Моя колишня постійно надсилає фото з новим залицяльником, а потім просить повернутися – ЦЕ EASY\n06.12.202106.12.2021 DariaDaria 19:01\nЗ дружиною ми розлучилися 3 роки тому (вона мені зрадила і я випадково про це дізнався). Живемо у різних містах (приблизно 60 км між нашими з нею будинками). Після важкого розлучення ми з колишньою так і не поговорили, не розставили всі крапки над «i». Розлучилися і живемо своїм життям.\nЧерез те, що у нас є дитина (живе з матір’ю), нам все ж таки доводиться спілкуватися. Я намагаюся обмежити все наше спілкування темами про гроші і про дитину, але колишня, всіляко намагається довідатися, як я живу, чи я щасливий та інші подробиці.\nНавіть коли я її відверто і грубо посилаю, вона згодом передзвонює, і як ні в чому не бувало, починається все спочатку. Не знаю, може вона сподівалася, що я ридатиму і приповзу на колінах, а коли не вийшло, намагається зрозуміти чому.\nУлюблена її гра – пересилати мені через особисті повідомлення фото зі своїм новим залицяльником. Мабуть, не впевнена, чи я побачу їх в інстаграм і надсилає, щоб напевно побачив. Постійно пише, що дуже щаслива, і як зі мною розлучилася в неї все стало чудово. Регулярно постить у соцмережі все своє життя, в стилі: «ось я прокинулася з коханим», «ось я снідаю з коханим», «ось що мені подарував коханий» і таке інше.\nЗагалом, усім своїм виглядом намагається показати мені (чи не тільки мені?), що її життя стало набагато кращим. Одночасно з цим шле мені особисто фотки з нашого минулого, підписуючи їх «люблю тебе», «сумую» тощо. Виглядає не так весело, як безглуздо і сумно.\nКоротше, я остаточно заплутався, чого вона хоче від мене і що мені з усім цим робити. Продовжувати ігнорувати? Не те щоб я справді хотів усе повернути назад (навіть заради нашої спільної дитини), але вже зовсім її ображати не хочеться — все ж таки багато хорошого разом пережили свого часу. У мене вже інше життя, нова прекрасна дівчина і таке інше. Та й не впевнений я, що їй самій потрібне наше возз’єднання.\nЯкщо хтось стикався з подібною ситуацією, порадьте, як на все це реагувати і як усе це припинити, щоб не поранити її, і щоб вона від мене остаточно відв’язалася.\nPREVIOUS Попередній запис: Ніяк не можу знайти дитині няню. Чи то у мене багато вимог, чи то дійсно складно знайти гарного фахівця\nNEXT Наступний запис: У мого хлопця 42-річна коханка, яку він ховає\nЯ заходжу в автобус, а на моєму місці сидить симпатичний хлопець, але вставати він не збирався, мовляв, то його місце. На наші крики прибілгли всі…Я заходжу в автобус, а на моєму місці сидить симпатичний хлопець, але вставати він не збирався, мовляв, то його місце. На наші крики прибілгли всі…\nВід скандалу до любові … один квиток… Розповім вам історію того, як я з майбутнім чоловіком познайомилася. Справа була взимку, самі морози, чотири роки тому. Я повинна була їхати на\nЯк провчити дружину, яка не любить підтримувати порядок в доміЯк провчити дружину, яка не любить підтримувати порядок в домі\nЛінива дружина: «Коли пішов чоловік, я залишилася одна з сином на руках. Було непросто піднімати дитину без підтримки, але що тепер скаржитися. Я намагалася вкласти краще в виховання Вадима, але,


17 Березня, 2021 – Isus do Ludstwa\nВівторок, 16 жовтня 2012 р. Божого, 16:20\nМоя ніжно улюблена дочко, коли Я говорю, що вислав Моїх пророків у світ, це означає, що кожному з них була дана своя особлива місія. Ніякі дві місії не перетинаються.\nМоя ніжно улюблена дочко, важливо є зрозуміти таємницю, яка стосується воскресіння з мертвих.\nКоли Я помер як людина, у Тілі, Я знищив вашу смертність. Моя Смерть не тільки звільнила вас від смерті, але й від гріха після смерті. Моя Смерть на Хресті дала вам Дар безсмертя в Моєму Новому Царстві.\nМоя ніжно улюблена дочко, ніколи, ні на хвилину не припускай, що ті, які скоюють страшні гріхи і чиї злі вчинки є причиною жорстокості у світі, не можуть бути врятованими.\nМоя ніжно улюблена дочко, пророцтва, передбачені у Фатімі, вже зараз починають виявлятися у світі.\nЧетвер, 11 жовтня 2012 р. Божого, 10:03\nМоя дорога, улюблена дочко, труднощі, з якими зустрічаються Мої учні в цей час, носять двоякий характер.\nМоя ніжно улюблена дочко, скажи світові, що він має прокинутися зі свого сну. Якщо він цього не зробить, то не зможе побачити як розвиваються мерзенні плани, про що Я передбачав деякий час тому.\nПонеділок, 8 жовтня 2012 р. Божого, 19:00\nМоя ніжно улюблена дочко, Я закликаю всіх Моїх послідовників бути сильними в цей час.\nМоє Святе Слово, Мій Дар людству, що надається через ці Послання, буде предметом великої критики.\nНеділя, 7 жовтня 2012 р. Божого, 11:00\nМоя дитино, будь-ласка, молися за Моїх загублених дітей, кількість яких зростає з кожним днем. Вони не вірують і не можуть увірувати в Мого Сина і відвертаються в іншу сторону.\nЯ плачу над ними кривавими Слізьми і Мені важко на Серці. Які ж вони є загублені і якими порожніми себе почувають.


Під Житомиром перекинувся мікроавтобус, є загиблі: фото\n14 ноября 2017 г. в 00:35\nУ неділю, 12 жовтня, в Житомирській області на автодорозі Новоград-Волинський - Баранівка перекинувся мікроавтобус, в результаті чого загинули дві людини.\n"Водій автомобіля Mercedes Sprinter, 36-річний житель Рівненської області, не впорався з керуванням і з'їхав з дороги в кювет, де мікроавтобус перекинувся на дах і зіткнувся з деревом", - сказано в повідомленні.\nВідзначається, що в результаті ДТП водій і пасажир автомобіля, 29-річний житель Рівненської області, отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості і були госпіталізовані. Ще дві пасажирки автомобіля, жительки Рівненської області віком 31 та 28 років, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди.\nУ даний час за фактом ДТП відкрито кримінальне провадження за ч 2 ст. 286 (Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами) КК України.


Головна - Мереживні полотна - Вишиті купони односторонні\nМереживна тканина поза часовими рамками\nМереживні весільні сукні – це комбінація ніжності та святковості в одному виробі. І вагому роль в цьому відіграє розшите мереживо. Гарні полотна з купонними малюнками створюють вражаючий ефект на готовому виробі. Бісер, паєтки, стрази – кожний декоративний елемент надає полотну багатства та розкоші. Мереживна тканина, яку ви знайдете на нашому сайті, — це ідеальний дизайн, чимало візерунків та висока якість.\nВесільні матеріали від Wedding Style подарують вам насолоду під час робочого процесу. Гіпюр з одностороннім купоном дає вам можливість поєднувати тканини з додатковим декором, такими як аплікації та стрази. Головне обрати необхідний малюнок. А тканини з мереживом безумовно допоможуть створити весільну сукню, котра стане яскравим акцентом усього святкового образу.\nОсобливості тканини з одностороннім купоном\nЧим відрізняється тканина з одностороннім купонним малюнком від інших розшитих полотен? Найважливішою особливістю полотна з одностороннім купоном є розташування візерунка. Вишивка зосереджена в одній частині полотна, що створює гарний ефект. Крім того, тканину легко розділити на окремі елементи та створити свій неповторний дизайн.\nВарто відзначити і той факт, що всі візерунки виконані на цупкій еластичній сітці. Так що навіть найважча вишивка не буде деформувати тканину мереживо. Навпаки, гіпюр буде слухняним під час роботи та не буде створювати додаткових труднощів. А мереживні полотна високої якості разом із вашими дизайнерськими ідеями = бездоганний результат і наречена, готова усіх підкорювати.\nЯкі ще можна виділити особливості мереживної тканини для сукні з одностороннім купоном:\nлегко поєднувати с легкими та щільними тканинами,\nвдало комбінуються з аплікаціями та іншими мереживами,\nодин край полотна значно важчий за інший, що необхідно враховувати в процесі роботи.\nВагаєтеся щодо необхідності купити тканину мереживо з одностороннім купоном? Відкиньте усі сумніві вбік та ознайомтеся з нашим каталогом. Найбільший вибір цупкої та щільної мереживної тканини в Україні вас потішить та здивує.\nСкільки коштує мереживна тканина\nВартість мереживної тканини на сукню в каталозі Wedding Style починається від 5$ за метр. Крім того, на ціну мережива впливає кількість необхідного матеріалу. Якщо вас цікавить можливість купити мереживну тканину на сукню за гуртовими цінами, звертайтеся до наших менеджерів за додатковою інформацією.\nСлід також співвідносити вартість полотна до кількості вишивки на ньому. Густо розшита тканина мереживо з великою кількістю бісеру, паєток та камінців буде коштувати дорожче легших ажурних полотен. Але тут вже варто визначитися, який ефект ви хочете створити. І після – обирати мереживну тканину.\nВластивості ажурного матеріалу\nСтібки у повітрі – у 16 столітті в Італії так називали ажурний матеріал. Адже ажур у своєму першочерговому вигляді був легкий та напівпрозорий. Сьогодні ми маємо величезну кількість різновидів мереживної тканини. Але деякі властивості полотна залишаються незмінними:\nрозкішний зовнішній вигляд,\nЗовнішній вигляд тканини – це важлива перевага товару в даній категорії. Якісна основа та декор допоможуть перевтілити будь-який наряд за допомогою одного лишень мережива з одностороннім купоном.\nУсесезонність. Ажурні полотна можна використовувати в теплу та холодну пору року. Варто лише підібрати базові тканини для комбінації.\nПовітропроникність та прозорість. Сітчаста основа дозволяє повітрю спокійно циркулювати. Але, разом з тим, використовувати мереживну тканину необхідно разом з підкладкою або іншими основами.\nФормостійкість. Мереживо тканина не розтягується, не витягується та не деформується від вагою вишивки та під час носіння.\nУніверсальність. Пошити з мереживної тканини можна практично усе: весільні сукні, вечірні наряди, костюми, блузи, спідниці, шорти, накидки, нижню білизну тощо. Крім того, мереживо використовують для оформлення предметів декору домашнього інтер’єру та інших дизайнерських задумів.\nКращі пропозиції від Wedding Style\nКупити мереживні тканини оптом або на метраж легко та просто. Ви можете відвідати наш магазин весільних тканин у Чернівцях або купити гіпюр розшитий в інтернет-магазині Wedding Style. Довготривале співробітництво з провідними виробниками весільного текстилю дають нам можливість замовлять кращі тканини та задавати весільні тренди. Хочете бути на гребні хвилі? Ми вам із задоволенням допоможемо. А всього лишень вибираєте розшиті мереживні тканини, натискаєте купити – і ваше замовлення вже у нас у кошику.\nМереживні матеріали для весільного або вечірнього вбрання доступні до замовлення від +/- 30см. Ширина мінімально допустимого відрізу залежить від ширини купону. До всього іншого, навіть якщо ви перебуваєте у Києві, Дніпрі, Львові або Харкові, замовити тканину та отримати її у стислі терміни дуже легко. Доставки замовлень Україною з офлайн-магазину відбуваються щодня. Умови відправки товарів закордон вирішуються індивідуально.\nПотрібна допомога, підказка або хочете уточнити деталі? Менеджери з вами на зв’язку. Підібрати весільні тканини оптом для вашого аутфіту або купити мереживні полотна для нової колекції – для нас немає жодних перешкод. Обирайте тканину мереживо, а розібратися з деталями ми вам допоможемо.


Борис Ґудзяк: «Міняти країну треба, владу міняти треба, але я раджу почати з того, що змінити себе» - портал новин LB.ua\nГоловна — Суспільство — Життя — 26 серпня 2021, 07:50\n«Ми можемо виправити якісь стосунки в суспільстві, але це не станеться за помахом чарівної палички, це не зробить цар-батюшка, це залежить від кожного. На Майдані українці відчули конкретні акти простої любові: когось нагодувати, когось прихистити, когось обігріти. Ми ніколи не помиляємося, коли допомагаємо людям у потребі», – говорить Борис Ґудзяк. «Україна зможе робити стрибки вперед. Думаю, нас вестиме молоде покоління. Якщо, звісно, не стане циніками», – додає.\nНині владика Борис – митрополит Української греко-католицької церкви та голова Філадельфійської архиєпархії в США. Його часто називають моральним авторитетом, і для багатьох українців він дійсно ним є. Служіння Бориса Ґудзяка Богу і людям – це вже невід’ємна частина української історії.\nБорис Ґудзяк перед місцем майбутнього кампусу УКУ, територію якого у цей день посвятив Папа Іван Павло ІІ. В руках переносний престол з часів підпілля УГКЦ, який був вручений Папі як символічний дарунок, 26 червня 2001 року\nДля спецпроєкту «Уроки Незалежності» ми говорили з владикою Борисом про підпілля і відродження Української греко-католицької церкви; про важливість вищої освіти для цінностей, а не лише прикладних знань. Але також зачепили важливі й надзвичайно непрості питання: як навчитися любити, де брати сили, як бути наодинці із собою, чи потрібні взагалі моральні авторитети і яким є майбутнє України?\n«Уже сьогодні ясно, що КДБ працював на всіх фронтах, щоб підкосити вихід Греко-католицької церкви з підпілля»\nСоня Кошкіна: Ви вперше потрапили в Україну в 1970-х роках, в епоху застою. Припускаю, що живучи в емігрантському середовищі у США, ви абсолютно інакше уявляли собі те, що потім побачили тут. Яким ви тоді уявляли майбутнє України?\nБорис Ґудзяк: Мені тоді було 17, і, очевидно, зустріч з Україною була важливим моментом у моєму житті. Україна, яка раніше існувала в розповідях, казках, мріях, протестах під радянським посольством, враз стала реальністю. Я не мав близьких родичів в Америці, а тут з’явилася рідня. У США ми говорили українською якимось своїм маленьким гетто, а тут були цілі україномовні міста – Львів чи Тернопіль.\nМи, знаєте, були надто молоді, щоб не вірити в романтику. У двох поколіннях моєї родини родичі воювали на фронті і навіть загинули за свободу України. Тому, звісно, була надія на свободу церкви, культури, мови. У 1978 році непросто уявити, як цього досягнути. Але у 1980-му, коли я вже став семінаристом у Римі і з’явилася польська «Солідарність», ми відчули тріщини у великому радянському комуністичному блоці. Мрії ставали більш реальною перспективою.\nБорис Ґудзяк з батьком Олександром та мамою Ярославою\nС.К.: Ви писали для Івана Павла II доповіді про діяльність підпільної церкви в Україні. Яким було підпільне життя церкви з кінця 1970-х, і що ви вже застали у 1980-х?\nБ.Ґ.: Я написав два загальні звіти у 1988-1989 роках. Це був наративний загальний опис радянського українського суспільства, соціальних питань і проблем. Наприклад, я писав про ситуацію з подружжями, статистику абортів, намагався подати Папі, як виглядає релігійна свідомість.\nЗ Папою Римським Іваном Павлом II у Римі під час зустрічі Папи з українськими паломниками. Борис Ґудзяк був ведучим цієї зустрічі. Липень 1988 року\nБ.Ґ.: Я вже тоді почав складати книжки для майбутньої бібліотеки Богословської академії у Львові. У Львові живе Леся Крип’якевич, невістка історика Івана Крип’якевича, вона сама донька підпільного священника Артемія Цегельського. У неї я почав відкладати зошити, записки Наукового товариства Шевченка, інші книжки. Тобто ми вже думали, що робити, коли стане можливо щось робити.\nС.К.: Тобто ви не сумнівалися, що буде відновлення церкви, і вже тоді знали, що буде УКУ?\nНадія — це не впевненість, це не проєкція, а духовний стан. Бо часом немає можливостей, але ми покликані бути людьми надії.\nС.К.: Мій колега Олег Базар, який жив на Львівщині, згадував, що в Західній Україні тоді були серйозні сутички між Українською православною церквою і УГКЦ. Як пройшов процес виходу УГКЦ з підпілля?\nБ.Ґ.: Я не був ані свідком, ані учасником цих сутичок, бо в 1988-му перебував у Києві, а з Америки до Львова переїхав аж у 1992-му. Протягом тих років лише коротко бував у Західній Україні. 1988 рік — це тисячоліття хрещення Київської Русі, і тоді трапилося кілька великих здвигів.\nУ 1989 році навесні почалися перші велелюдні публічні відкриті літургії, але церква була ще нелегальна. Я був свідком богослужінь біля церкви Святого Михаїла у Львові. Першого грудня Горбачов зустрівся з Папою Римським, і того дня перед зустріччю оголосили, що УГКЦ може реєструвати свої парафії. Це був процес, який дійсно супроводжувався конфліктами.\nУже сьогодні ясно, що КДБ працював на всіх фронтах, щоб підкосити вихід Греко-католицької церкви з підпілля. Навіть деякі процеси в українському православ’ї були стимульовані на противагу тому, що відбувалося в Галичині. Бо цікаво, що, наприклад, Українська автокефальна церква, яка мала свою історію в Центральній і Східній Україні, влітку 1989-го розгорнулася в Галичині.\nУ 1990 році, побачивши, що відбувається в Україні після виходу церкви з підпілля, я запропонував провести з’їзд «Українська молодь - Христові» і Тиждень християнської культури у Львові. Узяли участь 40 тисяч людей. Ресторани нам надавали безкоштовні обіди, ми привезли в Україну більше ніж 40 тисяч молитовників, надрукованих у Польщі. Це був масовий здвиг, який відновлював традиції митрополита Андрея Шептицького, адже подібний з’їзд відбувався в 1933 році.\nЩе один момент. Навесні 1991 року я мав честь летіти разом з Блаженнішим Мирославом Іваном Любачівським (главою УГКЦ і кардиналом Католицької церкви – Ред.), який повертався в Україну. Я тоді ще не був священником, а лише перекладав для іноземних журналістів. Через рік, коли я завершив дисертацію і сідав у літак до України, отець Іван Дацько сказав, що Блаженніший просить, щоб я взявся за відновлення Богословської академії.\n«Університет – це не камеді-клаб. Кинути мільярди і мільйони, побудувати будинки і напхати їх технократією — це не університет»\nБ.Ґ.: Я сказав би – ні. Мене не бентежили обставини, негаразди із сантехнікою чи з їжею. У Києві я жив на вулиці Ломоносова пів року з одним чайником, харчувався зі студентами, ходив до молочних барів, бо там була чиста манна каша, купував собі бублики і вареники. Я мав тоді досить люксову стипендію, 360 карбованців, тому купував багато книг.\nНа 52 мільйони людей у республіці я був єдиним американським докторантом, і мені не вірили, що я зі США. Через спосіб вимови казали: «Ну, ви поляк, десь із заходу». Я мусив паспорт показувати. Так, були певні бюрократичні перепони — мені місяцями не давали читацького квитка до бібліотеки, не давали доступу до архіву у Львові.\nБорис Ґудзяк з Блаженнішим Любомиром Гузаром перед будинком Львівської Богословської Академії, яка згодом стала УКУ, 1996 рік\nА.І.: Ви почали у Львові розбудову Українського католицького університету як класичного західного вишу з чіткою структурою і прозорим фінансуванням. Наскільки складно було розбудувати таку інституцію з українцями, які формувалися за часів СРСР?\nМученики — це ісповідники віри, які пройшли через переслідування ХХ століття, аби нести правду і свободу. Тобто ті, хто кон’юнктурно не склав ручки і не став учасником радянського процесу. Такі люди можуть навчити нас вистояти перед викликами ХХІ століття.\nМаргіналізованими в нашому суспільстві, зокрема, є розумово неповносправні люди. Саме їх ми як університет, що має високі інтелектуальні амбіції, як не парадоксально це звучало, запросили жити з нами. Я зараз говорю про центр «Емаус», де живуть люди з інтелектуальними обмеженнями. Ми запросили їх не тому, що вони потребують якоїсь соціальної подачки від нас, а тому що вони мають великий дар. Для них немає значення, хто ректор, хто закінчив Гарвард, хто багатий, а хто працює прибиральницею. Вони лише хочуть знати, чи ми можемо їх любити.\nЛюди з ментальною неповносправністю є частиною ідентичності УКУ, осердям УКУ, можна сказати – тьюторами для студентів. Вони, як діти, допомагають іншим відкритися. Дитина у своїй невинності та безпосередності не вміє ховатися за маскою, і якщо вона чогось хоче — чітко дає знати, і ти не маєш іншого виходу, як піти їй назустріч. Тому Христос казав: «Будьте як діти». Бо діти є щирі. Наші друзі з неповносправністю є учителями щирості в академічних обставинах.\nФото: Владика Борис зі спільнотою 'Віри і світла' перед будинком Львівської Богословської Академії, кінець 90-х\nС.К.: Тобто експеримент УКУ, у хорошому сенсі слова, вдався? У вас уже дуже багато випускників, і ви можете про це судити.\nС.К.: УКУ досить багато років працює, але за цей час це єдиний приватний заклад такого масштабу і зразковості в Україні. Чому так?\nБ.Ґ.: Бо в УКУ є чіткі духовні засади і ті, хто на цій основі його творить і розвиває. Ті, хто працює за покликанням. Ті, хто прийшов не збагачуватися, а служити. Коли у працівників таке ставлення, тоді вони постійно відкриті до інших, а їхнє «Я» не на першому місці.\nА.І.: Але вам не здається, що багато людей з активної частини суспільства зараз націлені виключно на успіх заради успіху? Успішний успіх ми це називаємо. У тому числі подібне трапляється в УКУ. Як з цим бути?\nОчевидно, в університеті, як у кожній структурі, мусять бути певні правила, принципи, над якими треба постійно працювати. Тому ті, хто приходять в УКУ, мають бути свідомими основних місійних постулатів і принципів цієї академічної спільноти. Думаю, що люди, які ці принципи відкидають, не будуть в УКУ процвітати.\nВипускні урочистості УКУ- 2018.\nС.К.: Зараз в Україні триває реформа вищої освіти. Чи можна зробити так і чи варто, щоб цінності, які є важливими для УКУ, були частково або повністю імплементовані у великих державних закладах?\nУ Євангелії Ісус каже: «Прийди і подивися». Зрештою, бізнес-план Ісуса не був надто успішним, він не мав багато прихильників, і лише через 300 років його послідовники змогли привернути увагу Римської імперії. Чим? Передусім методичною працею, увагою до бідних, ділами милосердя, пошаною до жінки. У Римській імперії жінка була для потіхи чоловіка. У той час християнство підкреслювало, що чоловік має ставитися до жінки, як Христос ставиться до церкви. Отже, шлях до цінностей довгий, і з християнської точки зору він відбувається через свідчення. Тобто ти пробуєш жити гідно і показуєш плоди свого життя. А інші придивляються і свобідно обирають, приймати це чи ні.\nЯ спілкуюся з багатьма керівниками навчальних закладів і ділюся досвідом УКУ. Сподіваюся, що УКУ дає надію. Бо хтось скаже: ні, не можна мати таких викладачів, студентів чи будівель, таких стосунків у спільноті, не можна жити без державної підтримки. Такі подвиги непрості і виснажливі, але можливі.\nБ.Ґ.: Малі числа можуть перемогти. Може, це антиприклад, але в липні Китай відзначав століття комуністичної партії Китаю, яка розпочалася з зустрічі 12 осіб, на якій, принаймні за легендою, був присутній Мао Цзедун. Очевидно, що після цього були десятки мільйонів жертв, адже комунізм провадить людей до щастя по їхніх трупах. Але на початку це була мала горстка людей.\nА.І.: Громадянське суспільство не може рухатися такими методами.\nБ.Ґ.: Громадянське суспільство завжди починається з одиниць, маленьких спільнот, які ростуть органічно. З одного боку, я вважаю, що темп розвитку УКУ швидкий. УКУ виріс утричі, відколи я відійшов від справ. Я кажу, що, мабуть, був певною перепоною (сміється, - ред.).\nЗ 2012 року, коли я виїхав, бо Церква покликала мене до служіння в Паризькій єпархії, число студентів, програм, викладачів, працівників, будівель дійсно втричі виросло. У цьому є щось, що вселяє надію. Багато хто нині каже: дивіться на УКУ. А 10-15 років тому мало хто дивився. Це означає, що цінності привертають увагу. А якщо є увага, то й інші думають, як їм це зробити.\nУКУ мав певні принципові застереження щодо призначення цього міністра і прямо висловлював свою думку. У час, коли ми говоримо, що йдемо проти корупції, питання плагіату є проблемою. Але я вважаю, що для змін треба не рік, і не п’ять, і не десять.\nБ.Ґ.: Університет — це не проста справа, якийсь бізнес. Це спільнота людей. Це школа, процес вилонювання і виношування ідеї, яку треба любити, як мати любить дитину. Кинути мільярди, побудувати будинки і напхати це технократією — це ще не університет. Я боюся, що на цей проєкт можуть піти колосальні ресурси за два-три роки, а вийде пшик. Якщо ж знайдуться люди, які розумітимуть, що університет 20 років буде “в памперсах”, а я це кажу з власного досвіду, тоді, можливо, щось вийде. Але треба знайти людей, які покладуть ціле своє життя на це.\nА.І.: Ви бачите в теперішній владі людей, які можуть покласти життя на університет?\nБ.Ґ.: Я не знаю теперішню владу, але таких людей завжди бракує. Я знаю, що такі люди є в УКУ, їм пропонують зарплату в 5-7 разів більшу, щоб перейти, наприклад, до американського університету, який також є бізнес-проєктом. Проте в таких проєктах є проблема в самому ядрі. Освіта як бізнес має глибокі суперечності у своєму засновку. На мою думку, освіта має бути служінням, а не перш за все заробітком.\nНаш Господь, Син Божий, зійшов з неба до землі і йшов завжди до низу. З Євангелії ми знаємо, що Ісус тридцять років тихо розвивався як дитина, підліток, як майстер. Він працював столяром, робив двері та вікна людям, брав замовлення, старався відповісти на людські потреби. Не раз, можливо, ранився долотом чи молотком. Тобто Христос був серед людей. А коли почав своє публічне служіння, мандрував, проповідував над морем, пік рибу на вогні.\nЗ християнського погляду, усе духовне життя — це стосунки, які мають за зразок стосунки між Отцем, Сином і Святим Духом. Людина потребує стосунків. Як карають злочинців? Ставлять їх в одиночні камери. Це жахливе пережиття для будь-кого.\nМи можемо різні негаразди пережити, коли не самі. Ми можемо бути голодні, нам може бути холодно, але якщо ми з кимось, кого любимо, то можемо винести багато. Або ж можемо сидіти в комфортних домах із позолоченими туалетами і в’янути в ізоляції без щирих стосунків.\nКредо УКУ було плекати стосунки. Різновекторні, мережеві. Не лише вертикальні, ієрархічні. Я не завжди з цим справляюся, але є певний ідеал, приклад Ісуса, який я хотів би наслідувати.\nБ.Ґ.: Я бачив вас як маленьке таїнство. Юними, прекрасними людьми, яких любить Господь. Він доручив нам вас провадити, з великою пошаною до святості вашого особистого шляху, який ви обираєте, до якого вас кличе Господь. Це філігранна делікатна робота, провадити людей, зокрема, духовно. Не як міліціонер, який каже: «Червоне світло — стій, зелене — їдь». У викладача університету є діапазон можливостей, і я вважаю, що великим привілеєм є, коли молоді люди тобі довіряють. Я відчував цю довіру і старався бути гідним її.\nА.І.: Зараз моєму поколінню 25-30 років, ми не жили в часи СРСР. Як, на вашу думку, моє покоління відрізняється від попередніх?\nВи більш розкуті, не маєте страху, більше довіряєте. Але все одно ви дихаєте пострадянським повітрям. У нашому суспільстві ще присутні рецидиви радянщини. Відчувається різниця між людьми з посттоталітарних країн і західних демократій, і не завжди в негативному сенсі.\nЯ бачу, що молоді люди в Україні мають спрагу, жагу щось робити. Вони часом більше хочуть, більше осягають, більше перемагають, більше долають перепон. Моя помічниця у Франції, француженка, казала, що приїхали молоді люди з України і чогось хочуть, а їхні однолітки у Франції часто розгублені, багато чого мають, але не знають, чого хочуть від життя.\nБ.Ґ.: Без сумнівів, і для цього є глибокі антропологічні, соціологічні та історичні причини.\nВід початку 16 століття і до початку 20 століття був довгий період прогресу і раціональності. Його суть така: ми пізнаємо, які є закони природи, як ними оперувати, вивчаємо фізичні, матеріальні, медичні речі, аби провадити суспільство, економіку до світлого майбутнього. Комунізм був модерною ідеологією, яка думала, що тими законами забезпечуватиме прогрес.\nА потім були Перша світова війна, вірменський геноцид, Друга світова війна, Голодомор, Голокост, Чорнобиль і т. д. Ці події показали, що знання і раціо без любові стають небезпечними. Україна між 1933 і 1945 роками була найбільш небезпечною частиною Земної кулі, українців убивала система. Тому не довіряти системам стало здоровим рефлексом самозахисту.\nОб’ємні наративи, які ніби пояснювали багато речей, деконструювалися. Зараз це велика небезпека, бо сучасна культура деконструює все — ким є чоловік, ким є жінка, що таке подружжя, що таке політика. Тому вибухає популізм.\nОт хтось, у кого немає жодного досвіду і хто ніколи не був на виборчій посаді, стає президентом в Америці, наприклад.\nС.К.: Дивіться, я деталізую. Я старша за Настю на десять років, і я ще народилася за совка. Декілька років тому Ярослав Грицак в інтерв’ю для LB.ua, яке ми до речі записували в УКУ, говорив, що для мого покоління – умовно тридцятип'ятирічних – моральними авторитетами є Жадан і Вакарчук. Це ще до походу Слави в політику, звісно.\nЗараз, коли ми з Настею це обговорювали, вона каже: «Я не знаю, хто для мене є моральним авторитетом і мені взагалі видається дивним, що вони потрібні». То, може, вони дійсно не потрібні?\nБ.Ґ.: Для мене це важливо, і особисто я шукаю моральних авторитетів. Коли я йшов до семінарії, один семінарист дав мені чи не найкращу пораду в житті: «Ти повинен завжди мати духовного наставника». Я завжди стараюся знайти когось, до кого я можу звернутися за духовною порадою. Це не означає, що ця людина непомильна, але вона ділиться зі мною певним досвідом і певною перспективою. Тобто є хтось, хто ставить мені дзеркало перед обличчям.\nДля мене моральним авторитетом був патріарх Йосип Сліпий. Хоча його строгість далека від моєї стилістики. У мене вдома, властиво, є 58 портретів моїх духовних старійшин. Деякі з них, історія покаже, мабуть, мали поважні пороки. Але в чомусь вони давали мені орієнтир.\nЯ думаю, що покоління, яке не має моральних авторитетів і просто принципово їх сторониться або боїться, позбавляє себе певних орієнтирів і ізолюється. Така скептична позиція є самотньою. Наявність морального авторитета чи авторитетів, мені здається, віддзеркалює надію, готовність рухатися.\nБ.Ґ.: У різних царинах для мене різні авторитети. Один з тих, з ким я говорю, коли маю запитання, це Мирослав Маринович. Той самий Ярослав Грицак, Тарас Добко, різні члени ректорату УКУ.\nВладика Борис та Мирослав Маринович (справа) під час прес-конференції на честь візиту Івана Павла II в Україну, 2001 рік\nЩе в «Емаусі» живе Вадік, він пересувається на візку. У нього немає розумової неповносправності, але він обмежений у рухах, має спазми в руках, ногах, через це не може виразно говорити. У нього церебральний параліч. Я знаю Вадіка вже 28 років і ще ніколи не чув, щоб він нарікав на свою долю, на біль, на обмеження. Я думаю, що він святий чоловік, і я хотів би дорости до його зрілості. Тому він теж для мене є моральним авторитетом.\nБ.Ґ.: Думаю, дехто – так, дехто – ні.\nБагато хто знову оцінив значення сім’ї, знову сів за стіл з дружиною та дітьми. Деякі пари, може, навпаки, розлучилися, бо тяжко в одній хаті бути з людиною, з якою загострилися стосунки. Тобто в будь-яких обставинах можна або рости, або маліти. І багато чого залежить від вибору, який люди роблять.\nБ.Ґ.: Ми вирішуємо, як використати обставини і чим свою чашу наповнити. Коли з’являються проблеми, а ми складаємо руки, то ще більше себе обмежуємо.\nДля мене моральним авторитетом була моя мама. Вона померла три роки тому на 93 році життя. Останні чотири роки в неї була деменція. Коли почалася Друга світова війна, їй було 13 років. Після 1939-го вона не мала нагоди здобути нормальну середню освіту. Мама знала п’ять мов, багато читала, молилася, допомагала людям і займала провідні ролі в українській громаді в Сиракузах. Але передусім вона служила, була дружиною і матір’ю, динамічною жінкою, яка до 86 років водила машину. А потім стала надзвичайно обмежена — її пам’ять пропала, хоча далеке минуле вона пам’ятала. Майбутнього не було, рухи обмежені. Але вона була вільною, жила в мирі, з усмішкою. Ми з нею співали, молилися. Моя мама відійшла з цього світу в мирі, не в гіркоті чи жалю, розумієте?\nЯ хотів би навчитися від мами, від Вадіка жити в мирі, якими б не були труднощі. Я належу до людей, які пропускають усе через серце. Це дорого коштує. Під проводом 90-літнього старця цього року я стараюся осягнути, що не є самодостатнім. Я не спаситель, Спаситель лише один. Я маю трішки помогти, не переживати надмірно, віддати своє життя Богові і дозволити Йому залагодити різні справи.\nА.І.: Але, наприклад, пандемія не дає людям відійти в мирі. Тому що людей продовжують ховати в мішках, люди помирають наодинці, в самотності, до них не допускають близьких чи родичів. Мені здається, що це велика травма, яку нам ще треба буде переосмислити згодом. Що ми як люди можемо зараз зробити, аби цей біль трохи зменшити?\nМи ще не знаємо, якими будуть соціальні та психологічні наслідки пандемії. Але те, що ви перелічили, це болісні і правдиві переживання. Нам треба з любов’ю, розумінням, цілющим дотиком ставитися одне до одного.\nА.І.: Де взяти цю любов?\nМені приємно сказати, що в різних критичних ситуаціях: наприклад, на Майдані, чи на війні, чи під час напливу біженців – багато людей простягнули руку, жертвували собою і старалися допомогти іншим.\nА.І.: Ви говорите про те, що зараз бракує творчості і відповідальності. Мені здається, в цьому є проблема також і української влади, яка через цей брак творчості і відповідальності не може планувати, не має візії майбутнього. Чи є це ризиком, і чи мав би хтось пропонувати таку візію?\nБ.Ґ.: Треба мати добру візію, добру владу, бажано, завжди. Але є такий вислів, що нововисвячений священник хоче змінити світ, після п’яти років служіння – вплинути на свою парафію, а після п'ятдесяти – якось вплинути хоч би на себе самого. Отже, змінювати країну треба, владу змінювати треба, але я раджу почати з того, що змінити себе. Відновити стосунки з близькими, комусь пробачити, скинути камінь із серця і позбутися якоїсь образи. Деякі речі є простими, але зовсім нелегкими.\nМи можемо виправити якісь стосунки в суспільстві, але це не станеться за помахом чарівної палички, це не зробить цар-батюшка, це залежить від кожного. На Майдані українці відчули конкретні акти простої любові: когось нагодувати, когось прихистити, когось обігріти. Ми ніколи не помиляємося, коли допомагаємо людям у потребі.\nС.К.: Ми завершуємо розмову, присвячену 30-річчю незалежності України, і думаємо про те, якою буде Україна в майбутньому. Уже точно зрозуміло, що за 30 років як країна вона відбулася і це, можливо, одне з головних досягнень. Але яким ви бачите майбутнє України через 10, 20, 30 років?\nЯ зараз живу в частині Філадельфії, де мешкають переважно афроамериканці. У Парижі було багато арабів, північних африканців. Після довгої відсутності вразила «білість» України, і думаю, що це ненадовго. Я не кажу, що це негативно, але зміни будуть.\nУ нас є великі проблеми з корупцією. Але така ситуація в різних країнах. Скажімо, американська політична система зараз переживає великі труднощі, тому що суспільство в кризі, моральна проблематика прогресує.\nТемы: освіта, історія, церква, УГКЦ, інтерв'ю, люди з інвалідністю, День незалежності, Борис Гудзяк, вища освіта, Український католицький університет, коронавірус SARS-CoV-2 та Covid-19\n09 квітня 2020, 12:10\nУ Львові затримали криміналіста МВС, який вимагав від учасника ДТП $1 тис. за експертизу\nСлідчі Державного бюро розслідувань затримали експерта Львівського Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ, який вимагав гроші…\nНаявну вакцину Moderna використовуватимуть переважно для щеплення другою дозою, - МОЗ\nУкраїна веде переговори з урядами держав та виробниками вакцин, зокрема вакцини Moderna, щодо їх постачання. Про це повідомляє "Інтерфакс-Україна" з посиланням на Міністерство охорони…\nСлужба безпеки України повідомила про підозру у державній зраді колишньому функціонеру "Партії регіонів", який до Революції Гідності очолював один з районів у Херсонській області а…\n26 серпня, 17:25\nЗ початку доби на Донбасі зберігалася тиша, - штаб ООС\nВід початку цієї доби, 26 серпня, в зоні проведення операції Об'єднаних сил на Донбасі порушень режиму припинення вогню з боку російсько-окупаційних військ не зафіксовано. Про це повідомляє…\n26 серпня, 16:51\nУЗ розпочала тестування поїздів Stadler FLIRT для приміського сполучення за програмою Зеленського\nУкрзалізниця почала тестувати поїзд Stadler FLIRT, який планується використовувати на маршрутах приміського сполучення в рамках реалізації проєкту City Express у Києві, Дніпрі та Харкові…\nУ Києві чоловік намагався підпалити двері Офісу омбудсмана (оновлено)\nСьогодні, 26 серпня, в Києві близько 15:00 невідомий чоловік підпалив двері Офісу омбудсмена Людмили Денисової. Про це повідомляє kievvlast.com.ua. Зазначається, що чоловік кинув у…\nКШЕ: Україна вийде з "зеленої" зони в першій половині вересня\nКиївська школа економіки прогнозує, що в першій половині вересня Україна вийде з зеленої зони адаптивного карантину. Це означає, що в регіонах знову почнуть посилювати обмеження, пов'язані…\nАктуальноФонд Ріната Ахметова допомагає Мирним Донбасу подолати психологічні травми, отримані внаслідок збройного конфлікту\nФонд Ріната Ахметова запускає цикл прямих ефірів і вебінарів з кваліфікованими психологами, щоб допомогти мирним жителям Донбасу. Під час прямих трансляцій «Подолати. Допомагає психолог…\nУ чернівецькому супермаркеті чоловік купив продукти, переклеївши на них штрих-коди дешевших товарів\nУ Чернівцях затримали 35-річного чоловіка, який оплатив свої продукти у супермаркеті за переклеєними з дешевших товарів штрих-кодами. Суму збитків від таких дій супермаркет оцінив…\n26 серпня, 14:45\nГолова Київдержадміністрації Віталій Кличко заявив, що за тиждень до початку навчального року в Києві вакцинували від ковіду приблизно половину освітян. Про це повідомляється на сайті…


Лебідка трелювальна TAJFUN EGV 65 AHK (Лебедка трелевочная): продажа, цена в Украине. підйомники, лебідки, талі от "Інтернет-магазин DLight" - 1109725469\nГідророзподільники до 50 літрів\nГідророзподільники до 80 літрів\nГідророзподільники до 120 літрів\nГідророзподільники на екскаватор\nЛебідки для трелювання\nЛебідка трелювальна TAJFUN EGV 65 AHK (Лебедка трелевочная)\n206 778,78 грн.\nУкраїнаХарківська областьХарківпросп. Людвіга Свободи, 29\nНавісна трелювальна лебідка TAJFUN призначена для трелювання стовбурів дерев і застосовується на лісозаготівлях, вибіркових рубках, в важкодоступних для техніці умовах. Підходить до всіх колісних тракторів. Працює від валу відбору потужності трактора, встановлюється на трьох точкову навіску трактора.\nПереваги трелювальних лебідок від виробника TAJFUN:\nзручне та надійне гідравлічне управління;\nдуже швидка і проста установка на трактор;\nкомпактна і надійна конструкція корпусу із високоякісної сталі;\nвелике тягове зусилля від 3,5 до 18 т., причому корпус лебідки завдяки 3-х або 5-ламельной муфті не відчуває повного навантаження;\nвисока ефективність та безпека при використанні.\nТОВ «Д Лайт» на правах ексклюзивного дистриб'ютора, пропонує трелювальні лебідки для лісу виробництва Словенії «TAJFUN». Також ви можете придбати додаткові опції, доступні під замовлення. Для цього вам потрібно попередньо зв’язатись з нашим менеджером.\nГідравлічна лебідка TAJFUN EGV 65 AHK, тягова сила 65 кН, максимальний обсяг барабана, м - Ø12/70 керується власною гідравлічною системою. Зручне, безпечне та нескладне управління здійснюється за допомогою пульта, що приєднується кабелем до лебідки. Опційно є можливість радіодистанційної передачі даних що забезпечує управління не тільки лебідкою, а й трактором (запуск, регулювання кількості обертів, зупинка двигуна). Головна перевага такого управління – можливість працювати з трактором і лебідкою одній людині (при механічному потрібно дві ) Що значно підвищує коефіцієнт ефективності та безпеки роботи в лісі.\nТягова сила (кН, т) 65 (6,5)\nГальмівна здатність (кН) 81\nСпіввідношення переданого зусилля на шестернях 1:10,80\nШвидкість тросу (м/с) 0,5-0,99\nМаксимальний обсяг барабана (м) Ø13/90, Ø11/135, Ø10/160, Ø12/70 (у комплекті)\nНеобхідна потужність трактора (кВт, к.с.) 37-66 кВТ, (50-90 к.с.)\nШирина (мм) (В) 1660\nДовжина (мм) (L) 670\nВисота для транспортування (мм)(Н1) 1729\nГабаритна висота (мм)(Н2) 2300\nВага без тросу (кг) 540\nУстановка (монтаж) II,III\nНижній ролик У комплекті\nЗ'єднання У комплекті\nДиференціальна гальмівна стрічка У комплекті\nДистанційне керування Опція\nЦіна: 206 778,78 грн.\nІнтернет-магазин DLight | Поскаржитися на контент


Лютий 9, 2020 - Сіверський центр післядипломної освіти\n4 – 5 лютого делегація органів місцевого самоврядування Чернігівщини взяла участь у роботі ХІІІ Економічного форуму «Україна – Європа», який проводив Інститут східноєвропейських досліджень спільно з Підкарпатським воєводством у Жешуві (Польща). Вперше в її складі перебували представники відразу п`яти ОТГ області: Батуринської, Менської, Плисківської, Сосницької, Сновської. Це стало можливим завдяки їх ініціативі, а також співпраці з Асоціацією гмін басейну річки Віслока (голова – Анжей Чарнецький), войтами та бурмістрами гмін, що до неї належать. Адже участь у візиті взяли територіальні громади, які або вже уклали договори про співпрацю, або проводили з польськими колегами спільні акції.\nПід час роботу Форуму чернігівці зустрілися та поспілкувалися на предмет розвитку відносин із маршалком воєводства Підкарпатського Владиславом Ортилем, віце-маршалком Евою Драуш. Польських посадовців цікавили просування реформи місцевого самоврядування в регіону та можливі напрями взаємодії. Представники місцевого Чернігівщини також зустрілися з багатьма українськими та закордонними фахівцями: Яцеком Ключковські (координатор форуму з питань України), Анджеєм Дец (голова ради міста Жешув), Малгоржатою Гошевською (депутатка польського Сейму), Анатолієм Ткачуком (керівник Інституту громадянського суспільства)…\nБезпосередньо робота Форуму складалася з низки панельних дискусій, які можна було відвідати та взяти участь в обговоренні тем, що пропонувалися, серед яких: «Інвестиційний клімат в Україні: нові можливості чи старі проблеми?», «Інновації в центральній Європі – можливості кооперації», «Як боротися з корупцію?», «Міжнародна економічна кооперація: від торгівлі до інвестицій», «Інвестиції до регіону – ключ до національного розвитку», «Освіта майбутнього», «Роль регіонів та міст у побудові спільних взаємин», «Енергетична безпека: ринки, політика, технології», «Українське сільське господарство – шанс для Європи?», «Незавершена реформа. Дебати про українське місцеве самоврядування», «Місцеве самоврядування як двигун економічного зростання в регіонах»…\nТакож чернігівці самоврядовці провели переговори та узгодили наступну діяльність зі своїми партнерами – польськими гмінами.\nОрганізаційне сприяння візиту надав Чернігівський регіональний центр підвищення кваліфікації.\nЧас оприлюднення: 9 лютого 2020 р.\nОприлюднено Лютий 9, 2020 Лютий 10, 2020 Категорії Прес-реліз


Вітаміни зменшують користь від занять фізкультурою | УНІАН\nВітаміни зменшують користь від занять фізкультурою\n13:08, 13 травня 2009\nІ можуть завдати шкоди здоров’ю\nПриймаючи вітаміни відразу після занять фізичними вправами, можна понизити користь фізичних навантажень і завдати навіть шкоди здоров`ю, вважають учені.\nДеякі вітаміни виступають в ролі антиоксидантів, наприклад С і Е, для захисту організму від шкідливих хімічних речовин (вільних радикалів).\nПроте німецькі учені провели дослідження, результати якого показали, що вільні радикали можуть мати також позитивний ефект і захищати людей від виникнення діабету. Фахівці виявили, що вільні радикали можуть впливати на чутливість до інсуліну. Дослідження було опубліковане в PNAS.\nВважається, що антиоксидантні вітаміни здатні запобігти пошкодженням тканин, викликаним окислювальним стресом, шляхом руйнування вільних радикалів, які, як передбачається, цей стрес викликають. Такі пошкодження тканин пов`язують з виникненням ракових і серцево-судинних захворювань, пояснили дослідники.\nНа думку доктора Sarah Aldred, нове дослідження змогло показати ефект від вільних радикалів з іншого боку, а також вказало, що користь від прийому вітамінів може бути меншою, ніж шкода в деяких випадках. Лікарі планують вивчити більш детально дане питання.


Ремонт Провалу - Політика - dt.ua\n19 червня, 2009, 16:37 Роздрукувати Випуск №22, 19 червня-26 червня\nПід завісу політичного сезону кримські депутати дружно продемонстрували стурбованим провальним курортним сезоном виборцям, що своя сорочка ближча до тіла.\nНа останньому пленарному засіданні жодним словом не згадали про народні бунти, пов’язані із встановленням парканів на пляжних зонах всього Південного узбережжя. А скандальне стягування плати за прохід повз шлагбаум адміністрації парків до Лівадійського палацу удостоїлося протокольного доручення Радміну та обіцянки розглянути питання про повсюдне нахабство в стилі Остапа Бендера... на вересневій сесії ВР. Тобто після завершення курортного сезону. Хоча всім зрозуміло — без участі Києва (адміністрація парків — у відомстві Мінприроди України) ганебної перешкоди на шляху туристів до пам’ятки національного значення не прибрати. І, за великим рахунком, щоб вирішити проблему раз і назавжди, парк потрібно приєднати до Лівадійського палацу-музею, щоб господар території був один. Але замість цього до Києва пішло інше прохання: у ВР України направлено законопроект, що пропонує внести зміни до Закону «Про порядок перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України». Кримські депутати хочуть, щоб із ними погоджували проведення на території АРК військових навчань з участю іноземців, оскільки проведення таких маневрів неоднозначно сприймається в суспільстві, призводить до загострення протистояння між політичними силами і численних акцій протесту. Забули додати: які ми самі (політичні сили) з радістю й організовуємо, аж ніяк не зважаючи на курортні сезони, мир і злагоду в кримському домі.\nДругий документ, який пішов у Київ, викликаний бажанням подовжити на рік строк повноважень теперішньої ВР автономії. Це — направлене в Конституційний суд подання про відповідність Основному закону пункту 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про затвердження зміни до статті 22 Конституції АРК щодо строку повноважень Верховної Ради АРК». Закон закріпив у Конституції Криму подовження строку повноважень депутатів автономії з чотирьох до п’яти років. Проте відповідно до цього пункту «п’ятирічка» поширюватиметься тільки на наступний склад ВР автономії. А саме: цей закон набирає чинності з дня його опублікування, а починає працювати з дня призначення чергових виборів до Верховної Ради АРК, які будуть проведені в 2010 році, і його дія не поширюється на депутатів нинішнього, п’ятого, скликання.\nПоказово, що закон було ухвалено 19 березня ц.р. переважною більшістю українських парламентаріїв — кнопку «за» натиснули 370 нардепів, включно з фракцією Партії регіонів на чолі з лідером, «проти» — нуль.\nЧому ж тепер кримські регіонали раптом вирішили заявити про перевищення ВР України своїх повноважень? Формальна зачіпка: тільки ВР АРК має право призначати дату виборів представницького органу автономії, а в «Прикінцевих положеннях» зазначено — «які будуть проведені в 2010 році»... Крім того, Законом «Про вибори депутатів ВР АРК, місцевих рад і сільських, селищних, міських голів» передбачено, що кримські депутати обираються строком на п’ять років починаючи з чергових виборів у 2006 році за умови набрання чинності законом про затвердження відповідних змін у Конституції АРК. І в Законі «Про статус депутата ВР АРК» встановлено, що депутат обирається строком на п’ять років, але ця норма, знову ж таки, вводиться в дію з моменту набрання чинності відповідними змінами у кримській Конституції.\nТаким чином, вважають кримські депутати, такий момент настав із 9 квітня 2009 року, коли набрав чинності закон, який затвердив зміни в Конституції АРК стосовно строку їхніх повноважень.\n«Хочу, щоб кримчани зрозуміли нас правильно, — сказав на засіданні комісії член президії Григорій Іоффе, котрий представлятиме ВР у КС. — Не за депутатські крісла ми тримаємося. Порушується закон. Конституція не дозволяє нардепам ставити умови, погоджуючись чи не погоджуючись із рішенням Верховної Ради Криму. А тут вони явно перевищують свої повноваження, що шкодить Криму і кримчанам. Якщо не зважати на це, можемо створити небезпечний прецедент. Завтра Київ висуне іншу умову — а ну ж бо, панове кримські депутати, приїжджайте в столицю і станцюйте нам тут гопака у палаці «Україна».\nПитання про те, навіщо депутатам подовжувати строк повноважень, — наївне. Так само, як і публічні пояснення в стилі «не за крісла тримаємося». Цей випадок особливий — це життєво необхідно нинішньому керівництву автономії. У політичному і матеріальному плані, звісно. Тому що для Партії регіонів, членами якої є перші особи АРК, в умовах стрімкого падіння довіри виборців, це мало не єдиний шанс зберегти владу, для закріплення в якій усі внутрішні ресурси вже вичерпуються. Рахунок пішов на одиниці і доходить до прямого ігнорування закону і до абсурду: регіонал О.Бартенєв, обраний мером Феодосії, просить, як йому велить закон, про складання депутатських повноважень, проте голосів за це не набирається! Тому що такі самі заяви подають іще кілька депутатів, і якщо на їхнє місце прийдуть наступні у списках, спікер втратить одного вірного бійця, а «Союз», точніше Л.Миримський, отримає двох. Так вийшло — яйця розкладали в різні партійні кошики.\nСкандальний розкол у середовищі місцевих регіоналів зник із публічної площини, однак призначення нового куратора від ПРУ — «залізного» Василя Джарти — розбитого на друзки горщика склеїти не змогло. І швидкої зміни керманичів автономії (умовної групи Гриценко—Мельник—Лукашев) прагнуть не лише політичні опоненти і бізнес-конкуренти, а й багато товаришів по партії на чолі з лідером кримських регіоналів Василем Кисельовим. «Я голосував за цей закон і буду його відстоювати. Але звертатися у Конституційний суд — це право ВР Криму. Я навіть радий, що вони направляють це подання, — сказав «ДТ» В.Кисельов. — Нехай Конституційний суд винесе вердикт і поставить крапку в цьому питанні. Гадаю, вони докладуть максимум зусиль, щоб отримати рішення на свою користь. Знаєте, до біса хочеться покермувати й «подерибанити». Однак, гадаю, нічого в них не вийде. Тому що ВР України жодним чином не перевищила своїх повноважень».\nПриклад київського мера, який отримав завдяки недавньому рішенню КС підтвердження своїх повноважень до 2012 року, дуже надихає кримських депутатів. Проте запасний варіант із «ремонту Провалу», схоже, відпрацьовується. Тижневик «Первая крымская» опублікував інформацію свого джерела в апараті ВР Криму про те, що Анатолій Гриценко формує іменний блок для участі у кримських виборах. До цього його нібито спонукали дані соцопитування, відповідно до яких особистий індекс упізнаваності спікера у населення півострова сягає 80%. Ну, упізнаваність і довіра — дві великі різниці, однак вагомість цифри, порівняно з рейтингом ПРУ, що скотився до 20 з маленьким хвостиком, могла справити враження на Анатолія Павловича. Але, мабуть, собака закопаний в іншому місці. Якщо А.Гриценко піде за списком Партії регіонів, то формувати його з близькими друзями (Мельником і Лукашевим, яких В.Кисельов обіцяв усунути від впливу на партію та ситуацію в Криму, як гангрену), йому не дозволять. І, як годиться, список затверджуватимуть не в Сімферополі. Анатолій Гриценко категорично заперечує створення іменного блоку: «Я є членом Партії регіонів, і тому, коли формуватиметься список кандидатів у депутати Верховної Ради Криму, я йтиму від Партії регіонів». Журналісти «1К» наполягають: переговори тривають, а від їх успіху й залежатиме остаточне рішення. Втім, щоб повірити у версію журналістів, варто проїхатися Сімферополем і побачити новенькі білборди із зображеннями у стилі «батька народів». Анатолій Гриценко в оточенні щасливо усміхнених дітей у національних костюмах. І він запевняє — вибори тут ні до чого, рекламні щити встановлено до Дня захисту дітей. І встановлено їх не на партійні гроші, а замовлено спікером самостійно. Це вже, мабуть, тягне на новину.\nЗ іншого боку, похід у самостійне плавання і конкуренція з рідною партією потребують не лише ресурсу, що його, гадаю, друзі забезпечать, а й сміливості. Хоча дехто й додає — самовідданості: мовляв, таким чином він зробить ПРУ великий подарунок, оскільки зниження рейтингу партії в Криму нерозривно пов’язане з плодами і стилем діяльності влади автономії.\nХоча все це може виявитися вторинним, каже народний депутат Віктор Шемчук. Він вважає, що визначальним для виборів у Криму може стати не те, коли вони проходитимуть, а яку виборчу систему буде визначено законом. «Якщо для виборів депутатів усіх органів місцевого самоврядування запровадять мажоритарну систему, то буде дуже дивно, якщо для виборів ВР Криму збережеться пропорційна. Хоч як би кримські політики хотіли вивищити себе у власних очах, але ВР Криму має формуватися за тим самим принципом, що й органи місцевого самоврядування», — вважає В.Шемчук. — Якщо ж ВР України прийме інше рішення, то й розклад буде інший».\nЗрозуміло, що на шостому поверсі кримської Ради всі ці речі теж прораховують. Тому правильно Анатолій Павлович вирішив відзначити День захисту дітей встановленням особистих білбордів. Більше того, якщо іменний блок буде створено, то він стане вже третім за ліком на виборах, про дату й систему яких ще нічого остаточно невідомо. Щодуху вже працюють російські іміджмейкери блоку Грача—Волги, про свій намір знову вести перевірених соратників під особистим брендом заявив севастопольський градоначальник Сергій Куніцин. Окрім того, не виключає свого походу у ВР Криму Наталя Вітренко. І все це — поки що без оглядки і прив’язки до президентських виборів! Автономія, однак.


Риболовлюя на Міському Озері в Івано-Франківську - Rivnefish\nМіське Озеро Івано-Франківськ\nКонтакти: +380 (34) 278 81 58Рибохорона\nПлоща водойми: 36.0 Га\nУмови для відпочинку: Можна взяти на прокат чова\nОновлено: 06 Грудня 2020\nРозмір озера: більше тридцяти гектар.\nХарактер дна: інформація уточнюється.\nГлибина: інформація уточнюється.\nРослинність водойми: інформація уточнюється.\nНаявність місць лову: достатньо.\nРиболовецький пресинг: значний.\nРиба: інформація уточнюється.\nРекомендовані наживки: інформація уточнюється.\nУмови риболовлі: рибалка безкоштовна, але з першого квітня 2020 року мають зробити платною.\nМіське озеро у Івано-Франківську ще називають Станіславським морем (колишня назва міста – Станіславів).\nЙого площа – 36 гектарів. Саме в цій місцевості були ставки, які шлюзами з'єднувалися з річкою Бистрицею Солотвинською. 1955 року шлюзи навмисно відкрили, вода заполонила всі ці штучні водойми. Так і утворилося озеро, яке стало улюбленою зоною для відпочинку і містян, і гостей Івано-Франківська.\nЦе дуже мальовниче місце. Працює станція, де можна взяти човен напрокат. Добре тут улітку. Також можна гарно провести час і навесні, і восени. Часто на доріжках поблизу озера можна зустріти людей, які бігають або катаються на скейтах. До речі, одне коло навколо водойми – 3 кілометри. В озері не купаються, хоча на початку історії водойми тут планували облаштувати дитячий та дорослий пляжі.\nА місток на Острів закоханих – найбільш романтична і символічна територія на Станіславському морі. Сюди, за традицією, приходять освідчуватися в коханні, фотографуватися. Крім того, на острові містяни також часто влаштовують пікніки. Біля одного з берегів є капличка, поблизу якої б'є джерело. Часто біля нього можна зустріти людей з пляшками, які набирають воду додому.


Генрі Форд — конструктор автомобілів, засновник корпорації «Форд Мотор», перший віце-президент Співтовариства автомобільних інженерів SAE , також один з найбагатших людей усіх часів. Ще в далекому 1847 році дід майбутнього інженера — Джон, покинув рідні краї Ірландії та відправився через океан в невідому Америку. Невдовзі син Джона — Вільям став фермером з великим господарством в штаті Мічиган. 30 липня 1863 року у нього народився перший син Генрі. З батьківської ферми розпочався його шлях до автомобільного трону. Батько вважав сина ледащим, тому що Генрі за будь-яку роботу на фермі, брався неохоче: годував курей, доїв корів. Вже в ранньому дитинстві, він думав, що багато можна робити по іншому — яким-небудь іншим способом. Наприклад, щодня він повинен був носити воду, піднімаючись крутими сходами. В нього була ідея прокласти трубу. Але цього не підтримав, його батько. Вдосконалення тільки для ледарів — коли ти чесно, в повну силу, працюєш, тобі вони не потрібні, так казав Вільям Форд.\nКоли сину виповнилось дванадцять, батько подарував йому кишеньковий годинник. Той не втерпів від цікавості та відкрив викруткою кришку, і йому відкрилось дещо дивовижне. Частинки механізму взаємодіяли між собою, одне коліщатко рухало інше, кожен гвинтик тут був важливий. Розібравши та склавши годинник хлопець довго міркував. Що є світ, як не один великий механізм? Один рух народжується від іншого, все має свої важелі. Щоб добитися успіху, потрібно тільки знати, на які важелі натискати. Механізм — ніщо без досвідченого механіка.\nМері Форд, мати Генрі, померла коли сину тільки виповнилось 13 років. Ще через 4 роки, він втік з дому й подався в Детройт, через те що не хотів ставати фермером, як його батько. В Детройті його ніхто не чекав та і грошей було, як кіт наплакав.\nНа заводі, куди він влаштувався, робили вагони для конки. Тут він довго не затримався. Йому було достатньо подивитися на зламаний механізм, щоб зрозуміти в чому несправність. Йому стали заздрити, та зробили все, щоб вижити з заводу. Потім Генрі влаштувався на судноремонтний завод братів Флауєр. Ночами він підробляв ремонтом годинників, щоб було чим платити за кімнату.\nНевдовзі перейшов працювати механіком на локомобілях фірми «Вестінгауз», де йому забажалося створити маленький «легковий» локомобіль, на пару. Власноручно зроблений саморобний візок на велосипедних колесах, він продав одному фермеру. Це був його перший продаж, причому досить невигідний, враховуючи скільки сил, часу та власних коштів вклав Форд у своє творіння. В той час батько Генрі вирішив знайти та забрати сина додому: запропонував 40 акрів землі з умовою, що той ніколи в своєму житті не скаже слово «машина». Несподівано Генрі відповів згодою. Батько навіть не зрозумів, що син його підманув.\nСправа була в тому, що він задумав одружитися. Клара Брайант була молодше його на три роки. Вони познайомилися на сільських танцях. Форд був блискучим танцюристом і вразив дівчину тим, що показав їй свої кишенькові годинники і заявив, що зробив їх сам. Їх пов''язувало багато — також як і Генрі, Клара народилася в родині фермера, не гребувала ніякою роботою. Батьки дівчини — люди побожні та суворі, звичайно, не віддали б її за юнака без гроша за душею, без землі і дому. Так що пропозиція Форда-старшого прийшлась до речі. Побудувавши нашвидку на своїй ділянці затишний будиночок, Генрі оселився в ньому з молодою дружиною. Клара дуже нагадувала Мері Форд — така ж добросердечна, домовита. Важко стати королем, коли в тебе ніхто не вірить. Багато років по тому автомобільний монарх скаже: «Моя дружина вірила в мій успіх ще міцніше, ніж я. Такою вона була завжди». Клара могла годинами слухати міркування чоловіка про ідею створення самохідних екіпажів. Протягом довгого сімейного життя вона завжди вміла зберігати елегантний баланс — цікавилася справами чоловіка, але ніколи не втручалася в них. Будиночок був завалений різними науково-технічними журналами — Генрі скрупульозно стежив за всіма спробами створення автомобіля. Час йшов. І одного разу Форд-старший виявив затишний будиночок покинутий молодятами — Генрі з Кларою несподівано переїхали в Детройт, де Форд поступив працювати в Детройтську електричну компанію інженером. На новій роботі він зумів розставити все по місцях. Вдень працював, а ночі проводив у невеликій клуні позаду будинку, де конструював двигун для свого самохідного екіпажу.\nУ листопаді 1893 року Клара подарувала Форду сина. Хлопчика назвали Едсел. Король ніколи не забував наданих йому послуг. Коли була створена «Форд Мотор Компані», лікар, що колись приймав у Клари пологи, завжди міг отримати тут будь-яке техобслуговування безкоштовно.\nУ тому ж році, що й Едсел, з''явилося на світ ще одне дітище Форда. Під Різдво, прямо на кухню, де дружина готувала індика, Генрі приніс мотор. Він велів Кларі однією рукою тримати сулію з якоюсь рідиною, а іншою — повернути великий гвинт. Мотор завівся, і кімната наповнилася вихлопами. Форд засяяв від щастя майже так само, коли почув перший крик Едсела. Незабаром мотор був встановлений на візку, і його витвір на довгий час виявився першою і єдиною машиною в Детройті. "…Вона виробляла багато шуму і лякала коней, — згадував Форд, — я не міг зупинитися ніде у місті без того, щоб відразу навколо мого візка не збирався натовп народу. Якщо я залишав його одного, хоча б на хвилину, зараз же знаходився цікавий, який пробував на нім їздити. В кінці кінців, я почав носити при собі ланцюг і повинен був прив''язувати візок до ліхтарного стовпа, якщо залишав його де-небудь ".\nЗ 1899 до 1902 року Г.Форд був співвласником «Детройтської автомобільної компанії», але через розбіжність у поглядах з іншими власниками фірми пішов з неї і у 1903 році заснував компанію «Форд Мотор Компані», яка спочатку випускала автомобілі під маркою «Ford A».\n«Форд Мотор Компані» зіткнулася з конкуренцією синдикату автомобілебудівників, що претендував на монополію в цій сфері. У 1879 р. Дж. Б. Селден запатентував проект автомобіля, який не був виготовлений; він містив лише опис основних принципів. Перший же виграний ним судовий процес про порушення патентного права спонукав власників ряду автомобілебудівних компаній придбати відповідні ліцензії і створити «асоціацію законних фабрикантів». Судовий процес проти «Форд Мотор Компані», ініційований Селдені, тривав з 1903 до 1911 року.\n«Законні фабриканти» погрожували викликом до суду і покупцям автомобілів Форда. Але той діяв мужньо, публічно обіцяючи своїм покупцям «допомогу та захист», хоча фінансові можливості «законних фабрикантів» набагато перевищували його власні. У 1909 р. Форд програв процес, але після перегляду справи суд вирішив, що жоден з автомобілебудівників не порушував права Селдена, так як ними використовувався двигун іншої конструкції. Монопольне об''єднання тут же розпалося, а Генрі придбав репутацію борця за інтереси споживачів\nНайбільший успіх прийшов до фірми після початку випуску моделі Ford T у 1908 році.\nУ 1910 році Форд побудував і запустив найсучасніший завод в автомобільній промисловості — добре освітлений і добре вентильований «Хайленд парк». На ньому у квітні 1913 розпочався перший експеримент з використання складального конвеєра. Першою складальною одиницею, зібраною на конвеєрі, став генератор. Принципи, випробувані при складанні генератора, застосували до двигуна в цілому. Один робітник складав двигун за 9 годин 54 хвилини. Коли складання було поділене на 84 операції, що виконувались 84 робітниками, то час складання двигуна скоротився більше, ніж на 40 хвилин. При старому способі виробництва, коли автомобіль, складався на одному місці, на складання шасі йшло 12 годин 28 хвилин робочого часу. Була встановлена рухома платформа і різні частини шасі подавались або з допомогою гаків, підвішених на ланцюгах, або на невеликих моторних візках. Час виготовлення шасі скоротився більше ніж удвічі.\nЧерез рік (у 1914 році) компанія підняла висоту складальної лінії до пояса. Після цього не забарилися з''явитися два конвеєри — один для високих і один для низьких ростом. Експерименти поширилися на весь виробничий процес в цілому. Через декілька місяців роботи складального конвеєра час, необхідний для випуску моделі Т скоротився з 12 годин до двох і менше.\nЗ метою здійснення жорсткого контролю, створив повний цикл виробництва: від видобутку руди і виплавки металу до випуску готового автомобіля. У 1914 році ввів найвищу на той час в США мінімальну заробітну плату — 5 доларів на день, допустив робітників до участі в прибутках компанії, побудував зразкове робітниче селище, але аж до 1941 року не дозволяв створювати профспілки на своїх заводах.\nУ 1914 році заводи корпорації почали працювати цілодобово у три зміни по 8 годин, замість двох змін по 9 годин, що дозволило забезпечити роботою додатково декілька тисяч чоловік. «Підвищена зарплата» у 5 доларів не була гарантована кожному: робітник повинен був витрачати свою зарплату розумно, на утримання сім''ї, якщо ж він пропивав гроші, його звільняли. Ці правила зберігалися в корпорації аж до періоду Великої Депресії.\nФорд був одним з перших, хто реалізував на практиці ідеї «капіталізму добробуту», спрямовані на покращення умов життя робітників й на скорочення плинності кадрів, через яку велика кількість підрозділів наймали по 300 осіб щорічно для заповнення 100 робочих місць. Акцент робився на ефективності — тобто на найманні та утримуванні кращих працівників\nУ 1914 році Форд реалізував досить радикальне для того часу рішення, яким встановив розмір платні робітників на рівні 5-ти доларів за робочий день (у перерахунку на сучасність є еквівалентним приблизно 110-ти доларам США); це збільшило оклади більшості його співробітників більше ніж удвічі. Рішення виявилось прибутковим: плинність кадрів було подолано, і кращі робітники Детройта почали концентруватись на підприємстві Форда, за рахунок чого підвищилась продуктивність праці і скоротились витрати на навчання кадрів\nКрім цього, тим же рішенням був встановлений скорочений робочий тиждень, спочатку 48-годинний (6 днів по 8 годин), а потім 40-годинний (5 днів по 8 годин).\nНа цей момент в Детройті розміри окладів заробітних плат уже були досить високими, однак дії Форда змусили його конкурентів ще їх збільшувати, щоб не позбутись кращих співробітників. В розумінні самого Форда, компанія таким чином ділилась прибутком із своїми працівниками, що давало можливість їм, наприклад, купувати автомобілі, що випускались фірмою. У кінцевому підсумку така політика зробила позитивний вплив на економіку у цілому.\nНа участь у прибутку могли розраховувати співробітники, що пропрацювали в компанії понад 6 місяців та не порушували від певних правил поведінки, встановлених «громадським департаментом» компанії. Зокрема, під поняття неналежної поведінки підпадали зловживання алкоголем, азартні ігри, невиплата аліментів тощо. У штаті департаменту налічувалося 50 фахівців, які стежили за дотриманням зазначених корпоративних стандартів. Пізніше, у 1922 році, Форд відсторонився від найнав''язливіших форм контролю над співробітниками, визнавши, що втручання в особисте життя людей, нехай навіть і з метою підвищення їх добробуту, вже не відповідає вимогам часу.\nВзято із http://uk.wikipedia.org/


Нацбанк змінив правила переказу грошей за кордон — Вечірній Кам'янець\nНацбанк змінив правила переказу грошей за кордон\nУ вівторок, 12 червня, в Україні почали діяти нові правила для тих, хто переказує гроші на закордонні рахунки.\nНацбанк вніс корективи до Правил здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні, повідомляє прес-служба.\nТепер кошти можна перевести, використовуючи так звані безпаперові технології, тобто, користуючись тільки електронними копіями необхідних документів. Окрім того, регулятор розширить коло учасників цього ринку, в касах якого можна буде отримати переказ з іншої країни.\nБанки та їхні клієнти тепер можуть використовувати сучасні комунікаційні технології Paperless під час переказів іноземної валюти.\nЗгідно з новими правилами, клієнт банку може подавати електронні копії підтверджуючих документів, аби перевести іноземну валюту за межі України з поточних рахунків в іноземній валюті. А банки зможуть створювати електронні копії підтверджуючих документів фізосіб для перекладу в паперовій формі для їх подальшого зберігання.\nФізичні особи отримують можливість за допомогою міжнародної платіжної системи ініціювати в гривні переказ в іноземній валюті за межі України.\nТакож переказ, ініційований з-за кордону в іноземній валюті, за рішенням відправника можна отримати в Україні в гривні. Тобто в валюті, відмінній від валюти ініціювання.


Глюк, Крістоф Віллібальд - сайт "Композитор"\nКрістоф Віллібальд Ґлюк (Christoph Willibald Ritter von Gluck 2 липня 1714 — 15 листопада 1787) — німецький композитор, представник музичного класицизму. Автор 107 опер, К.В.Ґлюк вважається реформатором оперного мистецтва, що відкрив нові шляхи розвитку жанру, наголосивши на важливості підпорядкування всіх засобів виразності єдиному драматургічному задуму.\nНародився в Ерасбасі (Баварія). В 1726 році пішов у єзуїтську колегію в чеському місті Комотау, де він провчився 6 років і співав у хорі шкільної церкви. В ці роки Ґлюк оволодів грецькою й латинською мовами, ознайомився з античною літературою й поезією, що в класичну епоху було необхідно оперному композиторові, адже оперне мистецтво ґрунтувалося переважно на античній тематиці.\nВ 1746 році Ґлюк переїжджає в Лондон. В Англії він написав опери-серіа "Артамена" й "Падіння гігантів".\n5 жовтня 1762 року у Відні була поставлена опера "Орфей" Ґлюка на текст Кальцабіджи. Ця опера вважається початком оперно-реформаторської діяльності композитора. Через п'ять років після "Орфея", 16 грудня 1767 року там же, у Відні, відбулася перша постановка опери Ґлюка "Альцеста". В "Альцесті" композитор ще більш послідовно, ніж в "Орфеї" втілив свої музично-драматичні принципи. Живучи й працюючи в 60-і роки у Відні, Ґлюк відбив у своїй творчості особливості складного в цей період віденського класичного стилю.\nУ квітні 1774 року в Парижі відбулася перша постановка нової опери Ґлюка "Іфігенія в Авліді", французьке лібрето якої написано Дю Рулле по трагедії Расіна тієї ж назви. Ця постановка викликала бурхливу реакцію в музичному світі.\nОперна реформа Ґлюка\nХудожні принципи Ґлюка мали різноманітні джерела й сформувалися в результаті нового трактування гуманізму античної грецької трагедії (Евріпід). Велику роль у підготовці оперної реформи Ґлюка зіграли ідеї французьких енциклопедистів (особливо Д. Дідро і Ж. Ж. Руссо) і німецьких просвітителів (І. І. Вінкельман, Г. Е. Лессінг), образи сучасної композиторові літератури (Ф. Г. Клопшток). Свої музично-естетичні погляди Ґлюк виклав у передмовах до опер "Альцеста", "Парис і Єлєна", до паризької редакції опери "Орфей і Еврідіка", а також у ряді опублікованих листів, у т.ч. до академіка Ж. Б. Сюару (1777). Вирішальним для творчості Ґлюка стало спілкування композитора з італійськими прихильниками відновлення опери-серіа - інтендантом Віденської палацової опери графом Дж. Дураццо та Р. Кальцабіджі - італійським поетом і драматургом, лібретистом опер "Орфей і Еврідіка", "Альцеста", "Парис і Єлєна".\nДіяльність Ґлюка і Кальцабіджі була спрямована проти схематизму лібрето, стандартності форм. Ґлюк і його лібретист прагнули й високої ідейності, до вираження в опері «сильних пристрастей», простоти й правдивості художніх образів. Ґлюк вбачав мету музики в тому, щоб «супроводжувати поезію, підсилювати вираження почуттів і надавати великий інтерес сценічним ситуаціям». Підвищуючи драматургічне значення музики, Ґлюк прагнув до органічної єдності всіх компонентів опери. Постановка в Парижі опер Ґлюка викликала запеклу боротьбу думок. Проти Ґлюка виступили прихильники французької опери (що сформувалася у творчості Ж. Б. Люллі, Ж. Ф. Рамо) і прихильники італійської опери (представленої Н. Йоммеллі, А. Саккіні, Н. Піччінні). Приїзд Н. Піччінні в Париж (1776), який був спеціально запрошений супротивниками Ґлюка, став початком «війни ґлюкістів і піччінністів», що в умовах 70-х р. 18 в. була відбиттям загостреної ідеологічної боротьби у Франції. Ця боротьба мала ряд аспектів: суперечки про «перевагу» італійської або французької опери, про національну своєрідність французької музики, про закони оперного мистецтва, які нібито «порушив» Ґлюк. У боротьбі з «піччінністами» перемогу одержав Ґлюк. Вплив «оперної революції» Ґлюка випробував у своїй творчості і сам Н.Піччінні.\nК.В.Ґлюк є автором 107 опер, серед яких найвідоміші - «Орфей і Еврідіка», «Альцеста», «Іфігенія в Тавриді». Ці твори характеризуються глибоким ідейним змістом, прагненням до вираження сильних почуттів, людяністю, сполученням піднесеної простоти й монументальності, трагічного пафосу і ліризму. Головним досягненням композитора з'явилося підпорядкування всіх засобів виразності оперного спектаклю єдиному драматургічному задуму. Прагнучи перебороти номерну структуру опери, Ґлюк поєднував окремі епізоди опери у більш ланцюги, сполучені єдиним драматичним розвитком, підсилював у речитативних епізодах декламаційну виразність, в аріях відмовився від зовнішньої віртуозності, значно драматизував і підвищив роль хору й оркестру. По-новому трактував композитор й увертюру, розглядаючи її як "вступний огляд змісту" (особливо показова в цьому змісті увертюра до "Іфігенії в Авліді").\nУ висліді корінних перетворень опери-серіа Ґлюк створив класичний тип музичної драми. Ґлюк передбачив ряд важливих рис наступного часу - інтонації епохи Великої французької революції і деякі елементи музичного романтизму. Він вплинув на творчість Л. Керубіні, Г. Спонтіні, Л. ван Бетховена, а потім Г. Берліоза, Ф. Ліста й особливо Р. Вагнера.\n«Милосердя Тита» (1752)\nФранцузькі комічні опери\n«Остов Мерліна» (1758)\n«Уявна рабиня» (1758)\n«Зачаровані дерево» (1759)\n"Осадження Цітера» (1759)\n«Виправлений п'яниця» (1760)\n«Обдурений каді» (1761)\n«Пілігрими в Мекку» (1764)\n«Паріс і Олена» (1770)\n«Іфігенія в Авліді» (1774)\n«Іфігенія в Тавриді» (1779)\n«Ехо і Нарцис» (1779)\n«Китайський принц» (1755)\nоди на слова Клопштока для голосу з супроводом\nКириллина Л. Реформаторские оперы Глюка. - М.: Классика-XXI, 2006. 384 с\nКатегорія: Композитори Європи | Додав: composer (01.01.2007) | Автор: Півтон Безвухий


Нетипова редакційна — Тижневик «ЕХО»\nНовини » Редакційна » Нетипова редакційна\nНе буду приховувати, що ця редакційна стаття була написана під враженням від зустрічі з кобеляцьким міським головою. Минулого тижня довелося побувати в нього в кабінеті разом із групою кобелячан. Люди прийшли висловити своє невдоволення роботою влади і ввіреного їй комунального підприємства. Роботою не взагалі, а на конкретній ділянці відповідальності. Мова йшла про розчищення міських доріг і тротуарів від снігу.\nНатомість почули вже звичні відмовки — про змовників‑ворогів, які заважають працювати, та відомі лише міському голові потойбічні сили, які постійно шкодять. Своєї особистої провини у незадовільній ситуації з дорогами Олександр Копелець так і не визнав. Щоправда, фраза «перший снігопад ми прозівали» пролунала. У ній ключовим є слово «ми». Тобто, провина колективна, отже — фактично, нічия.\nА ось коли мова зайшла про розподілення міських грошей, то тут уже пролунало «я заробив». Він, бачте, працює, а інші Бог-зна чим займаються.\nІ от, вислуховуючи весь оцей черговий потік свідомості, одразу пригадав: «Десь я все це чув. Або читав». Був підключений Гугл на допомогу. І швиденько знайшовся текст із визначенням відмінностей між успішними та неуспішними людьми. Він і став основою цієї редакційної. Адже, як правило, ми не використовуємо занадто розлогих цитат. Тому й називається стаття «нетиповою».\nЗвичайно, практично в кожної людини власне тлумачення поняття успішності. Багато хто, будучи, по суті, класичним лузером, тобто невдахою, думає, що він успішний.\n8 лютого, 09:06 | Кобеляки | Редакційна\n1. ЛУНА / 10 лютого, 07:21\n2. ЛУНА / 10 лютого, 07:25\nНу конечно !Городской глава,которого поддержало большинство горожан лузер.А остроязыкий газетчик совершенство.Особенно об одной точке зрения хорошо.\n3. antibloger / 10 лютого, 09:33\n«Особенно об одной точке зрения хорошо.»\nНезрозуміла Ваша думка... ???\n4. микола козак / 10 лютого, 10:47\nПане Ігорю , деякі Ваші риси можна відслідкувати в правій , жовтого кольору колонці\n5. 1juriy / 10 лютого, 11:15\n«4. микола козак / сьогодні, 10:47 Цитувати\nПане Ігорю , деякі Ваші риси можна відслідкувати в правій , жовтого кольору колонці »\nТа усі,за виключенням останньої.\n6. ЛУНА / 10 лютого, 15:11\n«Незрозуміла Ваша думка... ???\n"Беруть до уваги лише одну точку зору"Это основополагающее в публикациях ЭХО.\n7. antibloger / 10 лютого, 15:32\n«6. ЛУНА / сьогодні, 15:11»\nТак а яка "точка зору" (виправдання) ще може бути коли місто не очищене від снігу???\n«Городской глава,которого поддержало большинство горожан лузер.»\nТак у нас і Ющенка і Порошенка і Януковича вибирала більшість і що з того? Навіть перевибори на другий срок нічого не доводять - можливо що це "лучший из худших"...\n8. ЛУНА / 10 лютого, 19:10\n«Так а яка "точка зору" (виправдання) ще може бути коли місто не очищене від снігу??»\nЯ имела ввиду не этот частный случай.А определение «успішності» во многом остальном.\n9. Filon / 10 лютого, 19:28\n«Та усі,за виключенням останньої.»\nВзагалі то у мене вдома вже шість років, як телевізора немає.\n10. 1juriy / 10 лютого, 19:50\n«Взагалі то у мене вдома вже шість років, як телевізора немає. »\nЦе безумовно плюс,але книжки треба читати.\n11. земеля / 10 лютого, 20:03\n«Взагалі то у мене вдома вже шість років, як телевізора немає.»\nМожет нет денег, так скинемся. Что творится в державе ежедневно надо быть в курсе, журналисту тем более. Это мое личное мнение.\n12. Beri Mor / 10 лютого, 20:51\n«Может нет денег, так скинемся.»\nЯ не дам!Плодити «зомбаків» за свій кошт не хочу.\n13. Borch / 11 лютого, 13:55\nПідтримую. Сам такий.\n«Может нет денег, так скинемся. Что творится в державе ежедневно надо быть в курсе, журналисту тем более. Это мое личное мнение.»\nТак по телику розкажуть що твориться по їх баченню. Різні канали, одні і ті події розкривають по різному. І взагалі, як можна вірити тому хто не одноразово брехав. Для мене з теликом все ясно. Брехливе створіння, ще й гроші тратити на його покупку. Замість того щоб подивитися фільм, дивишся рекламу а між нею фільм. Це вам подобається? Як на мене це мазохізм. Честно кажучи, коли трапляється подивитись телик через 10-20 хв наступає рвотний рефлекс, організм відторгає це неподобство. Щира правда.\n14. Borch / 11 лютого, 14:35\nПо поводу публікації. Аж три види маніпуляцій використовується в цьому альманаху успішних людей.\nШирма – приховування головної інформації за другорядною.\nБіполярність – створення тільки двох варіантів з очевидним вірним варантом.\nІн’єкція – розміщення невірної інформації в одному ряду з точно вірною.\nВважаю цю картинку звичайним інформаційним сміттям. Створену навмисно або не навмисно, це на головне. Головне що толку з неї 0.\nГоловна відмінність успішних від неуспішних людей це вміння працювати. Не просто працювати на роботі, а працювати на своє благо, над собою. Використовувати свої можливості, і при умножати їх. Бажати усім успіху, Випромінюють радість … Ви серйозно думає що це зробить вас успішним? Так ці якості вам можуть допомогти але це не головне.\nТут і так все ясно. Є лише 2 варіанта. В житті так не буває. Не буває чорного і білого, є великий спектр кольорів. Ставити себе в рамки або біле або чорне, самообман.\nТут автор на вкидав, як називається, вбросів.\nЧомусь автор вирішив, що приховувати інформації і тримати образи якість невдах. Але як ти будеш відмежовувати себе від зарази, коли будеш пробачати все і вся, неясно. Про успішних. Діляться інформацією, живуть сьогоденням. Типові ін’єкції. Жити сьогоденням, не прораховуючи ходи на перед, ти програєш. Не думаю що успішні люди це ті хто програє.\nОкремо про інформацію. Інформація буває різна, тому однією інформацією можна ділитися, а другою ні.\n15. Borch / 11 лютого, 14:35\nІз розбору ми можемо побачити що автор, для маніпуляцій використав жадність, бажання мати більше. Успішність напряму впливає на достаток. По суті, інтерес маніпулятора виражався в 3 інєкціях. Які були виживленні за допомогою біполярності.\nУміють прощати / Тримають образи (третього не дано, а прощати так же важливо як пам’ятати образи)\nЖивуть сьогоденням / Живуть минулим (Готов сани с лета. Что посееш то й пожнеш)\nДіляться інформацією / Приховують інформацію (важлива інформація не призначена для розповсюдження)\nВисновки робіть самі. Пс. Тема статі в моєму розборі не заторгується.\n16. Filon / 11 лютого, 20:04\n«Что творится в державе ежедневно надо быть в курсе, журналисту тем более. Это мое личное мнение. »\nЗемеля дякую за наявність власної точки зору. І за жарт про гроші на телевізор. Якщо це не жарт, то ще раз пікреслю те про що писав у статті про маніпуляції. Майже всі сто відсотків інформації, яку нам Вам і мені свідомо подають із телевізора є нам непотрібною. Інколи - просто шкідливою. Маніпулювати можна приховуючи інформацію і можна «завалюючи» нею людський мозок. І останнє по-моєму ефективніше. От тому й телевізора у хуторі немає. І Вам раджу це зробити. Проекспериментуйте. Відмрвтеся на місяць від телевізора. І регулярно помедитуйте. А потім прислухайтеся до себе. А втім можете не медитувати. І нічого Вам не насаджую.\n17. земеля / 11 лютого, 20:58\n« Майже всі сто відсотків інформації, яку нам Вам і мені свідомо подають із телевізора є нам непотрібною. Інколи - просто шкідливою»\nВ наш век без информации жить нельзя. Это особенность нашего времени. Ваши слова тогда можно отнести и к Эхо, и к любому журналисту , и к любой газете. Восприятие информации во многом зависит от окружения и ......семьи. А относительно грошей конечно это жарт.\n18. Slavko / 11 лютого, 23:22\n«Ваши слова тогда можно отнести и к Эхо, и к любому журналисту»\n19. микола козак / 12 лютого, 08:28\n« Майже всі сто відсотків інформації, яку нам Вам і мені свідомо подають із телевізора є нам непотрібною. Інколи - просто шкідливою. Маніпулювати мо»\nЦікаво ,звідки пане Філоненко черпаєте інформацію , яку подаєте нам ? Не на базарі в Кобеляках?Тільки не розповідайте , що в книгах , бо в таких , як Подревлянський і інші сучасні, можна почерпнути тільки матюхи .Інтернет також зас....й матюхами , то звідки інформація?\n20. Filon / 12 лютого, 09:20\n«Тільки не розповідайте , що в книгах , бо в таких , як Подревлянський і інші сучасні, можна почерпнути тільки матюхи .Інтернет також зас....й матюхами , то звідки інформація? »\nШановний Миколо. Виберіть час і прочитайте мої статті. Всі, звичайно, непотрібно.Так, методом,тику. А потім проаналізуйте, спробуйте знайти в них інформацію "з телевізора". І наведіть приклади. Шановний Миколо, людство створило мільйони книг. Серед них є такі, котрих вистачить на всі випадки життя. І серед авторів тих книг не один лише Подеревянський. Людство винайшло інтернет. І всі ті книги туди вже "залиті". І немає там ніяких матюків. Якщо ж Вам на очі потрапляє «тирнет» із матюками, то проблема не у ньому.А телевізор у плані інформування є абсолютно непотрібною річчю. Більше того, шкідливою. І якщо Ви чи хось інший не можете зрозуміти, як та чи інша людина може обходитися без телевізора і володіти певним обсягом інформації, то це Ваша і лише Ваша проблема. Без образ. Із повагою.\n21. земеля / 12 лютого, 09:53\n«, як та чи інша людина може обходитися без телевізора і володіти певним обсягом інформації,»\nМысль верная но однобокая. Ведь телевизор это не только политика,реклама и выборы. Там есть спорт ( чемпионаты, тот же футбол, хоккей, фигурное катание ), передачи про животных, путешествия по разным странам, да и просто обычная жизнь в регионе и внутри страны. Как же без этого? Убей не пойму вашу точку зору. Да наконец для развития кругозора ваших же детей.\n22. Filon / 12 лютого, 10:34\n«Убей не пойму вашу точку зору»\nШановний Земеля. Вбивати безумовно нікого непотрібно. Ключові сслова - "Ваша точка зору". Вона всього-навсього є моює точкою зору. Не більше і не менше. Водночас ми із Вами нормально спілкуємося. І Ви бачите, що людина, яка не дивиться телевізор може це робити. А всі наукво-популярні програми і щодо науки, і щодо світу тварин є в "тирнеті". І футбол там є. Але є принципова різниця між переглядом телевізора і тирнету. Будьмо уважні. Шукаючи інфу в тртені ми робимо більш менш усвідомлені дії. Потрібен нам спорт - шукаємо спорт. Захоплюємося географією передивляємся спеціальні програми. Так і по історії, і щодо тварин. Ми шукаємо, робимо зусилля. Паралельно нам «викидають» інші програми, з інколи - протилежною точкою зору.\nтелевізор же дає вже все «розжоване» іі підготовлене. А немає нічого шкідливішого для нашого організму аніж рафінована висококалорійна їжа. Тупезні серіали, розважальні і політиччні ток-шоу, битви екстрасенсів і треш-новини - це свідома руйнація психіки.\nЯкщо Вас цікаввить виключно "Нешенел Географік", то навіщо Вам телевізор?\n23. земеля / 12 лютого, 10:59\n«то навіщо Вам телевізор?»\nИгорь Николаевич! Я остался при своем мнении. С уважекнием Земеля.\nДоживемо до серпня…\n12 липня, 09:18\n5 липня, 09:13\n21 червня, 09:14


Медики назвали продукт, який вбиває печінку\nСобКор » Здоровье » Медики назвали продукт, який вбиває печінку\nВживання цього напою провокує виснаження функцій клітин органів і тканин в людському організмі.\nНайістотніше шкоди організму людини завдають енергетичні напої, що містять велику кількість кофеїну.\nПро це заявив лікар, кандидат медичних наук Анатолій Печінка, передає СобКор.нет\n«Такі напої викликають виснаження енергетичних запасів в клітинах органів і тканин, дратують органи травлення, вичавлюють з організму всю можливу енергію. Енергетичні напої надають більш агресивне вплив на внутрішні органи, ніж міцна горілка », - констатував медпрацівник.\nАнатолій Печінка зазначив, що любителям подібних напоїв загрожує можливий розвиток серйозних захворювань травної системи, серця. Крім того, енергетики негативно впливають на психічне здоров'я. Але головний шкоди від вживання подібних напоїв несе печінку.\nЧитайте також: Дієтологи розкрили секрет, як щодня скидати по кілограму\n«У слабоалкогольних напоях міститься велика кількість цукру, присутні ароматизатори, харчові синтетичні барвники, стабілізатори смаку, нерідко там можна виявити ще й сурогати алкоголю. Подібна гримуча суміш повільно, але впевнено отруює печінку, яка змушена розщеплювати алкоголь і виводити його з організму », - підкреслив лікар.\nНазвано напої, які істотно уповільнюють схуднення\nМедики назвали продукт, який бажано їсти кожен день\nНазвані найнебезпечніші для здоров'я алкогольні напої\nНазвано чудодійні соки, які покращують травлення


В українців немає кризи ідентичності, на відміну від Зеленського — Високий Замок\nВ українців немає кризи ідентичності, на відміну від Зеленського\n18.02.2020, 14:09 700\nЯкщо президент і його команда проігнорують тектонічні зміни, які відбулися в Росії й Україні, їм доведеться мати справу із суспільним невдоволенням\nВолодимир Зеленський і новий керівник його Офісу Андрій Єрмак не помічали російської збройної агресії проти України протягом останніх шести років, а зараз звинувачують у війні Петра Порошенка, а не Володимира Путіна. У жодній серії трьох сезонів «Слуги народу», який транслювали на каналі «1+1», не згадали Путіна, Крим, Донбас чи війну. Під час свого першого візиту до США восени 2019 року Єрмак публічно заявив, що Порошено винен у війні, що викликало негативну реакцію з боку американського посла Курта Волкера.\nЦе має два стратегічні наслідки.\nПо-перше, представники команди Зеленського вслід за офіційною Москвою і прихильниками Путіна на Заході називають конфлікт в Україні «громадянською війною». Однак це аніскільки не відповідає дійсності, адже серед українських військових, як і серед загиблих, переважають російськомовні. Аби зрозуміти це, навіть не потрібно відвідувати лінію фронту чи Дніпро, де я бував неодноразово. Варто лише звернути увагу на велику кількість мемуарів про війну, написаних російською мовою.\nПо-друге, оточення Зеленського прагне повернутися в період до 2014 року, який вони наївно сприймають як епоху «братських відносин» між Україною й Росією.\nТакі погляди представників команди Зеленського є продуктом їхніх комплексів меншовартості щодо Росії, а в деяких випадках і бізнес-інтересів, пов'язаних із Росією. Унаслідок цього вони просто неспроможні критикувати Путіна чи російську збройну агресію і прагнуть якомога швидше завершити «громадянську війну» й відновити «братські стосунки» з північним сусідом.\nТакі погляді морально хибні, адже ядро їхнього електорату становлять російськомовні українці зі східних областей, які найбільше постраждали від смертей, поранень, руйнувань і вимушеного переселення внаслідок війни. Цей підхід неправильний і тому, що команда Зеленського у своєму поспіху в досягненні «миру» закриває очі на грандіозні зміни, які трапилися з Україною й українцями після 2014 року. Український поїзд уже давно покинув станцію, однак без Зеленського, Єрмака і їхнього оточення.\nБа більше, «бліцкриг» Зеленського і Єрмака для встановлення «миру» не бере до уваги шовінізм Росії щодо України й українців, який лишатиметься панівною ідеологією й надалі, зважаючи на прагнення Путіна стати довічним царем після 2024 року. Плани конституційних змін у Росії свідчать, що Путін прагне повторити шлях Нурсултана Назарбаєва, який минулого року покинув посаду президента, щоби стати «батьком нації».\nКонституційна реформа в Росії відроджує російський імперський націоналізм двохсотрічної давнини, описаний ще Сергієм Уваровим як «православ'я-самодержав'я-народність».\nПутін запропонував зробити Російську православну церкву офіційною державною церквою, хоча православ'я в Росії сповідують менше половини населення (дві третини українців є православними), тоді як значна частина росіян є мусульманами й буддистами. Коли наприкінці 2018 року Константинополь надав Україні церковну автокефалію, Путін скликав позачергове засідання Ради безпеки, засвідчивши, наскільки важливим питання національної ідентичності є для російсько-українського конфлікту. РПЦ налаштована категорично проти православної автокефалії України.\nНіхто в Росії не назве плани Путіна керувати державою до кінця життя «автократією», але для них важко підібрати інше слово. І Назарбаєв, і Путін прагнуть стати невиборними царями у ХХІ столітті, яким непотрібна позірна легітимність, яку давали нечесні вибори.\nПовернення до царистської концепції російської «народності» означає заперечення окремішності української й білоруської націй. У парадигмі «триєдиного російського народу» росіяни і три східнослов'янські народи є одним цілим, а українці — «малоросами». Путін і інші російські керівники неодноразово називали росіян і українців «одним народом».\nПутін намагався відродити царистський імперський націоналізм іще з часу свого переобрання президентом у 2004 році. Обурений підтримкою Заходу Революції троянд у Грузії й Помаранчевої революції в Україні, які він вважав своєю вотчиною, він займав щораз більш націоналістичну і ксенофобську позицію. Роком потому останки генерала Білої армії Антона Денікіна й ідеолога Білого руху в еміграції Івана Ільїна було повернуто в Росію й поховано з державними почестями. Син іншого генерала Білої армії Петра Врангеля заборонив повертати останки його батька в Росію.\nУ роки російської громадянської війни представники Білого руху вороже ставилися до української автономії, не кажучи вже про незалежність, адже були впевнені, що українці є гілкою російського народу. Путін високо цінує Ільїна, який пропагував фашистські й антисемітські погляди, і рекомендував його праці російським чиновникам.\nСтворення «русского мира» й об'єднання внутрішнього й емігрантського крил РПЦ у 2007 році прискорило повернення Росії в минуле. «Русский мир» спрямовано на об'єднання трьох східнослов'янських народів під керівництвом Росії та довкола російської мови й РПЦ. Російська й радянська історіографія завжди зображала українців, білорусів і росіян як три народи, що народилися одночасно в середньовічній Київській Русі й завжди лишатимуться в «братському» союзі.\nПретензії Росії на Київську Русь, покликані посилити східнослов'янську єдність, впали на сприятливий ґрунт протягом президентства Віктора Януковича. Цей процес досяг апогею у 2013 році під час святкування 1025-ї річниці хрещення Київської Русі, яке відбулося в Україні та яке відвідав Путін і патріарх РПЦ Кирило. Проросійський лідер «Опозиційної платформи» Віктор Медведчук, хресним батьком дочки якого є Путін, був тоді головним організатором конференції «Слов'яно-православні цінності — підґрунтя цивілізаційного вибору України». Протягом того року Путін постійно тиснув на Януковича, аби той відмовився від європейської інтеграції на користь євразійського («слов'яно-православного») вектору.\nУ своїй промові в березні 2014 року, якою він визнав Крим частиною Російської Федерації за результатами референдуму, не визнаного міжнародними організаціями й західними урядами, Путін використовував спадщину Київської Русі як фундамент для слов'янської єдності в межах «русского мира». Двома роками потому це набуло абсурдних масштабів, коли в Москві — заснованій тільки в 1147 році — поставили величезний пам'ятник князю Володимиру Великому, який правив Київською Руссю протягом 980−1015 років.\nУ 2008 році на засіданні Ради Росії — НАТО в Бухаресті Путін зазначив, що Україна є «штучним» утворенням, а на півдні України мешкають «росіяни». Путін і російські націоналісти називають південно-східну Україну «Новоросією», населеною «росіянами», а центральну Україну — регіоном проживання «малоросів». Натомість Західна Україна в їхній картині світу розташована за межами «русского мира».\nКонцепцію «Новоросії» відродили у 2014 році як ідеологічний інструмент відокремлення південно-східних регіонів України завдяки підбурюванню проросійських заворушень. Хоча російськомовні українці здебільшого продемонстрували себе українськими патріотами (а не «росіянами» чи «малоросами»), Путін і сьогодні вірить своїм фантазіям про цей регіон. У грудні 2019 року Путін назвав південно-східну Україну «Причорномор'ям», яке більшовики нібито помилково приєднали до України, хоча його населяють «росіяни».\nРосійське політичне керівництво і спецслужби так і не зрозуміли, чому провалився їхній проєкт «Новоросія», та продовжують транслювати свої викривлені погляди на Україну. Українська ідентичність і патріотизм виявилися достатньо сильними, щоби відбити російську збройну агресію у 2014−2015 роках і з того часу лише зміцніли.\nЗважаючи на прагнення Путіна відродити імперський російський націоналізм і стати «батьком» і царем російської нації після 2024 року, шанси на встановлення миру в Україні мізерні. Якщо Зеленський і його команда проігнорують тектонічні зміни, які відбувалися й відбуваються в Росії й Україні, їм доведеться мати справу із суспільним невдоволенням, падінням популярності й політичною кризою.\nПодії з 2014 року показують, що в українців немає кризи ідентичності, на відміну від Зеленського.\nЗеленському не вдасться досягти миру до встановленого дедлайну\nВашингтонські консультанти Зеленського працюють із лідерами Партії регіонів\nВолодимир Зеленський Володимир Путін ідентичність Іван Ільїн РПЦ


Дата: 05.08.2019 08:33\nУ зв’язку з плановими роботами (Тлумацький РЕМ) з 2019-08-13 08:30\nдо 2019-08-13 18:00 за даними адресами буде відсутнє світло:\nУ зв’язку з плановими роботами (Тлумацький РЕМ) з 2019-08-14 08:30\nдо 2019-08-14 18:00 за даними адресами буде відсутнє світло:\n- 18361193; ТП-40 вуличне освітлення вул.Братів Саракунових [ТО - ТП-40 вул.\nосвітлення вул.Братів Саракунових], вул. Братів Саракунових, с. ОСТРИНЯ,\nТЛУМАЦЬКИЙ район, ІВАНО-ФРАНКІВСЬКА  обл., 78012\n(Споживач: Тлумацька мiська рада ОТГ).\nУ зв’язку з плановими роботами (Тлумацький РЕМ) з 2019-08-15 08:30\nдо 2019-08-15 18:00 за даними адресами буде відсутнє світло:\n- 03767824; ТП-317 вуличне освітлення [ТО - ТП-317 вуличне освітлення], в\nул. Марійки Підгірянки, с. ВІКНЯНИ, ТЛУМАЦЬКИЙ район,\nІВАНО-ФРАНКІВСЬКА  обл., 78021 (Споживач: Тлумацька мiська рада ОТГ);\nвул. Марійки Підгірянки, с. ВІКНЯНИ, ТЛУМАЦЬКИЙ район,\n- 7340293; адмiнбудинок,с.Вікняни [ТО адмiнбудинок], вул. Марійки Підгірянки, 64,\nс. ВІКНЯНИ, ТЛУМАЦЬКИЙ район, ІВАНО-ФРАНКІВСЬКА  обл., 78021