полтавський ринок Мотель: бруд, антисанітарія, сміття (ФОТО) | Новини\nНа початку 2021 року закінчився термін оренди комунального ринку «Мотель». Він перебуває у суборенді підприємця Віктора Бажана. Відтепер постало питання щодо продовження оренди земельної ділянки для роботи ринку.\nОсь вже кілька років поспіль і жителі прилеглих будинків, і підприємці ринку нарікають на нього.\nТак, на засідання третьої сесії міської ради прийшла ініціативна група з проханням не продовжувати аренду Віктору Бажану.\nПредставниця ініціативної групи Світлана Яценко сказала:\n«Прошу не продовжувати аренду на ділянці ринку «Мотель» Віктору Бажану. Безліч торгових точок на ринку працюють без дозволу, відсутня пожежна сигналізація, нормальне освітлення, водопостачання, немає нормальних паркувальних місць для автівок, на території довкола ринку панує безлад та антисанітарія, ми бачимо постійні знущання та приниження «неугодних», котрі критикують Бажана, на ринку постійні аварії електромережі. Шановні депутати, звільніть нас від мецената Бажана!»\nПідприємці ринку розповідають: вони щомісяця сплачуютьпо кілька тисяч гривень за світло і благоустрій, але світло зникає постійно і сміття не прибирається.\nВ цьому ми вирішили переконатися на власні очі. І дійсно – картина не вселяє оптимізму. Навколо ринку - залишки якихось конструкцій, сміття, калюжі.\nНа самій території – порепаний асфальт, залишки продуктів, недопалки та використані ящики. Територія занедбана і не доглянута.\nОднак, позбавляти Бажана оренди міська влада не поспішає. Олександр Мамай відверто сказав представникам ініціативної групи – відмовляти Віктору Бажану ніхто не буде. Адже частина майна і території – приватна власність. А от, мовляв, налагодити благоустрій його змусять. І пообіцяв найближчим часом зібрати нараду за участю керівництва ринку і громадськості.\n#мотель #ринок #антисанітарія


Музи Срібної доби: зламані силуети | "НейроNEWS: психоневрологія та нейропсихіатрія"\nНадія Львова (1891–1913)\nНіна Петровська (1879–1928)\nАнастасія Чеботаревська (1877–1921)\nСрібна доба російської поезії (1890–1920-ті рр.) відома як унікальне культурне явище не тільки прекрасними віршами, а й неймовірними любовними історіями. Митці межі століть постійно перебували в гарячковій гонитві за сильними емоціями, прагнули перетворити життя на яскраву виставу, обов’язковим атрибутом якої мало стати фатальне кохання. Музи, що надихали їх на створення шедеврів, часто також були непересічними особистостями з літературним хистом. Але спроби поєднати реальні стосунки і мистецькі ідеали нерідко закінчувались трагічно — особливо, якщо підґрунтям для них були акцентуація особистості, наркотична залежність чи нервова хвороба. Ілюстраціями цього можуть слугувати зламані долі трьох екстраординарних жінок, які так і лишилися у тіні своїх коханців-поетів.\nО, мой недолгий, невозможный рай!\nСмирись, душа, казни себя, рыдай!\nПоетеса, автор єдиної прижиттєвої збірки «Старая сказка». Відома насамперед як коханка Валерія Брюсова (1873–1924) — поета, прозаїка, драматурга, перекладача, літературознавця і критика.\nНадія народилася 20 серпня 1891 р. у сім’ї дрібного чиновника в Подольську. Після закінчення із золотою медаллю гімназії вона навчалася на Вищих курсах Полторацької у Москві. Усупереч своєму тихому і скромному характерові, дівчина належала до підпільної групи соціалістів і 1908 р. була арештована за агітацію, проте звільнена на поруки з огляду на неповноліття.\nВідчувши потяг до творчості, Львова вже 1910 р. почала друкуватися в періодиці, а згодом наважилася надіслати вірші своєму кумирові — живому класикові Валерію Брюсову. Старший на 18 років, він уже давно був одружений із Жанною Рунт, гувернанткою своїх сестер. Дітей у подружжя не було — єдина вагітність жінки закінчилася викиднем. Попри це, поет був дуже прив’язаний до неї, що, проте, не заважало йому постійно її зраджувати.\nЖанна терпляче все зносила, заплющувала очі на плетеницю чоловікових коханок, виявляючи занепокоєння найперше його залежністю від морфію. 1911 р. її «хороший Валюся» пройшов курс у психіатра Генріха Койранського, але знову повернувся до зловживання, тому дружина вже підшуковувала нового лікаря.\nНе оминув митець увагою і поетесу-початківицю Надію, яка зовсім не була красунею, сильно сутулилась і не вимовляла на початку слів букву «К». За іронічним висловом Марини Цвєтаєвої, «чорно-око-біло-голова, дуже курсистка, дуже дівчина» викликала прив’язаність своєю простотою і розумом. Про перебіг роману між поетами відомо лише у версії Валерія Брюсова (есей «Моя исповедь»).\nСпочатку він виступав у ролі покровителя Львової, давав їй професійні настанови, сприяв публікації. Але досить швидко ці зустрічі перемістилися з редакції часописів до театрів і ресторанів. І апогеєм їх стала подорож у червні 1913 р. на озеро Сайма у Фінляндії.\nТого ж року вийшла перша (і єдина) збірка Надії, про яку Анна Ахматова писала: «Її поезія така невправна і зворушлива. Їй просто віриш, як людині, що плаче». Брюсов же видав книгу-містифікацію «Вірші Неллі» (так він називав дівчину) — твори від жіночого імені, автором яких насправді був він сам.\nІз самого початку цих стосунків проявилися глибокі психологічні відмінності коханців. Валерій за натурою був трудоголіком, із головою поринав у видавничі й громадські справи та зовсім не збирався присвячувати весь час любовним захопленням. За його власним зізнанням, він неодноразово намагався покласти край стосункам із Надією — пояснював, що ніколи не кине дружину, їздив із Жанною за кордон, демонстративно цікавився іншими дамами. «Мені було важко боротися, — зрештою підсумовував він, — бо я теж кохав Н.»\nЛьвова ж була максималісткою, людиною прямою і відкритою. Вона не хотіла задовольнятися таємними побаченнями: «Хочу бути першою і єдиною. А Ви воліли, щоб я була однією з багатьох? Ви зовсім не хочете бачити, що перед Вами не жінка, для якої кохання — спорт, а дівчина, для якої воно все». І в досягненні своєї мети Надія проявила неабияку наполегливість: докірливі листи і вимоги зустрічей змінилися погрозами і спробами самогубства.\nБіограф Василь Молодяков писав про наявність у поетеси «манії суїциду». За свідченням Брюсова, вона щонайменше двічі намагалась накласти на себе руки. На Різдво 1912 р. Надія спробувала отруїтись ціаністим калієм, а згодом хотіла застрелитись, але брат відібрав у неї пістолет. Валерій натомість подарував їй інший, незадовго до того написавши пророчі рядки:\nЛюбовь приводит к одному –\nСквозь скорбь и радость, свет и тьму, —\nК блаженно-страшной смерти!\nНа думку психіатра Олександра Шувалова, найімовірнішим діагнозом Львової є істеро-афективний розлад, хоч йому суперечить факт використання для суїциду вогнепальної зброї, тим паче, молодою особою. Уже наприкінці літа 1913 р. у поетеси почалася тяжка депресія, охолодження у стосунках із Валерієм вона сприйняла за цілковиту катастрофу. Її вірші сповнились мотивами безсилля і неминучості загибелі:\nНадія потерпала від самотності, вечори намагалася проводити в товаристві. Хоча 7 грудня 1913 р. усі її друзі, за дивним збігом обставин, виявилися зайнятими. Тоді вона зателефонувала Брюсову і звично почала вимагати його приїзду. Почувши й від нього про заклопотаність, дівчина озвучила намір накласти на себе руки. А після цього вона повернулась до своєї студентської кімнати і вистрелила собі в груди з подарованого ним пістолета. Смерть не була раптовою: після пострілу Львова ще встигла попрохати сусіда зателефонувати коханому. Валерій примчався і навіть ще встиг застати її живою, але останніх слів уже не розібрав. Лікар констатував смерть. Поетесі було лише 22.\nНадія в юності\nН. Львова (зліва)\nБрюсов із дружиною\nПовідомлення про самогубство\nУ передсмертній записці, адресованій Брюсову, вона писала: «І мені вже немає сил сміятися і говорити тобі, нескінченно, що я тебе кохаю, що прагну я бути з тобою. Хочеш, «знайомою, другом, коханкою, слугою», — які страшні слова ти знайшов. Кохаю тебе — і ким хочеш, — тим і буду. Але не буду «нічим», не хочу і не можу бути. Дай мені руку, будь зі мною, якщо встигнеш прийти, прийди до мене. А моє кохання — і моє життя взяти ти повинен. Невже ти не відчуваєш цього».\nБільшість сучасників визнали Валерія винуватцем загибелі дівчини. У мемуарній літературі він часто постає в образі безжалісного самозакоханого спокусника. Марина Цвєтаєва писала: «Було у Брюсова все: і чари, і воля, і пристрасна мова, одного не було — любові. Він був гріховним наскрізь. До нього, як ні до кого іншого, прийшлося слово «блудодій». Понуре і безвихідне, як виття вовка на дорозі».\nНасправді ж після описаних подій поет у неврівноваженому, шоковому стані квапливо виїхав до Петербурга. Деформованим почерком, нервово підкреслюючи слова, він писав дружині: «Від учора я колишній зник: чи буде «я» інший, ще не знаю. Але «Валерій Брюсов», той, що був 40 років, помер». Його петербурзька подруга і колега Зінаїда Гіппіус також лишила спогади, що тоді чи не вперше збагнула: «Це справжня, жива людина. І людина — в останньому відчаї… Він був простромлений своєю провиною, смертю цієї дівчини, можливо, простромлений смертю взагалі, вперше».\nБрюсов наступні півтора місяці провів у передмісті Риги, де пройшов курс лікування в санаторії Максимовича, фахівця з нервових хвороб. Як вважають дослідники, він просто втік від журналістів (хоча його дружина доклала максимум зусиль, аби історія не набула розголосу в пресі). На похоронах Львової його не було. Її могила із викарбуваною цитатою Данте «Кохання веде нас до смерті» безслідно загублена.\nПеребуваючи в санаторії, Валерій дуже скоро захопився юною музиканткою Марією Вульфарт. Їхній роман продовжився у Варшаві, де поет із початком Першої світової війни працював військовим кореспондентом і заодно влаштував свою протеже до консерваторії. Стосунки з Надією Львовою знайшли найповніше відображення у збірці Брюсова «Солнце золотое». Був у нього і своєрідний донжуанський список — вінок сонетів «Роковой ряд», де дівчина фігурує як № 12:\nЗачем, зачем к святому изголовью\nЯ поникал в своём неправом сне?\nИ вот — вечерний выстрел в тишине, —\nИ грудь ребёнка освятилась кровью.\nДо речі, Львова була не єдиною жертвою деструктивних стосунків із Брюсовим. І фатальний пістолет мав свою передісторію. Як писала вона у вірші:\nБудем безжалостны! Ведь мы — только женщины.\nПо правде сказать — больше делать нам нечего.\nОдним ударом больше, одним ударом меньше…\nТак красива кровь осеннего вечера!\nТы — слаще смерти, ты — желанней яда,\nПисьменниця (автор прозової збірки «Sanctus Amor»), перекладачка і мемуаристка. Відома своїми близькими стосунками із видатними поетами-символістами Костянтином Бальмонтом, Андрієм Бєлим і вже згаданим Валерієм Брюсовим.\nПро дитинство та юність Ніни відомо вкрай мало. Вона приховувала рік народження і факти ранньої біографії, що були затьмарені якимись драматичними подіями. Так, після закінчення гімназії Петровська навчалася на стоматологічних курсах, але долю свою з медициною не пов’язала.\n1902 р. відбулося її весілля з адвокатом Сергієм Соколовим, знаним також під псевдонімом Кречетов як поет і засновник видавництва «Гриф». Не без його сприяння Ніна почала публікувати в часописах свої перші проби пера і швидко влилася в літературні кола.\nНамагаючись окреслити її психологічний портрет, поет Владислав Ходасевич відзначав головну рису мисткині: «і в доброті, і в злобі, і в правді, і в брехні — завжди, у всьому хотіла вона доходити до кінця, до межі, до повноти, і від інших вимагала цього». У її зовнішності й манерах сучасники зауважували штучність і позу, вдавану млявість і претензію на оригінальність. А завдяки своїй винятковій емпатії вона під час бесіди буквально «віддзеркалювала» співрозмовника.\nМаючи неабиякий літературний хист, Петровська чомусь прагнула реалізуватись не як самостійна письменниця, а насамперед через взаємини з відомими митцями, без яких не вважала себе повноцінною. Шлюб її з Кречетовим незабаром розпався, але ще до розлучення у Ніни зав’язалися стосунки з поетом-символістом, письменником і перекладачем Костянтином Бальмонтом (1867–1942). Та вона виявилася не готовою «стати супутницею його «божевільних ночей», кинувши у ці страшенні вогнища все своє єство», і їхній роман швидко завершився.\n«Нет больше сил моих!»\nМой милый друг, так мало?!\nЯ только начал стих\n– писав Бальмонт, чиє особисте життя було й без неї занадто заплутаним. Два офіційні шлюби, цивільна дружина, коханка, шестеро законних і позашлюбних дітей, алкогольна залежність неодноразово штовхали його до спроб суїциду: поет двічі кидався з вікна, зазнавав тяжких травм, роками лікувався, але все ж лишався живим.\nВосени 1903 р. у Ніни зав’язався «містеріальний роман» з Андрієм Бєлим (справжнє ім’я — Борис Бугайов, 1880–1934). Молодий письменник, поет і критик, він позиціонував себе як божественного митця, що цікавився лише неземними почуттями. Його вразливість і окриленість незмінно привертала увагу жінок, котрі, як правило, самі намагалися його звабити. За таким сценарієм розвивались і його стосунки з Петровською.\nУ щоденнику Бєлий лишив запис: «Сталося те, що назрівало вже впродовж декількох місяців — моє падіння з Ніною Іванівною; замість мрій про містерію, братство і сестринство виявився просто роман. Я був спантеличений: ба більше того — я був приголомшений… Я так намагався пояснити Ніні Іванівні, що між нами — Христос; вона — погоджувалась; і — потім, раптом, — ,,таке’’».\nЗа спогадами Ходасевича, поет почувався збезчещеним і прагнув припинити стосунки: «Він тікав від Ніни, аби її надто земна любов не плямувала його чистих ряс». Однак «опорочений» митець уже невдовзі захопився дружиною іншого видатного символіста Олександра Блока — актрисою Любов’ю Менделєєвою (донькою відомого хіміка). Вона довго не відповідала Андрієві взаємністю, мучила його, врешті погодилася на втечу, а тоді відмовилась. Як наслідок, нещасний закоханий викликав Блока на дуель (яка, на щастя, не відбулася) і намагався втопитися.\nПізніше він писав про себе: «Запам’ятайте: у Бєлого не було жодної жінки, гідної його. Він отримував від усіх лише ляпаси».\nВосени 1904 р. Петровська зблизилася з Валерієм Брюсовим (на 11 років старшим і вже тоді одруженим), із яким нібито уклала альянс проти свого колишнього. Вирушивши на відпочинок до Фінляндії, вони урочисто втопили в озері все листування Ніни з Андрієм. Митець подарував їй револьвер, із яким вона навесні 1907 р. подалася на лекцію Бєлого у Політехнічному музеї та під час антракту підійшла з наміром застрелити його. Але несподівано перевела дуло на Брюсова і вистрілила впритул у нього. На щастя, браунінг дав осічку, жінку обеззброїли, і пізніше саме цей пістолет поет вручив Надії Львовій.\n«Психодрама» двох письменників тривала сім років. Брюсов саме захоплювався окультизмом та спіритизмом, на думку біографів, у Ніні його приваблював насамперед істеричний склад характеру. Вона й сама пригадувала: «У мені він знайшов готовність пожбурити своє існування у будь-яке вогнище, вивернуті навиворіт релігійні ідеї та сподівання, відірваність від побуту і людей, душевну безпритульність, прагнення загибелі й смерті, — словом, усі свої улюблені поетичні гіперболи і почуття».\nВалерій порівнював власні емоції з бурею і виром («Ніколи я не переживав таких пристрастей, таких мук, таких радощів») і оспівував кохану у віршах:\nТы — моей души алтарь,\nВечно чистый и святой!\nИ, во прахе пред тобой,\nВновь целую я, без слов,\nПыльный след твоих шагов!\nЇй поет присвятив цілу збірку «Stephanos» і створив містичний роман «Огненный ангел», де вивів Ніну в образі головної героїні Ренати, а також себе — як Рупрехта, і Бєлого — як графа Генріха/Вогненного янгола. Петровська натомість відобразила їхні стосунки у своїй книзі «Sanctus Amor», в одному з оповідань якої героїня проголошує: «Моє кохання те, що іменують ,,божевіллям’’. Це бездонна радість й одвічне страждання. Коли воно прийде, як вогненний вихор, воно змете все те, що називається ,,життям’’».\nВзаємини митців і справді були далекими від тихої гармонії, і, за висловом критика Олександра Лаврова, «поступово набули характеру болючих суперечок і психологічних ексцесів у дусі тих, що описані в романах Достоєвського». Ще Андрій Бєлий помітив подібність Ніни до героїнь класика: «Я б назвав її Настасьєю Філіпівною, якби не було назви ще більш відповідної до неї: тип середньовічної істерички, хворобу якої марновірці XVI і XVII ст. називали одержимістю».\nПеріоди зближення закоханих (наприклад, другий «медовий місяць» у Франції восени 1909 р. або романтичний червень 1911 р. у Ліфляндії) чергувалися з обопільними неприховуваними зрадами. То Петровська жила в Європі, то поверталася до Росії. Їхнє листування то майже припинялося, то поновлювалося з неймовірною інтенсивністю. Як і в романі зі Львовою, Валерій не збирався кидати дружину і не міг відповісти коханці ні очікуваною повнотою почуттів, ні безоглядною самовіддачею.\nХодасевич так характеризував його: «Він не любив людей, бо, найперше, не поважав їх. В еротиці Брюсова є глибокий трагізм — психологічний: не люблячи і не шануючи людей, він жодного разу не покохав жодної з тих, із ким випадало йому ,,припадати на ложі’’. Жінки брюсівських віршів схожі одна на одну як дві краплі води: це тому, що жодної він не кохав, не відрізняв, не пізнавав».\nОстанній період їхніх стосунків був найболючішим. Ніна то докоряла Валерію, то благала, то проклинала, то по кілька днів нічого не їла, лежала і плакала. Часом її охоплювала лють, вона трощила меблі та била посуд, потім почала пити, далі — спробувала морфій і привчила до нього Брюсова (свою згубну залежність він лікував роками, але так і не зміг подолати). Восени 1909 р. Петровська ледь не померла через передозування. Зрештою у листопаді 1911 р. вона остаточно виїхала за кордон (супроводжував її в дорозі психіатр). Спочатку вона мешкала у Флоренції, потім — у Римі, Варшаві, Берліні та Парижі.\nЦі роки були справді важкими — «болючий, страшний, непотрібний і позбавлений руху епілог». Ніна жила у безпросвітних злиднях, заробляла випадковими перекладами, шила білизну для солдатів, мила посуд, голодувала і навіть жебракувала. Давалося також у знаки і її нервове захворювання, не могла вона здолати ні алкогольну, ні наркотичну залежність. Петровська ніколи не припиняла писати Брюсову листи, говорити про нього, хоча «жила, помщаючись йому кожним рухом, кожним помислом». Водночас вона чекала від нього прохання про повернення, присвятила поетові мемуари «Разбитое зеркало» і 1913 р. у відчаї кинулася з вікна — але тільки травмувала ногу, внаслідок чого стала кульгавою.\nАндрій Бєлий лишив у своїх спогадах найповнішу її психологічну характеристику: «Роздвоєна в усьому, хвора, замордована нещасним життям, із чітким психопатизмом, Ніна переживала все, що не наспівували їй у вуха, із такою яскравою силою, що жила виключно словами інших, перетворивши власне життя на маячню й абракадабру. Петровська ставала ким завгодно, залежно від того, що в ній спалахувало; переживала напади смутку до душевних корчів, під час яких готова була схопити револьвер і стріляти в себе, в інших, мстити за фікцію їй завданої образи; у нападі найжахливішої істерії вона намовляла на себе, на інших усяку нісенітницю; за натурою правдива, вона брехала, як будь-яка істеричка. Насправді не рятівники їй були потрібні, а хороший психіатр. Етапи дисоціації її особистості: спочатку хоровод із непотрібних їй шанувальників; потім мрії; потім — запій; потім — нав’язлива ідея: їй же місце серед повій; під цим усім — її руйнівна пристрасть до морфію».\nНа думку психіатра Олександра Шувалова, у письменниці наявна ендогенна депресія з вираженою істеричною симптоматикою.\nПонад 20 років Ніна доглядала за своєю недорозвиненою молодшою сестрою. Коли на початку 1928 р. та померла від раку шлунка, письменниця вдалася до спроби скоєння суїциду: колола шпильками сестрин труп, а потім себе, намагаючись заразитися трупною отрутою, проте безрезультатно. Зоставшись зовсім самотньою, вона 23 лютого 1928 р. відкрила газовий ріжок у паризькому готелі й отруїлася. Їй було 48.\nДля Валерія Брюсова Ніна Петровська лишилася як № 8 у циклі «Роковой ряд»:\nТы — ангел или дьяволица. Дина?\nКак будто призраков туманный строй.\nПисьменниця, драматург, перекладачка, літературний критик, активістка жіночого руху. Відома як дружина і соратниця Федора Сологуба — педагога, поета, прозаїка, драматурга, теоретика мистецтв і перекладача. Анастасія народилася 1877 р. у Курську і була шостою дитиною в сім’ї адвоката. Мати була схильною до меланхолії, мрійливості, за висловом Ф. Сологуба, «постійно страждала від вражень реального життя» і вчинила самогубство у віці 29 років, коли дівчинці заледве виповнилося три. Зростала Анастасія вразливою і нервовою, була не за віком серйозною, але доброю і чуйною. Уже в юності періоди енергійної діяльності у неї чергувалися з повним безвіллям. Попри скрутне матеріальне становище (після другого шлюбу батька в родині стало 13 дітей), Чеботаревська здобула блискучу освіту: закінчила гімназію, історико-філологічне відділення курсів «Колективні уроки» і Російську вищу школу суспільних наук у Парижі.\nЯк зазначала Марія Савельєва, «з погляду життєвої енергії вона виразно була людиною-донором: постійно влаштовувала концерти, вечори, лекції для збору коштів на допомогу студентам». Дівчина працювала в Статистичному комітеті, секретарювала, займалася репетиторством і перекладами, писала оповідання, мистецькі огляди, рецензії, була співробітницею кількох часописів і 1907 р. задумала укласти книгу життєписів тогочасних письменників. Так вона познайомилася з відомими поетом Федором Сологубом (Тетерников).\nКоли Анастасії виповнилося 30, за плечима були лише нерозділені почуття до редактора Миролюбова. 44-річний Федір вважався переконаним холостяком, довго вчителював і педагогом був суворим та вимогливим. Жив поет із сестрою Ольгою, чия смерть влітку 1907 р. стала для нього тяжкою втратою. Сучасники характеризували його як егоїста, задерикуватого і вразливого, мізантропа з огидою до життя та називали «цеглиною в сурдуті». Песимізм і відчай його віршів (а також садомазохістські мотиви в них) біографи пов’язують із важким дитинством. Його мати, бідна праля, за найменшу провину жорстоко порола сина різками аж до 22 років. Він зізнавався, що побиття стало для нього фізичною потребою, і навіть написав велику статтю про користь тілесних покарань.\nВосени 1908 р. Анастасія переїхала до поета, офіційно побралися вони лише за шість років. Як пише Олександр Лавров, «союз душ у шлюбі Сологуба і Чеботаревської виявився на диво злагодженим і цілісним; усе їхнє спільне життя і творча поведінка — результат прояву двоєдиної волі та двоєдиної індивідуальності». Психічне здоров’я дружини не лишало жодних сумнівів щодо успадкованого від матері циркулярного психозу (біполярного афективного розладу). Періоди безпричинних сліз, за які він називав її «вельмишановна Плакса», чергувалися з невгамовною діяльністю. Їй належать переклади Стендаля, Мопассана, Метерлінка, Кляйста, укладені антології «Любовь в письмах выдающихся людей XVIII и XIX в.», «Думы и песни» та ін., книга «Женщина накануне революции 1789 г.»; нерідко вона ставала й співавтором чоловіка.\nХолостяцьку квартиру Сологуба в Петербурзі Анастасія перетворила на популярний літературний салон, у якому збирались відомі письменники, організовувала мистецькі вечори, диспути, збори. 1915 р. подружжя заснувало товариство «Мистецтво для всіх». Федір поборов страх публічних виступів і впродовж 1913–1916 рр. об’їздив із лекціями (які писала дружина) величезну кількість міст. Чеботаревська оточила чоловіка любов’ю і доглядом, і він дійсно цінував її зусилля. Вони називали одне одного спільним іменем Малім. Як пише біограф, «можливо, турбота про дружину врятувала самого Сологуба, потенційно схильного до нервових захворювань, і витіснила темні сторони його свідомості».\nТы только для меня. На мраморах иссечен\nДвойной завет пути, и светел наш удел.\nЗдесь наш союз несокрушимо вечен,\nОн выше суетных, земных, всегдашних дел.\nКритики зазначають, що завдяки Анастасії у творчості поета з’явилися мотиви радощів життя, він почав сприймати реальний світ. Хоча Корній Чуковський був переконаний, що під впливом дружини Федір перетворився на графомана-халтурника, який поринув у «провалля несмаку і банальщини». Сучасники рідко відгукувалися про жінку схвально. Квартира, оформлена з викличною помпезністю, і підозрілива до параної її господиня бентежили гостей. Письменниця Теффі пригадувала: «Анастасія створила навколо Сологуба атмосферу метушливу і напружену. Їй здавалося, що до нього ставляться недостатньо поштиво, скрізь їй верзлися образи, натяки, неувага. Вона писала стосами листи до редакції, абсолютно для Сологуба непотрібні та навіть шкідливі, захищаючи його від уявних нападок, сварилася і сварила». Серед відвідувачів їхнього салону були люди, які відверто дратували жінку, чого вона не приховувала. Чеботаревська знаходила псевдодрузів, із якими збуджено ділилася думками, а також ворогів, переконуючи, що двірник є шпигуном, молочниця — отрутницею, а редактор журналу — маніяком.\nАнастасія з чоловіком\nРеволюція, громадянська війна і прихід більшовиків поставили хрест на творчих планах подружжя. Вони потерпали і від важких побутових умов: виселення із квартири, і з дачі, позбавлення Сологуба вчительської пенсії, ганебні продуктові пайки. На тлі виснаження у нього розвинулася грудна жаба й екзема, у дружини загострилася психічна хвороба. Ще 1919 р. поет звернувся до влади з проханням дозволити йому виїзд за кордон для лікування.\nЛише після двох років виснажливих клопотань він одержав необхідні документи. Саме тоді сталося сезонне загострення стану Анастасії, у якої діагностували психастенію. За нею доглядала сестра Ольга з доньками, котрі пригадували: «Захворювання це виражалось у наполегливому бажанні накласти на себе руки. Хвороба зовні непомітна — жодних дивацтв, нічого «божевільного», тільки блідість, кволість, пригнічений вигляд й нав’язлива ідея, яка хитро приховувалась». Раніше вона вже мала замахи. А 23 вересня 1921 р., скориставшись відсутністю рідних, Анастасія вибігла з дому і, діставшись Тучкова мосту, кинулась у річку Жданівку. Її врятував випадковий перехожий, але вона одразу ж повторила свою спробу — цього разу безповоротно. Їй було 44.\n«У божевіллі вона підкорювалась тому ж голосові кохання: налякана моєю стенокардією, вона здумала, що її тривала хвороба смертельно вимучить мене і що, помираючи, вона врятує мене», — був переконаний Сологуб. У мемуарній літературі озвучувалися ще кілька версій щодо мотивів її вчинку — наприклад, віра у міфічне пророцтво про загибель найвидатніших митців, яке тільки так можна було попередити, або відчай через нерозділені почуття до поета Михайла Кузміна (відкритого гомосексуаліста), що видаються вкрай сумнівними. Через ранню зиму її тіло не могли знайти сім місяців. Весь цей час Федір не вірив у її смерть: наймав водолазів, телефонував до психлікарень, розклеював оголошення, щодня накривав стіл на двох, перестеляв білизну на її ліжку.\nПісля поховання, у травні 1922 р., він журився в одному з листів: «Вона віддала мені свою душу, і мою забрала з собою. Як не важко мені, я тепер знаю, що смерті немає. І вона, кохана, зі мною». Поет так і не виїхав за кордон, носив обручку, зняту з покійниці, та за допомогою математичних інтегралів прораховував загробне життя. За ним доглядали сестри Чеботаревської — Ольга й Олександра. Остання, до речі, також успадкувала біполярний афективний розлад і 1925 р. повторила сценарій Анастасії — кинулася в річку, померла вже в лікарні від розриву серця. Сологуба не стало 1927 р. Перед смертю він нібито вигукнув: «Вона чекає на мене, кличе мене».\nОдна з останніх його збірок «Одна любовь» повністю була присвячена дружині.\nВажко сказати, що ж призвело до трагічного фіналу в долях муз Срібної доби — мистецькі ідеали, деструктивні стосунки з поетами, особистісні риси чи психіатрична патологія; що було підґрунтям, а що — лише каталізатором. Описані історії виняткові тим, що пам’яткою їм лишилися яскраві поетичні рядки, які і через століття вражають неймовірною психологічною палітрою.\nБорис Носик «Жінки Срібної доби. Прекрасні незнайомки»\nОповідь про талановитих, вільних, фатальних і непередбачуваних жінок межі століть, які писали самі та надихали відомих поетів. Героїням присвячено розділи «О, хто ж ти — свята чи блудниця?», «Збережи вінок мій повним» і «Кохаю закоханість».\nНіна Щербак «Кохання поетів Срібної доби»\n«Поети Срібної доби жили в коханні, дихали коханням, — пише авторка. Їхні стосунки не давали заглушити найголовніше — здатність відчувати, сприймати світ таким суперечливим, яким він є... Стає моторошно, що людина здатна одночасно пережити, відчути стільки неоднозначних емоцій».\nВ’ячеслав Недошивін «Адреси кохання. Москва, Петербург, Париж»\nСерія оповідань, у яких із документальною точністю пов’язуються цікаві історії життя класиків із місцями, де вони відбувалися. Героям присвячено розділи «Одержимий» (В. Брюсов), «Обличчя й маска» (А. Бєлий) та «Цеглина в сурдуті» (Ф. Сологуб).\nОлександр Лавров «Символісти й інші. Статті. Розшуки. Публікації»\nДо книги увійшли дослідження і публікації, що стосуються представників Срібної доби — поетів-символістів. Із-поміж митців увагу приділено загибелі Н. Львової, листуванню Н. Петровської й А. Бєлого та історії хвороби сестер Чеботаревських.


Натуральні сироватки для обличчя - купити в аптеці органічні сироватки для обличчя Leda\nLEDA / Сироватки\nСироватка – необхідний елемент щоденного догляду за шкірою, який прийнято використовувати після етапу очищення і тонізації. Від інших типів засобів для догляду за шкірою обличчя сироватки відрізняються високою концентрацією корисних речовин, завдяки чому досягається максимальний ефект в короткі терміни. Компанія Leda розробила лінійку органічних аптечних сироваток для обличчя, до складу яких входять тільки натуральні компоненти.\nСироватки для обличчя від аптеки Leda – максимум користі і видимі поліпшення вже з перших застосувань!\nФорма випуску. Органічні сироватки для обличчя ТМ Леда випускаються в зручних флаконах з піпеткою, завдяки чому препарат зручно дозувати і наносити точково на зону декольте, обличчя і шию. Також форма випуску з піпеткою забезпечує гігієнічний і акуратне нанесення.\nТекстура. Натуральні сироватки для обличчя Leda мають легку текстуру, завдяки якій засіб легко розподіляється по шкірі і швидко вбирається. Після використання ви будете відчувати тільки м’якість і свіжість шкіри без відчуття липкості і плівки.\nДіючі компоненти. У сироватках Leda поєднуються натуральні компоненти з ефектом омолодження, поживним і зволожуючу дію, ефективність яких доведена і підтверджена експертами. Зокрема до складу органічних сироваток для обличчя входять такі елементи, як гіалуронова кислота (зволоження), пребіотики (омолодження), натуральні масла кокоса, виноградних кісточок і макадамії (харчування), екстракт троянди (тінізації і усунення недосконалостей). Всі інгредієнти для сироваток європейського походження, тому ви можете бути впевнені не тільки в їх ефективності, а й абсолютної безпеки.\nЗавдяки комплексному підходу до розробки формули, наші еко сироватки для обличчя є абсолютно універсальними і підходять для різних типів шкіри і вікових груп. За допомогою регулярного використання наших сироваток ви зможете відкоригувати такі проблеми, як сухість шкіри, дратівливість, тьмяність, втрата пружності, чутливість.\nЯк купити органічну косметику Leda\nКупити сподобалися кошти з нашого каталогу ви можете в один клік, оформивши покупку прямо на сайті. Ми доставляємо замовлення в усій Україні за допомогою надійних поштових служб. Якщо ви проживаєте в Харкові, то зможете знайти натуральну косметику Leda на прилавках наших аптек.\nНаша компанія відкрита до співпраці, тому якщо ви зацікавлені в оптових поставках нашої продукції в цілому і сироваток для обличчя зокрема для своєї аптеки чи магазину, зв’яжіться з нами.