Усі навколо плiткували, що дpужина генеpального років на двадцять мoлодша за нього. Але Максим і пpипустити не мiг, що дружиною диpектора вuявиться Катя, з якою він не бaчився з випyскного. В тoй вечір він мyсив вpятувати її – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Життєві історії / Усі навколо плiткували, що дpужина генеpального років на двадцять мoлодша за нього. Але Максим і пpипустити не мiг, що дружиною диpектора вuявиться Катя, з якою він не бaчився з випyскного. В тoй вечір він мyсив вpятувати її\nКатя не розгледіла водія і не звертала на нього ніякої уваги. Всю дорогу Віктор Степанович воркував зі своєю молодою супутницею. Різниця у зовнішності, звичайно, була не на користь Віктора Степановича: погладшав, лисуватий, з зморшками на шиї і подвійним підборіддям, він вигравав тільки своєю посадою, трикімнатною квартирою, заміським будинком і рахунком на книжці, – в загальному, мав повний джентльменський набір заможного нареченого 80-х років минулого століття. Коли і де він зустрівся з Катею, – Максим не знав, але факт залишався фактом: Катя була одружена з ним.\nЧитайте також: Кoнфлікт виник відpазу на другий день пiсля весiлля. Дружина кaтегорично відмoвилася прoписувати чoловіка у себе в кваpтирі, а він зaявив, що не збиpається утpимувати її дuтину від пеpшого шлюбу\nУ лісі дорога була суха і майже рівна, але досить вузька. Максим легко маневрував, петляючи між дерев. Єдине, на що він не звертав уваги, так це на сучки дерев, які нещадно дpяпали нову Волгу, на якій він їздить лише тиждень.\nАле Максим про це не думав. Він згадував, як в десятому класі вони пішли в дводенний похід. Йому тоді дуже подобалася Катя, – його однокласниця. У шістнадцять років Максим не зміг зізнатися їй у коханні; він навіть бoявся, що вона дізнається про його почуття. Все в тому поході пройшло без пригод. Але коли поверталися додому і залишалося всього три кілометри, Катя невдало наступила на камінь і підвернула ногу.\nЗапропонували залишити Катю з ким-небудь, а самим йти за допомогою. Але Максим рішуче сказав: – Не треба нікого залишати, тим більше Катю з xворою ногою. Він нахилився, допоміг їй піднятися, спираючись на здорову ногу, а потім підхопив на руки і пішов вперед.\nВсю дорогу йому пропонували допомогу, але він відмовлявся. Кілька разів зупинявся, щоб перепочити, а потім знову продовжував шлях, подумки повторюючи одні і ті ж слова: – Потерпи, кохана, скоро прийдемо.\nЯкби тоді або на випускному Максим зізнався Каті в любові, може, і життя їх склалася б по-іншому. Але після випускного вони рoзлучилися майже на п’ятнадцять років. І ось тепер Максим знову намагався якомога швидше доставити Катю до лiкарні, – тільки тепер не на руках, а на машині.\nКоли під’їхали до ганку обласної лiкарні, Віктор Степанович тільки і встиг сказати:\n– Спасибі, дорогий, виручив, швидко домчав, вік не забуду.\nЧерез два дні, коли з Катею вже все було в порядку, а Віктор Степанович ходив задоволений тим, що вчасно доставив дружину знайомим лікарям, Максима викликав головний механік.\n– Скарга на тебе – машину тобі нову довірили, а ти державне майно не бережеш, Волга вся подряпана, бампер пошкoджений. Як це розуміти? П’янuй чи що був?\n– Та що ви, я не n’ю, ви ж знаєте.\n– Саме так, що знаю, від того і не розумію, як тобі, досвідченому водієві, машину нову угрoбити вийшло?\n– Шлях хотів скоротити.\n– А машину навіщо псyвати?\nМаксим мовчав. Не міг він розповісти, що pятував Катю, яка була дружиною генерального директора і яка, напевно, до цих пір йому дорога. Не міг, бо не хотів, щоб навіть тінь підoзри торкнулася його давнього шкільного кохання.\n– Загалом, слухай розпорядження генерального директора: Волгу будеш ремонтувати за свій рахунок. Тиждень тобі на все.\nМаксим від подиву здригнувся:\n– Сам Віктор Степанович розпорядився?\n– Саме сам Віктор Степанович – наш генеральний директор.\n– Добре, – погодився Максим і вийшов з кабінету.\nКоли Волга була відремонтована, Максим подав заяву про звільнення.\nВіктор Степанович здивувався, коли кадровичка подала йому на підпис заяву: – І чого йому треба ?! Нехай подякує, що за Волгу три шкури з нього не здeр.\nНавряд чи, варто пояснювати таким людям, як Віктор Степанович, що таке «благородство» і «невдячність», – він ніколи не зрозуміє. Тому і Максим звільнився без пояснень.


ukrProMedic.ru » Різне » Матеріали для лікарів » Диклак\nОсновні фізико-хімічні характеристики: Коричнево-жовті таблетки з покриттям, двоопуклі з плоскою поверхнею і рівним фарбуванням;\nСклад. 1 таблетка містить 50 мг диклофенаку натрію;\nдопоміжні речовини: лактоза, кальцію гідрофосфатдигідрат, целюлоза мікрокристалічна, крохмаль кукурудзяний, натрію крохмальгліколят, магнію стеарат, кремнію діоксид колоїдний, еудражіт L 30 D, тріетіл цитрат, тальк, титану діоксид (Е 171), заліза оксид жовтий (Е 172) .\nФармакодинаміка. Диклак - нестероїдний протизапальний препарат групи похідних фенілоцтової кислоти, який має виражені протиревматичні, жарознижувальні, аналгетичні та протизапальні властивості, обумовлені пригніченням синтезу простагландинів - медіаторів болю та запалення. Знижує інтенсивність болю при первинній дисменореї. Використання диклофенаку сприяє збільшенню об`єму рухів в уражених суглобах, зниження болю в спокої і при русі. У дослідженнях in vitro в концентраціях, еквівалентних тим, які досягаються при лікуванні пацієнтів, які не пригнічує біосинтез протеогліканів хрящової тканини. Гальмує агрегацію тромбоцитів.\nФармакокінетика. Після перорального застосування кишковорозчинних таблеток, диклофенак натрію швидко і повністю абсорбується з кишечника. Максимальні концентрації в плазмі досягаються через 1 - 16 год, в середньому - за 2 - 3 год. Добре проникає в тканини, синовіальну рідину і грудне молоко. Період напіввиведення практично не залежить від функції печінки та нирок і становить приблизно 2 години, з синовіальної рідини - 3 - 6 год. Метаболізується в печінці. Близько 70% виводиться з сечею у вигляді фармакологічно неактивних метаболітів і приблизно 30% з калом. Зв`язування з білками крові - майже 99%.\nПоказання до застосування. Запальні і дегенеративні захворювання суглобів і хребта: ревматоїдний артрит, анкілозуючийспондиліт (Хвороба Бехтєрєва), остеартроза, спонділоартроз- ревматичні захворювання навколосуглобових м`яких тканин-гострий подагричний артріт- постравматіческій і післяопераційний біль і воспаленія- симптоматичне лікування неревматичних запальних станів, що супроводжуються больовим синдромом (первинна дисменорея або аднексит).\nСпосіб використання і дози. Дозу препарату Диклак визначають індивідуально і залежить вона від віку пацієнта і тяжкості захворювання. Тривалість курсу лікування не більше 3 тижнів.\nРекомендовані дози для дорослих і підлітків віком від 15 років 50 - 150 мг Діклак на добу, розділених на 1 - 3 прийоми. Максимальна добова доза препарату - 150 мг.\nТаблетки Диклак слід приймати після їди, не расжевивая і запиваючи достатньою кількістю рідини (½- - 1 стакан води).\nПідшлункова залоза. В окремих випадках повідомлялося про розвиток панкреатиту.\nКров / кровоносні судини. В поодиноких випадках можуть виникнути порушення в системі кровотворення (анемія, лейкопенія, агранулоцитоз, тромбоцитопенія). Першими симптомами можуть бути: пронос, біль в горлі, грипоподібні прояви, відчуття глибокого виснаження, носові кровотечі, шкірні крововиливи. В окремих випадках спостерігався розвиток алергічного васкуліту та гемолітичної анемії.\nШлунково-кишковий тракт. Шлунково-кишкові порушення, в тому числі нудота, блювання, діарея та шлунково-кишкові кровотечі, що в окремих випадках можуть призводити до анемії, дуже ймовірні. В окремих випадках можливі прояви диспепсії, спазмів у животі, анорексії, а також розвиток шлунково-кишкових виразок (з можливістю кровотечі та перфорації) - рідкісними є явища мелени або кривавої діареї. Пацієнт повинен бути поінформований про необхідність припинення лікування та негайної консультації з доктором в разі виникнення вищеперелічених проявів. Існують окремі повідомлення про розвиток стоматиту, глоситу, ушкоджень стравоходу, порушень з боку нижнього відділу кишкового тракту (в тому числі, прояви хвороби Крона/ Виразкового коліту), запорів, розвитку діафрагмально-кишкових структур.\nСерцево-судинна система. В окремих випадках повідомлялося про розвиток тахікардії, болю в грудях і підвищення артеріального тиску.\nДихальна система. Спостерігалися окремі випадки алергічної пневмонії.\nНервова система. Зрідка можливий розвиток порушень з боку центральної нервової системи, в тому числі головний біль, збудження, роздратованість, слабкість, сонливість і запаморочення. Також можливий розвиток порушень чутливості, в тому числі тактильної або смакової, функції зору (затуманення зору або диплопія), дзвін у вухах та оборотні порушення слуху, порушення пам`яті, дезорієнтація, посмикування м`язів, тривожність, нічні кошмари, тремор, депресії та інші психотичні реакції .\nАлергічні реакції. Можливий розвиток важких алергічних реакцій. Вони можуть проявлятися набряком обличчя, язика та внутрішньої поверхні гортані зі звуженням дихальних шляхів, порушенням функції дихання, і, в тому числі, астматичними нападами, тахікардією, падінням артеріального тиску із блискавичною шоковою реакцією. При появі одного з цих симптомів, що завжди можливо при першому застосуванні, слід провести негайних медичних заходів.\nІнші. В окремих випадках можуть спостерігатися симптоми асептичного менінгіту, в тому числі, напруженість шийних м`язів, пронос або затуманення свідомості. До таких реакцій схильні пацієнти з аутоімунними захворюваннями (червоний вовчак, змішані колагенози).\nПротипоказання. Диклофенак натрію протипоказаний при відомій підвищеній чутливості до активного інгредієнта або до будь-якого з наполнітелей- при наявних порушеннях системи кроветворенія- шлункових або кишкових язвах- в третьому триместрі вагітності та лактаціі- дітям і підліткам до 15 років.\nЛікування. Специфічний антидот не відомий. При гострому отруєнні - зондове промивання шлунка, активоване вугілля-лікування - симптоматичне.\nОсобливо ретельне медичне спостереження необхідне в разі шлунково-кишкових розладів і ознак шлункових або кишкових виразок або запальних процесів в кишечнику (виразковий коліт, хвороба Крона) В анамнезе- високого артеріального тиску і / або серцевої недостатності- попереднього пошкодження нирок-важких порушень функцій печінки-пацієнтів старшого віку-безпосередньо після великих хірургічних вмешательств- у пацієнтів з порушенням коагуляціі- у пацієнтів, з симптомами лихоманки, носові поліпи або хронічні обструктивні захворювання легень, а також у пацієнтів з підвищеною чутливістю до інших нестероїдних протизапальних засобів.\nОскільки при застосуванні диклофенаку натрію можуть виникнути побічні ефекти з боку центральної нервової системи, в тому числі слабкість і запаморочення, можливості керувати автомобілем та працювати з технікою в окремих випадках можуть порушуватися. Це є особливо актуальним при супутньому прийому алкоголю.\n1 таблетка містить менше 0,01 обмінних одиниць карбогідратів.\nВзаємодія з іншими лікарськими засобами. Диклофенак натрію може послаблювати ефективність інгібіторів АПФ. Крім того, їх спільне використання може підвищувати ризик виникнення порушень функцій нирок.\nСпільне використання диклофенаку натрію і калійзберігаючих діуретиків може призводити до гіперкаліяміі- в таких випадках необхідний контроль рівнів калію в плазмі.\nВикористання диклофенаку натрію протягом 24 годин до або після прийому метотрексату може призводити до підвищення концентрацій метотрексату та, відповідно, його токсичних ефектів.\nУмови та термін зберігання. Зберігати в недоступному для дітей, сухому місці при температурі не вище 25 ° С. Термін придатності - 5 років.


12.06.2017 Поведінка тварин: домінування та його наслідки\nОднією з головних потреб живих істот є необхідність посідати певне місце у стадній ієрархії. Під ієрархією розуміють підпорядкування тварин у групі. При цьому зовсім не обов’язково, що домінуюча особина найсильніша і найагресивніша тварина. Ранжування за силою звичайно існує, але тільки у тих видів, де це виправдано інтересами популяції в цілому. В інших випадках критеріями, що визначають ранг тварин, виступають цілком інші, частіше психологічні ознаки. Наприклад, у деяких птахів домінуюча особина здатна до розв’язання таких завдань, які неспроможні вирішити інші члени групи.\n05.06.2017 Сучасна епізоотична ситуація щодо пташиного грипу в Україні\nГрип птиці – висококонтагіозне вірусне захворювання птиці, яке характеризується високою смертністю (до 100%) птиці родини курячих (кури, павичі, цесарки, фазани, індички). Сприйнятливі до нього також водоплавні (гуси, качки) та дика птиця (горобці, голуби, чайки та ін.). На даний час відомо більше 105 видів із 26 родин, від яких виділено вірус грипу типу А. Згідно класифікації Міжнародного епізоотичного бюро, вірус пташиного грипу відноситься до категорії особливо небезпечних хвороб птиці.\n29.05.2017 Що необхідно для подорожі з домашніми тваринами до країн ЄС\nЗважаючи на процес інтеграції до країн ЄС, в якому зараз перебуває Україна, все більше людей отримують змогу вільно подорожувати територією співдружності. Проте, якщо питання безвізового переміщення громадян нашої країни вже вирішено, залишається аспект, який лежить не у дипломатичній площині, а безпосередньо пов’язаний з дотриманням безпеки для здоров’я тварин та людей на території ЄС. Це питання пов’язане з подорожами до країн Європи разом із домашніми тваринами.\nНовини 13 — 15 з 38


Кращі тату птахів зі значенням: 100+ модних ідей з ескізами фото | Поради\nКращі тату птахів зі значенням: 100+ модних ідей з ескізами фото\nГоловна › Поради › Кращі тату птахів зі значенням: 100+ модних ідей з ескізами фото\nКращі тату птаха колібрі зі значенням\nЛастівка: кращі тату милих птахів\nКращі варіанти туту птиці фламінго\nТату лелека: красиві варіанти на фото\nТатуювання птиці павич і її значення\nСова – натільний малюнок з глибоким змістом\nТатуювання птиці лебідь і її трактування\nСимпатичні татуювання у вигляді голубів зі значенням\nКазкові тату жар-птиці\nЧорний ворон: значення незвичайних татуювань з птахом\nУ кожної дівчини виникала думка про нанесенні татуювання на своє тіло. Далеко не кожна здатна на такий сміливий крок, адже перед нанесенням татуювання потрібно подумати про стилі, прихований сенсі і самому зображенні, яке буде з вами довгі роки. У світі тату безліч своїх секретів, які нам належить розгадати. Прийнято вважати, що тату може виступати в ролі оберега, або ж навпаки – головною неприємністю у вашому житті. Найпоширеніші татуювання – це зображення тварин і птахів. Птахи затвердили свою першість давним-давно і по сей день не здають своїх позицій. Тату-майстри рекомендують дівчатам експериментувати зі стилями, таким чином зображення птаха можна зробити унікальним і привабливим. У 2018 році популярністю користуються такі стилі, як:\nНео-традишнл і так далі.\nНайчастіше, дівчата набивають собі татуювання, яка робить акцент на її любові до чогось, або підкреслює найдорожче, що є в її житті, або ж взагалі приховати недоліки тіла. Один з головних трендів серед тату в 2018 році – птиці.\nЯскрава і невелика пташка користується помітною популярністю серед дівчат. Образ колібрі можна зустріти не тільки у вигляді татуювання, але і на одязі, взутті, аксесуарах і т. д. Чорно-біле тату колібрі несе в собі: любов, сміливість, волю, енергійність і м’якість характеру. Кольоровий варіант більше вказує на яскраву і розкішне життя.\nРаніше ластівка символізувала оберіг, захист далеко від дому, особливою популярністю користувалася у моряків. Сучасність стерла ці межі і розширила зміст цієї татуювання. Ластівка – це щастя в домі, свобода, надійність, молодість, хороший достаток. Рекомендується розробити свій власний ескіз, щоб виділити вашу «ластівку» на загальному тлі однотипних тату. Тоді, тільки тоді ви будете знати, що ваш малюнок буде означати саме те, що ви хотіли в ньому побачити.\nНе так давно фламінго став користуватися попитом у жіночої половини людства. І це не дивно, адже фламінго — яскрава і приваблива птах. Зараз малюнком фламінго користуються при нанесенні принта на одяг, створення різних аксесуарів і інших прикрас, що нагадують цю дивну птицю. Фламінго – це насамперед захист природи. Людям, що працюють в цій сфері, безсумнівно підійде татуювання з рожевим птахом. Також цю пташку активно набивають мрійники, позитивні люди і романтики.\nЩе наші дідусі і бабусі вважали, що лелека приносить затишок і родючість. Однак у натільного живопису трактувати значення цієї татуювання можна по-різному. Одні джерела стверджують, що образ лелеки дарує спокій і просвітлення. Інші ж кажуть, що він приносить удачу і потомство в сім’ю.\nБлагородні, прекрасні птахи завжди перебувають у центрі уваги, викликають подив. Експерти натільного живопису настійно рекомендують робити татуювання з павичем великого розміру і з використанням яскравих фарб, так вони завжди буду виглядати об’ємно і розкішно. Що ж означає павич? Павич – це безсмертя, довголіття, багатство. Таке зображення підійде впевненим у собі дівчатам, які не бояться труднощів у житті і готові йти до своєї мети незважаючи ні на що.\nПару сотень років тому сова була темним чином, зловісною силою, яка асоціювалася з магією і потойбічним світом. Сьогодні ж думка на цей рахунок змінилося. Люди вважають, що образ сови означає самотність, розвинений інтелект і спокій. Робимо висновок, що ця татуювання чудово підходить спокійним і мудрим людям, які не поспішають приймати необдумані рішення. Малюнок з совою можна розмістити на будь-якій ділянці тіла, канонів на цей рахунок немає. Але найчастіше її наносять на кисті рук або ноги.\nЧистоту, любов і вірність символізують лебідь. Малюнки з цією птицею користуються великим попитом серед жінок і пар закоханих. Зробивши парне тату з зображенням лебедя, закохані показують свою вірність і любов один до одного. Люди, які роблять свій вибір на користь лебедя, сильно дорожать своєю сім’єю і зв’язками в цілому. Ця татуювання може бути представлена в кольоровому і чорно-білому форматі. Досить модно прикрашати тату з лебедем за допомогою квітів, сердець і зелені.\nГолуб визнаний міжнародним символом миру, добра, любові, вірності і свободи. Нанесення тату у вигляді цієї миролюбної птиці стало нерідким для багатьох прекрасних дам, так як вона символізує материнство, жіночність, ніжність і умиротворення. До вибору варіанту двох голубів схиляються закохані люди, які не уявляють життя один без одного. Голуб несе гілочку оливи в дзьобі — символ світлої надії, якщо ж у дзьобі пальмова гілка – служить як оберіг над «ангелом смерті».\nЧасто використовують тату голуба як пам’ять про близьку людину, який покинув цей світ, зображуючи його у вигляді птаха, що летить з розправленими крилами, як символ душі, яка прагне на небеса.\nКазкова жар-птиця служить як оберіг від поганого і негативного. Як татуювання вибирається для того, щоб витримати життєві випробування, коли людині здається, що події, що відбуваються несправедливі по відношенню до нього, переступити непереборні «бар’єри карми», зміцнити дух людини. Часто цю птицю воліють обидві статі. Вона ототожнюється з міфічним птахом фенікс, так як має сенс відроджений з попелу і оновленою. Як правило, таке татуювання вибирають мудрі люди, які чітко розуміють, що в цьому житті все циклічно, існує цикл «життя» і «смерть».\nЗображення ворона актуально досить тривалий час, адже це дуже неоднозначна птах, в ній укладено добро і зло. З одного боку ворон – це символ смерті і потойбічного світу, з іншого він символізує отреченность від людського світу і мудрість. Яким же повинен бути посилання в тату – вирішуєте ви, темну або світлу сторону символізує ваш ворон.\nТату з зображенням птаха – це дійсно хороший і свідомий вибір для жінки. З допомогою цього виду живопису ви можете не тільки прикрасити свою шкіру, але й уберегти себе від усіх негараздів.


Март 18, 2017 | Новини | Просмотров: 988 | Комментариев: 0\nБлизько 20-ї години вечора, патрульні отримали інформацію про ймовірно нетверезого водія, який керує автомобілем Daewoo Lanos. Даний транспортний засіб виявили та зупинили на вулиці Біляєва. Під час спілкування з 33-річним водієм, інспектори поміти у нього явні ознаки сп’яніння. Перевірка на алкотетестері показала результат – 2,03 проміле алкоголю в крові, що в 10 разів перевищує норму. На водія склали протокол за ч. 1 ст. 130 (Керування у стані сп’яніння) КУпАП.\nІнший водій, намагаючись уникнути відповідальності, вирішив втекти від патрульних. Інцидент стався близько 21-ї години вечора. Охоронці порядку отримали інформацію про ймовірно нетверезого водія автомобіля «Москвич», який розїжджає вулицямиобласного центру. Виявили даний транспортний засіб на вулиці Короленка. Помітивши службовий автомобіль, водій додав швидкості та почав тікати.На вимогу зупинитися керманич не реагував. Розпочалося переслідування автомобіля. Втікач їхав на великій швидкості вулицями Кропивницького, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Зупинити водія вдалося лише на виїзді з міста. Затриманий 22-річний керманич погодився пройти тест на вміст алкоголю в крові – він виявився позитивним (0, 76 проміле). Крім того, порушник взагалі не мав прав на керування автомобілем. На чоловіка склали адміністративні матеріали за ст. 122-2 (Невиконання вимог про зупинку) КУпАП, ч. 2 ст. 126 (Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування) КУпАП та ч.1 ст. 130 (Крування у стані сп’яніння) КУпАП.\nБлизько 22-ї години, патрульні знову отримали орієнтування про ймовірно нетверезого водія автомобіля ВАЗ-2101. Зупинили даний транспортний засіб на вулиці Жадова. Водій мав явні ознаки алкоголного сп’яніння. Перевірка на алкотестері це підтвердила – 1,66 проміле алкоголю в крові, що у 8 разів перевищує норму алкоголю в крові. Крім того, у 40-річного водія були відсутні не лише реєстраційні документи на транспортний засіб, але і водійське посвідчення. Для встановлення особи, чоловіка було доставлено до міського відділу поліції та складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 (Керування у стані сп’яніння) КУпАП, ч.1 ст.126 (Керування без відповідних докуменів) КУпАП.\nПатрульні Кропивницького нагадують – алкоголь і кермо несумісні! Водії, будьте відповідальні, не наражайте на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху.


Історичне підґрунтя виникнення етнічних релігій\nж не всі народи пережили за інших економічних та\nЕтнічні релігії виникають у переломний історичний період, який пов'язується із суттєвими якісними змінами в суспільстві. Вони стосуються різних сторін його функціонування: знарядь праці, економічного устрою, виробничих відносин, політичного ладу, форм правління, соціально-станової диференціації, форм людських об'єднань тощо. Абсолютизація якоїсь однієї з них призводила до однобічності в розумінні історичних умов появи етнічних релігій. Пояснення виникнення цих релігій розкладом родоплем'яного устрою, настанням рабовласницької суспільно-економічної формації та становленням класового суспільства базувалося на визнанні домінантою суспільного розвитку способу виробництва і характерного для його історичних диференціацій класового поділу. Деякі етнічні релігії дійсно спричинені переходом докласового суспільства у рабовласницьке, але беззастережно прийняти універсальність цієї умови неможливо, бо рабовласництво, а етнічні релігії виникали й соціально-політичних устроїв.\nОбов'язковим історичним підґрунтям виникнення етнічних релігій є новий тип об'єднання людей (не у вузькі, виключно кровноспоріднені, а в громадянські общини), які зазнають соціальної диференціації і які консолідуються у формі держави. Відтак етнічні релігії виникають на стадії формування соціально ієрархієзованих (за професією, станом, владою, функціями тощо) та державних суспільств.\nХронологічно визначити цей історичний період як єдиний і одночасний для всіх народів досить складно. Для одних поява етнічних релігій датується IV тисячоліттям до н.е., а для інших - XX століттям н.е. Але стадіально всі етнічні\nТермін, яким ми послуговуємося, позначаючи різні за змістом і формами, часом, місцем, ареалом виникнення та поширення релігії, обраний як альтернативний щодо звичного "національні релігії-". Це зумовлено тим, що, на думку багатьох дослідників, зокрема такого авторитетного з них, як С.Токарева, останній не зовсім вдалий.\nрелігії стоять приблизно на одному історичному ступені. Правда, етнічна релігія, як стадія розвитку будь-якої релігії, не є обов'язковою, такою, що послідовно замінює однин ступінь на інший. Скажімо, арабські народи, серед яких зародився іслам, не знали власне етнічної релігії, а перейшли до світової безпосередньо від родо-плем'яних культів. Так само й первісні племена Центральної Африки, які приймають християнство, "перестрибують" стадію етнічної релігії.\nЕтнічні релігії виникають у рамках окремих народів, які з'являлися дуже нерівномірно. Проте, незважаючи на всю унікальність і самостійність цих одиничних процесів, етнічні релігії все-таки відтворюють у надто загальних рисах етнорелігієгенез, у якому різні типи релігій перебувають у надто складних відносинах, взаємно переплітаються, впливають один на одного, створюючи нові синкретичні форми. Етнічні релігії виростають із суспільних умов існування будь-якого народу, тому вони не подібні між собою і за окремими елементами, і за духом, і за часом виникнення, і за типом відношення до трансцендентного, і за змістом віровчень, і за культовими формами. Але всіх їх єднає те, що вони, сформувавшись серед одного народу, зрослися з ним.\nСам термін "етнічна релігія" використовується давно і дається певній групі релігій, чия поява і функціонування, межі поширення та основні символи пов'язані з якимось певним етнічним утворенням. Залежно від рівня етносоціального розвитку суспільства всі етнічні релігії поділяються на народні та національні або етнодержавні.\nВиходячи із етимології грецького слова etnikos (родовий, народний, язичницький), народні релігії тотожні, власне, етнічним у вузькому розумінні цього слова. Народними релігіями традиційно вважаються так звані природні релігії, тобто ті, які виникають природним шляхом внаслідок поступового й довготривалого розвитку світоглядних уявлень тієї чи іншої етнічної спільноти про світ природний і надприродний і які представлені у вигляді міфів, традицій, звичаїв, обрядів, культів. Певна етнічна спільність виникає й підтримується завдяки єдиному генетичному (кровноспорідненому) походженню, спільній території проживання та мові спілкування, спільній історичній пам'яті, які зафіксовані у родових легендах про походження народу і постійно відтворюється при здійсненні колективних обрядів. Деякі дослідники навіть ототожнюють етнос і етнічну релігію, вважаючи складові етносу тим, що\n1 Див.: Токарев С.А. Проблемы периодизации истории религии //Вопр. научн. атеизма. -Bbin.20.-M., 1976.-С.79.\n"становить його етнічну релігію".\nДо народних релігій відносять такі релігійні комплекси, які виникли в середовищі ранніх етносів і відповідали їхнім духовним, ідеологічним, культурним потребам. Це, насамперед, давньоіранські, давньоєгипетські, давньоіндійські, давньогрецькі, давньослов'янські та інші релігії, які передували більш розвинутим релігіям державних етносів-народів (зороастризм, грецький чи римський політеїзм, релігія ацтеків чи інків, релігія східнослов'янських племен Київської Русі тощо). Народні релігії - це вияви автохтонних традицій, які не лише зберігають їх, а й розвивають, удосконалюють. Народні релігії є обов'язковими для сповідання представниками певних етнічних спільнот. їх, як правило, не вибирають, у них - народжуються.\nПодальша доля народних релігій залежить від наступної історії народу. Якщо останній під впливом зовнішніх обставин - природних чи соціальних катаклізмів (наприклад, зміна клімату, війни, поневолення і поглинення під час міграцій тощо) - зникає, то зникає і його релігія. Більшість ранньоетнічних релігій втрачені повністю. Інша частина народних релігій або збереглася, але у модифікованому вигляді, або видозмінилася - органічно вплелася в інші релігійні комплекси, увійшовши у більш пізні і складні культи, по-новому осмислюючи старі істини, обряди, традиції, цінності. При конструктивній еволюції народу до рівня нації, народна релігія переростає рамки вузької етнічності і стає загальнонаціональним явищем, як, скажімо, індуїзм чи сінто, тобто національною релігією. Національна релігія - це вже вищий ступінь розвитку етнічної релігії в широкому розумінні цього слова.\nВизначаючи характерні риси народних релігій як нового типу релігій, треба врахувати, що вони сформувалися в надрах родо-плем'яних культів, а тому є результатом певного релігійного синтезу попередньої традиції і посталих новітніх явищ в релігійному житті конкретного народу. На стадії бездержавного етносу ці релігії ще дуже тісно пов'язані з народом, а тому етнічні і релігійні кордони збігаються. На відміну від панування в первісних релігіях сімейних богів, на передній план висуваються божества-покровителі народу. Божества окремих племен нібито інтегруються, поширюючи свій вплив і покровительство на значно більші (ніж рід чи плем'я) соціальні групи. В основі цього лежить міграція, а отже і соціально-культурні контакти різних етносів. З'являється потреба універсалізації релігійних поглядів.\nСоціальна диференціація в суспільстві зумовлює виокремлення в рамках народних релігій двох комплексів, один з яких призначений народним масам, де сильні залишки родо-плем'яних культів, а другий - офіційний - для\nДив.: Лозко Г. Етнічна релігія як наукове поняття // Етнос і релігія. - К., 1998. - С.4.\nвідокремленої верхівки суспільства, який утверджує нові ідеї (соціальної нерівності, походження та успадкованості влади земних володарів від богів, необхідності зрощення влади релігійної і політичної тощо). У народних релігіях земна ієрархія, побудована за принципом панування й підлеглості, відтворюється у небесній, коли існує політеїзм і кожний з богів опікується певною стихією, явищем, якоюсь стороною життєдіяльності народу.\nОтже, крім звичного уособлення навколишнього середовища, зокрема явищ і сил природи, у вигляді духів (гноми, мавки, русалки, водяники, лісовики та ін.) і богів (сонця, місяця, вітру, вогню тощо), народні релігії уособлюють людську працю (боги землеробства, бог скотарства), різні сфери діяльності (бог письма).\nОсновними об'єктами релігійного поклоніння в народних релігіях стають боги, які поступово змінюють свій зовнішній вигляд у свідомості людей. Замість зооморфізму (поклоніння богам в образі тварин) приходить антропоморфізм (поклоніння людиноподібним богам).\nСвіт людей, що сповідують ці релігії, повністю населений духами, демонами, богами з диференційованими функціями, між якими існують складні відносини і з якими треба вміти спілкуватися. Богам необхідно приносити жертву, здійснюючи це під час обов'язкових і складних обрядів. Саме тому народні релігії вважаються обрядовими й офірними, тобто жертовними. Без правильно здійсненого обряду принесена жертва не буде прийнята богами, а тому необхідний посередник між богами і людьми. У ролі посередника виступає жрець, який має високий авторитет у суспільстві, за звичаєм успадкований від батька. Жрець виконує багато функцій. Він - жертводавець, ворожбит, заклинатель, цілитель, охоронець таємних знань, співець, автор гімнів. Діяльність жреця утаємничена, його стосунки з віруючими -дистанційовані. При цьому віруючі - не учасники, а споглядальники обрядів. Рабів, чужинців, соціальні низи до релігійного культового ритуалу не допускали.\nНародні релігії не знають свого родоначальника, не мають, як правило, храмів. У них немає письмових джерел (крім, хіба що, релігій єгиптян і майа), основною формою передачі знань є усний міф. Він і формує міфологічність цього типу релігії.\nВсі народні релігії вирізнялися своїм етноцентризмом.\nТак, у Давньому Єгипті землеробські боги мали вузьку "спеціалізацію": Той, хто готує ґрунт; Той, хто сіє; Той, хто дає вологу; Той, хто збирає врожай; Той, хто зберігає врожай та ін.\n3. Національні або етнодержавні релігії\nПояву цього типу релігій традиційно пов'язують із кризою рабовласницького ладу і переходом до феодальних відносин, коли релігія починає виконувати функцію ідеології, спрямованої на експлуатацію соціальних низів, захист класових інтересів, освячення соціальної нерівності тощо. У такій акцентації саме цих соціально-економічних чинників явно проглядається соціологізаторський підхід, який не враховує інших факторів: гносеологічних, психологічних, історичних тощо.\nНаявний у релігієзнавстві поділ усіх релігій на родо-плем'яні, національні та світові базується на поширених донедавна уявленнях про формаційні етапи етноісторії. Проте уточнення, які були зроблені останнім часом щодо загальних етнологічних термінів, зокрема етносу та нації, виявляють недосконалість запропонованого поділу. Є велика кількість релігій, які за своїми характеристиками переросли рамки родів і племен, але не стали ще ознакою нації в політичному значенні. Загалом, на момент, коли постає нація як етносоціальний і етнополітичний організм у межах державних чи територіальних кордонів, де люди об'єднуються за історичним та етнічним походженням, мовою, територією, економічним життям, психологічним складом, що виявляється у спільній культурі, певній соціальній структурі, розвиткові економічних зв'язків та самосвідомості, етнічні релігії, як правило, самі еволюціонують у позаетнічні, тобто світові, або замінюються ними.\nВважається, що будь-яка наступна стадія релігій, будучи відображенням історично значущих суспільних відносин, не має своїх власних внутрішньо-релігійних підстав для трансформацій. У даному разі заміна народних релігій народно-державними постає результатом заміни специфічних суспільних відносин, їхніх структурних і функціональних елементів. Вчені застерігають вбачати в тому чи іншому типі релігій лише соціальні або економічні причини, лише рівень і якість відображення суспільних відносин. Треба враховувати також історично змінні відносини між людиною і спільнотою, в якій життєдіє людина.\nПриймаючи певну невизначеність та умовність терміну "національні релігії"", але, не знайшовши кращого, дослідники пропонують вживати саме його для позначення таких етнорелігійних утворень, які поширилися серед\n' Токарев С.А. Ранние формы религии. - М., 1990. - С. 21 -22.\nДив.: К типологии религий, предшествовавших христианству // Лукач Й. Пути богов.-М., 1984.-С.63.\n"Див.: Релігієзнавство (за ред. С.А.Бублика).- К., 1998.- С.115; Токарев С.А. Проблемы периодизации истории религии. - С.78.\nнаселення певного народу і діють у межах конкретної держави, тобто в рамках державних народів. Зрозуміло, що державні народи - це ще не нації в сучасному розумінні цього слова. Відомо, що не соціально-політична, а кровноспоріднена єдність лежала в основі первісних держав. Тому більш вдалим був би термін "державно-народні" або "народно-державні релігії*". Проте поняття "національна релігія" вже закріпилося у свідомості і є широковживаним як у релігієзнавстві, так і в етнології, політології, історії.\nНа відміну від народних релігій, народно-державні тісно пов'язані із формуванням самобутніх, достатньо розвинутих суспільств, які базувалися на високій землеробській культурі, коли з'являється чіткий розподіл праці, що веде до інтенсивного обміну, професіоналізації господарювання, формування міської культури і сильної державної влади. Активізація економічних, культурних, торговельних зв'язків між народами, взаємопроникнення цих культур сприяли зростанню міграції населення різних країн, масштабним зрушенням на ринку праці, централізації держав, які були зацікавлені в уніфікації релігії, культів, у зменшенні віросповідної розмаїтості на їх територіях1.\nНародно-державні релігії - це результат ще більшого релігійного синкретизму. Сформувавшись у надрах народних релігій, вони пережили відповідну еволюцію в період становлення національних держав. До складу цих релігій увійшли різні компоненти навіть первісних релігій, тобто вони містять у собі частку родоплем'яних культів, анімістичних народних вірувань тощо. При збереженні в них залишків одухотворення навколишнього середовища (у вигляді духів і богів) на перший план висувається обожнення людських почуттів, переживань, психологічних станів (бог мудрості, бог любові тощо). Власне, для цього етапу характерна поява самого поняття "Бог". Багатобожжя, характерне для народних релігій, дістає свій подальший розвиток у процесі виділення якогось одного бога як головного, виникає таке явище, як генотеїзм, який поступово переростає у монотеїзм.\nНа думку М.Вебера, національні боги - функціональні боги. Вони відігравали певну роль захисника інтересів спільноти, яка його шанувала, могли навіть боротися з іншими, подібними до них чужими богами, боротися так, як ворогував із своїми сусідами їх народ.\nСтає очевидною необхідність у витлумаченні та поясненні, що таке Бог, які його прояви. З'являється і формується віровчення у вигляді певних релігійних принципів, вищих істин, моральних заповідей, канонів, догматів. З'являються народні боги, спасителі, месії. Усе це закладається у віросповідні джерела, так звані святі книги, у вчення пророків цих релігій тощо. Тривалий\nДив.: Крывелев И. История религий. - М., 1985. - Т.1. - С.66-67.\nчас ці джерела існують в усній формі, але з часом починають записуватися.\nСаме в рамках народно-державних з'являються перші богословські рефлексії, виникають складні релігійно-міфологічні системи, релігійно-філософські концепції, які пояснювали світобудову, природу і сутність людини, характер її відносин із Богом та своїми одновірцями, потойбічне життя тощо.\nПоступово релігії цього типу перетворюються із релігій ритуалізму в релігії, які ґрунтуються на внутрішньому переконанні.1 Це веде до уніфікації, а відтак і до спрощення культу, жертвоприношень. Відтепер жрецем міг стати будь-хто, а не тільки нащадок жреця, з обмеженими, порівнюючи із попереднім статусом, функціями, які зводилися тільки до культових, а сам жрець перетворювався у своєрідного державного службовця з відправи культу. Змінюється роль віруючих у культовій діяльності. Вони виступають вже не пасивними спостерігачами, а активними учасниками богослужінь, ритуалів.\nСаме на стадії народно-державних релігій ми можемо говорити про остаточне відокремлення духовної влади від світської. Світська влада не просто сакралізується і освячується жрецями. Відбувається освячення соціального устрою суспільства, священним визнається поділ суспільства на варни, касти, верстви, класи. Духовна влада отримує небувалу силу в суспільстві.\nЯк правило, ці релігії знають свого родоначальника, життя якого з часом міфологізується, сакралізується, в результаті чого він одержує статус бога.\nСаме на час розквіту національних релігій припадає активне будівництво храмів як дому божого, як усипальниці родоначальника або сховище його залишків.\nЗахищаючи інтереси певного народу, окремої держави, релігія перетворюється на ідеологію, тобто стає державною релігією. Тому роль такої релігії не можна обмежувати рамками соціального пригнічення та утисків. Адже вона при цьому є не стільки способом експлуатації пригноблених та засобом панування вищих верств, скільки національно-державною ідеєю, яка, незважаючи на становість суспільства, об'єднувала народ в єдину державу, робила його власне народом. Врахуємо, що народ ніколи не був політично та соціально єдиним організмом. Проте ні соціально-політична, ні державна спільність не змогли замінити саме етнічність (кровноспорідненість).\nПоказовою для розуміння сутності етнічних, зокрема народно-державних релігій є трансформація єгипетської релігії - монотеїстичного культу Амона. Амон - це етнічний бог єгиптян, який зосереджував у собі всі місцеві народні (етнічні) традиції. Саме тому спроба фараона Аменхотепа IV (Ехнатона) провести релігійну реформу, замінивши культ Амона на культ нового бога Атона, який більше відповідав інтересам централізованої держави, зустріла\nВебер М. Теория ступеней и направлений религиозного неприятия мира // Вебер М. Избранное. Образ общества. - М., 1994. - С.11.\nзначний супротив. Атон не мав зв'язку з якимось місцевим божеством, виступав певною абстрактною силою, а тому не зміг стати божеством єгиптян. Оголосивши Атона батьком багатьох етносів, а разом з тим вважаючи всіх чужородців не варварами, а дітьми бога, які відрізняються лише мовою, кольором шкіри, нові соціально-політичні сили Єгипту, що прийшли до влади, прагнули зруйнувати в такий спосіб домінування етнічних груп, що підтримували Амона, і відповідно запровадити державний культ нового бога. Проте цього зробити їм не вдалося.\nІсторична наука засвідчує, що у всіх посталих імперіях, багатоетнічних та багаторелігійних, панівне місце посідав один етнос, який зумів, найчастіше, застосовуючи силу, підкорити собі всі інші. Так, і в Давньому Єгипті, а особливо в Давньому Римі, де в ПІ-ІІ ст. до н.е. національність визначалася громадянським статусом, більшість серед громадян становили, відповідно, етнічні єгиптяни або етнічні римляни. Відтак не належність до держави робить людей етнічною спільністю, хоч держава і сприяє її утворенню. Цьому, насамперед, слугує спільність етнічного походження.\nНародно-державна релігія - це складний комплекс, в якому представлені ідеї, які виражають інтереси пануючих етносів та соціальних верств, що відповідають їхнім потребам, але там наявні і уявлення підлеглих народів, образи, які близькі й зрозумілі простим верствам населення країни.\nТому ці релігії відзначаються більшими масштабами впливу, кількістю своїх послідовників. Вони є обов'язковими для певного етносу, оскільки найкраще оберігають його, запобігають духовній асиміляції. Національні або народно-державні релігії тісно переплетені з національною культурою, традиціями і звичаями того народу, серед якого вони поширені. Вони мають величезний вплив на ментальність народу, виявляють її, абсолютно регламентують його поведінку, мораль. Можна сказати, що кордони етнічні, релігійні і державні майже збігаються.\nАле релігія - це не просто, як писав М.Вебер, "функція якогось соціального організму, який є його носієм, це не просто "ідеологія" або "відображення" його матеріальних або духовних інтересів". Виходячи з цього, зміни в рамках етнічних релігій викликані як духовними потребами, так і внутрішньорелігійними.\nНаціональна релігія - це не тільки етап у розвитку певного релігійного комплексу, а й характеристика особливостей релігійності того чи іншого народу. У вітчизняному контексті термін "національна релігія" актуалізувався на хвилі національного відродження, коли постали питання, яку релігію вважати релігією українців, чи достатньо у назву вписати "українська" і Церква\nВебер М. Хозяйственная этика мировых религий // Вебер М. Избранное. Образ общества. - М., 1994. - С.45.\nавтоматично стає етнічною, зрештою, який зміст взагалі вкладати у поняття "український"? Отже, питання полягає в тому, які ознаки дають змогу ідентифікувати релігію як національну, чи достатньо для цього просто факту існування та дії в Україні якоїсь Церкви, тобто функціонування її в нашому етнічному середовищі, а чи ж для того, щоб вважатися національною, релігія має набувати якихось національних (етнічних) рис?\nСьогодні терміном "національна релігія" послуговуються при визначенні національної спрямованості тієї чи іншої релігії. Для українців, що абсолютно очевидно, національною релігією в такому разі постає і відроджуване язичництво, і вкорінене з роками в історію та ментальність народу християнство. Про все це докладно у розділі "Етнологія релігії-".\nРізновиди етнічних релігій\nОднією з особливостей духовної історії народів світу є те, що кожний з них на давньому етапі своєї історії витворив свою специфічну релігійну систему.1 Дамо описання деяких з них.2\nДавньогерманська релігія- система політеїстичних вірувань і культів стародавніх германців, що жили племенами в Центральній Європі, Скандинавії, Англії, Ісландії. Давньогерманська релігія має дві лінії - західногерманську і скандинавську, з яких остання найбільш повно дійшла до нашого часу. Вона має чимало спільного з віруваннями індоєвропейських, народів. Малочисленні дані про міфологію та вірування західних германців зосереджені в основному в "Германії"" Тацита (1 ст. н.е.) та працях європейських істориків VI-VIII ст.ст. Іордана, Прокопія Кесарійського, Григорія Турського. Систематичні дані про давньогерманську релігію одержуємо лише із скандинавської міфології, відображеної головним чином в ісландських літературних пам'ятках ранньохристиянської доби ("Старша Едда", "Молодша Едда", так звана поетична еддична міфологія). Основними богами давньогерманської релігії вважалися Водан (Один), Тиу (Тюр), Донар (Тор), Фрея (Фригг) цій релігії притаманні специфічні характерні уяви про створення і "модель світу", своєрідний "рай" з богами, царство мертвих, боротьбу з ворожими чудовиськами тощо.\nБоги у давньогерманській релігії (аси) представлені очолюваною Воданом\nДив.: Токарев С.А. Религии в истории народов мира. - М., 1976; Шпажников Г.А. Религии стран Африки. - М., 1981.\nМатеріал про різні етнічні релігії до цього параграфу взятий з "Релігієзнавчого словника" (К., 1996).\n(Одином) патріархальною родовою общиною, у якій, однак, важливі питання вирішуються на тингах (народних зборах у скандинавів). Ця релігія найдовше зберігалась в Ісландії (включно до 2 пол. XIII ст.).\nДавньогрецька релігіятакож являє систему політеїстичних вірувань і культів племен та народів Стародавньої Греції періоду виникнення й розвитку рабовласницького суспільства. Характерними особливостями цієї релігії були уособлення й одушевления явищ природи (анімалізм), пов'язані з ними людиноподібні боги та тлумачення їхньої поведінки за допомогою міфів. Все, що оточувало стародавніх греків, за їхніми уявленнями, було заселене божествами. Особливою шаною у греків стародавньої доби користувалась годувальниця всього - Гея, в чому знайшов відображення вплив матріархату. За часу панування родової знаті дрібні місцеві божества були замінені олімпійськими божествами, ієрархію яких очолив Зевс - "батько людей і богів". Він втілював у релігійній формі риси патріархального владики: панував над небом, землею, морем і пеклом. Типові образи богів давньогрецької релігії описали Гомер в "Іліаді" й "Одісеї" (VIII ст. до н.е.) та Геосид у "Теогонії"", тобто "Родоводі богів" (VII ст. до н.е.). На початку нової ери стара грецька віра все більше і більше поступається християнству, яке відповідало новим вимогам часу і духовним потребам людей.\nДавньоєгипетська релігіясклалася як система політеїстичних вірувань і культів народів Давнього Єгипту в VI-IV тис. до н.е. У кожній області (номі) Єгипту були свої пантеони та культи богів, втілених у небесних світилах, камінні, деревах, тваринах, птахах, зміях і т.д. Пізніше місцеві божества групуються у вигляді тріад начолі з богом-деміургом (фіванська тріада - бог сонця Амон, його дружина Мут - богиня неба, їхній син Хонсу - бог місяця, мемфіська - Птах, його дружина Сехмет - богиня війни, їхній син Нефертум -бог рослинності і т.д.). Велику роль у давньоєгипетській релігії відігравали уявлення про загробне життя як безпосереднє продовження земного, але тільки в могилі. З часом виникають уявлення про те, що душі (ба) померлих подорожують по світу тощо. Характерною рисою цієї релігії є обожнювання тварин. До найбільш шанованих тварин - втілення різних богів - відносились: бик (Апіс, Мневіс та інші), корова (Хатор, Ісіда), баран (Амон, Хнум), змія, крокодил (Себек), кішка (Баст), сокіл (Гор), ібіс (Тот) та ін. Пізніше відбувалась антропоморфізація пантеону, однак зооморфні риси у божеств не були повністю витіснені і, як правило, поєднувались з антропоморфними. Так, Баст "зображалась у вигляді жінки з головою кішки, Тот - у вигляді чоловіка з головою ібіса і т.д. Підвищення ролі нових релігійних і політичних центрів, розвиток богословської думки супроводжувались процесом злиття, синкретизації богів. Наприклад, з Амоном ототожнювались Ра, Монту, Птах, Гор, з богом Ра - Атум, Гор, Амон, Осітіс, Птах і т.д. За уявленнями стародавніх єгиптян світ спочатку мав вигляд хаосу, був водною безоднею, з\nякої вийшли боги, що створили землю, небо, людей тварин і рослини. Тут на перше місце бога-деміурга виступає Сонце. Традицією давньоєгипетської релігії було обожнювання фараонів, які бачились як "служителі Гора", що впливало на династійність царювання.\nДавньоіндійська релігія- це сукупність релігійних поглядів та обрядів, що виникали в II тис. до н.е. в середовищі індоаріїв і яка історично передує власне індуїзму. Виділяють ведичну та брагманську доби функціонування цієї релігії. Ведична доба свою назву отримала від давньоіндійського джерела, яке було створене в цей час, Вед - священних книг, де описуються боги, важливі сторони ритуалу та обрядовості. Весь пантеон складається з тисячі богів, які діляться на земних, атмосферних та небесних. Важливе місце у цей період займають також різноманітні божества, напівбоги, міфологізовані діячі, ворожі сили. Головний сенс обрядовості - жертвоприношення (яджна) у формі вживання священного напою сома або принесення в жертву богам рослин, тварин, людей. Світ, за Ведами, створений або з води ворожими силами (девами і асурами), або з яйця богом Праджапаті чи Брагманом. Всесвіт складається з п'яти елементів - води, землі, вогню, повітря, ефіру (акаша). Брагманська доба відзначається зміною ритуалу, створенням коментарів до Вед - брагманів та аран'як, а також релігійно-філософських трактатів упанішад. Остаточно виокремлюється каста духовних вчителів та виконавців обрядів - брагмани, поширюється явище аскези. Світ, згідно з вченням цього періоду, керується загальними законами карми, якій підкоряються боги й люди. Панівною стає концепція реінкарнації (переселення душ) та необхідності звільнення від нескінченних змін своїх станів (сансара).\nДавньокитайська релігія- система стародавніх народних культів і шаманських вірувань, релігійних уявлень народів Китаю. Цю релігію можна реконструювати за фрагментами стародавніх історичних та філософських творів, створених в XIV ст. до н.е. - 1 ст. н.е. Одна з характерних рис давньокитайської релігії - історизація (евгемеризація) міфічних персонажів, які під впливом раціоналістського конфуціанського світогляду дуже рано почали трактуватись як реальні діячі глибокої старовини. Головні персонажі перетворювались у правителів та імператорів, а другорядні - у сановників, чиновників і т.п. Евгемеризація міфів сприяла й характерному для цієї релігії процесу антропоморфізації героїв, який продовжувався у народній міфології аж до останнього часу. Велику роль відігравали в цьому й тотемістичні уявлення. Відомі міфи про хаос (Хунь-тунь), праматір Нюй-ва (уявлялась у вигляді напівлюдини-напівзмії чи дракона) тощо. Давньокитайська релігія наповнена різноманітними духами з рисами тварин і людей, інших істот, мала зооантропоморфний вигляд. Основними персонажами давніх уявлень китайців є культурні герої - першопредки (вони виступають як творці культурних благ та предметів, що удосконалюють та поліпшують життя людей), а також їхні\nантиподи - руйнівники космічної та соціальної рівноваги. їхня боротьба -свідчення добра і зла, життя і смерті. З розвитком суспільства спостерігається поява верховних божеств, ієрархічна система яких була запозичена історіографами і служила подальшій евгемеризації міфічних героїв, особливо після створення Ханьської імперії (206 до н.е. - 220 н.е.), коли генеологічні міфи стали використовуватися для обґрунтування права на престол та доказу стародавності окремих родів.\nДавньоримська релігія- це своєрідне поєднання політеїстичних вірувань і культів рабовласницького суспільства з елементами релігійних уявлень епохи родового ладу римської громади. Ця релігія значною мірою відображена у римській міфології, яка в свою чергу зазнала величезного впливу грецької. З утворенням класів і держави боги давньоримської релігії (їх було близько 30) стали загальнодержавними, не пов'язаними з певною територією. Найвищим серед державних богів, що уособлював могутність Риму, вважався Юпітер. У Римі для всіх громадян був встановлений обов'язковий культ давньоримської трійці (Юпітера, Юнони й Мінерви). У римському релігійному культі суворо зберігалися старовинні традиції, що сягали родового ладу. Перетворення Риму на середземноморську державу спричинило чималий вплив східних культур з культами їхніх богів. Для релігійного життя періоду пізньої імперії характерний синкретизм. Це було наслідком підриву політеїстичної системи давньоримської релігії і переходу римлян до монотеїзму. Криза ж суспільного ладу (з початку нової ери і особливо в III-V ст. н.е.) викликала глибокі соціальні та світоглядні зміни в житті Римської імперії, стала причиною переходу величезних мас населення до християнства.\nОсобливості давньоукраїнської релігії розглядаються в параграфі "Українське язичництво" теми шістнадцятої цього підручника.\nДавньоіранська релігіявідома під назвами парсизм, маздеїзм, магізм. За своїм характером вона є класично дуалістичною системою поглядів, що виникають з X-VII ст. до н.е. її засновником вважають пророка Заратуштру (Зороастра). Тому цю релігію ще називають зороастризм. Заратуштрі приписують створення Гат - найстародавнішої частини священної книги "Авеста" і об'єднання основних релігійних уявлень стародавніх персів. Основна ідея зороастризму міститься у визнанні боротьби двох існуючих сил -Ахурамазди (уособлює світло, добро, істину і життя) й Анхра-Майнью (темрява, зло, омана і смерть). Ареною боротьби цих сил є світ; беруть участь у ній і люди, які володіють свободою вибору. Зусилля прибічників Ахурамазди повинні привести зрештою до перемоги світла й добра. Праведним життям, вартим спасіння, зороастризмом вважалося примноження матеріальних благ за допомогою землекористування. Сучасні послідовники зороастризму парси і гебри вважають праведною також підприємницьку діяльність. Культ зороастризму зводиться до визнання безсмертя душі, загробного життя і кінця\nсвіту, шанування священного вогню, якому присвячувались храми. Вогонь розглядається ними як "очищаюча сила". В наш час зороастризм не є надто багаточисельною релігією. Вона збереглася у парсів в Індії (Бомбей) та у вогнепоклонників в Ірані.\nСеред етнічних релігій Індії виділяються індуїзм, джайнізм та сикхізм.1 Розглянемо їх коротко.\nВ сучасній Індії поширений також індуїзм,що є результатом загальноіндійського історичного й етнічного синтезу. Індуїзм в класичному розумінні сформувався в середині першого тисячоліття н.е. внаслідок еволюції і злиття ведичних і брагманських традицій. В основу віровчення індуїзму покладені релігійні і філософські ідеї брагманізму (дгарма, карма, сансара, мокша, реінкарнація). Серед розмаїття богів в індуїзмі є найбільш поширені і шановані: це - Брагма, Вішну й Шива. Вони складають "тримурті" - тріаду головних індуських богів і уособлюють три основні функції - творчу, охоронну й руйнівну. Сьогодні самостійний культ Брагми майже відсутній. Перевага віддається богам Вішну й Шиві, які доступні і близькі рядовим віруючим. Шанувальники цих богів - вішнуїти та шиваїти складають дві основні групи індуїстів. Бог Вішну з'являється в багатьох образах і приймає десятки різних імен. Восьмим втіленням (аватарою) Вішну був Крішна, дев'ятим - Будда, прихід десятої аватари - Калкі очікується. Шива поєднує в собі протилежні, але злиті між собою риси: він водночас і носій смерті, і переможець її. Він знищує і дарує життя. В індуїзмі популярним є також культ богинь, які виступають у ролі дружин основних богів. Крім того, кожний індуїст обирає для поклоніння особистого бога серед трьох тисяч існуючих.\nКультова практика індуїстів така ж різнорідна, як і саме вчення. Але спільним є визнання трьох шляхів (марги) вшанування Бога, наближення до нього і спасіння: кармамарга (праведне життя у відповідності до релігійних настанов), джнянамарга (правильне пізнання Бога через філософствування і роздуми), бгактімарга (наближення до Бога через безмежну любов до нього). Всі об'єкти пошування в індуїзмі - священні камені, рослини, тварини, Боги -мають свої храми, часовні, вівтарі, яких в Індії тисячі різних культурних традицій, архітектурних форм.\nВ індуїзмі відсутня єдина церковна організація. Його функціонування забезпечується інститутом жрецтва, авторитет якого зберігається досі. Храмові жреці відправляють культ в храмах, місцях масових молінь. Домашні жреці наглядають за релігійним* життям у родинах.\nІндуїзм нині спов


Для опозиційних сил зараз важливо створити фундамент для майбутньої роботи в парламенті, а не втратити довіру один до одного | Максимов Віталій Вікторович\nЦього тижня кандидат у народні депутати України від партії «УДАР» по м/о №163 Віталій Максимов продовжує зустрічатися із колективами підприємств, організацій та установ м. Тернополя. Зокрема, свою передвиборчу програму він презентував у загальноосвітніх школах №№ 3 і 16, шкірвендиспансері, КП «Тернопільелектротранс», на Тернопільському речовому ринку, перед колективами психоневрологічної лікарні та ряду виробничих фірм.\nДивує тернополян, чому об’єднана опозиція вперто продовжує прив’язувати «УДАР» до провладних сил. «Ми не збираємося воювати з опозицією. Наш головний супротивник – Партія регіонів. Наші пропозиції колегам про співробітництво залишаються в силі”, – відповідає Віталій Максимов. Він зазначає, що сьогодні закладається не тільки база можливої перемоги на виборах, але й майбутнього співробітництва у Верховній Раді.\n“Якщо всі опозиційні партії приймуть наш принцип, що головним нашим опонентом є Партія регіонів, якщо ми будемо йти до виборця з єдиним гаслом ” Жодного голосу Партії регіонів!”, то в опозиційних сил є шанс одержати спільну перемогу, – підкреслює він. – На жаль, на словах колеги по опозиції це визнають, але справи розходяться зі словами.Ми зазнаємо атак з боку спікерів опозиції різного рівня, у ЗМІ вкидаються провокації проти нас. Якщо “Батьківщина” хоче перемоги демократичних сил на виборах, їй варто припинити таку “боротьбу за виборця” за будь-яку ціну. Якщо продовжиться політика на взаємознищення, і партнери по опозиції будуть і далі вправлятися в критиці “Удару”, а не агітації за себе – одержимо спільну поразку. Дуже б цього не хотілося”.\nЗастерігає Віталій Максимов виборців і від можливих фальсифікацій на виборах. «Перша спроба влади вплинути на результати голосування буде тоді, коли ви не прийдете на вибори, – каже «ударівець». – Тоді у ваших бюлетенях «намалюють» все, що буде потрібно Партії регіонів. Друга спроба – коли вам на руки видадуть лише один бюлетень – із назвами партій. Пам’ятайте: бюлетенів має бути два – один із назвами партій і другий – із прізвищами кандидатів, що балотуються по вашому мажоритарному округу. І третя спроба влади знівелювати ці вибори буде пов’язана із підкупом виборців. Мені вже сьогодні скаржаться, що за один голос пропонують 250 гривень. Але за ці гроші купують не ваш голос, а ваше майбутнє і вашу совість».\nЗнаючи, що Віталій Максимов – єдиний із кандидатів, котрий вже зараз (а не після виборів) допомагає тернополянам вирішити їхні проблеми, на зустрічах люди звертаються до нього із наболілими питаннями на їхніх підприємствах. Часто зазначають, що вже ходили на прийом до різних чиновників, але влада глуха до людських проблем. «Я захищу вас, і буду захищати завжди, – відповідає Максимов. – Бо все своє життя я присвятив захисту людей».\n« Кость Бондаренко: Представляємо інформаційні зведення аналітиків Фонду “Українська політика” з регіонів України\nВіталій Максимов: «Такі масштабні фальсифікації виборчого процесу Тернопільщина бачить уперше» »


ПРАВДА ПРО БАБИН ЯР / Персонал Плюс - №47 (146) 23—29 листопада 2005 року\nПерше завдання українських істориків — віднайти місця, куди німці вивез-ли з Києва жидівських жителів, дослідити їхню подальшу долю та, можливо, місце знищення. Цього нам не вдасться дізнатися від «уцілілих» з Бабиного Яру — насправді вислужників НКВД. Вони, як і колись, поширюють казку Соломона Лозовського, Іллі Еренбурга та їхнього Совінформбюро. Навіть у похилому віці не припиняють відстоювати свою більшовицьку брехню ветерани ЧК, НКВД і КГБ.\nВ Американському національному архіві зберігається близько ста тонн гітлерівських документів, що їх досі ніхто не переглядав. Мабуть, удвічі більше документів у архівах колишнього Радянського Союзу. У них напевно ховається відповідь на київську «загадку в загадці».\nТижневик «Україна» і «Ліберальна газета» першими не обмежилися свідченнями «уцілілих». Зате вони описали, як за допомогою аерофото-знімків і локальної обсервації терену встановлено місце поховання більшості українських жертв, убитих гітлерівцями в Києві, а між ними й поетеси Олени Теліги. Біля цієї братської могили — одна з чотирьох опор телевізійної вежі. Тут, на місці поховання, хтось із працівників телебачення посадив малинник й донині ростуть дві великі липи, які видно свіжопосадженими малими деревцями на фотознімках часів війни. Пере-вірка на місці в листопаді 1993 року виявила: неве-ликий пам’ятний дерев’яний хрест на леваді, що за 750 метрів на захід від терену телевежі, стоїть на місці, яке не має нічого спільного з братськими могилами. Ще далі від могил жертв ЧеКа і гітлерівців зведено бронзовий соцреалістичний пам’ятник Бабиного Яру — за 300 метрів на південь від дерев’яного хреста.\nДля голови Єврейської ради України І.Левітаса Бабин Яр — це «загадка в загадці».\nІлля Левітас, голова Єврейської ради України (об’єднання жидівських товариств в Україні), 1993 року в статті «Нерозгаданітаємниці Бабиного Яру» тижневика «Еврейские ве-сти» висловив віру щодо знищення сотень тисяч жидів у Бабиному Яру. Проте, будучи людиною якоюсь мірою об’єктивною, він нарахував і проаналізував п’ятнадцять суперечностей у всій цій історії, які бентежать його і яких він ніяк не може пояснити. Тому й назвав історію Бабиного Яру «загадкою в загадці».\nГолова Левітас так пише про своє збентеження: «Як бачимо, кількість жертв зростає. Од- нак Надзвичайна комісія з роз слідування зло діянь фашистів на окупованій тери торії, яка почала свою роботу од разу ж після виз волення Києва, знову подала кількість жертв з німецькою точністю — 33771 осіб. Як це число потрапило 1943 року до Надзвичайної комісії — теж загадка. Те, що ця цифра знову збіглася з точністю до однієї лю-дини в наших даних і в даних окупантів, — це вже «загадка в загадці».\nНа нашу думку, таємні звіти Einsatzgruppen, звідки взято ці числа, це одна з багатьох совєтських або альянтових підробок. Левітасові вар то пригадати про ще одну з багатьох та важливих суперечностей у свідченнях «очевидців» і «уцілілих». Майже всі уцілілі жиди через два роки після «різні» у Бабиному Яру свідчили, що в останні дні вересня та в перші дні жовтня 1941 року врятувалися від екзекуції, ховаючись голими по ярках. Вони розпо відали, що тоді була така посуха й спека, що одна жидівка через нестачу води мусила своєю слиною поїти голе немовля. У статті І.Левітаса також читаємо: «Одна жінка розповідала, що їй і подрузі (їм було по 12 років) дали баночки з водою і ватні тампони, їх просили змочувати губи дітям, які були з ними.\n«29 вересня: цілий день лив дощ, дороги перетворилися в багно. Над-вечір прояснилося, стало холодно. Пожежу в Києві майже погасили».\nЯк «уціліла» Ася Несгорт та інші вижили голими у корчах та з немовлятами на руках в яру, опинившись кілька днів під дощем зі снігом, коли ще не було сухого листя на землі?\nЯк «уціліла» І.Пронічева могла свідчити в дармштадтському суді, що упродовж цих чотирьох днів вона помирала від спраги і спеки?\nУ книжках Т.Строкача «Партизани України» та А.Чеканюка «Народне ополчення в героїчній обороні Києва і Одеси» теж нема й згадки про Бабин Яр. Бо Інформбюро Наркоміндєлу «пустило «качку» про винищення населення Києва лишень між західними альянтами, оскільки тоді ще не було видано наказу поширювати цю звістку в Радянсько-му Союзі.\nВажливим доказом, що винищення киян у Бабиному Яру — вигадка совєтської пропаганди, є «Нота Народного Комиссара иностранных дел тов. В.Молотова о чудовищных злодеяниях, зверствах и насилиях немецко-фашистских захватчиков» від 6 січня 1942 року та пізніші її варіанти. В анг-ломовних виданнях для експорту на Захід записано: «За кілька днів німецькі бандити вбили й замучили на смерть 52 000 чоловіків, жінок і дітей, знущаючись над тими українцями, росіянами й жидами за їхню вірність Радянському уряду... Німці зібрали велике число жидів, зокрема жінок і дітей, на Жидівському кладовищі... Перед розстрілом усіх роздягнули догола й побили... Після розстрілу німці присипали всіх тонким шаром землі».\nПо-перше, завважмо, що в ноті нейдеться про якийсь яр чи то яри, а місцем поховання виразно названо Жидівське кладовище. По-друге, ця офіційна нота Інформбюро Наркоміндєлу вказує, що вбивцями були німці, а не українці або українська поліція. По-третє — йдеться в ній, — головними жертвами німців були українці, а про жидів згадано на третьому місці.\nСвідчення радянської преси за час окупації Києва.\nЗ огляду на труднощі зв’язку під час війни час-то виникали суперечності між тими організаціями щодо інформації. Через помилки та через те, що постійно ЩОСЬ не договорювалося, зокрема щодо Бабиного Яру, можна було побачити, як творилася брехня, довідатися про державні таємниці та додуматися до правди. Аналіз хронології повідомлень тих трьох радянських пресових служб дає змогу дізнатися: коли, як, хто і чому роздмухував казку про трагедію киян на Жидівському кладовищі, а згодом — жидів у Бабиному Яру.\nІ хоча в цих повідомленнях впереміш правди і брехні, вони — цінне історичне джерело. Однак, по-перше, нині архівні документи важко знайти і невідомо, хто їх туди поклав та чи вони не підроблені. По-друге, повідомлення пресових служб зроблено нашвидкуруч, а тому не всіх їх узгоджено. По-третє, працівники архівів не-зрідка обмежують до них доступ. По-четверте, найважливіше, повідомлення преси важко підробити, бо друкували їх різноманітні часописи,часто й поза Радянським Союзом.\nПерша згадка в пресі про Бабин Яр.\nЕренбург у своїй статті говорить про старе, вже тоді занедбане та не-використовуване (позаяк не було доброго під’їзду) Кирилівське кладовище. З другого боку, Жидівське кладовище, згадане Молотовим, було біля головного русла Реп’яхівського Яру, який починався від того цвинтаря. Лише в найліпшому разі можна написати, що Жидівське кладовище було «побіч», «біля» або «над» Бабиним Яром, але ніяк не можна сказати, що воно було у «Бабиному Яру».\nТижнем пізніше, 3.Х.42 p., «Красная звезда» опублікувала статтю «Фашистский произвол в Києве», підписану воєнним кореспондентом ТАСС. Ця стаття грунтувалася на інтерв’ю з киянами, які перебралися через фронт до «Большой земли». Кореспондент ТАСС пише про «кривавий терор німців» у Києві і як найгірший його прояв наводить факт розстрілу німцями порушників (які запізнилися лише на десять хвилин) комендантської години. Однак ні цей неназваний кореспондент, приписаний до «действующей армии», ні численні біженці-кияни тоді ще нічого не знали (тож і не згадали) про масові розстріли у Києві. Відомо, що російськомовна нота Молотова у «карманному» виданні для кожного політрука про «казнь» у Києві також не згадувалася. Отож «указ» Інформіндєлу про те, що в пресі СРСР від 27.IX.42 р. можна натякати про винищення громадян у Києві, дійшов до Совінформу та Еренбурга, але не дійшов до прифронтового кореспондента ТАСС. Виглядає так, що обмін інформацією поміж Інформіндєлом і ТАСС ще не узгоджено. Стаття І.Еренбурга у «Крас-ной звезде» від 27.IX.42 p. — доказ цього.\nСША «Вечірній Київ», 16 березня 1996 р.


В Україні мають значно подешевшати автомобілі - Auto24\n14 лютого 2018 , 12:07\nЛише за офіційними даними на кінець минулого року в Україні знаходилось 425 400 автомобілів з іноземною пропискою. В середньому їх ціна на 56 відсотків нижча, аніж на аналогічні авто на українських номерах. Багато громадян вбачають в такій ситуації можливість пересісти на кращій автомобіль – продають авто на український реєстрації та купують автівку «на бляхах».\nЧитайте також: Електромобіль на литовських номерах став доступним за 300 грн на день\nНа даний момент з боку влади не варто чекати репресивних дій по відношенню до власників автомобілів на іноземній реєстрації. Це може викликати негативну соціальну реакцію, яку навряд чи стануть розпалювати напередодні виборів. Отже, при збереженні теперішнього відношення влади до автомобілів «на бляхах» можна прогнозувати подальше здешевлення автомобілів з українською реєстрацією. Втім, можливі і інші варіанти.


Павло Кулинич: «Державна монополія зашкодить земельному ринку» – Наше слово\nв Новини — Автор: «Наше слово» —\t13.07.2013\nВ Україні на широке громадське обговорення винесено проект закону «Про обіг земель сільськогосподарського призначення», розроблений Державним агентством земельних ресурсів України.\nФахівці зазначають, що це вже друга спроба підвести законодавче підґрунтя під формування земельного ринку. Перша виявилася невдалою: Верховна Рада торік так і не змогла ухвалити закон «Про ринок земель». І тепер автори такого важливого законодавчого акту спробували обійти попередні помилки. Новий законопроект, на їх думку, містить положення, покликані надійно захистити інтереси власників та користувачів земельних ділянок, забезпечити стале землекористування, раціональне та ефективне використання угідь, унеможливити спекулятивні операції та монополізацію земель сільськогосподарського призначення.\nТа чи достатньо таких підходів, аби досягти суспільної згоди для формування в країні прозорого земельного ринку? Які «підводні камені» спроможні завадити подальшій реалізації закону, а отже, і його підтримці з боку законодавців?\n– Павле Федотовичу, хто, у відповідності до цього законопроекту, буде основним гравцем на ринку землі?\n– Якщо законопроект буде прийнятий без змін, то основним гравцем на ринку землі буде держава в особі відповідних органів влади. В першу чергу, це Державне агентство земельних ресурсів України та Державний земельний банк. Ці гравці визначатимуть весь формат земельного ринку.\n– Чому така велика роль відводиться Державному земельному банку?\n– Спочатку ідея створення Державного земельного банку виникла як пропозиція ряду політиків. Виникла, як то кажуть, на родючому ґрунті.\nСправа в тому, що система державного регулювання земельних відносин у процесі здійснення земельної реформи виявилася не дуже ефективною. Основний акцент був зроблений на приватизацію земель, поділ земель на земельні ділянки, надання права приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарським товаровиробникам.\nАле проблема є значно ширшою. Є ще загальносоціальні, загальноекономічні пріоритети суспільства, які не були враховані. Тому Державний земельний банк пропонується як формування, яке має ці інтереси забезпечити шляхом регулювання ринку земель та стимулювання його розвитку в певному напрямі. Зокрема, Державний земельний банк повинен потурбуватися про консолідацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення (отих трьох-чотирьох гектарів, які селяни отримали в процесі паювання) та про формування більш економічно життєздатних землеволодінь сільськогосподарських товаровиробників.\nКрім того, Державний земельний банк мусить знайти механізм впливу на розвиток системи сільськогосподарських товаровиробників. Нинішня система, м’яко кажучи, не є оптимальною. На сьогодні в ній домінують агрохолдинги. Цей тип сільськогосподарських товаровиробників сьогодні динамічно розвивається. Агрохолдинги домінують на ринку як виробники і експортери сільськогосподарської продукції. Вони мають доступ до дешевих закордонних банківських кредитів. Завдячуючи їм та володінню великою кількістю сільськогосподарських угідь, агрохолдинги, виробляють дешевшу сільськогосподарську продукцію, і це дає їм змогу витісняти з продовольчого ринку дрібних та середніх сільськогосподарських товаровиробників.\n– Навіщо державі потрібне монопольне становище на ринку землі?\n– Питання дуже важливе і цікаве. Я можу відповісти в контексті, як на нього відповідають чільні посадовці. Зокрема, багато з них вважає, що вирішити проблему продовольчої безпеки країни в нинішній ситуації можна винятково за умови ренаціоналізації земель. Тобто, повернення частини приватизованих земель, і, зауважу, – значної частини, у власність держави. Причому ці землі мають бути сконцентровані в Державному земельному банку. А вже він передаватиме їх у користування, зароблятиме на цьому гроші і надаватиме їх у вигляді дешевих кредитів дрібним та середнім сільськогосподарським товаровиробникам. У такий спосіб підтримуватиметься село.\nМені здається, що питання ставиться не дуже коректно. Історичний досвід засвідчує, що держава зарекомендувала себе поганим сільськогосподарським товаровиробником. Це стосується не лише України. Саме тому в країнах з розвиненою економікою – в європейських країнах, США, Канаді і в тих країнах, де ринкова економіка динамічно розвивається, наприклад, у Китаї, акцент робиться на розвиток приватної ініціативи.\nДержава може контролювати використання земель, але це необов’язково робити шляхом націоналізації ділянок сільськогосподарського призначення, концентрації земельної власності в руках одного власника. Навіть якщо він уособлює державу. Такий шлях невірний.\n– Хто ще, крім держави, буде гравцем на ринку землі?\n– Світова практика доводить, що земельний ринок стає успішним лише в тому разі, коли він задовольняє публічні і приватні інтереси. Публічні інтереси асоціюються з інтересами держави, а приватні, як правило, асоціюються з інтересами дрібних, середніх та великих сільськогосподарських товаровиробників.\nЧому в багатьох країнах світу держава вважає необхідним враховувати інтереси дрібних і середніх сільськогосподарських товаровиробників? Відповідь дуже проста. Тому що дрібні і середні сільськогосподарські товаровиробники більшою мірою враховують соціальні інтереси сільських територій. Вони створюють більшу кількість робочих місць, сплачують податки за місцем реєстрації, власники таких сільськогосподарських формувань мешкають у сільській місцевості і зацікавлені в її розвитку.\nТому держави, які зрозуміли таку особливість, намагаються знайти баланс між ефективністю сільськогосподарського виробництва, яка більшою мірою пов’язується з великим та надвеликим аграрним бізнесом, і соціальним аспектом сільськогосподарського виробництва, який пов’язується з розвитком дрібного та середнього сільського господарювання.\n– Законопроект містить норму, згідно з якою громадянин України може купити земельну ділянку лише за умови, якщо він якнайменше три роки мешкає у місцевості, де ця ділянка розташована. Як ця норма може спрацювати?\n– Я не впевнений, що ця норма спрацює, бо передбачає дуже багато «якщо».\nЯкщо людина мешкає у певній місцевості і захоче купити земельну ділянку. Це – перша умова. Друга – якщо у цій місцевості хтось захоче продати земельну ділянку. Бо якщо не виявиться такого бажаючого, то не буде, що й купувати. Третя умова – якщо сторони зійдуться в ціні і укладуть угоду. І цей перелік «якщо» можна продовжити.\nЯк бачимо, схема купівлі-продажу землі українським громадянам надто ускладнена. Але проблема полягає не лише в цьому.\nЗгадана правова пропозиція не враховує загального напряму конституційного регулювання прав і свобод людини. Українська Конституція передбачає, що приймати нові закони, які обмежують раніше надані законами України права і свободи, неприпустимо. А тут ми якраз маємо саме такий випадок.\n– У чому це обмеження проявляється?\n– Якщо громадянин захоче придбати земельну ділянку, то це означає, що він готується стати сільськогосподарським виробником. Він проживає в сільській місцевості, накопичує досвід сільського господарювання, відтак, потребує земельної ділянки.\nТа може статися таким чином, що в тій місцевості, де він мешкає, ніхто не продає землю. Питання – що йому робити? Чекати на слушний момент, який може і не настати?\nУявімо іншу ситуацію – знайшовся бажаючий продати земельну ділянку. Але в законопроекті «Про обіг земель сільськогосподарського призначення» містяться норми, які дозволяють державі, територіальним громадам та Державному земельному банку перехопити її. Тож людина буде позбавлена можливості реалізувати своє конституційне право – на конкурсних засадах набути у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення.\n– Як ця норма законопроекту може вплинути на інвестиційну привабливість земельних ділянок, пропонованих до продажу?\n– Тут є пряма залежність. Громадянин, який купує землю, вже є інвестором. Він витрачає гроші не лише на придбання земельної ділянки. Частину коштів він відкладає для того, аби налагодити на ній сільськогосподарське виробництво. І якщо цю норму не скасувати, то знайдеться багато наших співвітчизників, які не зможуть реалізуватися як потенційні інвестори.\nТепер стосовно інших потенційних інвесторів – сільськогосподарських товаровиробників, у тому числі, й агрохолдингів. Оскільки державі, територіальним громадам і Державному земельному банку надається фактично виключне право на придбання землі сільськогосподарського призначення, то, знову ж таки, до цих інвесторів черга може не дійти.\n– Земля сільськогосподарського призначення продаватиметься винятково тим людям, які мають намір займатися сільськогосподарським виробництвом, чи й тим, хто хоче мати її як капітал, здавати в оренду і від того отримувати дохід?\n– Проект закону «Про обіг земель сільськогосподарського призначення» складений таким чином, що він, насамперед, стимулює використання земель їх власниками.\nКоли громадянин збирається придбати земельну ділянку, то, у відповідності до законопроекту, має вчинити певні дії. Одна з них – оголошення наміру самостійно господарювати на ній. Лише тоді громадянин може бути зареєстрований як покупець та отримати дозвіл на придбання цієї земельної ділянки. Отже, законопроект стимулює власника-виробника сільськогосподарської продукції, але не власника-орендодавця.\n– Але такий підхід може звузити можливості ринку землі, бо зменшиться кількість потенційних покупців…\n– Однозначно! Я глибоко переконаний в тому, що, надаючи українським громадянам доступ до ринку земель сільськогосподарського призначення, ніхто не повинен обмежувати їх можливості використання земельних ділянок. Будь-який громадянин може накопичити фінансові ресурси і придбати земельну ділянку. Але уявімо, що на цьому його фінансові ресурси вичерпалися. Йому треба десь заробити кошти для того, аби купити той же трактор, комбайн, іншу техніку. Якийсь час він міг би заробляти потрібні кошти шляхом передачі землі в оренду. А так він позбавляється такої можливості.\nДо того ж мінімальний термін оренди, передбачений законопроектом, складає 7 років. Зараз робоча група по підготовці законопроекту збирається навіть збільшити його. Якщо людина, придбавши земельну ділянку у власність, розлучається з нею на тривалий час, то ця власність перетворюється на антивласність.\n– Увесь час в Україні наголошується на тому, що земля сільськогосподарського призначення не продаватиметься іноземним громадянам та іноземним юридичним особам. Заразом європейський досвід доводить, що ці обмеження мають тимчасовий характер. Як це у подальшому буде в нашій країні?\n– Дійсно, питання про доступ іноземців до земельної власності, зокрема, до власності на землі сільськогосподарського призначення в країнах Південної, Східної та Центральної Європи і в Україні вирішуються в різних політико-правових площинах. Перші є членами Європейського Союзу. Ми збираємося стати асоційованим членом ЄС. Однак маю зазначити, що в європейських країнах діє загальне правило вільного пересування власності, капіталів, товарів і робочої сили. Це означає, що в кожній країні, яка є членом Європейського Союзу, громадяни інших країн-членів Євросоюзу мають право придбати земельну ділянку.\nЛише при переході центральноєвропейських та східноєвропейських країн із статусу не членів Європейського Союзу до статусу членів ЄС введені обмеження на продаж земель сільськогосподарського призначення іноземцям-членам країн Євросоюзу. У Польщі, деяких інших країнах такий перехідний період уже закінчився, але у них дозвіл на придбання земель сільськогосподарського призначення дають лише громадянам країн ЄС. Іншим громадянам, наприклад, громадянам Китаю чи України такого права можуть не дати, і це буде правомірно.\nЧому так? Бо ці країни захищають власного, європейського, сільськогосподарського виробника. Україна також має надавати такий захист своєму сільськогосподарському виробнику, але з урахуванням фінансово-економічного статусу нашої країни. А він полягає в тому, що середній рівень доходів сільськогосподарського бізнесу і громадян є значно нижчим за середній рівень доходів аграрного бізнесу у країнах Європейського Союзу, і набагато нижчим за дохід тамтешніх громадян. Тому встановлення обмежень щодо придбання земель сільськогосподарського призначення в Україні є абсолютно логічним кроком нашого законодавця. І в законопроекті «Про обіг земель сільськогосподарського призначення» ця традиція буде продовжена.\nНа мій погляд, це має тривати до того часу, коли рівень доходів виробників сільгосппродукції, громадян України в середньому буде співставним з рівнем доходів у країнах Європейського Союзу. Тільки тоді ми зможемо відкрити двері для іноземних громадян і це не зашкодить нашим національним інтересам.\nМітки: "АгроІвест", агросектор, земельна реформа


Дитячий магазин одягу по кращим цінам | Новости о бизнесе\nДитячий магазин одягу по кращим цінам\nHomeДитячий магазин одягу по кращим цінам\nЛаскаво просимо в інтернет-магазин дитячого одягу «Чебурашка»! Ми завжди готові запропонувати вам щось особливе і те, що ідеально підійде вашій дитині. Наш асортимент дуже широкий і дозволяє вибрати все необхідне для будь-якого віку, від немовляти до підлітка 12 років. Вас чекають приємні сюрпризи, які наш інтернет магазин надасть вам, при цьому виключно позитивні емоції вам гарантовані. Наш інтернет магазин дитячого одягу який ви знайдете тут: https://chebyrashka.com.ua наполегливо рекомендую.\nШопінг та його особливості\nВи купуєте найкращу річ для свого малюка, але от біда, проходить зовсім небагато часу і те, що ще вчора було впору вашому малюкові, завтра зовсім йому не підійде — ваш малюк виріс! І новий годинник походів по магазинах, які, можливо, прийдуть до смаку вашій дитині, здадуться вам ще одним випробуванням. Купити дитячий одяг сьогодні зовсім не проблема. Труднощі в іншому. Брати кожен раз дитину собою за покупками, совати між магазинами, вислуховувати переконливі промови продавців і інші обов’язкові моменти здійснення покупок. Погодьтеся, це втомлює. Візьмемо для прикладу вибір дитячого одягу Києва. Кількість пропозицій буквально зашкалює. Зробити обхід навіть невеликої частини магазинів — серйозне завдання навіть для найбільших шанувальників шопінгу. Але вихід є: інтернет шопінг. Ви здивуєтеся, наскільки все просто вирішується з візитом в «Чебурашку».\nАсортимент і вибір\nТрохи про процес вибору. Уявіть собі величезний магазин дитячого одягу з десятками тисяч позицій. Скільки торгових залів знадобиться, щоб вмістити такий шикарний вибір? А скільки часу необхідно для обходу таких галерей? Інтернет-магазин «Чебурашка» в плані асортименту відноситься якраз до таких місць. З тією лише різницею, що вся площа обмежена дисплеєм вашого персонального комп’ютера. І, перебуваючи в затишному кріслі або дивані вашого дому / квартири, ви комфортно вирішуєте задачу: як купити дитячий одяг для новонароджених, малюків, підлітків.\nПереваги відвідування нашого інтернет-магазину\nМи відразу перейдемо до найголовнішого, щоб не втомлювати вас читанням і залишити час на покупки.\nдуже низькі ціни, ви насилу знайдете ціну нижче в інших магазинах на схожий товар;\nшвидкий пошук потрібного одягу;\nдоставка «з рук в руки»;\nможливість відвідування шоу-руму.\nЯк бачите, вигоди очевидні. Ви не втомлює своє чадо багаторазовими примірками, а самі істотно економите час і нерви. Більш того, купуєте дійсно вподобану річ, а не те, що має намір продати вам продавець-консультант звичайного магазину. По суті, в порівнянні з цілими кілометрами торгових залів, шлях до моменту покупки може скоротитися до відстані між комп’ютером і вхідними дверима вашого будинку. І ще один дуже важливий момент. Ви плануєте свої витрати і купуєте тільки необхідне зараз. У нас також є дитяче спортивне взуття ось тут: https://chebyrashka.com.ua/dityache-vzuttya/dityache-sportivne-vzuttya.


Продам 3-к будинок, 50 м², 24500 $ вулиця Алма-Атинська\nУ відмінному житловому стані. МПО, нове опалення, нова косметика, натяжні стелі. Вода централізована. Нова електропроводка. Рік побудови приблизно 1955 - й. Продається не окремий будинок, а частина будинку або пів будинку.\nЄ місце для стоянки машин, відмінні під’їзні шляхи, поруч школа.\nВулиця Алма-Атинська, Амур-Нижньодніпровський район, Дніпро. Лівий берег р. Дніпро, назва мікрорайону: «Ломовка»\nАдреса: Вулиця Алма-Атинська Лівий берег р. Дніпро,\nПлоща будинку 50 м²\nКількість переглядів - 456\nДата: 07.02.2021. Об'ява№ 10-166-h\nПровулок Донецький. Лівий берег р. Дніпро, мікрорайон: «Ломовка»\nНовобудова !! Поруч всі комунікації та інфраструктура. По вулиці газ, опалення можна робити на газу або на електро. Вікна МПО Планування вільне, площа обох поверхів 130 квадратів.\nксеньевка (2 вар.)\nпечное отопление (8 вар.)\nшлаковый (багато вар.)\nанд район амур нижнеднепровский район петрозаводская (2 вар.)\nдачи днепр продажа до 15000 $ (3 вар.)\nподгородное до 72000 $ (7 вар.)\nОб’ява № 10-166-h 📱 Дзвонити на Київстар 📱 Дзвонити на Vodafone


Перепис населення в Україні можна буде провести в 2023 році - Верещук - Україна 24\n22:04, 15 вересня\n"З'ясувалося, що для перепису населення потрібні мільярди, і їх потрібно десь брати", – сказала Ірина Верещук\nПерепис населення в Україні відкладено ще на рік. Чому у 2022 році неможливо провести в Україні цю процедуру, в ефірі програми "Хард з Влащенко" на телеканалі "Україна 24" повідомила народний депутат від фракції "Слуга народу" Ірина Верещук.\n"Якщо я правильно розумію, це буде повноцінний перепис населення, тобто від будинку до будинку, щоб ми чітко знали, скільки у нас людей. Це було нашим програмним кроком, ми говорили, що почнемо з перепису. Але з'ясувалося, що це мільярди, і їх потрібно закласти в бюджет і десь взяти. А якщо взяти, то від когось забрати. Нормально, що це буде у 2023 році, через те, що у 2022 в нас немає таких коштів - потрібно на безпеку, оборону, субсидії. Нормально, що перепис буде, ненормально, що ми не розрахували свої сили, спочатку пообіцявши, але зробивши фальстарт з Дубілетом і тим переписом, чи буде довіра до таких показників?", - зазначила нардеп.\nНагадаємо, що в січні 2020 року Дмитро Дубілет, який на той момент обіймав посаду міністра Кабміну, опублікував у соцмережі результати оцінки населення України щодо так званого електронного перепису. При цьому метод, до якого вдалися, щоб підрахувати кількість українців, був нестандартним. Його вивели за формулою, в яку заклали показники трьох методів підрахунку.\nТак, під час підрахунку враховували опитування домогосподарств, державні реєстри та дані мобільних операторів. Бралися також дані Держстату про вік і гендерну приналежність населення, дані реєстрів обов'язкового державного соціального страхування та Пенсійного фонду, зокрема, для розрахунку кількості людей віком понад 60 років. Третьою складовою у формулі стали дані держреєстру фізосіб, дані про українців, які отримують пенсії, субсидії, а також осіб, які подавалися на закордонний паспорт. У методу знайшлося багато супротивників, однак сам Дубілет вважав, що метод себе виправдовує через те, що похибка склала лише 2,86% та й сам "перепис" виявився майже безплатним.\nРаніше прем'єр-міністр Денис Шмигаль повідомив про планований перепис населення у 2023 році. За його словами, цей перепис буде "незвичайним" через те, що його проводитимуть за допомогою нових технологій.\nКрім того, згадуючи про перепис населення, варто нагадати, що Росія доклала зусиль у напрямку вивезення українців з Луганської та Донецької областей. Роздача російських паспортів насправді не має нічого привабливого, вважає російський правозахисник Марк Фейгін. Він зазначив, що ідея про дешеву робочу силу, яку представлятимуть переселенці з територій Донецької та Луганської областей, давно обговорюється в російському уряді. "Насправді вже низку планів з освоєння території Сибіру було озвучено міністром оборони Шойгу, який заявив, що будуватимуться міста в Сибіру. Там коментарі такі, ніби це всього лише передвиборче гасло. Шойгу очолює список "Єдиної Росії" на так званих виборах до Держдуми, і що насправді за цим ніщо не стоїть, що всі ці плани будуть забуті після виборів 17 вересня. Насправді це не так", - сказав Фейгін.\nДжерело Україна 24 Теги Денис Шмигаль Ірина Верещук українці бюджет


Ющенко: вбивство за участі бютівця намагаються закрити - Укрaїнa - TCH.ua\nВіктор Лозінський, підозрюваний у вбивстві на Кіровоградщині © Сегодня\nУкрaїнa 25 червня 2009, 12:45\nПрезидент вимагає від правоохоронців провести відкрите розслідування справи про вбивство, в причетності до якого підозрюють депутата Лозінського.\nПрезидент Віктор Ющенко вимагає від правоохоронних органів поновити слідчі дії у справі розслідування вбивства мешканця Кіровоградської області Валерія Олійника. У причетності до злочину, нагадаємо, підозрюють народного депутата БЮТ Віктора Лозинського.\nЗа словами Ванникової, Ющенко вимагає від правоохоронних органів поновити слідчі дії у справі розслідування резонансного вбивства, незважаючи на ранги, фінансові статки потенційних злочинців, а також політичні сили, які їх захищають.\n"З огляду на коментарі міністра МВС та інших високопосадовців, складається загальне враження, що мета МВС - закрити справу, замість її оперативного розкриття та притягнення винних до відповідальності", - наголосила прес-секретар.\nОргани, покликані служити інтересам народу, сьогодні приватизовані політичними силами і фактично перетворені на партійні охоронні служби, додала вона. "Однією з причин, яка дозволяє чиновникам уникати відповідальності за скоєні злочини та породжувати правовий безлад у країні, є депутатська недоторканність", - переказала Ванникова позицію президента.\n"Вона відкриває для потенційних та реальних злочинців шлях до високих державних посад і ставить їх понад законом, а тому має бути скасована", - додала речниця Ющенка.\nНагадаємо, Всеукраїнське об'єднання "Свобода" звинуватило бютівця Валерія Лозинського в тому, що він разом із прокурором і начальником міліції Голованівського району Кіровоградської області вбив місцевого мешканця.\nРазом із тим, у Блоці Тимошенко заявили, що депутат Лозінський нікого не вбивав, а просто чинив самооборону. За інформацією першого віце-прем'єра Олександра Турчинова, загиблий був браконьєром і напав на машину ,в якій їхали учасники інциденту. Ті, за цією версією, викликали спецназ, дії якого й призвели до смерті селянина.\nВідеоВанникова про вбивство за участі бютівця\nУкрaїнa 25 червня 2009, 17:54