Главная / Аналітика / Фахівчиня з Чернігова порадила, як правильно збирати березовий сік\nПро цілющі властивості березового соку, мабуть, не варто говорити. Адже цей благотворний для здоров`я напій, корисний своїми мікроелементами, дубільними речовинами, органічними кислотами. Це справжнісіньке природне джерело не тільки сприяє профілактиці та лікуванню багатьох видів хвороби, а й надає наснаги, бадьорості, зміцнює фізичний стан організму.\nВтім, знаючи про корисні властивості березового соку, багато хто нехтує правилами його добування, що призводить до пошкодження й знищення дерев. А тому за варварське ставлення до природи передбачена відповідальність.\nПро те, як правильно збирати сік і про санкції, які встановлені за порушення законодавства в природничій сфері і, зокрема, щодо заготівлі соку, розповідає нашим читачам Марія Плетінь, головний спеціаліст відділу Державної екологічної інспекції у Чернігівської області.\nДійсно, існують певні правила заготівлі соку. Одразу зазначу, що збирати березовий сік суворо заборонено на об’єктах природно-заповідного фонду. Відповідальність за дане порушення природоохоронного законодавства передбачено ст.91 КУпАП.\nТак, здійснення в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об'єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду — тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від дев'яти до двадцяти чотирьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (153 до 408 гривень) з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів чи без такої і на посадових осіб — від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (255 до 510 гривень) з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.\nА взагалі, заготовляти сік мають право постійні користувачі лісових угідь (лісгоспи), а також підприємці, які отримують для цього «лісовий квиток». Такий документ дає право для добування соку у спеціально визначених місцях та з дотриманням встановлених правил заготівлі. Видача «лісового квитка» передбачена ст. 69 Лісового Кодексу України. За недотримання даних вимог порушників чекатиме покарання згідно ст.70 КУпАП.\nЗокрема, самовільне збирання самовільне збирання дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід і т. ін. на ділянках, де це заборонено або допускається тільки за лісовими квитками, тягне за собою накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 до 51 гривні) і на посадових осіб — від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (51 до 119 гривень).\nІснують й відповідні правила заготівлі соку. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 23.04.1996 року затверджено Порядок заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України.\nРесурсною базою для заготівлі соків є:\n— придатні для підсочки дерева спеціально створених для цієї мети насаджень;\n— ділянки лісу, які виділяються за 10 років до рубки головного користування або інших рубок (у разі призначення насадження до рубки);\n— пні дерев, зрубаних напередодні соковиділення.\nДеревостани III і нижчих класів бонітету, насадження з діаметром дерев до 20 см та за наявності на одному гектарі менш як 50 дерев з діаметром понад 20 см не включаються до ресурсної бази.\nСезон підсочки починається з настанням вегетаційного періоду. Для добування соку на придатних для цього деревах свердлять на висоті 30-50 см від поверхні землі канали діаметром до 1,5 см, завглибшки до 5 см (без урахування товщини кори). Аби полегшити свердління, кору дерева зачищають сокирою або стругом, не допускаючи пошкодження луб’яного шару.\nСуворо забороняється заготівля соків шляхом зарубів і запилів на деревах. На деревах діаметром 20-24 см робиться 1 канал, діаметром 28-32 см – 2 канали, діаметром 36 см – 3.\nУ разі якщо на дереві роблять 2 і більше підсочних каналів, вони розташовуються по обводу стовбура на відстані 5-19 см з таким розрахунком, щоб із двох каналів сік стікав в один сокоприймач.\nПісля закінчення сезону канали обов’язково замазують садовим варом, віконною замазкою, живичною пастою або глиною з вапном.\nЗміцнюйте своє здоров`я та бережіть природу!


Молитва, щоб улюблений любив без пам'яті\nКожен хоче любити і бути коханим — така вже людська природа. Ми всюди шукаємо любов, намагаємося її зберегти і страждаємо, коли втрачаємо. Щоб отримати своє особисте щастя, багато хто вдається до привороту, але це магія загрожує страшними наслідками.\nМолитва, щоб улюблений любив — це навіть не заклинання, це прохання, з якою звертається людина до вищих сил, щоб підвищити свої шанси на відносини з тим чи іншим об’єктом.\nЯк правильно підносити прохання до небес?\nЩоб домогтися розташування дівчини\nМолитва на любов — це посил, прохання, з якою людину звертається до вищих сил. Тут дуже важливий посил, намір і бажання, а не точний порядок слів. Слова молитви не повинні бути в точності такими ж, які вони вказані в джерелі. Зовсім не обов’язково заучувати текст молитви напам’ять, можна просто сказати щось схоже з почуттям і від серця.\nДля прочитання молитви потрібно вибрати тихе, спокійне місце — це може бути кімната в квартирі або відкритий простір на природі. Головне, щоб в цей момент ніхто ненароком не завадив обряду. Необхідно заспокоїти свій розум, зосередитися і викликати в голові образ тієї людини, в якого ви закохані. Утримуючи цей образ починайте повільно і тихо читати молитву, надаючи значення кожному слову.\nПри бажанні можна читати молитву, стоячи в церкві або вдома перед іконою. У цьому випадку після прочитання молитви необхідно перехреститися. Для більшого ефекту можна повторити молитву кілька разів.\nТакож потрібно пам’ятати, що Молитва чарівним чином нічого не вирішить. Якщо в серці об’єкта є симпатія чи інші теплі почуття до прохачеві, то молитва спрацює, але якщо його серце зайняте кимось іншим — тут вже нічого неможливо зробити.\n«Молю вас, ангели білі, в ім’я Ісуса Христа і Всіх Святих на небі, помоліться за (ваше ім’я) і (ім’я обранця (ці)). Врозуми раба Божого (ім’я обранця) та вручи йому любов мою вічну та вірну, розтопити його в серце лід і наділи вогнем полум’яним, непотухающім. Молю, милосердні, допоможіть створити (ваше ім’я) і (ім’я обранця) сім’ю міцну і щасливу, допоможіть (ваше ім’я) і (ім’я обранця) стати вірними дружиною і чоловіком, матір’ю і батьком дітей хороших та гожа. Благословіть союз двох люблячих сердець і віддайте їм життя спільну. Все у владі і руках Бога милостивого, упокорююся перед його волею! Амінь. Амінь. Амінь.»\n«Союзом любові всіх ангелів і апостолів, Боже, з’єднай дві душі рабів твоїх — (ваше ім’я) і (ім’я обранця (ці)). Наділи цей союз фортецею духу і смиренням, заповідей Твоїх. І так з’єднає нас любов земна і небесна, молитвами Богородиці і Всіх Святих.»\n«Перед тобою, Боже, стою я, раба твоя смиренна (ваше ім’я), і серце своє Тобі відкриваю. Прошу Тебе, мабуть мене земної любов’ю і пристрасної ніжністю, бо серце моє черствіє без любови цієї. Прошу Тебе, відкрий мені шлях до рабу Божому (ім’я обранця), моєму улюбленому. Так засяє наша життя щирою любов’ю і світлом, Нехай же знайдемо ми безсмертя і після смерті. Благослови і направ мене, Боже, уповаю на твоє милосердя! Амінь.»\nКрім молитов існують і Змови білої магії, які допоможуть налагодити відносини між подружжям.\nЦя змова на річ, Дозволить вам розпалити почуття сильніше, він змусить партнера думати про вас, не зраджувати, дзвонити і тужити в розлуці. Ця змова застосуємо як для чоловіка, так і для дружини.\nПредмет, на який буде зачитуватися молитва, може бути будь-який, але краще вибирати таку річ, яка перебувала в близькому контакті з ці людиною — Гребінець, хустку, кільце або ланцюжок, зубна щітка і інше.\nПроводити ритуал краще в темний час доби. Для цього потрібно влаштуватися в тихому, зручному місці, запалити свічку і покласти перед собою предмет улюбленого. Дивіться на річ і подумки візуалізують свого обранця і повільно, вдумливо промовляти:\n«У страшній чорної розлуці всі мости спалюються, а ти не пали, ти будь поруч зі мною. Візьмеш штучку в руки, і негайно світ твій похитнеться, серце заб’ється, земля перевернеться від сильної любові твоєї до мене. Чи не буде твій світ тепер колишнім, що не будуть самі прекрасні діви (мужі) для тебе привабливі, тільки до мене ти матимеш потяг. Так прийди ж до мене, так полюби ж мене, як я люблю тебе. На віки вічні! Амінь.»\nДля цього ритуалу знадобитися хороше, не міцне, червоне вино. Влаштуйте романтичну вечерю для свого чоловіка, налийте йому вино і наговорите на нього ці слова:\n«На вино наговорюють слова чарівні, щоб раб Божий (ім’я чоловіка) бажав мене, рабу Божу (Ваше ім’я), щоб обожнював (ім’я), спати укладався з мріями про мене і піднімався теж, щоб тіло моє йому бажано було, щоб азарт юнацький у нього прокинувся. Амінь.»\nМолитва, щоб дівчина полюбила хлопця.\n«Ляжу я, раб Божий (ваше ім’я), так встану, та помолюся на славу Твою, та піду від дверей до дверей, від воріт до воріт, до поля до поля, від моря до моря, та знайду я свою справжню, свою щиру, свою діву прекрасну (ім’я обраниці). Так піду я в чисте поле під зірки світлі, сині і знайду я три дороги: одна дорога йде до річки швидкої, річці чистої, інша дорога йде до каменя чорному, жаркому, третя дорога веде до дерево тужливого, темному. Виберу я третю дорогу і піду по ній. І прийду я до дерева темного і в наметах я в цьому дереву свою тугу за діві прекрасної, і зацвіте то дерево квітами різними і прекрасними. І тоді діва прийде до тями від сну свого наяву і зрозуміє вона, що життя їй не життя без мене, молодця прекрасного і правильного. І так скріплять нас узи міцні-міцні, та перешкод між нами немає ніяких, ні гроз, ні бід, ні втрат. Амінь. Амінь. Амінь.»\nМолитви | Молитва, щоб улюблений любив без пам’яті\nМолитви, щоб дитина добре і з задоволенням вчився


Вдови. Помста — купити на ВсіКниги\nАвтор Ла Плант Лінда\nДоллі, Лінда, Белла та Ширлі зробили неможливе: завершили справу, яка вартувала життя їхнім чоловікам. Вони побували в самому пеклі. Здавалося б, жінкам таке не під силу. Так, якщо мова про звичайних домогосподарок — але не про вдів, які жадають помсти. Утім, незважаючи на успіх справи, найважчі випробування тільки починаються. Доллі дізнається, що її чоловік Гаррі Роулінс насправді живий, ба більше: він зрадив її. Йому потрібні гроші — і він уже знає, де вони, й готовий убивати. Але жінки більше не можуть ховатися, вони втомилися постійно тікати. Треба назавжди викреслити Гаррі зі свого життя. Чи зможуть вони перехитрити цього кримінального генія? Або жінки знищать його, або він знищить їх. Іншої ради немає…


Євро-2016: плюс три очки - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nЄвро-2016: плюс три очки\nМихайло Фоменко більше задоволений результатом, аніж грою своїх підопічних\nУ неділю національна збірна команда України у матчі відбірного циклу чемпіонату Європи 2016 року обіграла команду Люксембургу з рахунком 3:0.\nНедарма фахівці та експерти переймалися питанням: чи зможуть синьо-жовті продемонструвати все на що здатні, у грі з аутсайдером групи, з огляду на кінець складного сезону?\n— Ми передбачали, що гра буде непростою. Та ще й спрацював стимул у суперника, який хотів привітати тренера з днем народження. Дякую хлопцям, що все закінчилося добре, — зазначив на післяматчевій прес-конференції головний тренер українців Михайло Фоменко.\nВін не приховував: більше задоволений результатом, аніж грою. Адже вкрай складно було відновити емоції гравцям, які по закінчені сезону приїхали до національної команди спустошеними. Люксембург мав одну стовідсоткову нагоду відкрити рахунок ще в першому таймі, однак не використав її.\nПісля першого тайму, який закінчився нулями на табло, вболівальники на «Арені Львів» почали невдоволено свистіти на адресу української збірної. Втім, усе змінилося після перерви. Михайло Фоменко з перших хвилин другого тайму випустив на поле Дениса Гармаша, щоб додати гостроти під час атак збірної України. Крім того, значно додали в активності флангові захисники синьо-жовтих. У матчах із суперником, який концентрує великі сили біля власних воріт, важливо забити перший гол, щоб гра нашої команди в атаці стала більш розкутою.\nДопоміг щасливий випадок, завдяки якому Артем Кравець у другому матчі поспіль відзначився голом. М’яч після навісу Морозюка і дотику Кравця влучив у самісіньку дальню «шістку» воріт Жубера. Минуло всього десять хвилин, як «вистрілила» заміна Фоменка. Це Гармаш відгукнувся на навіс Шевчука з лівого флангу і влучно пробив головою.\nПісля цього збірна Люксембургу розкрилася, дозволивши українцям перейти на улюблений стиль — контратаки. У двох епізодах поспіль мав забивати Ярмоленко, якому у вирішальній фазі гольових моментів не вистачало холоднокровності та влучності. Фінальну крапку у грі поставив Коноплянка на 87-й хвилині. Ярмоленко не дотягнувся до м’яча після чудового розрізного пасу від Сидорчука, але справу довершив півзахисник «Дніпра», вразивши ближній кут воріт Жубера, — 3:0.\nА Михайло Фоменко після матчу щиро подякував уболівальникам: «Ми сподівалися й не сумнівалися, що у нас буде чисельна перевага. Вболівальники стали нашим дванадцятим гравцем і дуже підтримували команду», — цитує керманича збірної офіційний сайт ФФУ.


10:43, 17 Серпня, 2018 20°\n3 Червня, 2017881СуспільствоОлена ЩЕГЕЛЬСЬКА\nІван Байдак: Там, на Сході, переосмислюєш цінності, розумієш, що є важливим у житті.. Фото: з архіву\nХірург Деражнянської центральної районної лікарні більше року рятував життя наших бійців на Сході Івана Байдака поважають у районі за умілі руки та чуйне серце.\nЧимало життів врятував лікар, у багато родин своїх земляків приніс радість і полегшення. Ще більшої поваги Іван Олегович заслужив у деражнянців за те, що півтора року відслужив у війську.\nТам, на Сході, переосмислюєш цінності, розумієш, що є важливим у житті. І особливо цінуєш справжню дружбу. Приємним моментом був той день, коли у військову частину, де служив Іван Байдак, приїхав головний лікар Деражнянської ЦРЛ Володимир Онуфрійчук. Він привіз подарунки від односельців, які купили форму, бронежелет, каску, берці. Бо улітку 2015 року у цьому була велика потреба. І навіть якщо лікарі мали бронежилети, то віддавали їх бійцям, які йшли на передову. Щоправда, з часом все налагодилося. «Для воїна важливо знати, що тебе хтось чекає, — каже лікар. — І ця підтримка рідних, колег підтримувала, надавала життєвої енергії».\nТеги новини: Байдак Іван, лікар, АТО


Шукайте індекс Укрпошти за адресою Роздол - Березівський район - Одеська область - Україна. Ми регулярно оновлюємо дані з надійних джерел і працюємо над поліпшенням якості наданої інформації.\nДодавайте індекс Роздол у вибрані. Просто клікніть по знайденому індексу Роздол і він буде показаний на головній сторінці сайту!\nРоздол індекс Укрпошти 67307\nДізнатися свій поштовий індекс, або знайти свій будинок на карті. Роздол і поштові індекси до ваших послуг.\nВи переглядаєте: Поштові індекси України. Поштові індекси міст і індекс за адресою Роздол.\nДаний сайт містить не тільки поштовий індекс Роздол - він заповнений іншими речами, втому числі і складніших.\nПотрібно уточнити свій вибір, щоб отримати індекс Роздол, Березівський район, Одеська область, адреси поштових відділень, вулиці на карті.\nДонецьк 92 індекс укрпошти


П`ятниця, 3 грудня, 09:36:52\n29.12.2020 14:58 — Агенцiя\nЗ початку епідсезону по Чернігівській області перехворіло 6,5% населення.\nЗа 52 тиждень 2020 року в області захворіло 4197 осіб, з них 1381 дитина, рівень захворюваності нижче епідпорогу на 44,9%. Госпіталізовано 19 осіб, з них 17 дітей (89,5%).\nПо м. Чернігову захворіло 1464 особи, з них дітей - 525, рівень захворюваності нижче епідемічного порогу на 46,5%.\nПеревищення епідемічного рівня захворюваності за 52 тиждень зареєстровано у Прилуцькому, Семенівському районах та м.Прилуки.\nЗ початку епідсезону вакциновано проти грипу 3041 особа, в т.ч. 409 дітей віком до 6 років.\nДУ «Чернігівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України»


Військові містечка довели до руйнації » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nВійськові містечка довели до руйнації\nПід час суцільної інвентаризації будівель і споруд військових містечок Чернівецького та частково Кам’янець-Подільського гарнізонів виявлено два повністю та одне частково зруйноване військове містечко, що перебували на обліку однієї з військових частин. Вартість 20 будівель і споруд цих містечок становить майже 1,4 млн грн. У двох зазначених містечках не було організовано охорони. Під час інвентаризації також виявлено 183 будівлі, котрі не були на обліку. 103 будівлі та споруди у трьох містечках упродовж ревізованого періоду не використовувалися за основним призначенням, перебували у занедбаному стані. Матеріали ревізій КРУ передано до військової прокуратури Чернівецького гарнізону.


Як досягти успіху в спілкуванні |ЯкПросто\nЯк купити меблі в Китаї\nЗустрічаються люди, спілкуватися з якими прагне кожен. Вони володіють харизмою, популярні в будь-якому суспільстві. Здається, цим даром наділила їх природа. Але часто вміння спілкуватися приходить в результаті великої практики.\nГоловне, чому потрібно навчитися — підбирати ключик до будь-якої аудиторії. Щоб з вами хотіли спілкуватися, треба вміти вислухати людину, не перебивати його, не заважати розвитку його думки.\nНе соромтеся висловлювати свою думку. Людям цікаво дізнаватися щось нове, вони із задоволенням будуть звертатися до вас за порадою. Говоріть з людиною відкрито, не ховайте очі. Інакше буде здаватися, що ви обманюєте.\nПостарайтеся вникнути в сенс того, що хоче донести до вас співрозмовник. Не варто кивати головою і вставляти невпопад вигуки. Будьте уважні до мовця.\nКоли розмовляєте з людиною, стежте за емоціями. Занадто різкі помахи руками, що бризкає з рота слина, гучні крики можуть просто налякати співрозмовника. Не підходьте під час розмови дуже близько до людини. Якщо ви знайомі не дуже давно або вас пов’язують робочі відносини, це може викликати вкрай неприємні почуття.\nСлідкуйте за зовнішнім виглядом. Забруднена одяг, брудні черевики, запах з рота справлять на співрозмовника саме неприємне враження. Навіть розумний виразний діалог не зможе перебити неприємні емоції, викликані неохайним виглядом.\nПостарайтеся знайти загальні теми, які були б цікаві і вам, і співрозмовника. Коли людина говорить про те, що для нього дійсно важливо, він розкривається. Ви маєте шанс не просто підтримати цікаву розмову, а й отримати нового друга.\nВсе приходить з досвідом. Намагайтеся більше розмовляти з людьми, не ухиляйтеся від діалогу. Дуже скоро ви зможете знайти підхід до кожного.


Марина 4 (Повість із життя сучасного українського священика) | Художні твори | Гоголівська академія\nМарина 4 (Повість із життя сучасного українського священика)\n© Петро Муравій, 30-09-2008\nДо нас мав приїхати наш владика–архієпископ Андроник. Відвідини нашого храму були заплановані на 11 вересня під час вечірнього богослужіння. Ми мали служити всенічну гарно. Треба було відслужити архієрейським чином. Це була відповідальна справа. У нашому храмі виконанню обрядів миряни ще не навчилися. Їх і було мало, і на вечірнє богослужіння вони ходили поганенько, можна сказати, що не ходили.\nАрхієрей, звичайно, розумів, що у нашому храмі серед хору не буде великої майстерності. Але все ж таки він їхав розставити всі крапки над і в історії вигнання з парафії попа Якова.\nДивно було, як вперто, без огляду на православ’я, на церковну дисципліну, архієрей за всяку ціну прагнув нав’язати парафії невігласа, старого маразматика, якого чомусь висвятив у віці, коли йому було вже під 80 років.\nБлагочинний15 доручив нам, щоб ми забезпечили ночівлю архієрею і секретарю єпархії протоєрею Науму Золотняку. Я заздалегідь оголосив про це у храмі, доручив громаді закупити харчів, приготувати добру гостину.\nЗа справу взялася Олександра Василівна. Парафіяни зібрали трохи грошей, овочів, купили м’яса, яєць, майонезу, зварили смачного наваристого борщу, приготували шубу, салат Олів’є. Розмістити прибульців вирішили у баби Галі, яка мала просторий будинок, у якому жила одна.\nЛиш коли це одинадцяте вересня наближалося, я, нарешті, збагнув, що у цей день свято Усікновення голови Івана Хрестителя, під час якого церква заповідає строгий піст. Що було робити? І баба Галя, і Олександра Василівна жили в іншому кінці нашого дуже довгого міста. Їхати до них заздалегідь я не мав змоги. Вже лише перед самою службою я сказав Олександрі Василівні, що потрібно подавати архієрею і його почту лише пісну страву. Я відчував свою провину, адже я мав цей піст передбачити і завчасно повідомити про нього моїх парафіян. Тепер же вони добре приготувалися до зустрічі владики, але приготували не те, що потрібно було, і то трапилося через мене. Мої парафіянки запевнили мене, що у них є пісне картопляне пюре, і вони зроблять до нього якогось пісного салатику, і, таким чином, все владнають.\nНа вечірню службу прийшли майже всі мої парафіяни. Вони розуміли важливість моменту–потрібно було зарисуватися перед архієпископом. Давно я так щасливо не служив всенічну25. Навіть було трохи затісно у храмі.\nПрийшла і Марина. Я вже не сподівався її бачити. Моє спілкування з нею не лишилося таким, як мені хотілося. Вона перестала ходити на служби. Я телефонував їй, намагався її повернути.\n–Ви як садист, – почув я від неї, – Вам добре, Ви собі прийдете, посидите, поговорите зі мною. Отче Григорію, я – одинока жінка. Мені потім так погано, як Ви підете. Вам добре, у Вас матушка є, а я що маю робити?\n–Пані Марино, я не зрозумів. Які у Вас до мене претензії?\n–Вам тільки гроші мої потрібні: ті, що я ще не заробила!\n–Заспокойтеся, я не тягнув Вас за язик. Ви самі запропонували мені Ваші гроші, яких немає і невідомо, чи вони ще будуть. І взагалі, до чого тут гроші? Вас давно не було у храмі Божому. Ви в якусь іншу церкву ходите?\n–Я сама визначуся з тим, коли й куди мені ходити.\n–Звичайно, це Ваша особиста справа. Але я хотів би Вас застерегти, щоб Ви не ходили до Московського патріархату, бо у Московському патріархаті навряд чи можна осягнути спасіння.\n–Це ж чому? – проєхиднічала вона.\n–У Московському патріархаті навчають ненависті до України, до української мови. А людина, яка цьому навчиться, не може бути повноцінною, вона не зможе виконати заповіт Христовий. Людина не зможе навчитися любити Бога і любити ближнього, якщо буде зневажати саму себе. Ви можете не ходити до церкви, у якій я служу, але ходіть до церков Київського патріархату, вони є ще у нашому місті.\nТак, приблизно така мова була у мене з Мариною. Я їй сказав таке, але справа моїх стосунків з нею була кепська. Вам із моєї розповіді, читачу, може видатися, що все-таки, не зважаючи на деякі складності, ми з Мариною, принаймні, розмовляли; може не завжди знаходили порозуміння, але слухали співрозмовника. Ні! Було не так. Я не такий оповідач, мені бракує хисту чи може пам’яті, чи уваги, щоб розповісти те, що я чув від Марини. Наші телефонні розмови закінчувалися тим, що найкраще і лаконічно можна назвати одним влучним висловом: „словесний понос”. Я навряд чи зможу більш повно передати Вам те, що я чув. Чув я якийсь набір слів і словосполучень, між якими не знаходив логічного зв’язку. Із цього „словесного поносу” я зміг тільки почути, що я садист. Я був не у захваті від такого компліменту від своєї нової родички, однак не збирався просто від неї відмовлятися. Адже від родичів не відмовляються. Якщо я назвав Марину своєю мамою, то я зробив це серйозно. Я священик і не маю звички пускати слова на вітер. І перш ніж назвати Марину мамою, я обміркував цей свій намір і обговорив його з Оленою. При цьому я не ідеалізував раби Божої Марини, і цілком давав собі звіт у тому, що, пов’язуючи своє життя у будь–який спосіб з новою людиною, я не тільки відчуватиму задоволення від якихось добрих і приємних для мене рис її характеру – я, також, неодмінно зіткнуся з її гріхами й пороками. Святі люди на землі довго не живуть: їх Господь забирає до себе. Тут можуть залишитися лише грішники, скажімо такі, як я і Марина. Ці грішники повинні навчитися не осуджувати одне одного, бути милосердними одне до одного, навчитися терпіти одне одного, навчитися лагідно і тихо, дуже мирно і з любов’ю допомагати одне одному ставати трішечки кращими, на одну сходинку на тиждень, на місяць чи на день підніматися трішечки вище по сходах чесноти до Неба, подалі від зла. Ці грішники повинні навчитися падати і після падіння вставати, і навчатися у падіннях смиренню. Повинні навчитися пізнавати свої немочі і через це навчатися більшій надії і більшій вірі й любові до Бога. Тому я й не відвернувся від Марини і не відштовхнув її від себе ні тієї ночі, ні пізніше. Я мав великий клопіт з моєю родичкою. Але клопіт – він на те й клопіт, щоб мати його з дорогими нам людьми. Бо ніхто й ніколи не мав і не матиме клопоту з тим, хто йому не потрібен, з тим, кого він цурається.\nА крім того, що я садист, я ще й був винен у тому, що я її спокушав, чи, може, у чомусь іншому... „Сам мене ласкав, сам мене цілував...”– це один уривочок зі „словесного поносу”. Телефонував кілька разів я Марині, але й вона раз чи два телефонувала до мене. І натрапила якось не на мене, а на мою Олену. До речі, це їй, Олені, належить тонкий і влучний вислів „словесний понос”. Моя Олена дуже мирна й лагідна людина. Я не був до кінця впевнений у собі, не знав, де межа, за якою може закінчитися моє терпіння і моє стримання. І тому Оленою я користувався як додатковим засобом охорони своєї чистоти. Я усе в подробицях розповідав їй. Таким чином я наче ставив її поряд із собою під час моїх відвідин раби Божої Марини. Я говорив Марині тоді, коли вона черговий раз збиралася випробовувати мою стійкість: „Олена, до речі, все знає.” Ця зброя діяла і на Марину. Моїй спокусниці це дуже не подобалося. Вона навіть якось пробувала ніби „захищати” Олену. Пробувала через це нагримати на мене:\n– Я чула про таких мужиків, які після того, як з коханками пересплять, усе вдома потім своїм жінкам розказують. Це ненормальні мужики! Ви ж її раните!\nМарина не вірила, що моя Олена не має до неї ніяких ревнощів і не злиться на неї. Мабуть, через це і дісталося „словесного поносу” і моїй дружині від моєї „коханки”.\n– Олена – моя половина. Вона знає про мене все або майже все. Усе важливе і те, що на мене якимось чином впливає. Вона за мене молиться і тому в мені впевнена, – відповідав я Марині на її закид.\nЗгадка про мою дружину дещо охолоджувала „коханку”, коли вона знову інколи пускалася берега у розмовах зі мною. Ми з Мариною не досягли згоди, вона стала називати мене садистом, я не знав, що з нею діяти, і ми перестали бачитися і спілкуватися. На службу до храму вона більше не ходила. Я вирішив, що вона повернулася до Московського патріархату, до якого ходила раніше. І ось тепер, сьогодні я бачив її знову у храмі.\nЗ Божою поміччю розпочали всенічне бдіння. Спочатку, як і звичайно, я був у вівтарі, виходив на амвон , виголошував єктенії. Але, коли під час служби наставав час читання чтеців на кліросі, я раз за разом виходив до кліросу , показував їм, що читати, багато читав сам. Як для нашого храму, то служба йшла добре, хор співав бадьоро, з натхненням. Марина підійшла до мене і стала допомагати читати. Вона читала добре, читала найкраще з усіх парафіян. Вона читала молитовно, майже так, як треба. Мені було спочатку неприємно, що людина, яка вела себе неналежним чином, не ходила до церкви, не принесла належного покаяння у своїх гріхах, без благословення отак одразу прийшла й полізла на клірос. Але я нічого не міг вдіяти. Я ще не привчив своїх парафіян до належної церковної дисципліни. Надто мало часу я прослужив на цій парафії. Читала Марина добре – я сам її цьому навчив. І читати не було кому: її допомога була доречною. Тож я мусив свої академічні зауваження тримати при собі, тим більше, що на службі, на якій священик і за читця, і за співця, і за паламаря, і, звичайно, за самого себе, додаткових слів говорити ніколи.\nБіля мене поряд на кліросі була особа, від якої я нещодавно чув такі речі, що вже став змирятися з думкою, що не матиму з нею ніякого зв’язку і не буду бачити більше її у церкві. Ми читали з нею навпереміну приспіви до тропарів і тропарі так, як мене навчили робити те у взірцевих храмах Києва. Від такого читання був добрий зовнішній ефект, з погляду артистизму було гарно. Але що буде далі? Цій Марині явно сказали про приїзд архієрея, вона прийшла, щоб допомогти. Допомогти, найперше, числом людей. І, крім того, вона береться допомагати мені на кліросі. При тому, допомагає від душі, читає богослужбові тексти, тому що так хоче.\nСлужба закінчилася, архієрей був задоволений. Я побачив Марину на ганку, коли вона виходила з храму. Я підійшов до неї і запитав:\n–Пані Марино, Ви прийдете завтра?\n–Ні, – була відповідь.\nНаступного ранку мала бути божественна літургія. Більша частина парафіян вже прийшла. Ті двоє жінок, що прислуговували владиці за вечерею, ділилися своїми враженнями. Архієрей поїхав із самого ранку до іншого міста своєї єпархії. Ночівля архієрею також дуже сподобалася. Власне, він був задоволений відправою, і це передалося і на подальший його настрій.\nЗупинися мить, ти прекрасна! Я побачив крізь шибку внутрішніх дверей на вході до церкви, як до ганку піднімалася запнута хусткою, висока й струнка жінка. Вона відкрила ці двері, зайшла до церкви, перехрестилася і пішла цілувати намісну ікону. Це була Марина.\nПо закінченню служби до мене підійшли Олександра Василівна і баба Галя. Вони сказали, що наготували для архієрея і його почту вдосталь смачних страв, які не довелося архієрею з’їсти, бо його відвідини припали на піст. Сьогодні ж посту немає, і вони запрошують мене і всіх бажаючих парафіян з’їсти ці харчі і разом провести час.\nМене чекала дуже важлива справа. По закінченню літургії я мав спершу їхати додому, вдома пообідати і одразу ж вирушати на свячення оселі. Мене мала чекати молода сім’я, яка, начебто, зазнала впливу чародійства. Я був потрібен там, але... Серед запрошених до баби Галі була Марина, вона збиралася туди йти. Парафіян на службі, що минула, було небагато: всього шість чоловік. Для частини моїх бабусь було важко ходити і увечері, і наступного дня вранці. Їх незвичайно багато прийшло увечері на відвідини владики, тож наступного дня вони відпочивали. Однак самі активні прийшли. Посидіти разом з парафіянами, вільно побалакати, провести разом час – це була чудова нагода для священика. „Свячення хати... але ж у мене важлива парафіяльна справа. Треба налагоджувати теплі, сімейні стосунки з парафіянами. І невідомо, чи я ще зможу побачити Марину? Тут така нагода спробувати вернути її до нашої парафії,” – так розмірковував я собі. Крім того, зі мною була моя доця, п’ятирічна Настуня. Як вона перенесе цю поїздку у протилежний від нашої домівки бік, і ще тривалі посиденьки. Для такої маленької дівчинки втомливо було вже перечекати одну тільки Божественну літургію. Я вирішив спитати її. Настуня на моє здивування легко погодилася заїхати до бабусь і у них погостювати. Їй було дуже цікаво поїхати у якесь місце, в якому вона ще не бувала.\n–Їду з вами. Гаразд! А посвятити оселю я зможу й пізніше. У них є мій телефон: нехай телефонують. У мене сьогодні інші важливі парафіяльні справи, – так я пристав на запрошення парафіянок.\nМоя Настуня прийшла в захват від їзди на трамваї.\nМи добре провели час серед своєї парафії, добре посиділи, поспівали. Разом з нами була і Марина. Вона разом з іншими співала, жартувала, веселилася й навіть пустувала. Здавалося, вона повернулася.\nСтоп! На цьому місці має бути хепіенд. Зависни, комп’ютер! Зламайся, перо! Публіка любить хепіенд!\nХто тобі сказав, що вона любить хепіенд? І чи потрібен хепіенд мені? Зрештою, хепіенд у нас є свій. Ні, ну це якась імпортна термінологія, і навіщо вона нам. Шановне панство! Я нещодавно від шанованих мною людей почув, що у нас завелися письменники європейського рівня. Що в таких випадках роблять, чи говорять? Кажуть, що у книгах цих європейського рівня моїх братів на першому листку написано попередження: „Увага! Ненормативна лексика!” Ох, панове, дякую, дякую, що підказали. Як добре, що я ці книги не замовив поштою, а побачив у рідкісному сьогодні закладі: книгарні. Прочитав застереження ласкавих видавців і вирішив, що я ці книги не буду ні купувати, ані читати. Я не претендую на Європейський рівень. З одної простої причини.\nДо речі, на мене все таки впливає оточення і сучасна мода. Це виявляється у тому, що мені зараз здається, що у цьому місці була б доречною ненормативна лексика. Втім, один матюк я вже написав. Якщо ви цього ще не помітили?.. Ох, простіть мені, я священик. Ось він – цей матюк: письменник європейського рівня.\nВи можете про мене зараз різне подумати, але, мені здається, що після Тараса Шевченка, Уласа Самчука, Лесі Українки, Івана Котляревського, Бориса Грінченка, Василя Барки, Володимира Cамійленка, Всеволода Нестайка, Григорія Квітки–Основ’яненка, Панаса Мирного, Михайла Старицького, Пантелеймона Куліша писати чи говорити про те, що тепер, нарешті, у нас з’явилися євроризетки, євротруби, євростандарти і європисьменники якщо й прямо не матюки, то до матюків прирівнюється. Не гоже нам дотягуватися до євростандарту, при тому, що ми віддавна маємо такий рівень, який не у кожного європейського чи якого іншого народу є. Щоправда, у нас є не тільки високий рівень літератури, а й дуже низький рівень самосвідомості. Але наші скарби скарбами й залишаються. Хоч і товкли їх дуже довго в багні, але нічого їм не вдіяли. Коштовне каміння дуже міцне і в багні не розчиняється.\nНа чому я зупинився? Марина вернулася...\nЯ приїздив ще кілька разів до Марини. Приїздив раз з Настунею. Приїздив і сам. Моє ставлення до Марини не змінилося, воно зазнало лише деякої корекції. Найперше:\n– На маму Ви не тягнете. Мама ніколи синочку в труси не залізе, а Ви полізли. То будете просто родичкою.\n– Мама ж должна знать, що там у синочка.\nОдного разу, коли я прийшов до неї, вона відкрила мені вхідні двері, похилилася до стіни й застогнала, чи, навіть, закричала від болю. Так у неї боліла голова. Переді мною ледве стояла близька й дорога мені людина, квола і немічна. Я захотів обняти її, потримати її в своїх обіймах, доки пройде той біль, але стримався, бо пам’ятав Маринині звинувачення. Власне, я підійшов до неї, але вчасно схаменувся і тільки погладив її сердешну голівку.\n– Не можна, – сказав я сам собі.\n– Чого там не можна? – заперечила Марина.\nЦій Марині й те не так, і те не так. Ні – треба тримати від неї дистанцію, бо сама в ліжко потягне і буде казати, що я до того призвів, а не вона.\nУ Марини біль вгамувався і ми трохи посиділи з нею разом на кухні.\n– Як Ви зібралися їхати до Італії з такими хворобами?\n– Я пролікуюся і буду почувати себе добре.\n– А як у Вас знову розпочнеться загострення.\n– Отче Григорію, я все продумала. Я візьму з собою багато таблеток.\n– Дивіться. Може Вам краще не їхати до Італії?\n– А за що ж тоді жити? Ці пиріжки. Вони мене вимотують. Мені все важче й важче. Я хочу заробити собі додаткову „пенсію”, приїду, покладу в банк гроші і буду помалу їх тратити.\n– Отче, а чому б Вам не поїхати до Італії?\n– Що я там буду робити? Італійські унітази чистити?\n– А хоч би й унітази, то що? Мені б аби гроші платили, а робити я можу різну роботу. Унітази чистити теж комусь потрібно.\n– Я не зможу, Марино.\n– Чому? Заробите грошей, приїдете, купите собі квартиру, зробите собі церкву.\n– Воно, звичайно, було б заманливо. Але от Ви їдете до Італії. Ви впевнені, що знайдете там роботу? Що Вас не злапають карабінери і не відправлять назад? Ви зібралися позичати гроші на дорогу. Коли Ви там опинитеся, і, не дай Бог, Вас видворять: Ви вже тоді не зможете поїхати знову ні до Італії, ні до якої іншої країни.\n– Я знаю, куди їду. Моя однокласниця там, вона мені написала, у неї все гаразд. Ми маємо тут справу з одним братом, а там з другим. Тут один відправляє – йому платимо 600 доларів, – а там другий зустрічає – йому по приїзді платимо ще 100 доларів. Він одразу поселяє і знаходить роботу. Якщо робота не сподобалася, то знайде другу.\n– Вони давно так працюють?\n– Не знаю, коли вони розпочали, але вже не перший рік вони так роблять.\n– Це добре, Марино. Але я священик. Я не можу так знятися й поїхати. Мені треба брати відпускну грамоту в архієрея. І саме головне не це. Священик зобов’язаний кожної неділі відправляти Божественну літургію. Нам це необхідно, як хліб, як повітря. У противному випадку на нас нападає нечиста сила, і тоді доводиться дуже й дуже важко.\nЯ на хвильку замовк, протер рукою чоло і легенько зітхнув.\n– Я на практиці знаю, що значить священику не служити. Це жахливо. Це погибель. Не має нічого гіршого для священика, як не служити Божественну літургію. Я тоді ледве живий був, – я говорив притишено, дещо втаємничено, бо повідав про невідому умову, при здійсненні якої священик стає немічним і безсилим.\nМарина підійшла до мене й поклала руку мені на плече.\n– Я допоможу тобі.\nЧерез кілька тижнів я знову був у Марини. Вона намовляла мене їхати до Італії, або й не до Італії, але куди–небудь „за бугор” на заробітки.\n– Мені потрібно обов’язково служити, пані Марино. Хоча там багато українців, може б вони ходили на службу до мене? Де ж там служити нелегальній особі для нелегальних осіб? Хоча я служив літургію для себе вдома, для своєї сім’ї. Так можна служити, коли взагалі немає де служити.\n– Так їдьмо, справді! Зробімо там церкву.\nЯ трохи замріявся.\n– Да, класно буде. Після духовної академії священик в Італії буде унітази чистити.\nЯ весело засміявся. Добре, що сміх при нас. Його ніхто й ніколи не зможе у нас забрати.\n– Не знаю, Марино. Потрібне благословення архієрея, щоб його єпархію залишити. Та й щоб там служити, потрібно благословення якогось єпископа. Священик без благословення єпископа не може нічого чинити. Без єпископа священик – не священик, і церква – не церква.\n– Хоча було б непогано.\n– Та вже якось зробимо.\n– А Ви до якого міста їдете? Куди вас відправляють?\n– До Неаполя. Де я зможу там помолитися Богу? Куди я буду такий тривалий час ходити? Моліться, отче, Ви за мене Богу.\n– Я Вас кожен день поминаю у ранкових молитвах. І на літургії також буду поминати. Але там, в Італії, там буде у Вас можливість сходити до церкви.\n– До католицької ж не можна!?\n– Католицьких костелів не цурайтеся так, як тому навчає Московський патріархат. Зайдіть до них, подивіться. На екскурсію.\n– На екскурсію сходжу.\n– В Італії є і православні церкви. Не знаю, правда, чи є православна церква в Неаполі. І чи є там українські церкви? Але в Італії є російські церкви, які зробила для себе біла еміграція. Якщо таких поблизу Вас не буде, то можуть бути церкви грецькі, болгарські, навіть білоруські. У західній Європі багато різних емігрантських громад, які будували для себе церкви. Правда, якщо Ви не будете мови розуміти, не зможете приймати участь у богослужіннях. Ну хоч перехреститеся та зможете ікону поцілувати і свічку поставити.\nМарина із задоволенням слухала мене.\n– Це якщо я приїду до Неаполя, у мене одразу буде там одна близька душа, – розмірковував я.\n– Звичайно. Їдьте!\nСім’ї моєї там не буде, я буду тривалий час без них, не зможу поговорити зі своїми дітками, не зможу поглянути в очі своїй Олені. Залишу їх тут самих, буду тільки гроші їм присилати.\nБіля мене сиділа моя „коханка” й „суперниця” моєї Олени. Я посміхнувся і вголос протягнув, наче планував поїздку:\n– Ви будете замість матушки...\nВона відповіла мені легко, але без іронії, так, як розповідала про те, що її чекає в Італії, і як туди дістатися:\n– Я буду замість матушки.\n„Тільки звернися до неї, Григорію, простягни руку – і вона готова бути твоєю,” – відзначив я сам собі.\n„Треба її виховувати. Дасть Бог, колись це вдасться.”\n– У мене немає ще навіть закордонного паспорта. Поїду чи не поїду – не знаю, але закордонний паспорт зробити можна.\nМарина збиралася до Італії, але ніяк туди чомусь не їхала. Час проходив, але вона все була у Кривому Розі, вдома, а Італія... Якось лежу я в ліжку, сплю. Це правда було не у тому місці, де я це пишу, а раніше, до псування моїх стосунків з Мариною. Я сплю і бачу сон. Не пам’ятаю сон настільки, щоб його описати, але пам’ятаю, що він чарівний був, приємний, легкий. Тепер я згадав, коли я його бачив: це був той блаженний час, коли я тільки зблизився з названою мамою, коли я ходив щасливий і блаженний, і сподівався, що життя невдовзі зміниться на краще.\nКрізь сон чую стривожений голос своєї любої Олени, яка, звичайно, спала поряд.\n– Любий, нащо тобі Марина. У тебе я є.\nПригадую, що я уві сні, здається, двічі сказав: „Марина. Марина.” При тому сказав так солодко, так добре. Такий солодкий і добрий сон я бачив. Покликала мене через сон Олена, але сон мені так подобався, що я не захотів прокидатися. Як ото ви не хочете вимикати телевізор, коли дивитеся фільм із тих, які ви дуже рідко можете побачити по телебаченню. Отже, я продовжую кіносеанс, тим більше, що у ньому йде кінофільм, який якимось чином пов’язаний зі мною. Далі я говорю:\n– Труби... Італія...\n– Я, як почула, що ти про труби й Італію заговорив, так одразу зрозуміла, що ти щось не теє. Подумала: спи собі далі, – говорила мені зранку Олена.\n– Так я вже Марину уві сні згадую... Що ж це буде?\nДо Італії Марина не поїхала. Коли ще збиралася їхати, а було це восени 2003–го року, переживала, що все не виходить. Її „менеджер” по відправці нелегалів – ой ні: туристів – спочатку запросив багато більшу суму за свої послуги. Казав, що ввели нові правила в’їзду до шангенської зони. Ці правила вводили країни для того якраз, щоб різко обмежити в’їзди нашого бідного брата „остарбайтера”, який до того часу встиг наводнити Італію, Іспанію, Португалію, Грецію... Де тільки наша не пропадала? Ну це вони, буржуї, вводять нові правила, але нам неможливо протидіяти. Так, виїхати за бугор стало багато складніше, але усі перешкоди існують тільки для того, щоб їх долати. Давай грошей побільше, і тебе за кордон ми все одно відправимо.\nМарина шукала гроші. Питала, щоб я десь спробував позичити.\n– Я віддам з процентом! – це було сказано так твердо, як наче „броня крєпка і танкі наши бистри”. Грошей я для неї не знайшов, та й не було де шукати. Вона гроші у когось позичила під той „процент”. Прочекала кілька місяців. Її „менеджер” нервував, щось намагався зробити чи робив вигляд, що намагається щось зробити. А тільки через місяців з п’ять повіддавав він Марині усі ті гроші, що раніше у неї брав, і закрив свою „лавочку”. Марина з новим ентузіазмом подалася до нової фірми, яка займалася організацією екскурсій за кордон, тобто відправкою нелегалів.\nЯ підняв телефонну слухавку.\n– Добрий день, отче Григорію!\n– Добрий день, сонечко.\n– Приїздіть до мене. Я такий смачний борщ зварила. Але у мене його так багато вийшло, що я не подужаю його сама з’їсти.\n– Ну невже Ви думаєте, що я поїду в таку даль заради тарілки борщу?\n– Ну, якщо не приїдете, пропаде борщ. Шкода буде.\n– Гаразд, Марино. Я приїду на твій борщ. Тільки не сьогодні, а завтра.\n– Завтра він буде не такий свіжий... Ну коли не можеш сьогодні, приїзди завтра.\nНаступний день був останнім днем мого побачення з Мариною.\nМене чекала моя люба Марина. Вона запросила мене, щоб мене побачити. Звичайно, борщ – це лише привід.\nНе пам’ятаю, з чого ми почали розмову. Її борщу я так і не поїв. Пам’ятаю, що Марина почала на мене голосно гримати. Так вона ніколи мене з собою не поводила.\n– Що за мужик такий?! Раз їздиш, заходиш, борщі їси – роби так, як усі нормальні мужики роблять!\n– Тільки дражниш, а нічого не робиш! Я самотня жінка! Не приїзди тоді!\n– У тебе матушка є, а у мене хто?!\nУ цей момент я подумав, що все–таки добре, що я великий і сильний чоловік. Здавалося, іще трохи, і вона кинеться на мене.\n– Я поняла, для чого ти приїжджаєш! Тобі тільки гроші мої треба! Ті, що я ще не заробила! От що я вирішила! Якщо хочеш, щоб я тобі грошей дала – задовольни мене!\nЩо я мав на це сказати? Я зовсім не збирався її перекрикувати і вступати з нею в якусь суперечку. Вихід з такої ситуації міг бути тільки один. Доки тривало це крикливе бомбардування, я весь час мовчав. Коли ж вона випустила пару, ба навіть запропонувала мені торгівельну угоду, я сказав три слова:\n– Я не повія, – і одразу пішов до коридору й став взуватися.\nВона прийшла. Мені було дивно від неї почути останнє:\n– Почекай, не йди зараз. Коля з роботи прийшов. Піди, коли стемніє.\nЯ нічого не відповів їй. Мовчки відкрив вхідні двері і вийшов.\nАле з чого воно почалося? І чому я взагалі просив пробачення у Марини після тієї ночі? Що я тоді зробив не так? Чим я тоді згрішив?\n„Ви, мабуть, на мене образилися?” – запитав я її після тієї ночі. „Лікар на хворих не ображається,” – була відповідь.\nЗвичайно, я не просив у неї пробачення за те, що не задовольнив її хіть. Але тоді за що?\n„Тоді не треба мене гладити, не треба мене цілувати, не треба мене пестити.” Вона мене неправильно зрозуміла? Та ні. Зрозуміла. Але саму її потягнуло не в зовсім той бік. Чи зовсім не в той.\nАле ж це моя парафіянка. Це моя доля. Це моя відповідальність перед Богом. Якщо після Господнього суду вона не опиниться разом зі мною, я можу опинитися разом з нею. Чому так сталося? Що я зробив не так? Як треба було зробити інакше?\nТи погано зробив, що взагалі затіяв цю пригоду з „мамою”. Навіщо тобі, „малому”, мама? Скільки тобі років? І взагалі, ти священик Господній. Тобі треба нянька? Хто на землі стоїть міцніше, як ти? А якщо ти не стоїш міцніше, то чому ти так ведешся? Нехай земля затрясеться під твоїми ногами, ти ж будеш стояти рівно. Ти ходиш по землі, але тримаєшся за Небо. Тебе не буде тримати Господь лише тоді, коли ти сам цього не захочеш. Ти з Господньою благодаттю повинен сам втішати людей, а не розпускати перед ними свої соплі. Священик у вогні не згорить і у воді не потоне. Іди твердо по землі, і нехай вона здригається від твоїх кроків, а не ти на ній. У Богові Небесному, твоєму Богові, знаходь для себе втіху.\nЧи не пожадав я її? Чи не вчинив я зустрічного їй гріха? Думки багато разів крутилися довкола Марини і довкола її бажань. З’явився якийсь „аналіз „моделі” того, чого вона хотіла. Я „моделював” те, чого хотіла Марина, і кілька разів ця „модель” з’являлася у моїй голові. Я не проганяв її, а з інтересом „прокручував”. Навіщо? „Ви чули, що сказано: „Не чини перелюбу.” А Я вам кажу, що кожен, хто на жінку подивиться із пожадливістю, той уже вчинив із нею перелюб у серці своїм.” Так, ти згрішив, ти уявляв себе в Марині. Воно не потрібно було тобі. Тобі не потрібен був ніякий диявольський „аналіз”. Я відчув себе скверним і нечистим.\nНайближчої неділі я приніс Господу на сповіді своє покаяння.\nДо мого храму Марина перестала регулярно ходити давно, десь з часу тієї ночі. Після останнього мого приїзду до неї вона не з’являлася у храмі жодного разу. Не подобалася їй та парафіяльна громада. „Уходьте від них. Вони Вас з’їдять,” – казала вона якось мені. Я бачив, що моя громада багато чому не була навчена, тож я повинен був з нею працювати.\nЧерез два місяці я зателефонував Марині:\n– Ви вже приїхали з Італії?\n– Так, вже приїхала, – іронізувала вона.\n– А що сталося? Чому ж Ви не поїхали? Чи ще поїдете?\n– Євросоюз прийняв нові обмеження для в’їзду до них. Тепер поїхати в ті краї зможуть лише ті люди, у яких там близькі родичі, і тільки на їх запрошення.\n– Куди ж Ви тепер ходите? Чи не ходите нікуди?\n– Я ходжу до нової церкви святого Онуфрія, що відкрили біля школи.\nЯ знав про новий цей храм Московського патріархату, відкритий всупереч законодавству, у безпосередній близькості біля двох шкіл. Власне і відкритий він був у колишньому спортзалі, яким раніше користувалися обидві ці школи. Тамтешній піп якось мав нахабство послати своїх бабів під час проведення уроків співів у школі до класу на урок „с просьбой нє мєшать богослуженію”. Після рішення місцевої влади про передачу приміщення спортзалу „москалям” прокурор міста під тиском громадськості вніс протест на нього. Але цей протест скасував прокурор області, і „москалі” спокійненько продовжили свою справу.\n– Там молодий батюшка. Я там стану в затінку. Мене ніхто не знає, ніхто не зачіпає, мені там так добре.\nЩе через кілька місяців справдилося Маринине пророцтво. Мене таки „з’їли”. На мене вз’їлися місцевий мер, його „собаки” з місцевого СБУ, старостиха баба Шура.\nВнаслідок мого спілкування з журналісткою в її газеті з’явилися дві статті про Київський патріархат. Перша з цих двох статей була більш цікава. У ній новопредставлений читацькій публіці священик Григорій розповідав про дискримінацію українських церков з боку української державної влади. Стаття мала загальний характер. Але після неї Наталка Кушнір на прес-конференції міського голови якось задала меру питання про дискримінацію української церкви. „Я не проти передати якесь приміщення Київському патріархату, – була відповідь. – Але священики Київського патріархату до мене не звертаються.” Мер був правий. Він же ж і брехав. Взагалі, читачу, Ви знаєте, що таке брехня? Відповідаю: брехня – це не висловлена повністю, чи трішечки змінена правда. У той час, коли виходили мої статті в Наталчиній газеті, до мера ніхто зі священиків Київського патріархату не звертався, тому що вся реакція міської влади нашого міста на попередні звернення наших священиків не покривала наші витрати на папір, на якому були написані наші звернення. Наслідком розмови Наталки з мером стала друга моя стаття, менш цікава, як перша. У ній не було нічого, окрім переліку моїх офіційних письмових звернень до міського голови, змісту цих звернень, вхідних номерів цих звернень, а також переліку відписок заступників міського голови. Ну, а баба Шура? Баба Шура очолювала криворізьку міську організацію відомої політичної партії. Організація Олександри Василівни була у Кривому Розі єдиною опозиційною організацією, яка отримала від місцевої влади приміщення.\nЯкось баба Шура закликала своїх політичних соратників, які до нашої церкви взагалі не ходили, додала до них свою сестру, слабодуху й безвольну бабу Ірину, одне слухняне їй дівча 18–ти років, ще кілька своїх прихильників з громади, і вчинила проти мене бунт. Я просив заколотників, у разі якихось претензій, писати на мене скаргу правлячому архієрею, тобто архієпископу Андронику. Просив, бо вони були моїми парафіянами, і я не хотів, щоб вони занечистилися одним з найтяжчих гріхів – бунтом проти священика. Але вони знали Андроника. Я теж його знав. Андронику було неприємно, коли він був змушений поставити мене священиком до храму святого Миколая. Я видався занадто освіченим і занадто розумним, як на його смак, і його бажання стосовно мене було у тому, щоб я не був ніде, навіть на такій ледь жевріючій парафійці, як свято-Миколаївська. Але цього баба Шура не знала. Вона знала архієпископа Андроника, як людину, загалом, байдужу до церковних справ, людину, яка не звикла зважати на будь–кого, не прикладала якихось зусиль до вирішення складних ситуацій, і взагалі глухого й німого до потреб ввіреної йому єпархії. Тому баба Шура вважала за краще піти революційним шляхом. Бунт вона назвала загальними зборами парафії. На бунті проголосували, щоб я йшов геть. Потім баба Шура поміняла на дверях церкви замок. І коли я наступної неділі прийшов разом з вірними парафіянами до храму на службу, ми побачили на дверях нову прорізь для замка і сліди крові на цих дверях, якраз біля замка.\nДії баби Шури підпадали під 3 статті кримінального кодексу. Їй світило 5 років тюрми, але не в нашій державі і не в часи Кучми, особливо тоді, коли Олександра Василівна всього лиш виконувала неофіційне розпорядження свого неофіційного шефа – міського голови. Мєнтура й прокуратура нічого просто не стали робити. Архієпископ Андроник був радий нагоді позбутися мене, як впливового священика, і взагалі не став ні в чому розбиратися, а залишив усе так, як склалося, тобто закрив очі на бунт і покрив, таким чином, кримінальні злочини.\nНа газету Наталки Кушнір спустили здорового пса, на прізвисько „Податковий”. Пес узявся до праці, і Наталка, зрештою, вибралася з Кривого Рогу до Києва. Нехай тебе Господь благословить, Наталко.\nТа тільки не думайте, що все погано. На цей раз земля затряслася у мене під ногами, але не зуміла затрясти мною. У кожного християнина завжди є щось значно краще за happy end. Кожен християнин знає, що це, і часто заради цього готовий стерпіти що завгодно. Лише втрата Царства Небесного й правди його є для християнина нещастям. Я цю кінцівку Вам розповідаю для того, щоб Ви зрозуміли, що я тепер навіть не перебуваю на тій парафії, яку бодай гіпотетично могла б відвідати коли–небудь Марина.\nМожу тільки додати, що якось вже після бунту пролунав телефонний дзвінок, я зняв слухавку, сказав „Ало” і останній раз почув голос Марини. На тому кінці дроту був „словесний понос”. Я не сказав ні слова. Я просто поклав слухавку. Здалося, що повітря від того одразу стало чистіше.\nСподіваюся, Вам було цікаво. Дай Боже, щоб моя розповідь була для когось корисною. Всього, звичайно, я Вам не стану розповідати, бо, по-перше, я не люблю розповідати про свої клопоти; по-друге, мій хрест – це моя особиста власність і нагорода, і клопіт водночас. Він може для декого видатися занадто важким, тому я не хочу когось переобтяжити. Розповідати такі речі – це, певною мірою, дати Вам можливість спробувати мого хреста потримати в руках, наче як зважити його. По-третє, у Вас має бути свій особистий хрест, який Вам найбільше пасує і найбільше Вам підходить. Втім, якщо Вам буде ще цікава якась історія з мого життя, і вона видасться корисною, я зможу Вам розповісти її.\n1.Владика – звичайна назва архієрея, подібна до назви священика отцем. Архієпископ – один з архиєрейських титулів.\n2.Всенічна або всенічне бдіння – так звичайно називається вечірнє богослужіння, здійснюване напередодні неділь і великих свят. Воно триває близько трьох годин. Воно має історичну назву, яка сьогодні не відображає його тривалість.\n3.Чоловіка на священство обов’язково висвячує архієрей (єпископ). Тобто священик – це не просто відповідним чином навчена чи дипломована особа. Священик – це висвячена (іншими словами рукоположена) особа, яка у таїнстві священства набуває особливих дарів Божих, необхідних для звершення богослужінь і пастирської діяльності.\n4.Амвон–місце перед царськими воротами у православному храмі, на ньому звичайно виголошуються священнослужителями єктенії21.\n5.Клірос – 1.Спеціально виділене у храмі місце для перебування на ньому під час служби співаків і читців. Споріднене з хорами, однак хори розташовано над входом до храму, наче як на другому поверсі. Клірос же знаходиться завжди внизу, біля правої або лівої стіни храму. 2. Співці і читці разом під час відправи.\n6.Тропар – частина молитовних піснеспівів. У канонах і стихирах його можна порівняти з абзацом, якому передує коротенький вірш-приспів.\n7.Іншими словами, якщо вона не буде разом зі своїм священиком у раю, священик може опинитися разом з нею у пеклі.\n8.Євангелія від Матвія 5, 27-28.\n9.Мається на увазі Московський патріархат.\n10.Мєнтура – міліція(жаргонізм).\nТак от по чому опіум для народу))))\n© Росткович Олег, 08-01-2009\n© , 01-10-2008\nкілька слів вражень\n© Тарас В'єнц, 30-09-2008\nЗгенеровано за 1.1291189193726 сек.


7 ДНІВ-УКРАЇНА » Студентка з медичного отримуватиме приватну стипендію\nСтудентка з медичного отримуватиме приватну стипендію\n17:20 | 27.05.2015\nСтудентка тернопільського державного медичного університету імені І. Горбачевського отримуватиме стипендію від «Фонду Віктора Пінчука». Повідомляє прес-служба університету.\nСтало відомо, що студентка третього курсу медичного факультету Богдана Перевізник потрапила до сотні степендіатів програми «Завтра.UA». Вона посіла 36 місце. Зазначимо, що цього року у конкурсі приймали участь 1244 студенти.\n«На розгляд комісії я подала свою наукову роботу на тему «Вивчення метаболізуючої функції печінки за умов політравми». Також надала рекомендаційні листи від свого керівника – завідувача кафедри медичної біохімії, професора Світлани Підручної, та начальника патронатного відділу Тернопільської міської ради Максима Черкашина. Потрібно було написати і мотиваційного листа, в якому детально пояснила мету участі в цьому проекті. Всі роботи журі зашифровувало, аби бути максимально об’єктивними. Під час третього етапу, який відбувся в Києві у квітні цього року, відбулася робота в командах. Звичайно, приємно отримати таку приємно звістку. Знаю, що з нашого університету свої роботи подавало ще троє студентів. Загалом не було обмежень щодо кількості учасників від одного вишу, тому раджу своїм колегам не втрачати шансів і постійно брати участь у різних програмах», – зазначила Богдана Перевізник.\nМітки: Богдана Перевізник, Завтра.UA, Максим Черкашин, новини Тернополя, Світлана Підручна, тернопільські новини, Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського, Фонд Віктора Пінчука\n© 8378 7 ДНІВ-УКРАЇНА. Усі права на інформаційні матеріали, розміщені на сайті «7 Днів-Україна» / 7days-ua.com, захищені українським законодавством про авторське право та інші суміжні права. При використанні, передруку інформаційних та фото-,відеоматеріалів сайту, гіперпосилання на «7 Днів-Україна» має міститися в першому абзаці тексту. Редакція може не поділяти погляди та думки, висловлені читачами сайту в коментарях до статей, а також не несе відповідальності за зміст авторських матеріалів у розділі «Блоги» » та новинних інформерів redtram. Матеріали з поміткою (R) публікуються на правах реклами.


Відгуки і питання клієнтів – живі відгуки від покупців інфрачервоних саун в інтернет-магазині Sunrays-saunas\nШановні покупці! Нам дуже важливо знати, чи сподобалася Вам наша сауна. Будь ласка, напишіть Ваш відгук з пропозиціями чи побажаннями. Це допоможе нам стати ще краще і радувати Вас бездоганним сервісом.\nСтаніслав (Бровари ) 28 Ноября 2021\nДоброго ранку. Залишився дуже задоволений від консультації фахівця. Дуже фахова і грунтовна консультація.!\nМарина (Київ) 30 Августа 2020\nЗамовляла собі сауну, сказати що це "бомба" нічого не сказати)) Дуже задоволена від покупки. По-перше компактна та не займає багато місця! В друге після першого прийняття відчула полегшення, шкіра м'яка, шовковиста стала. І з кожним разом прийняття сауни, все тільки краще ставилось. Здоров'я та самопочуття покращились. Та ще це гарне по проведення часу. Дякую за швидке оформлення заказу. Та за допомогу в виборі.\nСофия (Киев) 28 Августа 2020\nПокупкою задоволена. Тіло добре прогрівається, стара шкіра скочується, пори відкриваються і це дуже помітно. Надали допомогу з консультацією і підбором підходящої сауни. Працівниками так само задоволена. Рекомендую до використання вона компактна, завжди під рукою і корисна.\nДенис (Киев) 28 Августа 2020\nБагато чув про таку сауну. Зважився на покупку мені допомогли менеджера підібрати підходящу. Все дуже швидко оформили і доставка не змусила себе чекати. Після використання відчув поліпшення шкіри і прилив сил. Тепер користуємося всією сім'єю. Однозначно рекомендую до використання.\nАдміністрація 01 Января 1970\nАдміністрація 22 Января 2019\nАдміністрація 15 Января 2019\nАдміністрація 13 Марта 2018\nАдміністрація 02 Октября 2017\nАдміністрація 19 Июня 2017\nАдміністрація 20 Мая 2017\nАдміністрація 17 Апреля 2017\nАдміністрація 19 Января 2017\nАдміністрація 25 Ноября 2016\nАдміністрація 03 Ноября 2016\nАдміністрація 16 Мая 2016\nАдміністрація 24 Мая 2015\nАдміністрація 08 Апреля 2015\nАдміністрація 15 Мая 2014\nАдміністрація 05 Марта 2014\nАдміністрація 01 Марта 2014\nАдміністрація 12 Февраля 2014\nАдміністрація 08 Января 2014\nАдміністрація 24 Ноября 2013\nАдміністрація 18 Ноября 2013\nАдміністрація 24 Октября 2013\nАдміністрація 19 Октября 2013\nАдміністрація 06 Октября 2013\nАдміністрація 27 Сентября 2013\nАдміністрація 28 Февраля 2013\nАдміністрація 13 Февраля 2013\nАдміністрація 05 Февраля 2013\nАдміністрація 18 Января 2013\nАдміністрація 03 Января 2013\nАдміністрація 22 Ноября 2012\nАдміністрація 29 Октября 2012\nАдміністрація 26 Июня 2012\nАдміністрація 23 Мая 2012\nАдміністрація 29 Апреля 2012\nАдміністрація 23 Апреля 2012\nАдміністрація 13 Апреля 2012\nАдміністрація 25 Марта 2012\nАдміністрація 21 Марта 2012\nАдміністрація 09 Марта 2012\nАдміністрація 05 Марта 2012\nАдміністрація 01 Марта 2012\nАдміністрація 25 Февраля 2012\nАдміністрація 23 Февраля 2012\nАдміністрація 22 Февраля 2012\nАдміністрація 17 Февраля 2012\nАдміністрація 29 Января 2012\nАдміністрація 14 Января 2012\nАдміністрація 11 Января 2012\nАдміністрація 06 Января 2012\nАдміністрація 23 Декабря 2011\nАдміністрація 03 Декабря 2011\nАдміністрація 12 Ноября 2011\nАдміністрація 10 Ноября 2011\nАдміністрація 03 Ноября 2011\nАдміністрація 21 Октября 2011\nАдміністрація 12 Октября 2011\nАдміністрація 30 Сентября 2011\nАдміністрація 27 Сентября 2011\nАдміністрація 27 Июля 2011\nАдміністрація 05 Апреля 2011\nАдміністрація 19 Марта 2011\nАдміністрація 07 Марта 2011\nАдміністрація 23 Февраля 2011\nВаше ім'я * Місто * Email * Ваше питання чи відгук *\nЯкі функції повинна виконувати парилка, крім свого безпосереднього призначення (чи хочете ви слухати музику, проводити ароматерапію і кольоротерапію?);\nКуди ви хочете поставити інфрачервону лазню? Ціна її варіюється від розмірів, і, яким би компактним не було обладнання, певне місце воно все ж займе.\nЧому саме така інфрачервона кабіна? В її ціну входять наступні переваги:\nНатуральність деревного матеріалу, данина традиціям, злиття з природою;\nПриємний запах випарів деревини, який, крім насолоди, дарує ще й оздоровлюючий ароматерапевтический ефект.\nЦіна на інфрачервоні кабіни залежить також від виду деревини. Ми здійснюємо продаж моделей, виготовлених тільки з високоякісної, міцної, добротно обробленої деревини: канадський хемлок, червоний кедр).\nКарбоновий нагрівач вважається кращим серед альтернативних варіантів (металевих, керамічних, інколоевих нагрівачів і т.п.).\nІнфрачервона лазня, ціна якої в нашому інтернет-магазині цілком доступна, оснащена саме карбоновий нагрівачем. Ця деталь краще своїх аналогів, тому що її випромінювання максимально наближене до спектру людського тіла. Також нагрівач з карбону має високу емісію, надає м'яку і приємну температуру.\nГоловнаВідгуки і питання наших клієнтів


Safety stock - (Страховий запас) — вироби, що знаходяться в будь-якому місці виробничого процесу і страхують подальші стадії від можливих проблем на попередніх стадіях. Страховий запас захищає від нездатності Ваших постачальників задовольнити попит.\nSDCA cycle - (Цикл SDCA) – відображує основні кроки по підтримці і стабілізації будь-якого процесу. Цикл SDCA включає чотири стадії - стандартизуй, роби, перевіряй, впливай.\nSensitivity analysis - (Аналіз чутливості) - метод кількісного аналізу ризиків і моделювання, який використовується для визначення ризиків з найбільшою можливою дією на проект. В процесі аналізу встановлюється, в якій мірі невизначеність кожного елементу проекту відбивається на досліджуваній меті проекту, якщо остальні невизначені елементи приймають базові.\nShipping stock - (Запас на відвантаженні) — продукція, розташована в зонах відвантаження виробничої лінії і підготовлена до відправки споживачеві.\nSingle-piece flow - (Потік одиничних виробів) — метод роботи, при якому за один раз обробляється і переміщається на наступну операцію один виріб. Відрізняється від методу партіями і чергами.\nSmall-group activities - (Діяльність малих груп) - діяльність працівників по вирішенню проблем, що з'являються на робочому місці. Групи зазвичай складаються з 5-10 співробітників. Їх діяльність направлена на підвищення якості, зниження вартості, контроль за зносом устаткування і його поломками, збільшення продуктивності праці і т.п.\nSMED, Single Minute Exchange of Dies - SMED, Single Minute Exchange of Dies (Швидка переналадка) – процес переналадки виробничого устаткування для переходу від виробництва одного виду продукції до іншого за максимально короткий час.\nStakeholder - (Учасник проекту) - особи і організації, наприклад замовники, спонсори, виконуюча організація, які активно беруть участь в проекті або чиї інтереси можуть бути зачеплені при виконання або завершенні проекту. Учасники також можуть впливати на проект і його результати постачання.\nStandard inventory - (Стандартні запаси) – об'єм запасів, які потрібно зберігати перед кожним процесом для підтримки рівного перебігу потоку створення цінності.\nStandardization - (Стандартизація) – в контексті діяльності Kaizen означає систему, направлену на створення можливості впровадження поліпшень в операційну діяльність підприємства і подальшу підтримку досягнутого рівня шляхом документального оформлення кращого способу зробити ту або іншу роботу.\nStandardized work - (Стандартизована робота) – точне документування кожної дії, що включає час такту, послідовність виконання дій і кількість запасів, необхідну для виконання роботи.\nStandards - (Стандарти) (у концепції Lean) – кращий спосіб виконання якої-небудь діяльності з використанням прийомів, найбільш ефективних з точки зору скорочення витрат, зручності для виконання і швидкості роботи. Ці прийоми заздалегідь перевірені на практиці, наочно викладені в простій і зрозумілій формі з використанням засобів візуалізації, доведені за допомогою навчання до всіх працівників, що виконують дану діяльність.\nStatistical process control, SPC - (Статистичний контроль процесу) - систематичне вживання статистичних методів контролю над процесом.\nStatistical quality control, SQC - (Статистичний контроль якості) - систематичне вживання статистичних методів контролю якості. Часто замінюється терміном "статистичний контроль процесу", але представляє собою поняття більш широке, що включає до себе прийняття до уваги зразків, а також статистичний контроль процесу.\nStrengths, weaknesses, opportunities, and threats analysis, SWOT analysis - (Аналіз сильних і слабких сторін, можливостей і погроз) - метод збору інформації, що вивчає проект з точки зору кожної з сильних і слабких сторін проекту, його сприятливих можливостей і погроз, щоб збільшити обхват рисок, що розглядаються в рамках управління ризиками.


Погода в Цзіньсі на сьогодні, завтра, на 3 дні, на 5 днів, Ляонін | METEOPROG\nПогода Цзіньсі: точний прогноз погоди в Цзіньсі, на 3 дні, на 5 днів\nПогода в Цзіньсі.\n/ Погода в Цзіньсі\nПогода Цзіньсі - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Цзіньсі сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Цзіньсі на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Цзіньсі - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Цзіньсі допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Цзіньсі - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Цзіньсі тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПоділитися погодою в Цзіньсі:\nПрогноз погоди в Цзіньсі на 21 01 - 25 01\nпрогноз погоди в Цзіньсі\nПогода в Цзіньсі: Без опадів. Ясно\nПогода в Цзіньсі: Без опадів. Змінна хмарність.\nПогода в Цзіньсі: Без опадів. Невелика хмарність.\nGenerated 21.01.2020 13:08:23


В якій все ж таки зоні опинився Харків – рішення МОЗ - «Слобідський край»\nВ якій все ж таки зоні опинився Харків – рішення МОЗ\n07.08.2020 19:30 COVID-19\nПротягом сьогодні, 7 серпня, у Харкові жваво обговорювалася тема: чи посилять карантин у місті.\nСпочатку на інтерактивній карті, розміщеної на сайті Громадського центру здоров'я, Харків опинився у «червоній» зоні, яка передбачає найжорсткіші карантинні міри, зокрема обмеження руху громадського транспорту. Через кілька годин на цій же карті Харків вже повернувся у «зелену» зону, де і був раніше.\nНа засіданні державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій оприлюднили остаточне рішення – Харків залишається в «зеленій» зоні. Міністр охорони здоров'я Максим Степанов пояснив, що Харків опинився у «червоній» зоні через технічну помилку одного з працівників Центру громадського здоров’я.\nЧитайте також: «Я не повинна чогось боятися»: медсестра з Валок про місяць роботи в мобільній бригаді COVID-19


Сумчани потрапили до «Різдвяної казки» | The Sumy Post Новини\nСумчани потрапили до «Різдвяної казки»\nСуспільство | 22:20, 7.01.2018\nУ дитячому парку «Казка» відсвяткували Різдво Христове, на яке запросили усіх сумчан та гостей міста.\nОпівдні на відвідувачів парку чекало справжнє родинне свято під назвою «Різдвяна казка». Тут можна було почути найулюбленіші різдвяні мелодії, порозважатися із Дідом Морозом та Снігуронькою, отримати задоволення від концертної програми, – повідомляє інформаційний портал Сумської міської ради.\nДля дітей була організована розважальна програма – вони весело проводили час з аніматорами за цікавими іграми і конкурсами.\nГоловною ж атракцією свята стала «Приймальня Діда Мороза», куди малеча завітала зі своїми пропозиціями та побажаннями до Діда Мороза та отримала солодкі подаруночки від нього.\nТакож усіх гостей свята запросили приєднатися до флешмобу з масового виконання легендарного «Щедрика» та традиційних різдвяних пісень, а також долучитися до створення велетенської різдвяної зірки, що з висоти пташиного польоту знімав дрон.\n«Новорічні та різдвяні свята – це гарний настрій і можливість людям отримати позитивні емоції. «Різдвяна казка» стала місцем приємного спілкування, веселого родинного святкування, яскравих емоцій, збереження традицій українського народу, – зазначив міський голова Олександр ЛИСЕНКО, який також приєднався до свята. – Сподіваюся, що і в наступному році побачимось тут з вами, і що знову наше свято буде таким яскравим та казковим».


Безкоштовна бібліотека підручників 2. Соціальна допомога у Західній Європі - Історія соціальної педагогіки та соціальної роботи - - ���������� ��������\n2. Соціальна допомога у Західній Європі\nПроцес заміни церковно-монастирської системи соціальної опіки на державну охопив досить довгий період часу. У кожній з європейських держав існували свої особливості переходу до нової форми благодійності та її реалізації. Традиційно вважається, що початком реформ у соціальній політиці стали перетворення 1520-1530-х рр.: і в плані адміністративних заходів, і в плані практичних кроків з централізації соціальної допомоги у містах. І\nКласичними прикладами державного втручання в основи соціальної допомоги стали едикти імператора Священної Римської імперії Карла у (1519-1556) 1530 і 1531 рр. У них вже були чітко визначені основні принципи майбутньої соціальної реформи. Так, згідно едикту 1530 р. місцеві муніципалітети повинні були ввести суворий контроль за своїми злидарями і бродягами; деякі послаблення допускались лише у ставленні до хворих і немічних. Діти злидарів повинні були залучатись до роботи в торгівлі або на місцевому виробництві. І\nУ той же час декларувалось, що всі міста повинні забезпечувати продовольством і надавати притулок своїм біднякам, жебрацтво і злидарство за межами свого рідного міста заборонялось. Якщо в місті виявлялось більше бродяг, ніж, воно могло утримувати, останні могли бути направлені в іншу місцевість з рекомендованим листом. Місцева влада отримала контроль над монастирськими госпіталями з тим, щоб допомога в них розприділялась між істинно потребуючими. Таким чином, едикт заклав основи нової соціальної політики і наділив місцеву владу широкими повноваженнями у ставленні до бідняків. Контроль над церковним госпіталями став кроком до їх поступової і послідовної секуляризації. Важливим елементом в оновленні соціальної допомоги стали також положення про те, що діти бідноти повинні знайти своє місце у суспільстві.\nЕдикт 6 жовтня 1531 р. здійснив ще важливіші кроки на шляху становлення державної підтримки потребуючи; перш за все було розкрито причини появи нового законодавства, найважливішою з яких стало те, що число злидарів перевищило всі допустимі межі. В едикті відзначалось, що ті хворі і немічні, які не можуть заробляти собі на прожиток, повинні отримати харчі і притулок в монастирських госпіталях. Едикт категорично забороняв просити милостиню на вулицях, в парках, на площах, поблизу церков. Порушення заборони каралось тюремним ув’язненням. У той же час милостиня на користь прокажених і ув’язнених дозволялась. Одночасно, згідно з едиктом відзначалась необхідність організації міських фондів для допомоги убогим злидарям. Фонди розміщувались у кожній церковній парафії, проте діяли за згодою місцевої влади. Здорові бідняки повинні були направлятись на роботу, їх діти посилались у школу або для роботи на місцевих підприємствах.\nТаким чином, едикт поєднував в собі два основних принципи: з однієї сторони, чітко виражене бажання регулювати і контролювати процес надання допомоги біднякам заради збереження суспільного порядку, з іншої продовження традиційної християнської благодійності, центрами якої були монастирські госпіталі.\nБільш жорсткими виявились закони, спрямовані проти бродяг, прийняті французькою владою. Тут бродяжництво оголошувалось злочином, що вимагає репресивних заходів. Бродяги залучались до міських суспільних робіт. Разом з тим дуже невизначено обновлювались умови виявлення і розприділення соціальної допомоги.\nФранцузькі закони проти бродяг заборонили публічне жебрацтво і зобов’язали міста допомагати своїм біднякам. Закони осуджували не тільки жебрацтво в громадських місцях, але також і тих, хто подавав милостиню. У 1532 р. Паризький парламент прийняв рішення заарештовувати злидарів, і, приковуючи ланцюгом попарно, відправляти на примусові роботи. У 1535 р. Парламентом було затверджено серію заходів, що стосувались жебраків у столиці, зокрема, всі здорові злидарі, що жили тут не менше 2-х р., повинні були залучатись до суспільних робіт під загрозою смерті; всі здорові злидарі, що жили у столиці менше 2-х р. під загрозою смерті повинні були покинути місто протягом трьох днів; ті жебраки, які прикидались хворими – підлягали публічному пороттю і вигнанню з міста; ті міщани, які давали милостиню на вулицях або поблизу церкви, штрафувались.\nПроте головну роль у проведенні реформ у Франції, як і на всому континенті, відігравала не центральна влада, а місцеві муніципалітети. Організація допомоги біднякам практично повністю перейшла в руки місцевої влади. Так, у 1586 р. Французький король писав, що не держава повинна брати на себе турботу про фонди для бідняків, ця справа залежить від благодійності “добрих міщан”. Такий підхід розкрив ще один важливий принцип в організації місцевої соціальної допомоги – місцева влада почала проводити спеціальні податки на користь бідних. У той же час держава постійно вмішувалась в дії комунальної влади, і багато важливих рішень спирались на центральні настанови. Проте практично завжди ініціатива йшла від місцевої влади. Більше того, реорганізація госпіталів і надання допомоги біднякам починалась тоді, коли були погані урожаї або економічні спади.\nСвоєрідно вирішувалась проблема викорінення жебрацтва і убогості в Англії, де закони, спрямовані проти злидарства. Стали передумовою кардинальної перебудови соціальної допомоги.\nУмовно в Англії можна виділити три основних етапи становлення світської системи соціальної допомоги:\n1) 1514 1568 рр., коли місцевою владою були ініційовані реформи;\n2) 1569-1597 рр., коли центральне законодавство відігравало більш значну роль;\n3) період після 1597 р., коли проблема вирішувалась майже виключно королівською владою.\nЛише на останній стадії програма перебудови допомоги біднякам почала реалізовуватись успішно і ефективно. Уже в ХVІ ст. З’явилось багато законів, спрямованих на боротьбу з бродягами а покарання було більш жорстоким, ніж на континенті. Паралельно ставились завдання створення загальної системи контроль за бідністю і обмеження або заборони злидарства.\nЗгідно едикту 1531 р. Генріха VІІІ необхідно було провести перепис всіх бідняків і скласти списки потребуючих. В Англії підлягали порці не тільки ті, необґрунтовано просить, а й ті, хто дає. У 1935 р. З’явився наступний едикт Генріха VІІІ, який зобов’язував місцеву владу підгримувати бідних і немічних та надавати роботу здоровим біднякам. Діти бідняків у віці від 5 до 14 р. повинні були направлятись для навчання ремеслам. У кожному місті повинні були створюватись фонди для допомоги потребуючим. Милостиня не повинна була подаватись злидарям індивідуально, вона розприділялась централізовано спеціально призначеним чиновником.\nВ Англії, на відміну від континентальної Європейської помітити чіткий зв’язок між бідністю та ринком робочої сили. Зокрема, у 1563 був виданий “Статут ремісників”, який обумовлював наїм робітників і встановлював, що всі бідняки у віці від 20 до 60 років повинні працювати.\nВирішальні зміни в оформленні нового законодавства були здійснені в Законах про бідняків Єлизавета І в 1597-1598 рр., згідно яких передбачалось створення реформаторіїв і виправних будинків, організація госпіталів, парафіяльної допомоги для старців і немічних, заборона жебрацтва і ін.\nІснувала також практика висилання злидарів із держави. Так, у 1618 1619 рр. на Віргінські острови були відправлені 99 дітей у віці від 9 до 16 років. Відправлення злидарів здійснювалось на Бермудські острови і Барбадос. Дана практика переслідувала ще одну важливу мету поступове заселення колоній Британської імперії, проте не виправдала себе. Покарання вигнанням не принесло очікуваного результату. В результаті злидар, якого перекидали з країни в країну, потрапляв на шибеницю.\nГоловним методом боротьби із злидарством стали проекти створення системи робітничих будинків. Провідний із них – Брідвел був створенний в Лондоні в другій половині ХVІ ст. Він являв собою добре обладнані майстерні, що прекрасно охоронялись і відзначались тюремною дисципліною. Проте безробіття було в Лондоні настільки великим, що цей будинок не міг забезпечити роботою всіх бродяг, які туди направлялись, Окрім того слуги, ветерана війни і незіпсуті бідняки вимушені були працювати із закоренілими волоцюгами і владарями, що розмивало їх свідомості межі між добром і злом. Незабаром само слово “Брідвел” викликало ненависть в людей. В результаті ідея Брідвела в плані приучення бродяг до чесної праці себе не оправдала.\nІснували також ідеї створення виправних будинків та благодійних шкіл. Одним із реформаторів такого руху в Англії в другій половині ХVІ ст. став Ф.Уотсон. У другій половині ХVІ ст. виникло “Товариство поширювачів християнського знання”, яке створило сітку таких шкіл, де дітей бідноти вчили не тільки християнській практиці і доктрині, але і “деяким іншим речам, корисним людям і їх становищу” (читанню, письму, іноді арифметиці, шиттю і т.д.).\nПроте безкоштовні ніколи так і не стали навчальними закладами для найнижчих шарів населення. З самого початку їх заснування туди потягнулись досить забезпечені люди: діти ремісників, торговців, буржуа, які не попали в традиційні школи.\nУ 1601 р. в Англії була оформлена нова соціальна політика. Закон 1601 р. детально визначив принципи допомоги біднякам і методи фінансування системи соціальної допомоги шляхом збору спеціальних податків.\nВ результаті основу англійської системи допомоги було закладено поєднання трьох базових принципів:. організована допомога біднякам, заходи із створення робочих. місць і репресії проти бродяг.\nУ більшості європейських держав реформування системи соціальної допомоги йшло тим же шляхом, що у Франції та Англії.\nХVІ ст. стало часом глобальних змін в сфері соціальної політики. Проте приватна благодійність, виражена в роздачі милостині, під впливом загальної християнської традиції ще не втратила своєї сили. Публічні акти благодійності залишались складовим елементом похоронів і релігійних свят. Поряд з новими поглядами на проблеми надання допомоги потребуючим існувала і традиційна концепція бідності. Лише у першій чверті ХVП ст., коли відзначались особливо урожаї, економічний застій і масове збідніння трудящих, нова соціальна політика отримала остаточну перемогу.\nРезультатом цього стала кардинальна зміна критеріїв визначення бідності. Тепер бродяги вважались небезпечними злочинцями. На перший план виходили трудові сім’ї, що збідніли через низьку зарплатню або через безробіття. Саме їм суспільство надавало тимчасову підтримку. На постійну допомогу могли розраховувати перестарілі або невиліковно хворі, зареєстровані за місцем свого проживання.\nТаким чином, нова соціальна політика у ставленні до потребуючих шарів населення включала в себе два елементі: а) прагнення трудовлаштувати “здорових” бідняків і бродяг, підкріплене репресіями; б) організація централізованої системи допомоги.


Цей чоловік – хірург, і він просить всіх – не носити уггі! – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Здоров`я / Поради / Цей чоловік – хірург, і він просить всіх – не носити уггі!\nНога в них не закріплена, тому починає складатися неправильна хода. Неміцний матеріал підошви призводить до деформації контуру стопи. М’яка підошва не амортизує п’яту при ходьбі. І з кожним кроком нога отримує мікротрaвмu. Так як уггі не мають каблука, то п’ята поступово опускається вниз. Джерело\nЧитайте також:МАГНІТНІ БУРІ В ЛЮТОМУ 2019: КOЛИ ОЧIКУВАТИ НАЙСИЛЬНІШІ КОЛИВАННЯ\nНизький рівень підтримки стопи збільшує захворювання щиколоток, колін, стегон. При напрузі кінцівок, вони більш схильні до розтягування. А для того, щоб уггі не сповзали, її власникові постійно доводиться напружувати ногу.\nОсобливо шкідливі уггі для дітей. Їх кістки ще ростуть і можуть легко деформуватися. Зайве навантаження на коліна проводить до змін кісток таза, провокує хвороби хребта.\nОртопеди закликають, якщо не відмовитися повністю від австралійських валянок, то хоча б обмежити їх носіння. Лікарі пропонують носити їх не більше декількох годин в день, з обов’язковими перервами.\nСкумбрія, запечена в духовці за цuм рецептом, нагадує рибку гарячого копчення. Готується така страва простіше простого, а результат – пpигoломшливий!\nРецепт, який користується успіхом: у вaшому холодильнику зaлежaлися баклажани? Приготуйте цю пiкaнтну страву i здuвуйте своїх рідних нeймoвірним смаком!