Поразка «Зірки» зіпсувала свято кіровоградцям (ФОТО) — Інформаційний портал Кіровоградщини - Гречка - Новини Кропивницький\nПоразка «Зірки» зіпсувала свято кіровоградцям (ФОТО)\nОпубліковано Субота, 20 вересня 2014, 21:53 . в Спорт\n«Зірка» вдруге поспіль програла та не змогла порадувати кіровоградців у ювілейний день - 260-річчя міста. Поразка у попередньому виїзному турі від Дніпродзержинської «Сталі» виглядала якимось непорозумінням, що мав виправити домашній матч 9 туру Чемпіонату України з футболу у Першій лізі з чернігівською «Десною», але він, нажаль, підтвердив, що з нинішнім складом кіровоградської команди поставлені керівництвом клубу задачі виконати непідсилу.\nІ це на післяматчевій прес-конференції підтвердив головний тренер «Зірки» Анатолій Бузнік.\nСценарій гри господарів наші суперники зламали вже на початку гри забивши швидкий м’яч на 6 хвилині. Захисник деснянців Єгор Картушов отримав скидку з лівого флангу і з льоту метрів із 18-ти потужно пробив. М’яч пролетів біля Павла Поштаренка, але зреагувати на нього він не зміг. 0:1 і господарі опинилися в ролі наздоганяючих.\nНаші футболісти мали б прокинутися, а натомість ледь не пропустили від того ж таки Картушова вдруге на 11 хвилині. На щастя цього разу наш кіпер був на місці. Потім небезпечний момент біля воріт кіровоградів створив Микола Агапон.\nЗірчані ж більше запам’яталися великою кількістю технічного браку при передачах. Перший удар у напрямку воріт суперників вони створили лише на 21 хвилині, але спроба Дмитра Фадєєва не несла ніякої небезпеки для «Десни».\nВзагалі переважна більшість першого тайму не вирізнялася видовищністю: в’язка гра і мінімум небезпечних моментів з боку обох команд.\nЄдиний удар за весь тайм, який ніс загрозу воротам гостей підопічні Анатолія Бузніка створили на 34 хвилині, коли контратаку завершував ефектним ударом Віталій Сокуренко, але після нього м’яч просвистів над стійкою воріт Сергія Сітало.\nЗа три хвилини трапився випадок, що міг стати визначальним для подальшого перебігу матчу. Бориса Баранця відверто збили у штрафній суперників, але головний суддя матчу Денис Шурман вирішив, що порушення не було. Це трактування арбітра виглядало б логічним, якби він вгледів симуляцію з боку Бориса і дав жовту картку, але він цього не зробив. Взагалі до суддівства у цьому матчі було багато нарікань: всі спірні моменти судді трактували на користь гостей, чим викликали неабияке обурення на трибунах.\n«Зірка» згадала, що є господарем поля лише у кінцівці тайму. Наші футболісти активізувалися, притисли чернігівчан у штрафній, але на віть на гольовий момент не напрацювали. Суперники грамотно оборонялися і ліквідовували усі потенційні загрози, тож на перерву господарі пішли у ролі наздоганяючих.\nГра наших футболістів у другій половині зустрічі помітно пожвавилася. У діях зірчаних з’явилася агресія, самовіддача, якої бракувало в першому таймі, але всі намагання зрівняти рахунок були марними. Господарі спромоглися створити лише три вартих уваги моменти: на 66 хвилині Олег Допілка щічкою закинув «парашут» і ледь не влучив, на 75-й Дмитро Фатєєв примусив кіпера деснянців Сітала демонструвати свою майстерність. Але по-справжньому реальний шанс зрівняти рахунок мав Крамар. Антон пройшов лівим флангом і потужно пробив з лінії штрафної, після чого його ефектний удар прийняла на себе верхня штанга.\nАктивність футболістів «Зірки» зіграла з ними злий жарт - захопившись атакою, вони поплатилися за свою необачність. Спочатку двічі чернігівські футболісти їх пробачали але на останній хвилині основного часу цей ліміт було вичерпано. Павло Поштаренко помилився на виході, його обікрав Олександр Деребчинський і спокійнісінько пробив у пусті ворота. Підсумковий результат 0:2, і як наслідок «Зірка» опустилася на восьме місце в турнірній таблиці.\n«Немає що коментувати - 0:2 програли. Всі старання, всі задачі, все впирається у результат. Ті живі гравці в команді, не можуть дати результат, тож треба робити висновки. Після замін ми почали грати більш активніше, але другий м’яч.. наш воротар сьогодні що був на полі, що його не було. замість того, щоб боротися до кінця пропустили другий м’яч», - так оцінив гру своїх підопічних наставник «Зірки» Анатолій Бузнік.\nУ наступному турі, 27 вересня, «Зірка» у Харкові зіграє з «Геліосом».\n«Зірка» (Кіровоград) – «Десна» (Чернігів) – 0:2 (0:1)\n«Зірка»: 33. Поштаренко Павло, 2. Допілка Олег, 8. Родіна Вадим, 9. Щедрий Артем (37. Кушнірьов Андрій, 78), 11. Бацула Андрій, 13. Сокуренко Віталій (23. Крамар Антон, 75), 16. Баранець Борис, 20. Фатєєв Дмитро, 21. Загальський Ігор (7. Рудницький Іван, 59), 50. Акименко Олександр (66. Осадчий Дмитро, 80), 55. Чередніченко Ігор (к/к). Запасні: 72. Козаченко Дмитро, 10. Рибалко Микола, 17. Кривошей Єгор. Головний тренер: Бузнік Анатолій.\n«Десна»: 31. Сітало Сергій, 3. Щедраков Павло, 22. Каваців Ярема, 12. Картушов Єгор (27. Смалько Андрій, 90+2), 2. Жук Вадим, 7. Козак Михайло (19. Малюк Вадим, 90+5), 5.Чуланов Володимир, 23. Агапов Микола (8. Деребчинський Олександр, 82), 18. Сухомлинов Рудольф, 11. Бовтурк Вадим (15. Фурта Юрій, 86), 4. Мельник Вадим (к/к). Запасні: 13. Шевченко Олег, 14. Каркошкін Сергій, 16. Сердюк Ярослав. Головний тренер: Рябоконь Олександр.\nГоли: 0:1, Картушов Єгор (6); 0:2, Деребчинський Олександр (90+1).\nПопередження: Сухомлинов Рудольф (40), Жук Вадим (51), Чредніченко Ігор (53), Загальський Ігор (56).\nНа Завадівській трасі у Кіровограді змагалися найкращі мотокросмени України (ФОТОРЕПОРТАЖ)\nСпортивний майданчик в Олександрії роблять за технологією Межигір'я (ФОТО)


Дров’яний котел опалення | Опалення та водопостачання\nДров’яний котел опалення\n08.02.2015Твердопаливні котлиПозначки:опалення, пелети\nТаке паливо, як дрова, ще з давнини для людини є прекрасним засобом, яким можна опалити власне житло. З розвитком технологій дрова поступилися своє місце іншим видам палива. Але навіть зараз дров’яної котел опалення прекрасно виконує свої функції і підтримує тих, у кого немає можливості користуватися магістральним газом і електрикою для обігріву будинку.\nЯк працює котел на дровах\nСфера застосування дров’яних котлів\nПереваги і недоліки дров’яного опалення\nСучасні котли на дровах\nПерш за все, відзначимо, що дров’яні котли виступають поліпшеним аналогом таких древніх опалювальних пристроїв, як дров’яна грубка. І принцип роботи дров’яного котла опалення дуже простий.\nВ топку завантажуються дрова – вони віддають свою теплову енергію спеціальному теплообміннику, який вбудований в котел. До приладу приєднані труби, які подають гарячу воду в загальну систему опалення. Сюди входять радіатори, труби і розширювальний бак. Крім нагрівання носія тепла, і котел, і димар також віддають тепло. Але тільки в те приміщення, де вони розташовуються.\nДим, який з’являється внаслідок згоряння дров, буде відводитися через димохід, а сажа – осідати на димарі. Якщо сажі буде дуже багато, то це посприяє зменшенню тяги і ризику того, що вона зможе спалахнути.\nЩоб очищати димохідні канали, існують спеціальні отвори, які закриваються заслінками. Очищення каналів здійснюється спеціальними щітками.\nВарто зауважити, що на сьогоднішній день до палива додають спеціальні речовини, які при горінні можуть в якійсь мірі сприяти очищенню внутрішньої частини димоходу.\nПаливо, яке використовує котел опалення на дровах, – тобто, дрова, виготовляють з тих порід дерева, які ростуть у даній місцевості. У цьому випадку використання такого палива буде економічно вигідним.\nВикористання дров’яних котлів досить поширене в селах, які знаходяться далеко від проходять газових магістралей. А використання електрики для опалення будинку – нестабільно і невигідно. Крім цього, котли на дровах досить поширені серед дачників. Вони знаходяться на своїх ділянках нетривалий час, до того ж, дуже часто опалення на дровах використовується в лазнях і домашніх саунах.\nВарто зауважити, що зазвичай саморобні котли опалення на дровах мають не дуже велику потужність. Однак цієї потужності цілком достатньо, щоб створити комфортні умови для проживання в невеликому заміському будинку або дачі. Звичайно, використовувати дров’яні котли для промислового опалення – вельми недоцільно.\nДров’яні котли опалення мають і переваги, і недоліки. Серед їхніх плюсів варто відзначити декілька:\nНезалежність від наявності електричної енергії. У такому випадку, користувачеві зовсім не страшні перепади напруги в електромережі, а також – повне відключення електричної енергії.\nЕкологічність. Такий спосіб отримання теплової енергії, який використовують дров’яні котли, є екологічним. Деревина – це екологічно чистий продукт. Тому в результаті горіння цього матеріалу не з’являється ніяких шкідливих відходів для людини і навколишнього середовища. Звичайно, екологічність вважається без вуглекислого газу, а адже саме їм можна отруїтися, якщо не дотримуватися правил безпеки.\nСировина є доступною. Для тих, хто живе недалеко від лісових масивів, дрова – це безкоштовне і доступне сировину для того щоб добре опалити свій будинок. Крім цього, замість дров можна спалювати в котлі тверді побутові відходи, що мають органічне походження.\nУстаткування має відносно низьку вартість. До того ж, якщо брати до уваги саморобний дров’яної котел опалення, економія підвищується в кілька разів.\nІ установка, і експлуатація обладнання – прості.\nДров’яне опалення має і кілька недоліків:\nМаючи дров’яне опалення як основне, ви не зможете надовго відлучатися з дому, адже дров’яної котел вимагає постійної присутності людини. Звичайно, в даний час це компенсується досконалої автоматичною системою, проте даний недолік все-таки має місце.\nІ фабричні, і саморобні дров’яні котли опалення мають досить велику вагу. Робляться такі пристрої, в основному, з такого матеріалу, як чавун. Але, з іншого боку, чавун – матеріал, що відрізняється довговічністю.\nДосить велика витрата дров через те, що дерево – це матеріал, який виділяє достатньо мало енергії при горінні.\nНемає автоматичного режиму підтримки бажаної температури в приміщеннях.\nКоефіцієнт корисної дії поступається традиційним способам опалення. Тут він становить приблизно 80 відсотків.\nКотли є досить габаритними. Це обумовлено тим, що деревина має досить низьку калорійність. І щоб на виході була необхідна температура носія тепла, потрібно буде за один раз спалити досить багато дров.\nСучасні піролізні твердопаливні котли\nВсі ці недоліки самі по собі є досить суттєвими. Але ми не врахували ще необхідність заготовлювати дрова. Так, робота з таким пристроєм, як дров’яної котел опалення своїми руками, – це тяжка ручна праця. Дрова потрібно не тільки колоти, звичайно, якщо ви не будете купувати їх. Їх ще потрібно десь зберігати, а потім постійно заносити в приміщення з котлом, так як однієї порції вистачить приблизно на 2-3 години.\nСучасні котли опалення на дровах – це вже практично досконалі пристрої. Адже з розвитком технологій і прилади для опалення зазнали свої зміни. Так, сьогодні можна зустріти наступні моделі:\nКаміни, що використовують водяне опалення.\nПіролізні котли спалюють для отримання теплової енергії не тільки дрова, а й газ, який при цьому виділяється. Пелетні функціонують на спеціальних гранулах, які представляють собою відходи лісопереробної промисловості. А що стосується камінів, то їх використовують, в основному, для естетичних цілей.\nХороша статья про твердопаливні котли, докладно і без лишніх тез!\n[…] Дров’яна піч – зручний та дешевий спосіб обігріву, але, на жаль, він негативно позначається на навколишньому середовищі, а іноді і на здоров’ї людини. Але новий пристрій для збирання сажі допоможе знизити викиди твердих частинок за рахунок тяжіння їх електричним полем. […]


Шановні медики! - 16 Червня 2016 - Деражнянська райдержадмінстрація\nГоловна » 2016 » Червень » 16 » Шановні медики!\nПрийміть найщиріші вітання з нагоди професійного свята Дня медичного працівника!\nУ всі часи ваша праця була і залишається однією з наймилосердніших, вона вимагає самопожертвування, особливої уваги і доброти до людей. День медичного працівника разом із вами відзначають тисячі людей, яким ви подарували радість перемоги над недугами, які вірять у ваш талант, професіоналізм, вміння та досвід, у вашу повсякчасну готовність прийти на допомогу.\nНезважаючи на всі складнощі, які випробовує сьогодні сфера охорони здоров'я, престиж медичного працівника залишається дуже високим. Особливу вдячність хочеться висловити тим, хто і в цей святковий день перебуватиме на своєму посту - чергувати в лікарнях, пологових будинках, в бригадах швидкої допомоги.\nВи присвятили своє життя служінню ідеалам добра та людяності, невичерпності сил і завзяття, творчої наснаги у вашій важливій праці. Вітаючи вас, шановні медичні працівники, з професійним святом, бажаємо вам великого людського щастя, доброго здоров'я, благополуччя і затишку в родинах, професійних успіхів і людської шани. З вірою і впевненістю, відданістю клятві Гіппократа прямуйте в майбутнє, докладаючи всіх зусиль, волю і розум на допомогу хворим, задля збереження життя і зміцнення здоров'я населення Деражнянщини.\nКатегорія: Новини РДА | Переглядів: 248


Назва Духовний вимір людського буття\nТема: Духовний вимір людського буття.\nМета: розкрити зміст понять; ознайомитися з основними концепціями буття; розвивати просторово-аналітичні; сприяти позитивному сприйняттю студентами навколишнього світу.\nОсновні поняття: буття, небуття, свідомість, самосвідомість, свідоме, підсвідоме, несвідоме.\n„Буття” – поняття, що багатьма мислителями минулого і сучасності покладене в основу філософських роздумів. Чому? Тому, що філософські роздуми – це думки про гранично-загальні, глибинні засади навколишнього світу і про потаємні глибинні основи самого людського життя, це прагнення відповісти на питання, які породжені самим життям.\nРеальність буття та небуття.\nПроблематика походження, розвитку і сутності свідомості.\nСвідомість і мова.\nСтруктура і функції свідомості (відчуття, мислення, воля, пам’ять, емоції, інтуїція, увага).\nСвідомість та самосвідомість. Свідоме, підсвідоме, несвідоме.\nЗагадкові явища людської свідомості та психіки.\nЧи самій лише людині притаманна свідомість?\nЧи у всіх людей є свідомість?\nЯк виникає самосвідомість?\nЯкі проблеми розвитку штучного інтелекту ви можете виділити?\nОсновні поняття розділу;\nПоходження, форми, структуру, функції свідомості.\nпрацювати з усіма доступними джерелами знань, вміти самостійно здобувати інформацію, складати конспекти, тези, готувати доповіді, презентації;\nаргументовано відстоювати свою світоглядну та громадську позицію, толерантно ставитися до протилежних думок.\nАндрущенко В. Сучасна соціальна філософія. – К., 1993.\nАрендт Х. Становище людини. – Львів: Центр гум. досліджень, 1999.\nГуревич П.С. Філософія культури. – М., 1995.\nuk. wikipedia. org\nТема: Наукове пізнання та його особливості.\nМета: розглянути сутність пізнання; визначити, що є суб’єктом та об’єктом пізнання; розвивати вміння набувати нові знання, спираючись на наявні; навчити студентів самостійно шукати відповіді на питання цієї теми; розширювати між предметні зв’язки.\nОсновні поняття: гносеологія, чуттєве, раціональне, емпіричне, теоретичне пізнання, логіка, інтуїція, істина.\nВизначте роль та призначення різних видів знань, моделюючи окремі ситуації.\nСтудентам пропонується продовжити фрази:\n„про світ фізичних явищ я знаю...”;\n„про світ живих істот я знаю...”;\nпро світ людей я знаю...„;\nпро себе я знаю...”\nВисновок. Із ваших відповідей ми побачили, яким є обсяг та різноманітність накопичених вами знань. Ці знання про предмети, процеси, явища – не вичерпують усієї різноманітності нашого пізнання.\nПоняття „гносеологія”. Проблеми пізнання у філософії.\nПоняття пізнання та його рівні. Об’єкт і суб’єкт пізнання.\nЧуттєве і раціональне, емпіричне і теоретичне пізнання (розробка схеми чи таблиці).\nОпосередковане та безпосереднє пізнання.\nЛогіка та інтуїція.\nПізнання та творчість. Проблема істини.\nУ чому полягає сутність співвідношення емпіричного і теоретичного знання?\nЩо ми називаємо доказом?\nЗміст філософського вчення про пізнання, істину;\nОсновні наукові методи пізнавальної і практичної діяльності.\nЗастосовувати отримані знання з онтології для вирішення питань гносеології;\nКористуватися науковою термінологією.\nНадольний І.Ф. Філософія: посібник. – К., 1999, 2000, 2004, 2008;\nГорлач М.І. Філософія: підручник. – Харків, 2000.\nHttp:// www.philosophy.ru (велика бібліотека філософських текстів російською мовою);\nТема: Цінності як визначальні характеристики людського буття.\nМета: показати унікальність людського існування на Землі; виховати повагу до людей, до людських цінностей, прищеплювати норми загальної моралі.\nОсновні поняття: аксіологія, цінність, ціль, життєвий смисл.\nФілософ А. Шопенгауер зазначав: „Люди в тисячу разів більше дбають про збільшення свого багатства, ніж про освіту розуму і серця...”\nЯк уникнути бездуховності, аморальності в сучасному світі?\nПоняття „аксіологія”. Місце аксіології в системі культури.\nСтруктура цінностей (схема).\nЦінність як ядро духовного світу людини.\nПроблема суб’єктивного вибору. Цінність і ціль. Цінність і життєвий смисл.\nПоясніть як формуються цінності людини?\nНазвіть основні цінності особистості. Обґрунтуйте.\nОсновні положення філософської проблеми цінностей в житті людини і суспільства.\nпорівнювати цінності національні, загальнолюдські, особистісні.\nЩерба С.П. Філософія: короткий виклад. Навчальний посібник. – Кондор, 2010.\nhttp://www.philsci.univ.kiev.ua (бібліотека факультету філософії Київского національного університету ім. Тараса Шевченко);\nhttp://elenakosilova.narod.rU/l.html (посилання на філософські сайти та бібліотеки).\nТема: Проблема буття у філософії.\nМета: розкрити філософський зміст категорії буття; розвивати аналітично-просторові уявлення; сприяти розумінню студентами класичного бачення світу.\nОсновні поняття: онтологія, буття, світ, матерія, рух, простір, час.\nБуття матерії характеризується не тільки системністю, рухом, але й формами її існування – простором і часом. У чому ж суть основних форм буття?\nРозкрити зміст понять „онтологія” та „буття”.\nФундаментальне значення проблеми буття у філософії.\nОсновні виміри буття:\nа) буття речей;\nб) буття природи;\nв) буття духовного і соціального.\n4. Світ як всеохоплююча реальність.\n5. Єдність природи, суспільства і людини, матеріального буття і людського духу.\n6. Реальність буття та небуття.\n7. Єдність матерії, руху, простору, часу.\nЯк ви зрозуміли, що означає у філософі категорія часу?\nДоведіть взаємодію простору і часу.\nпрацювати з усіма доступними джерелами знань, вміти самостійно здобувати інформацію за темами розділу, брати участь у дискусіях.\nБізбіз Т.О. Філософія: посібник. – К., 2010.\nТема: Практика як критерій істини.\nМета: розглянути сутність практики; визначити, що є суб’єктом та об’єктом практики; розвивати вміння розвивати нові знання, спираючись на наявні; навчити студентів самостійно шукати відповіді на питання цієї теми.\nОсновні поняття: практика, знання, мудрість.\nВизначте роль та призначення практики. Чи допомагає вона в житті? Доведіть.\nФорми і рівні практичної діяльності.\nГуманістичний зміст практики.\nВиди практичної діяльності.\nЗнання і мудрість.\nЯка відмінність між поняттями практика і виробництво?\nУ чому специфіка практики як способу освоєння світу?\nсвідомо використовувати наукову методологію у різних видах діяльності.\nЛ.Г. Чабан. Філософія: посібник. – К., 2010.\nhttp://rw.web.ur.ra/ph_main.html (словник термінів з філософії російською мовою);\nТема: Сутність і структура духовного життя суспільства.\nІсторична різноманітність і єдність типів суспільства.\nФормація і цивілізація.\nСучасні концепції суспільного розвитку.\nРоль і місце насильства в історії.\nРозкрийте поняття „рушійні сили суспільного розвитку” у соціальній філософії.\nПроведіть паралель між поняттями формація та цивілізація.\nОсновні положення філософської концепції історичного розвитку.\nаргументовано відстоювати власні погляди на ту чи іншу проблему, толерантно ставитися до протилежних думок.\nМета: ознайомитись із тлумаченнями понять „людина”, „людство”; з’ясувати сутність людини в різних вимірах; розвивати вміння самостійно мислити; виховувати активну життєву позицію.\nОсновні поняття: сутність, людина, особистість, самоцінність, щастя.\nЛюди – господарі своєї долі. В. Шекспір. Поміркуйте над цими словами та висловіть свою думку з приводу цього афоризму.\nПраця і мова – фактори становлення й розвитку людини.\nСамоцінність людського життя.\nПроблема людського щастя.\nЯкими є засоби соціалізації людини?\nУ чому ви бачите багато вимірність людини?\nосновні положення філософської концепції людини;\nзміст проблем відчуження та самореалізації особистості в суспільстві та шляхи вирішення цих проблем.\nнеупереджено, науково, логічно аналізувати та оцінювати явища суспільного життя і виявляти роль особистості в історичному розвитку;\nна основі отриманих знань долати відчуження особи у студентських колективах і молодіжних групах, допомагати самореалізації студентам.\nТема: Глобальні проблеми сучасної цивілізації.\nМета: сформувати уявлення студентів про специфічність глобальних проблем людства; акцентувати увагу на соціальних та економічних аспектах цих проблем, на необхідності спільних зусиль усіх людей для їх розв’язання; розвивати навички групової роботи, аналізу інформації; виховувати толерантне ставлення студентів до культури інших народів, любов до світу, в якому вони живуть, почуття відповідальності за його майбутнє.\nОсновні поняття: глобальні проблеми, цивілізація.\nПротягом ХХ століття сталося багато якісних, революційних за своєю глибиною та радикальністю змін, які посилили фактори ризику та глобально вплинули на розвиток світової цивілізації. Це пояснює актуальність теми сьогоднішнього заняття. Нам належить осмислити новий рівень глобальних проблем людства і дати відповідь на запитання: „Чи можлива загибель людської цивілізації через глобальні проблеми?”\nПоняття про глобальні проблеми.\nПричини виникнення глобальних проблем сучасності.\nТипи глобальних проблем сучасності.\nОсновні напрямки глобалізації та її показники.\nГлобальні проблеми України та шляхи їх вирішення.\nЯкі з глобальних проблем найбільше впливають на життя людей вашого регіону?\nЯк ви вважаєте, чому різні суспільства по різному реагують на глобальні проблеми?\nЧи можлива загибель людської цивілізації через глобальні проблеми?\nзміст проблем походження глобальних проблем;\nпоходження, форми, типи глобальних проблем.\nМета: розкрити сутність поняття діалектики: людський критерій розвитку, принципи, категорії, закони; розвивати аналітично-просторові уявлення; сприяти розумінню студентами класичного бачення світу.\n„Діалектика є осягнення суперечностей у їх єдності” Георг Гегель. Робота над епіграфом.\nАльтернативи діалектичного вчення.\nПоняття закону у діалектиці.\nЗакон взаємного переходу кількісних змін у якісні.\nЗ’ясуйте сутність основних категорій, що характеризують діалектику як теорію розвитку.\nРозкрийте поняття закону.\nРозкрийте сутність альтернативних концепцій діалектики.\nсутність поняття діалектики: людський критерій розвитку, принципи, категорії, закони.\nзастосовувати отримані знання при вирішенні дидактичних завдань з тем розділу; свідомо проникати в сутність явищ та процесів реального світу.\nЗакономірностей і тенденцій розвитку освітнього простору у різні моменти суспільного буття завжди буде актуальною і затребуваною,...\nПлан Філософський зміст категорії буття. Формування і розвиток філософського...\nВчнння про буття дістало назву “онтологія”. Цей термін запровадив у 17 ст. Німецький філософ Р. Гокленіус. Онтологія є окремою галуззю...\n«Інноваційні, виховні та педагогічні технології навчання»\nЗдоров'я є тим ресурсом, від ступеня володіння яким залежить рівень задоволення практично всіх потреб людини. Воно, виступаючи в...


Чи буде локдаун у Львові на Новорічні свята: пояснення Садового\nРіздво скасувати не можна, – Садовий розповів про локдаун у Львові\n30 листопада 2020 , 11:41\nСадовий розповів про локдаун у Львові / 24 канал\nМіський голова Львова підкреслив, що ситуація з COVID-19 у місті наразі залишається стабільною. Ба більше, Андрій Садовий підкреслив, що до Львова на Різдво хочуть приїхати численні туристи, а тому жодні заборони діяти не будуть.\nВажливо У Кабміні заговорили про "інтелектуальний локдаун": що це означає\nПро локдаун у Львові\nМи розуміємо, що Різдво скасувати не можна, адже у нас у цей час завжди є особлива атмосфера у Львові. Дуже багато людей хочуть її побачити, і це потрібно врахувати, тому жодні заборони діяти не будуть. Жорсткі обмеження можуть бути дуже великим ударом по економіці міста,\n– зазначив мер в ефірі радіо "Люкс".\nНа думку Садового, потрібно щодня моніторити ситуацію та акцентувати увагу на дотримання маскового режиму й інших карантинних обмежень. Мер Львова пояснив, що це може дати більший ефект, ніж від жорсткого карантину.\nПро ситуацію з COVID-19 у Львові\nЯк зауважив Андрій Садовий, ситуація станом на 30 листопада у Львові "тримається рівно за кількістю людей, які захворіли, і за ліжко-місцями". Він додав, що у місті є приблизно 49% ліжок, зайнятих у наших міських комунальних лікарнях.\nСтатистика поширення коронавірусу у Львові\nЗа минулу добу лабораторні центри провели 784 ПЛР-тести. З них 442 були позитивні.\nЗагалом коронавірусну інфекцію виявили у 46 078 осіб, зокрема по місту Львову – 19 732.\nЗ них 29 068 – одужали (у Львові – 13 268), 1 236 – померли (у Львові – 596).\nНаразі у медичних закладах у стаціонарах перебуває 598 осіб, з них з коронавірусом – 412. В реанімації - 35 осіб, 11 – на апаратах ШВЛ.\nЗверніть увагу! Від початку пандемії в Україні зареєстрували 732 625 випадків COVID-19, одужали – 345 149 осіб, летальних випадків – 12 327.\nЩо відомо про можливий локдаун в Україні\nЛокдаун – це жорстка форма карантину, що обмежує вільне пересування як у самій країні, так і за її межами. Під час локдауну нормально функціонують лише організації, що надають основні послуги.\nМіністр культури Олександр Ткаченко запропонував ввести двотижневий локдаун в Україні на період новорічних свят.\nЗгодом у Кабінеті Міністрів заявили, що розглядають можливість введення "інтелектуального локдауну". Він буде враховувати ситуацію з захворюваністю на COVID-19 у кожному регіоні.\nНовини України Коронавірус в Україні Андрій Садовий Львів Новини Львова Новини політики Локдаун Новорічні свята Різдво


Головна Новини З нагоди Дня захисника України школярі району приєдналися до вшанування українських воїнів\nОпубліковано: Вівторок, 15 жовтня 2019, 16:35\nЗ метою виховання молоді в дусі військових традицій українського народу та формування патріотичної свідомості підростаючого покоління педагоги району провели для школярів багато військово-патріотичних, культурно-мистецьких і спортивно-масових заходів.\nСеред них – конкурс дитячого малюнка «Моя Україна – єдина і вільна, я з нею пов’язую долю свою»; години спілкування «Україна – мати. Вмій її захищати», «В єдності наша сила», «Героїчна спадщина запорізького козацтва – крок до майбутнього» із запрошенням ветеранів та членів сімей загиблих учасників Операції Об’єднаних сил, волонтерів та військовослужбовців; змагання серед юнаків «Нащадки козацької слави»; книжкові виставки «Історична подорож у часі. Славетні імена України».\nВ усіх навчальних закладах пройшли єдині урочисті лінійки «Сила нескорених» та посвята у козачата. У Волохово-Ярському, Введенському та Новопокровському навчально-виховних комплексах урочисті лінійки відбулися біля меморіальних дошок випускникам, які загинули під час участі в ООС.\nУ Введенському навчально-виховному комплексі проведено свято «Козацькому роду нема переводу», присвячене Дню українського козацтва та Дню захисника України. Свято було наповнене позитивною енергетикою. Його учасники довели найголовніше – вони справжні патріоти своєї Батьківщини.\nЗа ініціативи органів учнівського самоврядування у Волохово-Ярському НВК цікаво пройшов танцювальний флешмоб «Герої».\nУчні Новопокровського навчально-виховного комплексу відвідали учасника бойових дій в АТО Валерія Сазонова, а у Зарожненському НВК відбулася зустріч учнів з воїном АТО Євгеном Волковим. Діти привітали героїв зі святом та побажали їм здоров’я.\nЗаклади освіти району також долучилися до проведення Всеукраїнської акції «Покрова Героїв», спрямованої на консолідацію українського суспільства навколо ідей спільного майбутнього, захисту територіальної цілісності України, яку започатковано Міністерством молоді та спорту України. Учні шкіл та малеча закладів дошкільної освіти підготували малюнки, листівки з побажаннями, вірші, поробки, ляльки-мотанки та випекли солодкі пряники.\nДіти з усією щирістю побажали захисникам України благополуччя та сил, здоров’я й щастя, мужності та стійкості. А ще вони з великою надією висловили переконання, що мир – це добро, а добро завжди перемагає.


Чи змінить війна українські студії? — 3 | Газета «День»\nНауковці топових університетів про те, як героїзм нашого народу підважує російський вплив і в академічній спільноті\n30 квітня, 2022 - 18:13\n«День» продовжує публікувати коментарі науковців топових університетів про те, як героїчний спротив нашого народу змінить статус українських студій на Заході і що потрібно зробити, аби зацікавлення Україною не лишилося тимчасовим, а переросло в цілком новий підхід до нашої держави на всіх рівнях. На сайті також доступні початок обговорення теми — з коментарями Ірини Дмитришин (Інститут східних мов і цивілізацій, Париж), Радомира Мокрика (Карловий університет, Прага), Юрія Шевчука (Колумбійський університет, Нью-Йорк), а також продовження — з коментарями Оксани Пахльовської (Римський університет «Ла Сап’єнца») і Ярослави Франчески Барб’єрі (Бірмінгемський університет).\n«Є ПІДСТАВИ СПОДІВАТИСЯ, ЩО ЦЬОГО РАЗУ В УКРАЇНОЗНАВСТВІ МОЖЕ СТАТИСЯ ПРОРИВ»\nВолодимир ДІБРОВА, прозаїк, драматург, перекладач, літературознавець, викладач україністики в Гарвардському університеті:\n— Відповідь на запитання, чи змінить війна українські студії, здається очевидною. Потрясіння, викликане російською агресію, мусить повністю змінити не лише Україну, а й усі пов'язані з нею наукові дослідження. Але за своєю природою наука – істота непередбачувана й доволі консервативна. На відміну від ліричної поезії чи вуличних музикантів, вона напряму залежить від фінансування та підтримки з боку держави, корпорацій або меценатів. У західному світі з початком війни інтерес до всього українського, безумовно, зріс. Дедалі більше студентів зголошуються на українські курси, університети проводять «круглі столи» з тими, хто знається на Україні, газети й телестудії запрошують експертів, як західних, так і українських, які обговорюють те, що відбувається в Україні. Але в галузі славістичних досліджень, як і раніше, продовжує домінувати русистика. Першокурсники, які висловлюють інтерес до Східної Європи, за «доброю, старою» традицією починають свою наукову кар'єру з вивчення російської мови. Хоча б тому, що більшість їхніх наставників були колись сформовані тими, для кого москва уособлює якщо і не все слов'янство, то принаймні його осердя і основу. Тому, мовляв, як можна рівняти різні «географічєскіє новості» до Третього Рима?! За останні тридцять років до цього додався й інший важіль впливу. Без російських інвестицій нині важко уявити діяльність навіть найбільш забезпечених західних університетів. І це не може не позначатися на їхній стратегії.\nТак, наприклад, у Гарварді, над ректоратом вже більше місяця майорить прапор України, університет засудив російську агресію, але на вимоги студентів відмовитися від російських інвестицій поки що не було прийнято жодного рішення. Департамент славістики подав до ректорату петицію, в якій виступив на боці України, але при цьому висловився за підтримку «українських, російських та білоруських студентів, які постраждали від цієї війни» і закликав забезпечити їм безкоштовне навчання, житло та фінансову підтримку, коли вони будуть податися на статус біженця. Неважко уявити, студентам з якої країни буде віддаватися перевага. Тому не виключено, що нашою втіхою знову буде приповідка про те, що «за моє жито мене ж і побито».\nСкоєні росією злочини шокували багатьох американців. І щоби зрозуміти причину такої ненависті, українознавців запрошують на різні академічні та громадські заходи, телеканали беруть у них інтерв'ю, українські поети мають змогу читати свої вірші перед американською аудиторією. Але росія через своїх агентів впливу та прихильників продовжує впливати на громадську думку США. Наприклад, під час обговорення війни у Єльському університеті, американська вчена, яка одразу ж заявила про те, що вона – на боці України, підсумувала свій виступ словами про те, що Україні ще треба розібратися зі своїми ультраправими, і що з того, що вона знає, порівняно зі Степаном Бандерою Адольф Гітлер є хлопчиком із церковного хору. І можна не сумніватися, що у всіх присутніх цей «фінальний акорд» надовго залишиться в пам'яті.\nПід час іншого виступу, цього разу в Колумбійському університеті (ця подія була присвячена роковинам Тараса Шевченка й відбувалася у форматі «зуму»), один із глядачів обурювався тим, як можна під час війни відволікатися на таку суто ритуальну нагоду (мовляв, скільки можна співати про Кобзаря?!). А якась «небайдужа патріотка» закликала повністю скасувати російські дослідження в американських університетах і натомість перемкнути всіх на українознавство. Вона не пояснила, як це можна зробити, хоча б із суто практичного боку. Але ця взята з путінських методичок провокація не була розрахована на серйозне обговорення. Її мета – представити українознавців як безнадійних маргіналів, які компенсують брак перспективи та ґрунтовних знань задиркуватістю, претензією та образами.\nВтім, тему України більше не можна звести до «націоналістів» та «культурного пограниччя», яким упродовж століть маніпулюють суміжні імперії. Ясно, що нині питання стоїть руба: або росія, або Україна. І від того, хто переможе, залежить доля всього світу. Бо росія, як один із стовпів, на якому трималася повоєнна світобудова, вже (як описано у євангельській притчі) вселилася у свиней і мчить у бік прірви. Так, її (а заразом і наша) доля вирішується нині у степах України, але на українознавцях лежить зараз не менша відповідальність, ніж на її воїнах.\nТому питання про те, як зміниться наука про Україну, виходить за межі кулуарних академічних дискусій. Можна припустити, що на позір, усе виглядатиме як і завжди та скрізь. Наукові установи (академії, інститути, університети) будуть контролюватися бюрократами і працюватимуть, в основному, на самозбереження. В аспірантуру братимуть тих, хто не знайшов себе в бізнесі, засобах масової інформації, сфері розваг або на державній службі. Ці ідеалісти, замість заробляти гроші, сидітимуть в архівах та, щоби звести кінці з кінцями, подаватимуться на закордонні стипендії. (На те, що виснажена війною держава дбатиме про науку, годі розраховувати.) Серед них, ясна річ, буде багато опортуністів, але завжди знайдуться й лицарі, завдяки яким ми будемо дізнаватися щось нове про світ і про себе. Разом з тим є підстави сподіватися, що цього разу в українознавстві може статися прорив. На те є кілька причин.\nПо-перше, саме в Україні зараз вирішується, яким шляхом піде далі світова історія. Тому вся увага буде зосереджена не лише на нинішніх подія та постатях, але на нашій, так би мовити, ДНК. І тут потрібні будуть зусилля всіх складових того, що зветься українознавчими дослідженнями. Тільки там можна знайти пояснення цій жорстокій війні. Навіть якщо існуючі наукові центри не зможуть швидко переорієнтуватися заради задоволення об'єктивних потреб, то це зроблять окремі вчені. Перший серед українців, хто спадає на думку, це лінгвіст Костянтин Тищенко, теорії якого мусять стати наріжним каменем нашого розуміння того, «чиї ж ми діти». А серед американців історик Тімоті Снайдер не лише б'ється за Україну, але своїми дослідженнями з історії Східної Європи він наполегливо нищить усі негативні міфи про Україну як про щось одвічно бездержавне, межове та другорядне. Бо саме ця теза є основою не лише російської імперської пропаганди, але й домінуючим, хоча й не завжди озвученим, мотивом західної славістики.\nПо-друге, все, що стосується України, здебільшого, пропущене через російську призму. Тому, зіткнувшися з тим, як російська пропаганда представляє сьогоднішні події, свідками яких ми є, починаєш усвідомлювати, якою брехнею про всю нашу історію натоптували нас (а заразом і весь світ!) упродовж більше, як трьох століть! І це мусить викликати не лише обурення й праведний гнів, але й захват і піднесення. Бо завдання, яке тепер повстало перед нами, – не просто відновити історичну справедливість. Ми мусимо повернути свою країну. Мабуть, не існує більш натхненної мети.\nІ, по-третє, зміни мусять походити з України. Поки що тільки ми можемо, спираючись на власний досвід, покласти край російським байкам (наприклад, про трьох народів-братів, або про Київ як сакральне місце для всіх росіян), які й досі сприймаються як аксіома в Європі та в Америці. (Зокрема, ці дві ідеологеми протягом останніх тижнів можна було почути скрізь – від експертів на провідних телестудіях, від Е. Макрона або від колишнього міністра закордонних справ рф А. Козирєва. Саме ними вони пояснювали, чому росія напала на Україну. І це при тому, що всі ці політики та коментатори «співчували» Україні!) Але для цього нам треба бути частиною світової науки й уникати будь-яких форм ізоляціонізму та провінційної «самобутності». Тобто, йдеться про поєднання двох перспектив. Тільки так можна зрозуміти себе і знайти своє місце у світі.\nНинішнє покоління наших гуманітаріїв вже або здобули освіту на Заході, або постійно бувають там по закордонних стипендіях. Вони засвоїли категоріальний апарат сучасної західної науки і регулярно виступають на міжнародних наукових форумах, але в багатьох їхніх публікаціях усе ще відчувається учнівське бажання догодити своїм вчителям. І це зрозуміло. Від того, де ми були, і де ми опинилися, голова іде обертом. Але треба йти далі. Принципові зміни почнуться лише тоді, коли ми, нарешті, зможемо самі визначати стратегічні напрямки своїх досліджень і на рівних ділитися їхніми результатами зі своїми колегами. Важко сказати, коли це станеться. Принаймні зараз на нашому боці те, що колись називали «духом часу». А це – дуже потужний і надійний союзник.\nЯК БОРОТИСЯ ЗА НОВУ КОНЦЕПЦІЮ УКРАЇНИ У СВІТІ\nМарко Роберт СТЕХ, доктор славістики, літературознавець, письменник і культуролог; директор Видавництва Канадського інституту українських студій та програми наукових видань КІУСу, включно з «Енциклопедією України в Інтернеті» та англомовним виданням «Історії України-Руси» Михайла Грушевського:\n— Чи ця війна змінить українські студії? Я переконаний, що перемога України в цій війні, безперечно, помітно вплине також і на розвиток українських студій. Це тому, що подиву гідний і безпрецедентний героїзм української армії та українського народу в цілому на наших очах перетворив Україну на важливого суб’єкта історії та геополітики. Я вважаю, що в даний час глибше мислячій людині на Заході — чи то науковцеві, інтелектуалові, чи то розумному політикові — уже важко не усвідомлювати, що саме Україна сьогодні творить історію. Що події, які відбуваються на території України, визначають майбутнє Європи, а то й усього світу. Отже, сьогодні до студій України, української історії й культури, а також і до розуміння самої концепції нашої держави — не можна підходити так, як це було досі, коли Україну вважали маргінальною країною-культурою — об’єктом або, свого роду, «жертвою» історії.\nА водночас із зміною загальних уявлень про Україну, паралельно відбувається і другий процес, який також вплине на дальший розвиток українських студій. Це те, що західні країни й суспільства, шоковані крайнім і неприхованим варварством як російської армії, так і цілої російської політичної системи, ба майже всього суспільства росії, хочуть, бодай якоюсь мірою, дистанціюватися від росії. Хоча симптоми такої поведінки росії можна було бачити і в Сирії, і в Чечні, і в інших зонах конфліктів, суспільства Заходу просто не хотіли їх помічати, і щойно тепер вже не можуть не відкрити очей на вражаючий рівень цинізму, жорстокості та нелюдяності в діях росії і її армії.\nТому, приміром, в Торонтському університеті почалася дискусія про те, чи відомий десятиліттями Центр російських і східноєвропейських студій повинен мати в назві слово «російський». Якщо це слово приберуть (а ще побачимо, чи це станеться), то це буде потужна символічна подія. Хоча, звісно, треба буде дивитися далі — яким буде конкретний зміст цієї зміни. Чи зміниться реально «розклад сил і впливів» у Центрі. Бо в Торонтському університеті, як і в інших західних університетах, я б сказав: понад сімдесят відсотків усіх славістичних студій зосереджені на російських студіях. Чи ця ситуація зміниться в майбутньому? Можливо, якоюсь мірою. Чи будуть на нові (доволі нечисленні) професорські посади у сфері славістики брати не конче русистів, а радше україністів чи спеціалістів в інших ділянках? Побачимо... А чи будуть теперішні русисти розширювати свої зацікавлення також, скажімо, на студії України чи Білорусі? Це можливо, навіть імовірно. Адже, після теперішньої війни, навряд чи можна серйозно досліджувати сучасну росію, не бравши до уваги українського питання... Та лише майбутнє покаже, наскільки системні зміни у тому напрямі насправді відбудуться в західних університетах...\nТа й те, наскільки такі зміни будуть кардинальними залежатиме від багатьох чинників. Насамперед від того, у якому стані росія залишиться після війни. Якою мірою зможе зберегти свою силу, престиж і реальні (на сьогодні дуже значні) впливи на Заході. По-друге, яка буде міжнародна ситуація, бо після теперішньої ейфорії та одностайної підтримки України може початися деякий відкат, певний відступ назад. Адже ця ситуація далеко не завжди «вигідна» для багатьох країн, які були в близьких з росією взаєминах.\nА у сфері науки, слід пам’ятати те, що більшість спеціалістів-русистів роками творили свої професійні репутації, пропагуючи ідеї й погляди, які ніяк не збігаються з образом росії, який став яскраво очевидним у цій повномасштабній фазі війни проти України. То чи будуть ці науковці тепер кардинально переглядати свої погляди? Невже будуть заперечувати те, що авторитетно стверджували й писали раніше? Можливо, деякі це зроблять, але я здогадуюся, що це будуть далеко не всі. А у студіях літератури чи культури, ті, хто досліджував, скажімо, російську літературу ХІХ ст., тих же Толстого чи Достоєвського, — чи вони узагалі змінять що-небудь у своєму підході до розуміння природи «великої російської культури»? Я, на жаль, сильно в цьому сумніваюся... А я вже не кажу про нечесних науковців та пропагандистів, які були (й досі є?) під безпосереднім впливом російських та проросійських сил і структур, а ті сили й структури мали (й, либонь, досі мають) значну вагу в деяких колах та університетах...\nЗ огляду на все це, я особисто переконаний у тому, що справжня «війна» за українські студії, за зміну поглядів на українську історію і культуру, перезавантаження парадигми знань про Україну й місце українців у світі — почнеться щойно після нашої перемоги в конкретній війні на полі бою. Звісно, це не буде війна в сенсі якоїсь нищівної битви, — навпаки, це має бути принципово конструктивний, високоінтелектуальний і творчий процес! — але, тим не менш, це буде дуже серйозна й копітка боротьба, в якій ми зустрінемося із серйозним опором – не лише тих, які цілеспрямовано намагатимуться пропагувати старі проімперські, проросійські наративи, а й просто навіть з «опором матерії», з інерцією, ентропією, небажанням кардинально змінювати деякі свої уявлення й навчитися чогось нового, з відмовою думати по-іншому. Я передбачаю, що ця праця вимагатиме не менших зусиль і не меншої посвяти, аніж теперішня реальна війна. Лише це буде боротьба на іншому рівні, в іншому вимірі діяльності.\nА справа ще в тому, що, на мою думку, до цієї «війни» на інформаційному фронті, яка нас чекає, — до цієї «наукової боротьби», — Україна помітно менш готова, ніж до воєнних дій на полі бою. Адже Україна вже достеменно змогла створити не те що добру, а просто ж таки фантастичну, високопрофесійну армію! Мало того, українці яскраво виявили подиву гідний рівень національної солідарності — довели, що ми створили потужну політичну націю! А це надзвичайно велике досягнення, причому дослівно останнього часу! Але...\nЯкщо говорити про культуру, про рівень національної самосвідомості, глибших знань та розуміння своєї історії, суті того, що таке Україна, чим саме вона неповторна в світі, — якщо говорити про свідомість своїх, мовити б, національних архетипів, — то в цій сфері ситуація в Україні й серед українців у світі значно складніша. Тих знань на свідомому, глибоко осмисленому рівні переважній більшості українців ще, на мою думку, дуже бракує. Тобто, ще нема зараз в українському суспільстві, мені здається, тієї «критичної маси» носіїв глибокої «національної самосвідомості», яка то (критична маса) визначила б загальну опінію усього суспільства. Переважна більшість українців іще реально живе — як на свідомому, так і на несвідомому рівнях — набором завчених колоніальних стереотипів.\nОдним словом, якщо українці довели, що ми вже політична нація, то, на мою думку, ми ще досі не стали нацією культурною, несхибно свідомою того, хто ми такі й яке наше місце у вселюдській спільноті. А без такого усвідомлення, ота «боротьба за нову парадигму знань про Україну», про яку я казав, навряд чи може бути повністю успішною...\nА в такому випадку, що, на мою думку, нам треба буде робити заради тої нашої боротьби за нову концепцію України в світі, а тобто і докорінної зміни в ділянці українських студій?\nПо-перше, ми мусимо творити нові ґрунтовні наукові праці про всі аспекти України. Самозрозуміло, як в Україні, так і на Заході. Ці нові праці мусять бути достатньо вагомими й переконливими, щоб могти захитати, а згодом і змінити ті століттями формовані стереотипи, за якими західний світ сприймає Східну Європу, а відтак і розуміє загальносвітову історію і культуру. Нам доведеться авторитетно поставити під сумнів деякі основні тенета сучасних західних уявлень про Україну і схід Європи. І це треба буде зробити не на рівні простеньких пропагандистських заяв чи мемів, які залюбки поширюють у Фейсбуці, та які нікого, крім, може, самих українців, ні в чому не переконують, а на рівні сумлінних, високоінтелектуальних студій.\nЗнаєте, наприклад, як це довго забрало українським і не лише українським науковцям на Заході, аби переконати англомовний науковий світ відмовитися від уведеного російськими вченими терміну «Kievan Russia» і сприйняти «Kyivan Rus'»? На це пішли послідовні зусилля трьох поколінь науковців! А ще й далеко не всі сприйняли цю зміну. А тут ідеться лише про слово «Rus'», що його й так більшість англомовних людей не розуміє як слід і далі асоціює з росією, а не з Україною... А нам треба буде іще переконати значно більше людей, і не лише в англомовному світі, що «Русь», ба навіть «росія», мають, в суті речей, дуже мало спільного з концепцією та історією «московії». Що ці терміни (безперечно, «Русь», але й «росія», якоюсь мірою, також) – це, по суті, українські конструкти. В інакшому разі, Захід ніяк не зрозуміє, як може бути так, що історія Київської Русі – це ж насамперед історія України...\nІнший приклад: ми змусимо пояснити світові, що культура російської імперії — це аж ніяк не те саме, що культура російська (вже й не кажучи про культуру московії), а що в цій імперській культурі є дуже значний елемент, який належить нам, і без якого сучасної України неможливо як слід збагнути. І так далі... Усі ті та сотні інших принципових питань і проблем вимагатимуть дуже солідного обґрунтування, але й насамперед того, щоб ми самі ці питання дуже глибоко осмислили й чітко їх для себе пояснили...\nУ даний час ми (себто загальна українська спільнота) займаємося дуже поверховим передаванням інформації. Це інформація на рівні згаданих картинок-мемів і коротких відео-анімацій чи проєктів на зразок «історія України за десять хвилин», «10 найважливіших подій, діячів... і т. п.». Це, може, й добре на певному етапі й для певного типу людей, які питанням історії України та намаганням пізнати та зрозуміти суть української історичної долі, культури, ментальності, тощо ладні присвятити не більше тих 5-10 хвилин. Це люди, яким — ніде правди діти — ця тема, по суті, неважлива й маргінальна, це просто тимчасове зацікавлення, яке може втримати увагу на короткий час. Для справжніх змін у тому, як світ мав би бачити й сприймати Україну й наше місце у світовій історії, цей підхід зовсім не підходить. Тут треба принципово іншого типу мислення та іншого рівня мовлення та передавання інформації.\nНам треба буде творити наукові, інтелектуальні та культурні «продукти» (а всі ці різні аспекти «духовного виміру України» поєднані і дуже важливі) на такому рівні, щоб ми могли переконати провідних інтелектуалів, учених, мислителів, творців культури та культуртрегерів, які ставляться до «нових істин» серйозно та, як правило, дуже скептично, але, звісно, тих, які не упереджені, які відкриті до змістовних дискусій і до нового розуміння світу на основі серйозних аргументів.\nПо-друге, іншим нашим завданням буде розумне стратегічне залучення в дискурс того, що в нас уже існує. Бо, самозрозуміло, не все конче потрібно починати з нуля, не про все треба писати нові студії. Дуже багато цінного у нас вже є: як в україномовному просторі, так і в англомовному та в інших мовах. Нашим завданням буде тепер, у нових обставинах, ці книжки, матеріали тощо поширити значно масштабніше, аби вони мали більший резонанс у світі, який нарешті більш-менш готовий їх сприйняти й розуміти.\nЯкщо говорити про українські студії на Заході, то за останніх 50-60 років, насамперед зусиллями науковців української діаспори, створено масу важливих високоякісних матеріалів. Передусім це видання Гарвардського інституту й нашого Канадського інституту українських студій (КІУСу), та не лише, бо останніми роками інші інституції і видавництва творили цінні праці про Україну. Видавництво КІУСу загалом видало понад 200 монографій, а серед них такі шедеври, як повне академічне видання «Історії України-Руси» Грушевського. Минулого року ми завершили працю над виданням ключово важливого 2-го тому «Історії», про Київську Русь. Провідний американський спеціаліст назвав цей том «досі найкращою політичною історією Східної Європи середніх віків». Тепер ми можемо цю фундаментальну студію початків нашої державної традиції серйозно пропонувати світові. А з часом вплив таких ґрунтовних текстів буде значним серед науковців, які пізніше в тому дусі писатимуть свої праці, навчатимуть студентів тощо. Це аж ніяк не швидкий процес, це роки, а іноді й десятиліття, але саме отакі фундаментальні процеси породжують справжні тривкі зміни вкорінених стереотипів. Тому ми збираємося ставити цей том та й цілу англомовну «Історію» Грушевського в мережу, щоб до цього тексту мали вільний доступ якомога більше людей.\nМасштабний «науково-просвітницький» проєкт КІУСу – це «Енциклопедія України в Інтернеті», в якій на сьогодні понад 10000 статтей та маси ілюстрацій, музики, інших файлів. Цей ресурс спрямований на значно ширше коло людей. У минулих роках наш сайт кожного дня відвідувало від 1000 до 1500 відвідувачів із різних країн світу. Але після 24 лютого нас стало читати по 10000 користувачів на день, іноді 15000 тисяч, а тепер це число стабілізувалося біля 5000. Я бачу по темах пошуку, що люди прагнуть здобути розуміння сьогоднішніх подій в Україні, скажімо, Маріуполь — одна з найбільш відвідуваних статтей. Але водночас часто відвідувачі звертаються до нашої ґрунтовної статті: «Історія України». Вочевидь, є бажання зрозуміти глибші корені того, що таке Україна... Відвідуваність КІУСівського Форуму про сучасні події в Україні також збільшилася. І все це позитивні тренди, однак я сприймаю це як важливе, але тимчасове явище.\nДля нас буде важливо, щоб після того, коли цей тимчасовий сплеск уваги до України як певної сенсаційної теми поступово зникне, аби ми усе-таки змогли втримати серйозну увагу якомога значнішого числа людей, які б послідовно бажали отримувати авторитетну інформацію про різні аспекти України та про життя українців у світі. Це буде частина тієї нашої майбутньої «боротьби» за увагу ширшого суспільства до України як суб’єкта сучасної геополітики та світової історії й культури. У цьому, звісно, нам була б потрібна допомога, щоб якомога більше людей, приміром, вживали матеріали ЕУІ для виправляння часто зовсім неадекватних статтей про Україну в англомовній Вікіпедії, або бодай подавати там посилання на статті в ЕУІ. Нас самих для цього процесу просто не вистачає... А всім нам загалом треба буде домогтися того, щоб світова аудиторія поступово усвідомила, що Україна і її культура, історія, науковий і мистецький вклад у скарбницю людства — це важлива частина світового, себто їхнього власного, досвіду й світу. Бодай не менше, аніж російська культура, література, класична музика, які, завдяки довголітнім послідовним і ефективним зусиллям російських режимів та діячів, здобули собі у світі таке престижне місце.\nІ тут черговий аспект боротьби — по-третє, ця нова боротьба вимагатиме від уряду України серйозної підтримки сфер науки й культури — підтримки, якої на сьогоднішній день, по суті, в Україні на серйозному рівні не існує. Це вимагатиме не лише фінансових вкладів, а й вдумливих інтелектуальних стратегій, а себто зміни самого ставлення політичних еліт до питань науки, освіти, культури. Політична верхівка України мусить нарешті зрозуміти, що це неймовірно важливо, аби культура, наука й освіта стали національними пріоритетами не меншою мірою, аніж армія та економіка. Чи зміниться це ставлення?.. Не знаю. Побачимо. Поки що ми маємо в Україні кілька дуже гарних інституцій, таких як Український інститут, але цього значно замало.\nЗ іншого боку, також і діячі освіти, науки, культури — самі українські університети та наукові інституції — мусять позбутися своїх дуже серйозних хронічних хиб та проблем, а це насамперед корупція й дуже широко розповсюджене, як на цивілізований світ, плагіаторство. Чи зможуть українські інституції та їхні діячі подолати ці принципові хронічні проблеми?.. Я дуже хочу вірити, що так воно буде... Але, водночас, я не наївний. Лише майбутнє покаже, як із цим українці впораються в реальному житті...\nПо-четверте, є ще інший вимір цього питання. Для того щоб наш погляд на історію, культуру й важливість України в світі був почутий міжнародною спільнотою — цю важливу істину мусять спершу збагнути і сприйняти самі українці, всі ми! Нам потрібна бодай базова консолідація навколо тих питань у самій Україні. У принципі, це означає, що кожен освічений українець мав би знати бодай основи власної культури, історії, наших міжнародного значення досягнень. І не на рівні підручника п’ятого класу, а також і не за ще сьогодні дуже живучими в Україні колоніальними стереотипами. Ні, в ідеалі ми всі мали б щиро, автентично зацікавитися основами нашої живої національної спадщини. А як абсолютний мінімум, критична маса українців мусить серйозно й свідомо визнати, що ці речі надзвичайно важливі для нас для того, щоб ми не лише вижили, як нація, але й стали, по-можливості, однією з провідних сил у світі. Якщо цього не буде в самій державі, у нас самих, то із якої причини Україну мали б поважати й Україною мали б цікавитися іноземці? Вони точно не цікавитимуться тим, що для нас самих є маргінальним і неважливим. Тут все дуже просто — процес будування світового, міжнародного значення України мусить початися від нас самих!\nІ я добре розумію, що досягнути того буде аж ніяк не легко. Адже, крім нав’язливого колоніального спадку, з яким нам ще доведеться серйозно позмагатися, та всього іншого, ми всі живемо сьогодні в часи, які є, великою мірою, антиінтелектуальними й антикультурними, коли велика частина людства живе з ментальним наставленням, ніби, мовляв, найскладніші істини мають бути пояснені так, щоби пересічна людина за кілька хвилин зрозуміла все без зайвих зусиль, раз і назавжди, а тоді вже не мусила про це думати, а могла спокійно займатися своїми особистими справами та приємним відпочинком. Я надіюся, що не треба пояснювати, наскільки короткозоре й неадекватне таке наставлення...\nОкрім того, ми живемо в час кризи гуманітаристики, не лише в Україні, а й по всьому світі. Ця криза дуже серйозно впливає на українські студії як в Україні, так і на Заході. Ось скажімо, за останніх десять років у Канаді зникло чотири посади професорів українських студій у провідних університетах. Коли професори вийшли на пенсію, університети їхніх позицій просто не відновили. Адже університети стали особливо залежними від прибутків зі студентських оплат за навчання; а українські студії, та й гуманітаристика в загальному, не притягають багатьох студентів, бо не дають гарантій майбутніх посад. Тож може бути й так, що в західних університетах поступово узагалі буде зникати славістика, не лише українські студії. До того варіанту нам треба бути готовими й, приміром, шукати способів фінансування різних програм.\nВ Україні особливо важливим буде рівень розвитку українських студій і спроможність українських університетів та наукових установ повноцінно спілкуватися з інституціями на міжнародному рівні й реально впливати на світ. Можливо, зарадити цьому можна буде через розвивання активної співпраці з колегами та інституціями з інших країн, хоч би з польськими чи чеськими університетами, себто творити спільні міжнародні наукові групи, проєкти, а може й інституції. В ідеалі, українські наукові й культурні установи повинні розвинути міцну мережу зв’язків по всій Європі, Північній Америці та й загалом у світі.\nА для цього потрібні і серйозна державна підтримка, і стратегія розвитку, і особисті зусилля науковців та культурних діячів, і нарешті — надзвичайно важливо! — як моральна, так і матеріальна підтримка українського суспільства, яке мусило б сприйняти і зрозуміти, що українські студії, українська культура, наші інтелектуальні ініціативи — це по-справжньому дуже важливо, а водночас, це цікаво й круто, бо це ж ми! Це наша «колективна особистість» має виявити себе перед світом! Це ми, які вже вибороли собі героїзмом українського народу право бути собою в геополітиці, право бути суб’єктом історії, повноправними, повноцінними громадянами світу, ми тепер відтак маємо реалізувати свій потенціал у співпраці зі світом як неповторна конструктивна, культурна нація, рівна серед рівних!\nЯ ще на кінець хочу сказати щось більш далекосяжне та водночас контраверсійніше. Ігор Костецький — блискучий, але досі замало відомий в Україні український інтелектуал — колись в одному з есеїв висловив думку, що якщо Україна й українська нація не знайдуть для себе вселюдської місії, того, чого ніхто інший не міг би у світі здійснити, тоді вони, по суті, не мають права на повноцінне незалежне існування. Він сам запропонував (а зробив це на початку 1950-х рр.), що місією України заради добра всього людства могло б бути нейтралізувати нищівний вплив росії на світову спільноту, як на політичному, так і на культурному рівнях. Він вважав, що жодна інша нація не спроможна того завдання здійснити.\nЗараз Україна ефективно нейтралізує нищівний російський вплив на політичному рівні. Але після перемоги на полі бою, доведеться не менше постаратися досягнути аналогічних результатів на культурному фронті. Але що це практично означає?.. Я особисто вважаю, що перший крок в такій боротьбі — це те, аби українці збагнули самі себе й чітко визначили себе як культурну націю. Як на мене, це неможливо здійснити без того, щоб дуже ґрунтовно осмислити наш історичний і культурний спадок і, серед іншого, повернути собі й засвоїти те, що від нас століттями намагалися відібрати різні колонізатори, та насамперед колонізатори московські, тобто згодом «російські».\nНаприклад, український вимір Київської Русі. Він досі в нас не осмислений як слід. Він далеко не в усьому нам відомий. Він не усвідомлений, а відтак ще не наш. І я не кажу, що нам треба просто автоматично заявити, ніби, мовляв, вся спадщина Київської держави – це Україна. Ні, там же було й багато чого, що було не нашим або бодай не зовсім нашим, хоч би й Андрей Боґолюбський або Александр Невський. Михайло Грушевський заклав добрі основи такої «дистиляції» українського змісту в спадщині Київської Русі в згаданому 2-му томі «Історії України-Руси». Нам треба осмислити його думки, а тоді й далі розвиватися в цьому напрямі.\nТакож конче потрібно повернути наш автентично український вклад у різні імперські культури ХVІІІ, ХІХ, ХХ ст., а насамперед російської імперії. Крім безперечно визнаної всіма творчості корифеїв української культури, ми мусимо новими очима побачити, оцінити й по-новому сприйняти тих, яких від нас намагалися відібрати й яких іноді ми самі нерозважно повністю відкидаємо, вважаючи їх росіянами. Дарма, що деякі з них органічно виростали з ґрунту української культури. Ми не зможемо повноцінно збагнути себе, якщо не повернемо собі бодай частково таких, в багато чому, «архетипово українських» творців та мислителів, як Олександр Потебня, Володимир Боровиковський, Памфіл Юркевич, Іван Мартос, Микола Гоголь, Микола Ґе та й дослівно сотні та сотні інших, яких ми часто сьогодні не зараховуємо до нашої національної культури. Та й світ також — за нашої мовчазної підтримки — називає і вважає тих видатних наших предків «росіянами».\nМи маємо від «імперії» забрати «своє» — те, що в неї вклали, нерідко неймовірними талантами, наші предки. Парадоксально, таким чином, ми поступово знекровимо імперську ідею. Поки імперський культурний простір залишатиметься таким, яким був, насамперед у сфері «великої російської культури», ми матимемо постійні проблеми з «імперією». «Імперія» раз-у-раз ітиме на нас реальною війною, аби нас повернути в «своє лоно». А якщо зможемо успішно забрати з того культурного «силового поля» наш український вклад у нього, то, з часом, нащадки московії просто уже не зможуть спокійно почуватися в тому культурному просторі, спиратися на нього, вважаючи, що він нібито «ісконно» їхній. Вони змушені будуть шукати своїх коренів у ньому — уже поза «чужим для них» Києвом, та й навіть за межами дуже потужної свого часу української еліти Петербурга тощо. І хтозна, може, таким чином, вони зможуть знайти там свої правдиві, а не крадені корені й культурні джерела? Хтозна, може спроможуться, за висловом Костецького, вперше в історії стати народом, а відтак і нацією?.. Але це вже їхня справа й проблема. Наша справа – повернути собі те, що органічно наше й збігається з нашим національним розвитком, аби воно допомогло нам повноцінно стати собою й рости далі.\nА як можна повертати собі те, що від нас віками крали або намагалися вкрасти не так в матеріальному (хоча й в матеріальному теж), як у духовому вимірі?..\nЯк на мене, цього не можна ефективно досягнути політичними указами, пропагандою, механічними фразами на зразок «Київська Русь — це Україна» чи включанням списків різних історичних постатей у шкільні підручники із позначкою «українець». Як на мене, дуже точне пояснення того, як розвивати взаємини із духовними вимірами культури, знайдемо в нашого Григорія Сковороди. У вступному листі до «Харківських байок», присвячуючи байки своєму другові, він писав: «Не мої це думки і не я їх вигадав: істина-бо безначальна. Але я люблю їх, тому й вони мої. Полюби їх, і будуть вони твоїми».\nСаме так, на моє відчуття, можна повертати собі явища культури, які є або мають бути часткою нашого національного спадку. Не порожніми заявами, а сприйняттям і пізнанням їх, здійсненим з любов’ю, автентичною зацікавленістю, відкритим розумом і серцем, а відтак і з глибоким розумінням. Саме таким чином ці скарби нашої історії і культури стають нашим внутрішнім багатством, а ми стаємо водночас і собою, і часткою чогось значно більшого. Так цінності національної, а то й і вселюдської культури стають «нашими»...\nІ я переконаний в тому, що якщо достатньо велике число українців вирішить та зможе отак по-новому поставитись до спадщини нашої історії і багатства культурних надбань (а цей процес завжди починається саме від наших індивідуальних рішень) — то це далеко не тільки матиме дуже позитивний вплив на розвиток українських студій, а й кардинально збільшить наші можливості й шанси перетворити Україну в одну з істотних, суттєво важливих культур-країн сучасного світу.


Як облаштовані автостоянки? - Бродівська газета Голос Відродження\nДодому > Новини > Як облаштовані автостоянки?\nЯк облаштовані автостоянки?\ngolos 08.08.2021 Новини Залишити коментар 983 Переглядів\nНа адресу газети «Голос відродження» надійшло повідомлення від пана Василя Васинюка такого змісту: «Дуже приємно читати все, що пише «Голос відродження». А чи буде у «Голосі відродження» допис про ті порушення, що мають місце на вулиці Євгена Коновальця та Степана Бандери, де на загальній території створили приватну парковку, поставили обмежувачі».\nОскільки редакція газети не володіє офіційною інформацією щодо порушень з облаштуванням вказаних парковок, ми звернулися за коментарем до голови правління ОСББ «Пролісок» (вул. Степана Бандери, 80, 82) та ОСББ «Анна» (вул. Коновальця,6) Валентини Біль і ось що вона повідомила.\n– Стоянку для автомобілів біля будинків вул. Степана Бандери №№ 80, 82 було облаштовано з ініціативи мешканців. На загальних зборах, що відбулися у березні 2021 року, від мешканців надійшла пропозиція облаштувати стоянку для автомобілів на території, прилеглій до будинку, оскільки кількість авто збільшується, автомобілі стоять на тротуарах, біля входів у будинки та на газонах, що спричиняє незручності для пересування пішоходів, проїзду транспорту та спецтехніки по прибудинковій території.\nНа фото: стоянка для автомобілів біля будинків вул. Степана Бандери №№ 80, 82.\nПитання автостоянки піднімалося на загальних зборах неодноразово. Цьогоріч мешканці самостійно створили ініціативну групу щодо її облаштування. Вони самі вишукували підрядника, вивчали умови оплати. В результаті звернулися до мене, як голови правління ОСББ, виділити кошти на облаштування стоянки, що закладені у кошторисі на благоустрій прибудинкової території. Пропозицію щодо виділення коштів з ОСББ було обговорено на загальних зборах у березні і присутні на них мешканці підтримали цю ідею. Ініціативна група неодноразово проводила збори з мешканцями, які погодилися взяти участь у співфінансуванні стоянки. Отож, завдяки старанням мешканців була облаштована ця стоянка для автомобілів. Вона не є приватною власністю ОСББ «Пролісок» чи мешканців будинків.\nНа фото: автостоянки на вулиці Коновальця,6 (ОСББ «Анна»).\nЩодо автостоянки на вулиці Коновальця,6 (на фото внизу) (ОСББ «Анна»), то її передбачив забудовник цього будинку для його мешканців. Вона облаштована на прибудинковій території. Як відомо, у Бродах існує проблема, щодо паркування власного автотранспорту, особливо у вечірній, нічний час. Тож на цій стоянці паркували автомобілі люди, які проживають в інших будинках, і навіть на сусідніх вулицях. Мешканці будинку на вулиці Коновальця, 6 змушені були ставити свої авто на тротуарах, газонах, шукати місце в інших дворах поблизу. У зв’язку з цим жильці провели збори і запропонували поставити обмежувачі. Ключі від них роздані власникам 42 квартир цього будинку. Зроблено це для того, щоб користуватися парковкою мали можливість саме мешканці ОСББ «Анна» та їх гості.\nПопередня Якість освіти – головний результат удосконалення мережі\nНаступна Вирощує для вуликів «цариць»…


Експерт розповіла, що буде з ціною на м'ясо свинини восени\nЕксперти Асоціації «Свинарі України» не виключають, що восени вартість свинини в живій вазі може знизитися. Однак категорично стверджувати це не можна.\nПро це в коментарі ГолосUA повідомила керівник аналітичного відділу Асоціації «Свинарі України» Олександра Бондарська.\n«Спостереження за ціновою динамікою за останні десять років вказують на те, що пікові ціни на свинину спостерігаються саме на межі літнього та осіннього сезонів. При цьому частіше максимальної позначки закупівельні ціни на живця досягали саме у вересні, після чого почався їх поступовий сезонний спад. Втім, нинішні коливання цін на свинину в живій вазі мають значно більшу амплітуду, що практично не дає можливості операторам ринку спрогнозувати подальшу їх зміну більш-менш точно.\nЗалежно від сценарію розвитку подій «жива вага» в Україні може як піднятися в ціні до 50 грн за кілограм, так і опуститися нижче 45 грн за кілограм. Від цього багато в чому будуть залежати і ціни на свинину на полицях супермаркетів. Зокрема, в першому випадку роздрібні ціни на свинину будуть на рівні початку травня, у другому — повернуться до позначок середини липня», — говорить експерт.\nО. Бондарская розповіла, які фактори вплинуть на вартість свинини.\n«Те, як будуть «вести себе» ціни в закупівлі, в першу чергу, залежить від того, як буде співвідноситися між собою вплив нижчезгаданих факторів. Це, зокрема обсяг пропозиції живця забійних кондицій. Скорочення останнього в літній період обумовлено тим, що у спекотну погоду тварини повільніше набирають вагу і довше ростуть до забійних кондицій. По мірі зниження температур, ситуація протилежна, тому восени пропозиція живця зростає. Тому прогнозовані високі температури в кінці серпня і на початку вересня опосередковано будуть підтримувати ціни на ринку живця.\nНаступний фактор — попит на свинину з боку переробників, який залежить як від рівня купівельної активності споживачів, так і від наявності запасів і пропозиції імпортної сировини.\nТакож важливим є фактор співвідношення динаміки внутрішніх і європейських цін на свинину. Так, в ключових «свинарських» країнах ЄС спостерігається позитивна динаміка, тоді як в Україні ціни ослабли протягом останніх тижнів. Різноспрямованість векторів руху цін з одного боку, зменшує привабливість закупівлі імпортної сировини. З іншого, внутрішній ринок може незабаром «підхопити» цю тенденцію.\nТакож на ціну живої ваги свині впливають сезонні зміни попиту. Із завершенням періоду відпусток, зменшення попиту буде найбільш відчутним у курортних регіонах, зокрема, на півдні країни, тоді як повернення споживачів в міста, тривалі вихідні в кінці літа, погожі дні в першій половині вересня дають надію на деяку реабілітацію продажів. Однак підготовка до нового навчального року, а потім і до нового опалювального сезону може змусити українців переглянути сімейні бюджети і, як наслідок — раціон», — пояснила керівник аналітичного відділу Асоціації «Свинарі України».\nPigUA.info за матеріалами golos.ua\nАСУ, аналітика, Олександра Бондарська


ЕКОТЕХНОЛОГІЇ В СІЛЬСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВІ - Громадська організація "Зелена Хата"\nЕКОТЕХНОЛОГІЇ В СІЛЬСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВІ\nНайбільша увага Організації зосереджена на вивченні екотехнологій у сільському господарстві.\nРобота даного сектора має три напрямки досліджень:\n1. Екотехнології при вирощуванні сільськогосподарських культур в біологічному землеробстві\nСолома після зими\nПідготовка та обробка грунту;\nМаксимальне застосування природних засобів при вирощуванні культури (покращення росту і розвитку, захист від шкідників і хвороб);\nВивчення двоврожайної культури - літні та осінні посадки.\n2. Пошук і селекція рослин адаптованих для вирощування в біологічному землеробстві\nПошук кращих сортів, найбільш адаптованих до відповідних природно-кліматичних умов;\nОтримання нових адаптивних сортів з відповідними характеристиками та порівняння з вже відомими.\n3. Вивчення оздоровлення та розмноження рослин біотехнологічними методами\nОздоровлення нових власних адаптивних сортів рослин ;\nРозмноження квіткових рослин біотехнологічними методами;\nОздоровлення та розмноження старих сортів, що втратили свою продуктивність.\nЯк результат взаємодії трьох напрямків роботи - маємо пристойні результати:\nУрожай оздоровленої картоплі\nУрожай з кожного куща розкладений окремо. Таким чином, з однієї сотки можна стабільно отримувати 350 - 500 кг без значних затрат. В даному випадку оздоровлені рослини більш повніше реалізуюють свій потенціал, що дозволяє знизтити негативний вплив добрив та засобів захисту і тим самим покращити екологічний стан довкілля.\nДля кращого ознайомлення з роботою даного сектора перейдіть сюди )


1199 — Вікіпедія\nУ Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: 1199 (значення).\n1196 · 1197 · 1198 — 1199 — 1200 · 1201 · 1202\n1199 в інших календарях\nГригоріанський 1199 MCXCIX\nВізантійський 6707 – 6708\nВірменський 648 ԹՎ ՈԽԸ\nКитайський 3895 – 3896\nЕфіопський 1191 – 1192\nЄврейський 4959 – 4960\n- Вікрам самват 1254 – 1255\n- Шака самват 1121 – 1122\n- Калі Юґа 4300 – 4301\n-593 – -592\nУ Києві княжить Рюрик Ростиславич (до 1201). Роман Мстиславич почав княжити в Галицько-Волинському князівстві (до 1205). Ігор Святославич княжить у Чернігові (до 1202), Всеволод Велике Гніздо у Володимирі-на-Клязмі (до 1212). Новгородська республіка та Володимиро-Суздальське князівство фактично відокремилися від Русі. У Польщі період роздробленості. На чолі королівства Угорщина став Імріх I (до 1204).\nВолинський князь Роман Мстиславич оволодів Галичем, утворилося Галицько-Волинське князівство.\nПісля смерті Річарда Левового Серця корону Англії успадкував його брат Іоанн Безземельний.\nЗбираючи гроші на Четвертий хрестовий похід, папа Іннокентій III встановив податок на клір.\nБременського каноніка Альберта фон Буксгофдена призначено єпископом Лівонії.\nЛевона II короновано царем Кілікійської Вірменії.\nМінамото но Йоріїе очолив сьоґунат Камакура.\nДокладніше: Народилися 1199 року\nДокладніше: Померли 1199 року\n6 квітня — Під час облоги французької фортеці Шалю в Аквітанії від випадкової стріли, пущеної з арбалета, загинув 32-річний англійський король (з 1189 року) з династії Плантагенетів Річард I Левове Серце\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=1199&oldid=16307314\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 21:54, 7 червня 2015.