Главная База знаний "Allbest" Физика и энергетика Аналіз структурно-фазового стану гранульованої системи Ag/Co\nРозділ 1. Електрофізичні властивості гранульованих плівкових сплавів в умовах дії магнітного поля\n1.1 Термічний коефіцієнт опору: теоретичні моделі, експериментальні результати (літературний огляд)\n1.1.1 Температурна залежність опору плівкових матеріалів\n1.1.2 Огляд експериментальних досліджень електрофізичних властивостей двошарових систем на основі плівок Ag і Co\n1.2 Методика і техніка експерименту\n1.2.1 Обладнання для отримання гранульованого плівкового сплаву на основі системи Ag і Co\n1.2.2 Методика контролю товщини отриманих зразків\n1.2.3 Методика отримання гранульованих плівкових сплавів\n1.2.4 Методика дослідження фазового складу та кристалічної структури\n1.3 Експериментальні результати дослідження гранульованої системи Ag/Co в умовах дії магнітного поля\n1.4 Розрахунок та аналіз структурно-фазового стану гранульованої системи Ag/Co\n2.1 Аналіз небезпечних та шкідливих факторів при роботі в лабораторії\n2.2 Розрахунок освітлення лабораторії\n2.3 Організація дозиметричного контролю на об'єктах господарської діяльності\nДослідження електрофізичних процесів, що відбуваються у зразках малих розмірів (тонкі плівки, малі частинки), викликають в останні десятиліття значний науковий і практичний інтерес. Це пов'язано з більш широким застосуванням цих об'єктів в багатьох галузях сучасної електроніки, оптиці, НВЧ-техніці, космічній та атомній промисловості як матеріалу для створення захисних покриттів, чутливих елементів сенсорів, діодних і транзисторних структур, спін-вентилів та тензодатчиків.\nНа даний момент цікавими, але не досить дослідженими є електрофізичні властивості гранульованих сплавів. Гранульовані сплави вперше спостерігали у 1992 р. Берковіц та ін. при дослідженні явища ГМО. Особливий інтерес викликає дослідження зміни температурного коефіцієнта опору в магнітному полі з точки зору практичного застосування ГМО - матеріалів як елементів багатофункціональних сенсорів.\nОб'єктом досліджень є процес формування гранульованих плівкових сплавів на основі Ag і Co. Предметом досліджень є електрофізичні властивості(питомий опір і термічний коефіцієнт опору) гранульованих плівкових сплавів на основі Ag і Co, отриманих методом пошарової конденсації і термовідпалювання. Метою роботи є дослідження температурної залежності опору і термічного коефіцієнту опору плівок на основі гранульованого сплаву Ag-Co; встановлення кореляції між структурно-фазовим станом і електрофізичними властивостями та вивчення впливу зовнішнього магнітного поля на електрофізичні властивості. Поставлені наступні завдання: дослідити ТКО в гранульованих сплавах Ag і Co, виявити основні закономірності впливу магнітного поля на зміну ТКО.\nРозділ 1. Електрофізичні властивості гранульованих плівковіх сплавів в умовах дії магнітного поля\nНа електрофізичні властивості плівкових матеріалів впливають: товщина плівки, розмір кристалітів, температура підкладки, взаємна дифузія атомів, макронапруження.\nДля характеристики температурної залежності опору плівок чи масивних зразків вводиться поняття термічного коефіцієнта опору (ТКО) в:\nабо , (1.1)\nде Rп, сп - початкове значення опору та питомого опору, а величини вR та вс практично не відрізняються. У зв'язку з тим, що Rп і сп знаходяться у знаменнику, то величина ТКО у плівках значно менша порівняно з масивними зразками. Слід також мати на увазі, що в чистих металевих масивних чи в плівкових зразках ТКО завжди більше нуля. Але при одержанні плівки в поганих вакуумних умовах, з малою швидкістю конденсації або коли плівка не суцільна її ТКО може виявитися від'ємним. .\nДля двошарових плівок визначення ТКО стає більш принциповішим, аніж для одношарових, оскільки вимірювання товщин та призведе до ще більшої похибки, тож теоретичний розрахунок питомого опору за правилом паралельного з'єднання призводить до похибки через те, що це правило не зовсім задовольняє випадку двошарової плівки. В теоретичній моделі Р. Дімміха розглядається залежність ТКО від товщин та . При цьому відхилення від правила паралельного з'єднання не стає принциповим, оскільки ТКО - це відносна величина, тобто . У найбільш загальному вигляді співвідношення Р. Дімміха для ТКО двошарової плівки має вигляд:\nПри відносно великих товщина  співвідношення (1.2) спрощується до вигляду:\nУ 1992 р. Берковіц та ін. вперше спостерігали ГМО в так званих гранульованих сплавах, що викликало нову хвилю зацікавленості цим явищем. Гранульовані сплави зазвичай отримують шляхом одночасного осадження на підкладку двох металевих компонент, які мають обмежену змішуваність в масивних зразках, одна із яких магнітна, а інша - немагнітна (рис. 1.1). В результаті цього при певному підборі концентрацій утворюються магнітні частинки (гранули) в немагнітній матриці, розміри яких від декількох ангстрем до декількох нанометрів.\nЯк і в плівкових мультишарах, у гранульованих сплавах опір сильно залежить від магнітного стану гранул. Він мінімальний при паралельній орієнтації магнітних моментів (насичення). У міру того, як буде відбуватися розорієнтація магнітних моментів, опір буде збільшуватися, досягаючи свого максимального значення R(Hmax). Результати досліджень, наведені у роботі  вказують на те, що гранульований стан плівок (Co,Ag) певним чином впливає на їх електрофізичні властивості(питомий опір с і термічний коефіцієнт опору(ТКО, в).\nРис. 1.1. Схематичне зображення еволюції форми і розмірів магнітних включень CoFe в немагнітній матриці Ag. Температура відпалювання, К: а - 77; б - 500; в - 700; г - 900. Із роботи \nОдним із варіантів врахування впливу структурно-фазового стану на електрофізичні властивості плівкових систем гранульованих сплавів може слугувати порівняння експериментальних величин із розрахунковими, отриманими після проведених досліджень. Подібна спроба врахування такого впливу на величину термічного коефіцієнту опору (ТКО) здійснена і розрахована авторами у роботі , де запропонована феноменологічна модель електрофізичних властивостей гранульованих плівкових сплавів.\nВ основі такої моделі електрофізичних властивостей, які запропонували автори [5,6], лежать наступні положення:\n- плівковий зразок моделюється у вигляді шаруватої структури;\n- окремий шар (рис. 1.2 а) моделюється у вигляді паралельного з'єднання трубок струму, кожна з яких складається із послідовного з'єднання фрагментів твердого розчину і гранул із середнім радіусом r0 (рис. 1.2 б).;\n- розрахунок опору гранули (Rг) сферичної форми проводиться шляхом інтегрування елементу опору по об'єму гранули.\nПри цьому зразок представляє з себе з?єднання окремих шарів, в яких трубки струму моделюються, як паралельне з?єднання бокових і центрального стержня.\nРис. 1.2. Схематичне зображення окремого шару (а), трубки струму (1), її поперечного перерізу (б) із чотирма боковими (2) та центральним (3) стержнями. І - сила струму. Із роботи \nСпіввідношення для розрахунку , отримане авторами [5,6], має наступний вигляд:\nде ступінь ґранулярності зразка (- середня величина фрагменту т.р. в трубці струму); г і тр - питомий опір гранул і фрагментів т.р.; г і тр - ТКО гранул Со і фрагментів т. р. відповідно.\nСпіввідношення (1.4) можна спростити до трьох граничних випадків:\nпри ; (1.5)\nВеличина ТКО має 3 випадки: для біпластини, для гомогенної системи та для гранульованих сплавів, які зазначені вище.\nУнікальні електрофізичні властивості плівкових зразків постійно знаходяться в полі зору дослідників. Так, цій проблемі присвячена велика кількість робіт.\nЕлектрофізичні властивості тонких плівок можуть значно відрізнятися від властивостей масивних зразків. Це пов'язано, по-перше, з їх кристалічною будовою, яка суттєво залежить від температури підкладки при конденсації, ступеню вакууму, властивостей матеріалу, який випаровується; по-друге, з товщиною плівки незалежно від методу її одержання. Крім цього, електричні властивості дуже чутливі до зміни температури, концентрації дефектів та деформації (стискання або розтягу).\nУ випадку системи на основі Ag і Со має місце обмежена взаємна розчинність з утворенням т.р. (Ag, Со) з ГЦК-граткою і параметрами близькими до а0(Ag). У результаті цього надлишкові атоми Со утворюють гранулі в матриці твердого розчину (т.р.), що підтверджується електронно-мікроскопічними дослідженнями . Показано, що утворення гранульованого твердого розчину на основі Ag відбувається при термообробленні до температури 800 К (система Ag/Co/П) або в процесі одночасної конденсації (плівка (Ag + Co)/П).\nЕкспериментальні величини термічного коефіцієнта опору добре узгоджуються із розрахунковими на феноменологічному моделю для гранульованого твердого розчину . Діаграми стану Ag--Co для масивних зразків  компонентів мають дуже обмежену розчинність у порівнянні із плівковими зразками. Стабілізація т.р. (Ag,Co) з елементами гранульованого стану має місце як в процесі одночасної конденсації з двох джерел, так і при послідовній конденсації з наступним термообробленням.\nПлівкові системи на основі Co і Ag та Co і Au у невідпаленому стані двофазні. У процесі термовідпалювання відбувається аналогічне утворення т.р. (Ag, Со) та (Au, Со). Піки на рентгенограмах від Au(23)/Cо(15)/П (П - підкладка) до і після відпалювання до 700 К, що відповідють ГЦК-Ag, зазнають зміщення, а ті, що відповідають ГЩП-Со, зникають після відпалювання. На мікрознімоку кристалічної структури двошарової плівки Ag/Со/П спостерігається стабілізація наночастинок ГЩП-Со, від яких на відповідній їй електронограмі поряд з лініями т.р. фіксуються екстрарефлекси. Таким чином, у результаті термовідпалювання плівкових систем на основі Co і Ag та Co і Au відбувається утворення гранульованих т. р. .\nГранульовані плівкові сплави на основі Ag та Cо відносяться до систем зі спін-залежним розсіювання. Вони мають матрицю із немагнітного матеріалу на основі якої формується твердий розчин т.р. (Ag, Cо) і система феромагнітних гранул Со різного розміру (від декількох ангстрем до декількох нанометрів) [10-12]. Утворення гранульованого плівкового сплаву в системах на основі Ag та Со пов'язане з тією обставиною, що компоненти даної системи мають обмежену взаємну розчинність у масивному стані  і тому із надлишкових атомів Со, які продифундували у решітку Ag, формується система гранул (структура такого сплаву та мікрознімок представлені на рис. 1.3) .\nРис. 1.3 Схематична структура гранульованого сплаву на основі Co і Ag (а) та його мікроструктура після відпалювання до температури 600 К, отримана в режимі високої розрізнювальної здатності (б). Із роботи \nВ серії робіт В. Пратта та ін. [14 - 15] на прикладі мультишарів на основі Co і Cu або Ag та Fe і Cr. Отриманих методом пошарової конденсації, було показано, що при вимірюванні у перпендикулярній геометрії величина МО не перебільшує 10 %, в той час як при паралельній геометрії МО досягає 40 % (температура вимірювання Т = 4,2 К). Аналогічний результат був отриманий при дослідженні магніторезистивних властивостей гранульованих сплавів на основі Со і Ag у паралельній геометрії в роботах [16 - 18].\nCo-Cu і Co-Ag плівки показують протилежну тенденцію з Co завдяки різним домінуючим вкладенням анізотропії в двох системах, тобто зменшення компонента намагнічення. Тому збільшення перпендикулярної анізотропії може бути виведений для Co-Ag із збільшенням товщини плівки. Використовуючи Ag як магнітну розпірку, маленький перпендикулярний магнітний компонент з'являється також для мультишарів гранульованих систем.\nНа відміну від плівок Ag, плівки Co мають двофазний склад. На електронограмах поряд з лініями ГЩП-Со фіксуються лінії ГЦК-Со, які можуть відповідати як відбиттям від дефектів пакування в ГЩП-Со, так і незавершеним фазовим ГЦК>ГЩП переходом при конденсації плівки Со .\nШирокий інтервал значень магнітоопору (від 1 до 40 %) пов'язаний із режимами термообробки та зміною концентрації атомів Со. Розмірна залежність магнітоопору від індукції магнітного поля має нелінійний характер. Згідно даних на концентраційних залежностях для плівкового сплаву на основі Ag та Co при Т = 4,2 К величина МО зростає з 27 до 43% при збільшенні загальної концентрації сСо в інтервалі від 14 до 37 ат.%. При подальшому збільшенні концентрації атомів Со відбувається різке зменшення величини МО і при сСо = 60 ат.% досягає мінімального значення (МО = 2%). При температурі вимірювання 300 К спостерігається аналогічний характер залежності (максимум спостерігали при сСо = 38 ат.%, величина МО = 20%) .\nБула проведена апробація запропонованої авторами  феноменологічної моделі, що використовується для розрахунку електрофізичних властивостей (питомого опору () та термічного коефіцієнту опору () плівкових гранульованих сплавів. Результати, отримані за допомогою вище наведеного співвідношення та експериментальні дані добре корелюють між собою. Зокрема було встановлено, що для плівкової системи з утворенням гранульованого стану Ag(43)/Co(20)/П екс = 1,5810-4 К-1, а роз = 1,3510-4 К-1 .\nВ роботі  досліджували ГМО в гранульованих плівках Ag та Co. Із збільшенням концентрації кобальту, середній розмір зерен варіює від 3 до 9 нм і магнітна поведінка переходить від суперпарамагнітної до одного домену феромагнітного і багатодоменного феромагнітного стану. У ціх матеріалів присутній гігантський магнітоопір, значення яких проходить через максимум залежно від кобальту. Максимальний ГМО досягає 14 % в 10К і 4 % при кімнатній температурі. Ці значення менші, в порівнянні з отриманими іншими методами .\nАналогічні дослідження проводились в роботі . Чутливість пов'язана з зернистим типом ГМО в яких вона збільшилася, через зниження опору і підвищення обмінної взаємодії між Co гранулами та суміжних феромагнітного Со або FeCo шарів, які були викликані зростанням Co гранул в Ag або CoAg шарів. Максимальні значення були отримані шляхом відпалу в межах 350-400 °С. Ці високі значення були запропоновано використовувати для магнітного датчика в високих полях .\nНа основі гранульованих сплавів Ag/Co були створені датчики для безконтактного лінійного положення зондування позиції (рис. 1.4). Гранульовані сплави з ГМО є хорошим рішення для розробки простих і ефективних недорогих датчиків. Ці матеріали показують високу чутливість і високу робочу температуру. Значення магнітоопору вимірювали при кімнатній температурі під Nd-Fe-B в постійних магнітах, їх вплив становить 8%, що вище, ніж в інших комерційних пристроїв. Це дозволяє мати чутливість вище, ніж 14,6 мВ/мм .\nРис. 1.4 Схематичне зображення датчика на основі моста Уитстоуна. Із роботи \nУ роботі  представлені результати впливу деформацій у системах з двухшарової плівки Ag/Co. Розглянуті всі можливі варіанти їх структурних і фазових станах: системи, в яких тримають індивідуальність окремі шари; системи, які сформували твердий розчин на межі розділу і системи у всьому обсязі зразка стабілізованого чи не стабілізованого гранульованого стану.\nАвтори, провівши аналіз результатів, представлених у таблиці 1.1. прийшли до висновків, що системи, в яких є твердий розчин по всьому об'єму, можна використовувати як високотемпературний чутливий елемент датчика деформації, так як їх поділ спостерігається при дуже високих температурах; особливістю твердого розчину є те, що розчинником є ??висока концентрація металу, яка забезпечує високу стабільність;\nТакож плівкові системи, в яких утримуються окремі шари можуть бути використані в якості чутливих елементів в діапазоні низьких і проміжних температурах (до T = 700K), тому що вони мають більш високе значення в порівнянні з одношаровими плівками, але вони можуть втратити свої властивості деформації при підвищених температурах в результаті виникнення дифузійних процесів в багатошарових .\nТаблиця 1.1. Експериментальні результати вимірювання коефіцієнтів деформації \nХарактеристика системи сплаву\nСистеми з обмеженою розчинністю елементів. Фазовий склад: ГЦК-Ag+ +ГЩП-Со + т.р. (Ag, Co).\nТаким чином, короткий аналіз робіт показав, що електрофізичні властивості багатошарових плівкових, а особливо гранульованих сплавів в умовах магнітного поля на сьогодні вивчені недостатньо. Значно більше приділяється уваги дослідженню магніторезистивним, структурно-фазовим та тензорезистивним характеристикам плівкових систем на основі Ag та Co. Отже, метою даної роботи є дослідження електрофізичних властивостей гранульованих систем на основі Ag/Co в умовах дії магнітного поля.\n1.2.1 Обладнання для отримання гранульованого плівкового сплаву на основі Ag і Co\nДля отримання плівкових систем на основі Co і Ag, використовувався універсальний вакуумний пост ВУП-5М (рис. 1.5, а) з тиском залишкових газів ~10-4 Па. Він призначений для отримання і дослідження плівок із різних матеріалів методами термічного, магнетронного та електронно-променевого розпилення, а також для підготовки об'єктів, які вивчаються за допомогою електронного мікроскопу або інших аналогічних приладів.\nРис. 1.5. Зовнішній вигляд ВУП-5М (а) та піч для термічної обробки зразків (б)\nМетали конденсувались на ситалову підкладку. Контакти у вигляді плівки Cu/П (П-підкладка) формувались через спеціальну маску і витримувались після конденсації у вакуумі 1 годину з метою стабілізації структурно-фазових процесів.\nПри отриманні двошарових плівок осадження здійснювалось пошарово на ситалову підкладку через маску з геометричними розмірами (1х10) мм2. З метою стабілізації свіжосконденсовані плівки витримувалися у вакуумі протягом 0,5-1,0 годинн. Ag/Co плівкові системи отримувалася методом термічного випаровування в одному циклі почергово кожен шар.\nОтримані зразки різної товщини піддавались термічному відпаленню для отримання гранульованих сплавів. Відпалювання здійснювалося у вакуумі на спеціальній печі (рис.1.5, б) в інтервалі температур Tв = 300-900 К. До зразка під'єднувалася хромель-алюмілева термопара, за допомогою якої можна було контролювати температуру нагріву та охолодження.\nДля контролю товщини плівок безпосередньо в процесі напилення застосовувався метод кварцового резонатора. Як датчики товщини використовувались кварцові пластини РГ-08, які вмикалась в схему генератора. Частота вихідного сигналу вимірювалась приладом ЧЗ-54.\nТовщинa сконденсовaної плiвки визнaчaлaсь зa спiввiдношенням:\nде Dq та Df - густинa квaрцу i речовини, якa конденсується, вiдповiдно; fq - резонaнснa чaстотa квaрцу до почaтку конденсaцiї; f - резонaнснa чaстотa квaрцу пiсля конденсaцiї метaлу, Na=dq·fq=const=1,668·103Гц·м.\nДля контролю загальної товщини багатошарових зразків використовувався інтерферометричний метод, який базується на використанні приладу під назвою інтерферометр Лінника.\nНагрівання здійснювався шляхом пропускання через вольфрамову спіраль електричного струму. Для зменшення розсіювання тепла піч мала поліровані екрани із жерсті нержавіючої сталі, що оточували спіралі та зразок (рис. 1.5). Кожні 10 К фіксувалось значення зміни опору зразка. За допомогою мультиметрів типу DT-838 контролювалися, відповідно, електричний опір плівок та температура підкладки. Піч знаходилась у спеціальному алюмінієвому каркасі, до якого під?єднувалися магніти з індукцією 45 мТл. Відпалювання зразків проходило в два етапи: без дії магнітного поля і в магнітному полі. При роботі записувались дані про залежність зміни опору від температури, які вносились до електронної таблиці в Microsoft Excel.\nСтабілізація твердого розчину (Ag,Co) із елементами гранульованого стану проходила в процесі одночасної конденсації із двох джерел. Було отримано 12 зразків, які попарно піддавались термічній обробці до 870 К в 2 цикла (нагрівання/охолодження), при чому один із них поміщався в магнітне поле з індукцією 45 мТл.\nРис. 1.5. Зовнішній вигляд алюмінієвого каркасу при роботі в ВУП-5М (а) та блок - схема печі для термічної обробки зразків (б): 1 - піч; 2 - алюмінієвій каркас; 3 - магніти\nДослідження кристалічної структури і фазового складу проводилися методом просвічуючої електронної мікроскопії та електронографії за допомогою приладу ПЕМ-125К (рис. 1.6) з цифровою реєстрацією інформації.\nДаний прилад використовувався для проведення візуального спостереження і фотографування зображень зразка в широкому діапазоні збільшень, одержання дифракційної картини від зразка.\nДані дослідження мали на меті контроль фазового складу, визначення розмірів та концентрації кристалітів у плівкових матеріалах. Дослідження структури зразків у режимі ПЕМ проводилися при збільшеннях (50-200)?103 крат. Розшифровування електронограм проводилися за стандартною методикою з використанням еталону з плівки Al . За допомогою еталонного зразка визначали сталу приладу за стандартною формулою, яка пов'язує між собою діаметри кілець і відповідні їм міжплощинні відстані:\nде та - діаметри кілець та міжплощинні відстані еталонного зразка.\nРисунок 1.6. Зовнішній вигляд просвічуючого електронного мікроскопа ПЕМ 125К\nТак як у гранульованих сплавах опір сильно залежить від магнітного стану гранул, то він мінімальний при паралельній орієнтації магнітних моментів (насичення) і у міру того, як буде відбуватися розорієнтація магнітних моментів, опір буде збільшуватися. Оскільки Со має одновісну магнітну анізотропію, то можна припустити, що при термовідпаленні з утворенням гранульованого стану відбудуться деякі зміни в електрофізичних властивостях цих плівок.\nЗгідно з діаграмою стану Ag-Co для масивних зразків компоненти мають дуже обмежену розчинність у порівнянні із плівковими зразками. Оскільки твердий розчин (Ag, Co) утворюється на основі матриці з Ag, то його параметр гратки має дещо більше значення в порівнянні з параметром плівки Ag. Відпалювання призводить до деякого збільшення його кристалічної ґратки.\nУ двошарових плівках на основі Ag і Co зберігається індивідуальність окремих шарів при конденсації. При відпалюванні система на основі Ag і Co, зазнає деякі зміни в своїй структурі, що відображається на відповідних графіках, дифракційних картинах і на мікрознімках. Ці зміни полягають у невеликому відхиленні розрахункових параметрів ГЦК - Co від табличних значень. Це як у випадку систем на основі Cu і Co та Au і Co, що пов'язано з утворенням твердого розчину (Ag, Co).\nТипову температурну залежність опору для різних товщин в магнітному полі з індукцією 45 мТл і без нього проілюстровано на рис. 1.8 - 1.13. При нагріванні протягом першого циклу в інтервалі температур 300-600К має місце незначне збільшення опору з його зменшенням в проміжку 600-850К, що може бути пов'язано із залікуванням дефектної структури і процесами рекристалізації, які супроводжуються зниженням внеску зерномежового розсіяння носіїв струму в загальний опір системи. При охолодженні питомий опір монотонно зменшується, що пояснюється завершенням релаксаційних процесів вже на першому циклі термооброблення отриманих зразків.\nРис. 1.8 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(10)/Co(20)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nРис. 1.9 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(13)/Co(13)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nРис. 1.10 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(15)/Co(19)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nРис. 1.11 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(25)/Co(14)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nРис. 1.12 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(37)/Co(17)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nРис. 1.13 Залежність зміни опору R та термічного коефіцієнта опору в (на вставках) від температури(нагрівання/охолодження) для плівок Ag(7,5)/Co(6,5)/П без дії магнітного поля (а) і під дією магнітного поля з індукцією 45 мТл (б)\nОрієнтуючись на досліди, проведені в роботах [6,7,8] був проведений розрахунок концентрацій атомів Со, в рамках яких при відповідних концентраціях і термовідпалення до температур нижче точки Кюрі, тобто 700-900 К, а також дотримання технічних умов повинні утворюватись гранульовані сплави. Були отримані відповідні концентрації для всіх зразків відповідно. Вирахувавши усереднене значення коефіцієнта ТКО побудований узагальнений графік (рис. 1.14) залежності зміни опору при зміні температури в умовах дії магнітного поля і без нього від концентрації атомів Со.\nРис. 1.14 Залежність від ССо: В = 45 мТл(1) та В = 0 мТл(2)\nЯк видно з графіку при ССо = 55 - 65 ат.%, а також при ССо ? 70 ат. % спостерігається збільшення , що може бути пов?язано зі збільшенням концентрації атомів металу Со, так як після нагрівання до 870К утворюється твердий розчин на матриці немагнітного Ag. Магнітне поле швидше за все впливає на розорієнтацію гранул Со, що підвищує опір зразка. Ці результати підтверджують проведені досліди у роботі.\nДослідження фазового складу двошарових плівок на основі Ag та Co показало наявність т.р.(Ag,Co), що утворився на основі Ag, у свіжосконденсованих зразках. На рис. 1.14 представлені мікроструктури та електронограми від отриманих систем, та таблиці 1.2-1.7 з розрахунками. На них присутні лінії від ГЦК-Co, та сліди т.р. (Ag,Co). Аналіз структурно-фазового стану зразків проводився з метою підтвердження коректності аналізу їх електрофізичних властивостей.\nМікрознімки підібрані таким чином, щоб можна було порівняти зміну в структурі для системи на основі Ag і Со при звичайному відпаленні і при відпаленні у магнітному полі.\nРис. 1.15 Кристалічна структура та електронограми плівок Ag(10)/Co(20)/П (а, б) у невідпаленому (а) та відпаленому до 870 К (б) стані. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nПри досягненні температур Тв = 600ч650 К відбувається процес поліморфного переходу ГЩП-Со>ГЦК-Со, а також заліковування дефектів пакування. Результатом цього стає те, що лінії ГЩП - Со втрачають свою інтенсивність і зникають з електронограм зразків.\nТаблиця 1.2. Розшифрування електронограми від системи Ag(10)/Co(20)/П\nТв = 300К\nв(Ag) = 4,086 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nТв = 870К\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,092 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nРис. 1.16 Кристалічна структура та електронограм плівок Ag(15)/Co(19)/П (а,б,в) у невідпаленому (а), відпале-ному до 870К (б) та відпаленому до 870К (в) стані при дії магнітного поля. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nТаблиця 1.3. Розшифрування електронограми від системи Ag(15)/Co(19)/П\nв(Ag) = 4,090 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nГЩП - Co\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,083 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,088 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nРис. 1.17 Кристалічна структура та електронограми плівок Ag(25)/Co(14)/П (а, б) у невідпаленому (а) та відпаленому до 870 К (б) стані. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nТаблиця 1.4. Розшифрування електронограми від системи Ag(25)/Co(14)/П\nв(Ag) = 4,085 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nГЩП - Со\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,087 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nРис. 1.18 Кристалічна структура та електронограм плівок Ag(7,5)/Co(6,5)/П (а,б) у невідпаленому (а), відпале-ному до 870К (б) та відпаленому до 870К стані при дії магнітного поля. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nТаблиця 1.5. Розшифрування електронограми від системи Ag(7,5)/Co(6,5)/П\nв(Ag) = 4,088 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,089Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nРис. 1.19 Кристалічна структура та електронограм плівок Ag(13)/Co(13)/П (а,б) у невідпаленому (а) та відпаленому до 870К (б) стані. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nРис. 1.20 Кристалічна структура та електронограм плівок Ag(13)/Co(13)/ /П (в) у відпаленому до 870К (в) стані при дії магнітного поля. Світлий контраст - плівка Со, темний контраст - плівка Ag\nТаблиця 1.6. Розшифрування електронограми від системи Ag(13)/Co(13)/П\nв(Ag) = 4,089 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nв(т.р.(Ag,Со) = 4,089 Е, а0(Ag) = 4,086 Е\nЗа результатами розрахунків електронограм і отриманих середніх значень параметрів кристалічної гратки Со побудований графік залежності параметра гратки ГЦК - т.р. (Ag, Co) від загальної концентрації атомів Со у плівковій системі(рис. 1.21) по правилу Вегарда.\nРис. 1.21. Залежність параметра гратки ГЦК - т.р. (Ag, Co) від загальної концентрації атомів Со у плівковій системі: а0 - параметр гратки масивних металів. Пунктирна лінія відповідає правилу Вегарда\nОднією з умов при проведенні наукових досліджень є охорона праці людини під час трудової діяльності. Це може бути забезпечено виконанням науково обгрунтованих правил та норм як під час проектування та монтажу, так і під час експлуатації експериментального обладнання.\nПри виконанні дипломної роботи для виконання поставлених задач в експериментах, використовувалося наступне обладнання: вакуумний пост універсальний (ВУП-5М), цифрові мультиметри UNI-T та APPA, комп'ютер. Мультиметри, що застосовувались для вимірювань, мають широкий спектр застосування (визначення опору, постійного та змінного струмів чи напруги, частоти, ємності, температури, тощо).\nВУП-5М призначений для отримання та дослідження властивостей тонких плівок різноманітних матеріалів. Прилад має можливість використання для дослідження в галузях фізики, хімії, медицини та інших галузях науки i техніки. Прилад призначений для роботи у стаціонарних лабораторних умовах при кімнатній температурі i відносний вологості повітря не більше 80%.\nПри роботі установки ВУП-5М діють наступні небезпечні та шкідливі фактори:\n- дія електричного струму;\n- електромагнітне випромінювання;\n- нагріті поверхні.\nЕлектробезпека - це система організаційних і технічних заходів і засобів, що забезпечують захист людей від шкідливого і небезпечного впливу електричного струму, електричної дуги, електромагнітного поля і статичної електрики в умовах експлуатації та на робочому місці.\nПо ступеню захисту від ураження електричним струмом установка ВУП-5М відноситься до I класу згідно ГОСТ 12.1.019-79 ССБТ . Для забезпечення захисту від випадкового дотику до струмонесучих частин (сполучним проводам) вони вибираються з подвійною ізоляцією відповідно до ГОСТ 12.02.007.9-88 ССБТ .\nНапруга, що використовується в установці, небезпечна для життя. Тому необхідно враховувати правила техніки безпеки при роботі з електричними пристроями напругою більше 1000 В (ГОСТ 12.1.007.3-75 ССБТ) . Перед включенням у мережу цього устаткування необхідно переконатися в справності мережного сполучного шнура, захисного заземлення. До роботи на установці допускаються особи, які пройшли iнструкцiю по техніці безпеки при роботі з високовольтними пристроями. Процес ревізії, чистка чи ремонт приладу можливий тільки при повному відключенні його від мережі живлення з дотриманням правил техніки безпеки. Також, для виключення можливості дотику до струмоведучих частин, що завжди є небезпечним, навіть в мережі напругою до 1000 В з ізольованою нейтраллю і малою ємністю використовується ізолювання струмоведучих частин електроустаткування та забезпечується недоступність останніх за допомогою огорожі або розташування струмопровідних частин на недоступною висоті або в недоступному місці, бо нерідко небезпечно навіть наближення до струмоведучих частин.\nБлокування використовуються для забезпечення недоступності неізольованих струмоведучих частин. Вони застосовуються в електроустановках, в яких часто проводяться роботи на огороджувальні струмоведучих частинах (випробувальні стенди, установки для випробування ізоляції підвищеною напругою тощо). Блокування встановлюються також в електричних апаратах - рубильниках, пускачі, автоматичні вимикачі та інших пристроях, що працюють в умовах з підвищеними вимогами безпеки. Блокування застосовуються також і для попередження помилкових дій персоналу при перемиканні в розподільних пристроях і на підстанціях. Також на робочому місці застосовується занулення, захисне заземлення, захисне відключення, ізолювання робочого місця.\nТаблиця 2.1. Загальні характеристики ВУП-5М \nСпоживана потужність без приставок\nне більше 1,9 кВт\nне більше 5 кВт\nЗалишковий тиск у просторі\nСтрум розжарення випарників\nI - 200А, II - 100А\nТемпература для нагрівання об'єктів\nТемпература для охолодження об'єктів\n- 160 °С\nU на виході високовольтного випрямляча\n7 0,3 кВ\nМаксимальний струм тліючого розряду\nUmax на виході високовольтного випрямляча джерела живлення\nне менше 0,9 кВ\nТемпература в районі підкладки пристрою\nПри зборці або ремонті насосів можливі механічні пошкодження вакуумпроводiв в місцях з'єднань. В цьому випадку, а також в результаті зносу матеріалу ущільнювачів можлива розгерметизація вакуумної системи, що може привести до виходу з ладу приладу.\nУстановка ВУП-5М, яка використовується для проведення експерименту, є джерелом електромагнітного випромінювання, виникаючого у вакуумній камері. Гранично припустимий рівень напруженості, не перевищує 20 В/м. Приміщення розташоване на 1-м поверсі адміністративного будинку.\nЧисло працівників складає 2 чоловіка. Площа й об'єм приміщення, що приходяться на одного працюючого рівні 30 м2 і 96 м3. Значення площі відповідає СНиП II.09.04-87 , відповідно до якої на одного працюючого повинно приходитися не менш 4 м2 площі приміщення.\nХарактеристика природного та штучного освітлення.\nПриродне і штучне освітлення нормується ДБН В.2,5-28-2006 .\nПри освітленні лабораторії використовують бічне природне освітлення та, при необхідності, штучне освітлення. Природне освітлення використовують у світлий час доби. Воно забезпечує хорошу освітленість, рівномірність, а головне ідеальну передачу кольору.\nПриродне бічне освітлення проводиться через два вікна розміром 1,9 х 2,4 м, які розміщені на східній стороні будівлі, на висоті 1,2 м від підлоги. Дані представлені у вигляді табл. 2.2.\nУ темний час доби, застосовується штучне освітлення.\nДля штучного освітлення в даному приміщенні використовують газорозрядні лампи (ГОСТ 17677-82 ) при загальній системі освітлення, яке здійснюється за допомогою шести світильників, у кожному з яких по 2 лампи. Освітленість робочих місць у відповідності зі СНиП ІІ.4.-79 відноситься до категорії робіт 1а та при застосуванні люмінісцентних ламп накалювання повинна складати 300 лк.\nТаблиця 2.2. Значення параметрів приміщення\nВисота від підлоги до підвіконня\nВікна розташовані вздовж більшої стіни\nМікроклімат - це стан внутрішнього середовища приміщення, яке визначається діючими на організм людини температурою, вологістю та швидкістю руху повітря.\nЗгідно з ДСН 3.3.6.042 - 99 роботи, які виконуються у відділі належать до категорії робіт 1а (витрати енергії до 150 ккал / ч) . Для даної категорії робіт оптимальні показники мікроклімату приведені в табл. 2.3.\nФактичні значення параметрів, які характеризують санітарно-гігієнічні умови роботи відділу, взяті з результатів оглядів робочих місць на відповідність санітарно-гігієнічних умов праці нормам. Забезпечення оптимальних умов мікроклімату здійснюється в холодну пору року за рахунок опалення, провітрювання приміщення.\nВідхилення від оптимальних параметрів мікроклімату відповідно до ГОСТ 12.1.005-88  припустимі й оптимальні. Також в приміщенні присутня можливість вентиляції.\nВідповідно до НАПБ Б.03.002-2007 приміщення відноситься до категорії В (вогнетривкі речовини і матеріали в холодному стані) .\nТаблиця 2.3. Значення параметрів мікроклімату\nНормативне з указанням нормативного документу\nЗначення, КЕО, %\nТ пов. - взимку\nДСН 3.3.6.042 - 99\nШв.руху повітря, м/с\nДСН 3.3.6.042 -99\nМожливі причини виникнення пожежі в приміщенні: грубі порушення правил пожежної безпеки, несправність електропроводки.\nЗа вогнестійкостю будівля відноситься до другого ступеня вогнестійкості (несучі стіни і перегородки цегляні, оштукатурені, перекриття - залізобетонні).\nДля гасіння пожежі в будівлі передбачено протипожежне водопостачання, також для гасіння пожежі застосовуються вогнегасники - пінні і водяні.\nШляхи евакуації при пожежі збігаються з виходом з будівлі. Ширина коридорів 2,5 м, вихідних дверей 1,8 м, коридори за якими відбувається евакуація, виконані з негорючих матеріалів.\nДля підтримки у виробничих приміщеннях чистоти повітря використовуються вентиляційні пристрої.\nОскільки установка призначена для одержання тонких плівок методом резистивного випаровування, при завчасній розгерметизації камери існує небезпека попадання в навколишнє середовище в дуже незначній кількості парів випаровуваних елементів, тобто таких, що відповідають нормам ГДК. Це можуть бути пари металів, або їх окисли, якi утворюються в результаті реакції випарених елементів з молекулами залишкової атмосфери.\nТаблиця 2.4. ГДК кольорових металів та їх з'єднань в повітрі робочої зони\nГДК в повітрі, мг/м\nСвинець и его сполуки\nЕкспериментальна частина дипломної роботи проводилася в навчальній лабораторії. В цій лабораторії використовується комбіноване освітлення, природне бічне освітлення здійснюється через світлові прорізи загальною площею 8 м2, скло подвійне, плетіння дерев'яні. Освітленість робочих місць у відповідності зі СНиП ІІ.4.-79 відноситься до категорії робіт 1а та при застосуванні люмінісцентних ламп накалювання повинна складати 300 лк.\nПриміщення розташоване на 1-м поверсі 3-х поверхового адміністративного будинку передбаченого для розміщення устаткування. Розміри лабораторії: довжина = 7 м, ширина = 6 м, висота = 4 м; загальна площа вікон = 9,12 м2 два вікна розміром 1,9Ч2,4 м). Планування лабораторії Ц-124 та геометричні розміри цього приміщення показані на рис. 2.1.\nДля підтримання температурного режиму в приміщенні наявна система опалення. Вона представляє собою 2 радіаторні батареї, що підключені до центральної системи опалення будівлі.\nНапруга електромережі в лабораторії становить 220/380 В. За небезпекою ураження електричним струмом дане приміщення відноситься до приміщень з підвищеною небезпекою, через те, що існує можливість одночасного дотику до металевих предметів, з'єднаних з землею, і корпусу електроустановки.\nФактичні значення параметрів, які характеризують санітарно-гігієнічні умови роботи в даному приміщенні були взяті з результатів оглядів робочих місць на відповідність санітарно-гігієнічних умов праці нормам. За цими даними мікроклімат в приміщенні відповідає встановленим українським нормам. Серед можливих причин виникнення пожежі в приміщенні можна виділити: порушення правил пожежної безпеки та несправність електропроводки.\nШтучне освітлення організоване з застосуванням люмінісцентних ламп потужність яких складає 65 Вт. Світильники, які розташовані у приміщенні, переважно прямого світла. Відповідають прийнятому в Україні ГОСТ 17677-82. Їх кількість складає 12 шт.\nРис. 2.1 - Планування лабораторії Ц-124 та його геометричні розміри\nЗначення коефіцієнта природного освітлення (КПО), що нормується для четвертого світового пояса України, , визначається за формулою:\nде - значення КПО для ІІІ світового поясу, в якому виконуються роботи ІІІ розряду (середньої точності) для бічного освітлення , m - коефіцієнт світового клімату (для України ), c - коефіцієнт сонячності.\nДля географічної широти місто Суми розташоване в межах 0,75-1,0(с) = 0,8. Звідси . Фактичне значення КПО для приміщення відділу можна вивести з формули:\nде - площа всіх вікон в приміщенні, м2,\n- площа підлоги в приміщенні,\nм2, - загальний коефіцієнт пропуску світла вікна. Для віконних прорізів адміністративно-управлінських будівель, які не обладнані сонцезахисними пристроями ;\n- коефіцієнт, що враховує відбиття світла від внутрішніх поверхонь приміщення. При відношенні глибини приміщення (7 м) до його висоти від рівня умовної робочої поверхні до верху вікна (1,75 м), що дорівнює 2,5, відношенні відстані розрахункової точки від зовнішньої стіни (5 м) до глибини приміщення, що дорівнює 0,7, при середньозваженому коефіцієнті відбиття внутрішніх поверхонь дорівнює 0,4 та відношенні довжини приміщення до глибини . - світлова характеристика вікна. При відношенні довжини приміщення до його глибини, що дорівнює 1, і при відношенні глибини приміщення до його висоти від рівня робочої поверхні до верху вікна, що дорівнює 2,55, . - коефіцієнт запасу, приймаємо . - коефіцієнт, що враховує затемнення вікон будівлями, що стоять навпроти, за їх відсутності, приймаємо .\nПорівнюючи значення нормованого коефіцієнта природного освітлення з фактичним, робимо висновок, що природного освітлення в даному приміщенні не достатньо і тому потрібно застосовувати додаткове штучне освітлення. Для оцінки ефективності штучного освітлення в приміщенні необхідно порівняти значення фактичної освітленості і значення освітлення, яке створюється наявними у приміщенні джерелами. При комбінованому освітленні частка загального освітлення у системі комбінованого повинна складати 10% від норми комбінованого освітлення, але не менше 50 люкс для ламп розжарювання і люкс для люмінесцентних ламп.\nПриміщення аудиторії освітлюється люмінесцентними лампами, а отже необхідна норма освітлюваності складає 300 люкс.\nСкладемо розрахункову схему, на якій зобразимо наявну кількість світильників і розміри, які визначать їх розміщення на плані приміщення (рис. 2.1).\nРисунок 2.1 - Штучне освітлення навчальної лабораторії\nЗначення розрахункової освітленості при використанні даного виду ламп можна розрахувати за допомогою методу коефіцієнта використання світлового потоку за формулою:\nЗвідки розраховується, :\nде Fл - світловий потік лампи, лм. Для люмінесцентних ламп, потужністю 65\nВт, складає лм.; - коефіцієнт використання світлового потоку. Для приміщення з традиційними розмірами та кольоровим оформленням .\n- кількість освітлювачів, .\nn - кількість ламп в освітлювачах, .\nS - площа приміщення, м2;\nk - коефіцієнт запасу: ;\nz - коефіцієнт нерівномірності освітлення, .\nОскільки в приміщенні використовується комбіноване освітлення у якому частка загального освітлення складає не менше 300 лк, то розрахований показник повністю відповідає нормам.\nПід час діяльності на господарчих підприємствах, де є ризик створення радіаційної загрози, важливим фактором нормального їх існування являється проведення регулярного дозиметричного контролю. Організація на господарствах такого контроль включає в себе комплекс організаційних та технічних заходів для того, щоб не допустити ураження людей вище за допустимі норми. Такий контроль організовують штаб та служби ЦЗ об'єкта та проводять командири формувань і сили розвідувальних підрозділів: групи (ланки) радіаційної та розвідники-дозиметристи.\nДозиметричний контроль включає контроль опромінення людей та контроль радіоактивного зараження (забруднення). Контроль опромінення людей поділяють на такі види, як груповий та індивідуальний. Груповий контроль проводять з метою отримання даних про середню дозу опромінення особового складу формування ЦЗ, робочої бригади, для того, щоб не допустити перевищення встановлених (допустимих) норм в рамках прийнятих урядом України ГОСТів. Для контролю дози опромінення застосовують дозиметричні прилади (вимірювачі доз ИД-1 або дозиметри із комплектів ДП-24, ДП-22В).\nДля групового контролю дозиметри видають перед виходом на заражену місцевість за таким розрахунком: один дозиметр на ланку; один-два - на виробничу бригаду (групу з 14-20 осіб); особам, що діють окремо від своїх підрозділів - кожному по дозиметру. Видають дозиметри за відомістю під розписку. Після виходу із зони зараження або в установлений час (не менше одного разу на добу) ведеться облік показників дозиметрів командиром (начальником) або призначеною особою. Дані заносять у журнал (відомість) контролю доз опромінення особового складу формування ЦЗ, бригади, а сумарні дози - в індивідуальну картку обліку доз опромінення. Дозу опромінення на господарчих обьєктах (D) визначають розрахунком за формулою:\nD = РсерТ/Косл, (2.7)\nде Т - час перебування людей на зараженій місцевості, год; Косл - коефіцієнт ослаблення радіації будинками (спорудами), в яких перебували люди (просто неба Косл = 1); Рсер - середній рівень радіації в зоні перебування людей, Р/год;\nРсер = Р1 + Р2 +...+ Рп/п, (2.8)\nде Р1 + Р2 +...+ Рп - рівні радіації, виміряні через однакові проміжки часу впродовж перебування людей у зоні зараження; п - кількість вимірів.\nРівні радіації вимірюють приладом ДП-5 з інтервалами: у першу добу після зараження - через 0,5-1 год; у другу добу - через 1-2 год; у третю та наступні - через 3-4 год.\nІндивідуальний контроль опромінення проводять для первинної діагностики ступеня тяжкості променевої хвороби. Для контролю індивідуальних доз опромінення особовому складу формувань, працівникам та службовцям видають індивідуальні вимірювачі дози ИД-ІІ, які забезпечують вимірювання поглиненої дози в діапазоні від 10 до 1500 рад. Контроль радіоактивного забруднення проводять з метою визначення ступеня забруднення людей, їхнього одягу та взуття, засобів індивідуального захисту, тварин, води, фуражу, обладнання, техніки та інших об'єктів радіоактивними речовинами для визначення можливості їх використання й захисту від радіаційного ураження.\nСтупінь радіоактивного зараження (забруднення) продуктів харчування та води можна визначати також у радіометричних лабораторіях, більш точно в одиницях активності - Кюрі на кілограм (Кі/кг), Кюрі на літр (Кі/л). Проби хліба, м'яса, риби, твердих жирів беруть, зрізаючи ножем поверхневий шар завтовшки 10 мм. Зрізані шари складають зараженою поверхнею один до одного, поміщають у скляний посуд або поліетиленовий мішок та маркують. На пробі зазначають її вид, де взято, дату й час зараження та взяття проби.\nдипломная работа "Аналіз структурно-фазового стану гранульованої системи Ag/Co" скачать\nкурсовая работа [3,1 M], добавлен 25.01.2013\nЕлектропровідність надтонких острівцевих плівок\nРозмірні і температурні ефекти та властивості острівцевих плівок сплаву Co-Ni різної концентрації в інтервалі товщин 5-35 нм та температур 150-700 К. Встановлення взаємозв’язку морфології, структури та електрофізичних властивостей надтонких плівок.\nдипломная работа [1,2 M], добавлен 12.12.2011\nавтореферат [108,5 K], добавлен 11.04.2009\nТеоретические основы фазового равновесия компонентов смеси\nРасчет фазового равновесия системы жидкость–пар бинарных и многокомпонентных смесей. Определение параметров их теплофизических свойств. Термодинамические основы фазового равновесия растворов. Теория массопередачи при разделении смеси методом ректификации.\nконтрольная работа [1,4 M], добавлен 01.03.2015\nДругие документы, подобные "Аналіз структурно-фазового стану гранульованої системи Ag/Co"


Російський газ: Порошенко звернувся до Ради - новини\n15 грудня • оновлено в 04:57\n11:29, 3.12.2019 Оновлено: 11:52, 3.12.2019\nУкраїна вже п'ятий рік не купує російського газу, і сьогодні немає жодної причини повертатися до газової кабали Кремля.\nТаку заяву під час виступу з трибуни Верховної Ради зробив лідер партії "Європейська солідарність", п'ятий президент України Петро Порошенко (щоб подивитися відео, доскрольте до кінця).\nЗа його словами, в Україні цілком задоволені постачанням газу з Європи. П'ятий президент назвав російський газ зброєю у руках президента РФ Володимира Путіна.\nПетро Порошенко звернувся до Ради через російський газ\n"Минає вже п'ятий рік, коли Україна не купує газ у Росії. Ми цілком задоволені постачанням газу з Європи. І зараз немає навіть мінімальної потреби знову купувати його у Росії. Жодного кубу! Повернути цю зброю до рук Путіна – це і є справжня капітуляція", – наголосив Порошенко.\n4.5т24 З'ясувалася маніпуляція Путіна на зустрічі із Зеленським\nГалина Остаповець 1.3т 1\n1.3т1 Путін швидше Кремль віддасть, ніж Крим – Сенцов\nІгор Мехеда 267 1\nСлава Рабінович 27.2т 105


Історія тузлівської солі | Історична правда\nІсторія тузлівської солі\nРобота на солевидобутку була важка та виснажлива. З раннього ранку робітники візками в'їжджали в озеро з пологих берегів, займали ділянки та лопатами відколювали шматки солі. Потім вилами піднімали її з води та навантажували на візки. Тут сіль обсихала, після чого її звозили на середину ділянки і зсипали в "горби", які швидко тверділи, утворюючи суцільну масу. Солона вода, в якій від світанку до заходу сонця стояли робітники під серпневою спекою, роз'їдала тіло, а тяжка праця виснажувала сили та здоров'я\nдоктор біологічних наук, професор, науковий журналіст, Національний природний парк "Тузлівські лимани"\nУ лиманах Причорномор'я здавна видобували самосадочну сіль. Після російсько-турецької війни 1812 р. на лиманах Тузловської групи (Бурнас, Алібей, Шагани) починається активний період промислу самосадкової солі на Тузлівських лиманах.\nПри цьому царський уряд встановив жорсткий контроль за її здобиччю. Соляне Управління видавало свідоцтва солепромисловикам на право видобутку, а Аккерманська митна застава стягувала акциз за вивезення стратегічного товару з Бессарабської губернії.\nСіль активно стали добувати на лимані Бурнас і згодом виникло село Тузли. Воно було засноване наприкінці XVIII століття кочуючими чабанами, які зі своїми отарами зупинялися поблизу солеварень.\nЗвідки село і отримало свою назву від тюркського слова "туз" - сіль. Для керівництва соляними промислами було створено Контору Соляного Управління, тому село Тузли у першій половині ХІХ століття іноді ще називали просто Контора. На місці цієї Контори згодом було збудовано церкву Святого Архангела Михайла.\nШтатом у Бессарабському Соляному Управлінні губернії було передбачено посаду інженера-доглядача озер. Ним одним із перших і до 1824 року був призначений грек Стратій Калфа.\nКалфа згодом вийшов у відставку та оселився в Аккермані. На честь Стратія Калфи названо мис Калфа – зараз чудова рекреаційна зона у Національному природному парку "Тузлівські лимани".\nТериторія, де колись видобували сіль, серед місцевого населення зараз називається "Сольпром". Але від колишнього сольпрому залишилися лише деякі просолені стовпчики та залишки випарників.\nЗбір солі на самосадкових озерах, дуже добре описаний Аполоном Скальковським з прикладу Бессарабського соляного промислу. Ось що і як він пише:\n"...Сіль починала сідати за спаданням весняних вод, тобто в червні. Садка триває у липні, а серпні відбувається сам видобуток. Зазвичай робітники з возами і худобою розташовувалися табором всередині межі промислів.\nЗ ранньої весни приходили на околиці м. Тузли (біля Шаганського та Алібейського озер) незліченні низки возів і розташовувалися таборами в степах, що оточують промисли. Там вони користувалися безгрошовими пасовищами та водопоями з навмисне влаштованих колодязів.\nНа рік могло прийти до 60 000 возів, 15 000 погонщиків, 120 000 голів худоби. А з 1 серпня приступали до ламання солі. Робітники навмисне для того влаштованими возами в'їжджали на дуже далекий простір у саме озеро, яке не має зовсім крутих берегів.\nСіль складає дно, а вода тримається зверху, не маючи жодного фута глибини. Потім особливого роду вилами та лопатами ламають вони сіль і навантажують на візки. Вода по вілам стікає, а сіль, обсохнувши, завантажується в бурти, твердне і становить суцільну масу.\nЗа середнім обчисленням, промисловців (тобто покупців) тут буває до 700 чоловік, робітників до 10 тисяч людей, видобуток солі перевищує від 3 до 6 млн. пудів.\nЗа старих часів бессарабські жителі цілими тисячами приходили для добування солі, брали ділянки на озерах, ламали і, очистивши, відвозили.\nПеревезення солі здійснювалося на возах; одному возі містилося близько 51 пуду солі. Крім того, перевертання, перевезення солі на відкритому повітрі також сприятливе для покращення її смакових якостей...".\nЗалишки Сільпрому біля с.Тузли\nРобота на солевидобутку була важка та виснажлива. З раннього ранку робітники візками в'їжджали в озеро з пологих берегів, займали ділянки та лопатами відколювали шматки солі. Потім вилами піднімали її з води та навантажували на візки.\nТут сіль обсихала, після чого її звозили на середину ділянки і зсипали в "горби", які швидко тверділи, утворюючи суцільну масу. Солона вода, в якій від світанку до заходу сонця стояли робітники під серпневою спекою, роз'їдала тіло, а тяжка праця виснажувала сили та здоров'я.\nПлата ж була низькою. На видобуток солі, утримання управління, приміщень та інші потреби скарбниця витрачала по 2 коп. сріблом з пуду, хоч продавалася сіль із казенних запасів по 27 копійок сріблом за пуд.\nВласне, кожен мільйон пудів солі давав скарбниці 250 тисяч рублів чистий прибуток. Водночас робітники за свою тяжку працю отримували копійки. Згодом соледобувні промисли перейшли до рук приватних підприємців.\nАле видобуток солі став поступово знижатися і практично як вид бізнесу перестав існувати в 30-х роках ХХ сторіччя.\nВ теперішний час місцеві жителі іноді збирають сіль з Тузлівських лиманів для себе, але промислового значення таке природокористування вже немає. Хоча, якщо зараз буде потрібно відновити такий від природокористування, то це зробити не важко.


Кирило Чуйко. Приборкувач китайських ієрогліфів\n05:46 22 сентября. среда\n17:09 07.08.2013 2\n«В житті нічого немає неможливого. Потрібно тільки правильно визначити мету й рамки, в які ти її реалізуєш. І «все буде ОК!» Класу з 10-го ця фраза стала для мене якщо не гаслом, то своєрідним талісманом - це точно», - розповідає 21-річний маріуполець Кирило Чуйко, переможець міжнародного конкурсу знавців китайської мови для іноземців.\nДнями, 2 серпня, він повернувся з Китаю додому, в Маріуполь. Повернувся в якості Посла китайської мови в Україні, з дипломом наймасштабнішого у світі конкурсу знавців китайської мови, але із втраченим шансом у цьому році продовжити навчання в магістратурі Київського національного лінгвістичного університету (КНЛУ). «Я вже отримав червоний диплом бакалавра КНЛУ і забрав свої документи з універу, - посміхається хлопець, - просто у нас у жодному міністерському документику не зазначено, що якщо людина захищає честь країни на міжнародних конкурсах, то вона має право хоча б скласти іспити на вступ до магістратури раніше чи пізніше обумовлених термінів. Так, у цьому році я свій шанс продовжити навчання в своєму університеті втратив, оскільки співпали терміни проведення конкурсу в Китаї і вступної кампанії в Україні. Чи шкодую я? Не знаю…»\n"Складові моїх мовних успіхів - моя школа і мої батьки"\nВчити китайську Кирило почав чотири роки тому, на першому курсі університету. До цього його «робочим» мовами були російська, українська та англійська. «Складові моїх мовних успіхів - моя школа і мої батьки, - посміхається хлопець. - Я отримав суттєву базу тут, в Маріуполі, у 66-ій, українській, школі, в якій, до речі, моя мама викладала англійську мову. В Маріуполі ж 15 років займався танцями, був кращим дебатним спікером Донецької області (українська та англійська мови, 2007 рік), а коли став одним з переможців Малої академії наук, то отримав можливість обрати для навчання будь-який з університетів України. Обрав Київський національній лінгвістичний університет, а в ньому спеціальність «Перекладач китайської мови» - так записано у моєму бакалаврському дипломі, а коли отримаю диплом магістра, то у ньому, сподіваюсь, запишуть «Перекладач та викладач китайської та англійської мов». До речі, коли я подавав документи на 1 курс універу, то на 2 бюджетних місця претендувало 400 абітурієнтів».\n"Вдячний нашому університету за те, що там не беруть хабарів"\nНа основі того, як хлопець опановував новий для себе масив знань, можна створювати посібник для- тих-хто-дійсно-хоче-знати-мову: щоденна праця з короткою перервою на сон, вивчення китайського всюди - в метро і вдома, на перервах і вечірках. Проте і про англійську не забував: за час навчання двічі був на стажуванні в Англії, в Міжнародному коледжі Мартіна Фрісбі. Результат тяжкої праці не забарився: в 19 років Кирила вперше запросили у якості перекладача з китайської на англійську до Гани (Західна Африка). «На будівництво нового виробництва, решта - таємниця, - знову посміхається він. - Природні умови, в яких довелося працювати, описати словами надто важко. Уявіть: січень місяць, в Україні мінус 20, у Гані плюс 38. Я прилетів у літаку в зимових чоботах і опинився просто в пеклі».\nА повернувшись в Україну, довелося надолужувати згаяне в університеті. «Протягом двох з половиною тижнів я склав всю академзаборгованість, що накопичилася за час моєї відсутності, - приходив до універу о 8.30, виходив звідти о 19.30 і…йшов додому вчити наступну «порцію» матеріалу. Спав по 2 години на добу. Нічого - витримав. До речі, я надзвичайно вдячний нашому університету за те, що там не беруть хабарів. Не беруть! Про це всі ми, студенти, можемо сказати зі стовідсотковою впевненістю і відповідальністю. І так само можемо подякувати нашим викладачам: вони нас сильно мотивують і спонукають бути кращими. Завжди і всюди».\nКитайський міст - складова національної ідеї\nНа міжнародний конкурс знавців китайської мови "Китайський міст" Кирило потрапив, перемігши в етапі всеукраїнському. У Китай на фінальну частину злетілося понад 120 учасників з 77 країн світу. Набравши 94 з сотні можливих балів, Кирило успішно подолав відбірковий етап фіналу. На шляху до тридцятки, а потім - п’ятнадцятки і десятки найсильніших знавців китайської мови у світі доводилося працювати по 15-16 годин на добу - і танцювати, і співати, і брати участь у квесті й зйомках рекламного ролика, і опановувати майстерність приготування китайських страв, риболовлі, городництва, тощо.\n«Цей конкурс існує вже 12 років, - розповідає Кирило. - І з кожним роком набуває все більших масштабів. Уявіть собі бюджет конкурсу, якщо лише на зйомки 30 секундного рекламного ролика було витрачено понад мільйон юанів - приблизно 1 млн 200 тисяч гривень. Телевізійна програма, створена на основі цього конкурсу, – одна з трьох найрейтинговіших програм Китаю, її аудиторія сягає 300 мільйонів глядачів. Це неймовірно! Китайці надають цьому конкурсу величезної ваги, адже він, фактично, працює на дві великі справи: популяризує китайську мову у світі й показує самим китайцям, що вони - велика і відкрита для світу нація, що їхньою мовою цікавляться європейці. Це, без перебільшення, одна із складових китайської національної ідеї. Тому і увага до конкурсу відповідна».\nМета й рамки\nПеремігши у конкурсі, Кирило отримав можливість навчатися протягом 3 років (починаючи з 2014-го) у будь-якому вузі Китаю, але ще не вирішив, чи скористається такою можливістю.\n«Розумієте, - пояснює він, - за рік багато чого може змінитися. Зараз я шукаю роботу, оскільки, як вже казав, втратив шанс вступити до магістратури. Але участь у конкурсі була цікавим і дуже необхідним досвідом: я щасливий, що зміг позитивно показати нашу країну такій величезній аудиторії. І сказати правду, я й надалі хотів би цим займатися: спілкуватися з людьми різних національностей, вивчати нові й нові нюанси перекладу, популяризувати Україну. Думаю над тим, щоб написати українською мовою методичний курс вивчення китайської для шкіл та вишів. А ще я хочу одружитися, але моя половинка зараз навчається в Швейцарії, вона не висловлює гарячого бажання перебиратися до Піднебесної. Словом, сподіваюся, що час сам все розставить по своїх місцях. Все буде ОК. Я в це вірю. Пам’ятаєте: мета й рамки. Моя «мета» наразі - знайти роботу, «рамки» - протягом місяця. Зателефонуйте мені наприкінці серпня – я скажу вам, де працюю».\nАвтор: Тетяна Ігнатченко\nЩиро вітаю Кирила, захоплююсь його розумом,його фантастичною працездатністю, наполегливістю,його обдарованністю, його талантом помноженим на рідкісну в наш час трудову звитягу. А про чиновницький унікальний дебілізм, формалізм, що не допустив його до магістратури і говорити не хочеться. Надзвичайно вдячний пані Тетяні, дякуючи якій, нарешті в нашому українському місті, появився сайт з україномовними дописами. Мій вам респект! Нехай вам щастить! Шануймося, бо ми того варті!!!\nПетро Іванович в 20:01 09.08.2013\nИнтиресна , а он палачкай уже кушает ?\nУзасная Бландинка в 12:05 01.09.2013


«Нічні клуби, караоке, боулінг, більярд», м. Полтава | Відпочинок і розваги на 0532.ua\nНічні клуби, караоке, боулінг, більярд, Полтава - заклади та розважальні комплекси\nLucky Lunch & Night, караоке-бар\n36000, Полтава, вулиця Котляревского, 22-б\nДинарис, більярдний клуб\n36000, Полтава, вулиця Зіньківська, 6-в\nМуза бар, нічний клуб у Полтаві\n36000, Полтава, вулиця Гоголя, 38, 5-й поверх\n36000, Полтава, проспект Першотравневий, 20-Б, Парк Перемога, біля фонтану\nRobin Hood, нічний клуб\nКрасний бархат, нічний клуб у Полтаві\nIzi, Ізі, лаунж бар у Полтаві\nNuts, клуб спортивного покеру\nПолтава, вулиця Ватутіна, 2\nНічні клуби, караоке в Полтаві\nЧисленні нічні клуби, караоке, боулінг, більярд в Полтаві запрошують всіх охочих гарно провести час. Всі заклади, призначені для приємного проведення часу, бувають відкритого і закритого типу. Заклади відкритого типу можуть відвідати всі охочі, відпочити, отримати задоволення від спілкування з друзями. На закриті вечірки в клубах або караоке-барах, приходять люди з запрошеннями. Закритими часто бувають корпоративні заходи, на яких збираються лише люди, що працюють в конкретній компанії. Закриті заходи також можуть бути чиєюсь сімейною урочистістю.\nЯкщо люди вирішили у вузькому колі родичів або друзів відзначити весілля, день народження, ювілей, підвищення по службі тощо. Вони можуть орендувати весь зал кафе або нічного клубу і відсвяткувати. Нічні клуби відрізняються не тільки програмами, також їх поділяють на елітні, диско-бари, караоке-бари та на багато інших. Любителі елітного дозвілля можуть відвідати клуби, в яких створена неповторна атмосфера вишуканості й розкоші. Дизайнерський інтер'єр, програма, підібрана відповідно до смаку гостей, вишукане меню, елітні напої — це те, що чекає відвідувачів таких закладів. Люди, які шукають, де можна потанцювати, розслабитися, випити смачний коктейль, знайдуть все, що їм потрібно в диско-барі. Гарна музика, танці та заряд енергії їм буде гарантований. Любителі вокалу можуть охоче відвідати караоке-бари, де можна самостійно виконати улюблені композиції.\nСпів — один з кращих способів проведення часу. Під час співу людина розслабляється, у нього зникає напруга, негативні емоції. Процес співу, навіть якщо людина не має видатних вокальних здібностей, має свого роду терапевтичний ефект. Доведено, що заняття вокалом дуже добре впливають не тільки на емоційний, але і на фізичний стан людини. Так що відвідування караоке дуже корисно для здоров'я людини. На міському сайті усі жителі та гості Полтави можуть знайти усю необхідну інформацію для вибору місця відпочинку. Наприклад, адреси та контактні дані найбільш популярних закладів. Також на сайті можна прочитати коментарі користувачів, що вже відвідали перераховані місця та оцінили рівень наданого ними сервісу. Окрім цього усі охочі можуть переглянути відео та фотографії певного закладу, для того щоб впевнитися у виборі місця відпочинку.


Україна: в 2012 р. аграрії можуть засіяти на 10% менше ярих культур - експерт - Агропортал\nУкраїна: в 2012 р. аграрії можуть засіяти на 10% менше ярих культур - експерт\nЧерез продовження експортних мит на зерно в Україну, аграрії можуть зменшити посіви ярих культур на 10%. Таку думку на прес-конференції висловив експерт аграрних ринків Т. Гагалюк.\nВін зазначив, що в принципі експортні мита на зерно можуть вплинути на посів ярих культур. За його словами, якщо вони будуть продовжені після 1 січня 2012 р., то можна чекати скорочення площ ярих культур. "Я не сказав би, що воно буде дуже суттєва, але в принципі 10% площ могло б скоротитися", - припустив він.\nНагадаємо, з 1 липня 2011 р. встановлюються експортні мита на експорт зернових у розмірі 9-14% до 2012 р. і вступає в дію норма Податкового кодексу, згідно з якою трейдерів позбавляють відшкодування ПДВ.\nЯк повідомлялося раніше, 19 травня ц.р. Верховна Рада Україна прийняла в цілому урядовий законопроект # 3387-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та про ставки вивізного (експортного) мита на деякі види зернових культур".\nЕкспортне мито на пшеницю діє на рівні 9%, але не менше 17 євро / т, на ячмінь - 14%, але не менше 23 євро / т, на кукурудзу - 12%, але не менше 20 євро / т. Президент України В. Янукович підписав цей закон 10 червня 2011


Завдяки вихідцям з Полтавщини кобзу і бандуру знають на інших континентах – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Суспільство > Культура > Завдяки вихідцям з Полтавщини кобзу і бандуру знають на інших континентах\nЗавдяки вихідцям з Полтавщини кобзу і бандуру знають на інших континентах\nУ своєму вірші, присвяченому українському історикові, етноґрафу, фольклористу, поетові, композиторові, першому українському енциклопедисту й, до речі, – першому т. зв. «українському буржуазному націоналістові» Миколі Андрійовичу Маркевичу, ґеніальний Тарас писав:\nМикола Маркевич був особисто знайомий із Тарасом Шевченком. У 1847 році Микола Андрійович поклав на музику вірш Т. Г.Шевченка «Нащо мені чорні брови», а Тарас Шевченко в свою чергу присвятив Миколі Маркевичу вірш «Бандуристе, друже сизий». У цій боґемі Тарас Григорович звертався до Миколи Андрійовича за кваліфікованими порадами цього досвідченого історика під час створення поеми «Гайдамаки» та праці над офортами на історичну тематику.\nУкраїнська капела бандуристів ім.Т.Шевченка, – Монтреаль, Канада, 1983 рік – стоїть попереду – маестро Григорій Китастий\nУ 18-ому сторіччі мандрівні співці-кобзарі почали об’єднуватися в окремі цехові братства, які часто мали власне господарство, управу, печатки, грошову касу, ба більше, – навіть суд. Усі функції серед членів цехового братства були чітко розподілені й закріплені. Кобзарськими цехами керували головні цехмайстри, які й набирали учнів. Для професійного таємного спілкування народні співці виробили специфічний жарґон. У 19-ому столітті центри кобзарів та лірників існували на Чернігівщині, Полтавщині та Харківщині. Серед видатних кобзарів того часу ми знаходимо ім’я нашого земляка панмайстра, своєрідного президента корпорації тогочасних кобзарів та лірників Івана Григоровича Кравченка-Крюковського, про якого докладно написав наш сучасник, «австралійський» українець Віктор Мішалов, що натепер замешкав у Канаді.\nВіктор Мішалов, панмайстер сучасних бандуристів\nВ Європу та Північну Америку бандуру завезли українці на початку минулого століття. Розвиток кобзарства на еміґрації тісно пов’язаний з ім’ям Василя Ємця, який 1923 року в Празі організував школу гри на бандурі й капелу бандуристів. Він же став першим українським бандуристом, який виступив у Голівуді (Лос-Анджелес, США). Ще однією постаттю, діяльність якої мала значний вплив на популяризацію кобзарського мистецтва в діаспорі, був також полтавець – Григорій Китастий, багаторічний керівник Капели бандуристів імені Тараса Шевченка. Він виховав багатьох музикантів, які створили десятки молодіжних ансамблів бандуристів у США, Канаді, Австралії…. Також від середини 1950-х років Кобзарське мистецтво поширилося серед української діаспори в Австралії. Спочатку в Сіднеї, згодом – у Мельборні й Аделаїді створилися групи з метою навчитися гри на бандурі й ансамблі бандуристів, які виступали на українських святах і репрезентували українську музику перед австралійською аудиторією. Так, у Сіднеї кобзарське мистецтво популяризували уродженці історичної Полтавщини – Федір Деряжний, Марко Мішалов та Григорій Бажул, а пізніше – нащадки полтавців – Петро Деряжний та Віктор Мішалов. В Австралії Григорій Бажул в 1964 році організував ансамбль бандуристів імені Гната Хоткевича, а 1972-го року заснував школу бандуристів при ньому. В Аделаїді у 1974 році було створено ансамбль бандуристів імені Григорія Китастого, а у Мельборні 1978-го року Іван Якубович відкрив школу гри на бандурі імені Лесі Українки, 1984 року було організовано однойменний ансамбль. За ініціативи уродженки Полтавщини Галини Глуховери (в заміжжі – Корінь), з якою мені пощастило зустрічатися у серпні 2012 року в Мельборні, ще у 1978 році було засновано ансамбль бандуристів «Кольорит», а 1989-го року у Сіднейському університеті було відкрито безкоштовні студії на ступінь бакалавра музики в галузі бандури…\nУкраїнська капела бандуристів, Вашінгтон, 1983 рік – Марко Фаріон, Михайло Невмержицький, Юліан Китастий, Микола Дейча\nКоли ж заходить мова про бандуру та бандуристів, то серед видатних українських бандуристів, дослідників кобзарства, композиторів, дириґентів, ми щонайперше знаходимо прізвище «Мішалов» на ім’я «Віктор». Дійсно, – це майже мій ровесник Віктор Мішалов, син Юрія, який народився в австралійському Сіднеї 4 квітня 1960 року. Наш сучасник пан Віктор є високоосвіченою людиною: він свого часу викінчив музичний факультет державного університету та педагогічний інститут у Сіднеї. У 2009-ому році Віктор Юрійович захистив дисертацію та здобув науковий ступінь кандидата мистецтвознавства в Харківській державній академії культури на тему «Культурно-мистецькі аспекти ґенези й розвитку виконавства на Харківській бандурі», а у 2012-ому році поступив до докторантури в Інституті мовознавства фольклору та етноґрафії НАНУ.\nЗ десятирічного віку Віктор вивчав гру на бандурі у Федора Деряжного, Григорія Бажула, а потім на стипендію Австралійської Ради Мистецтв у Північній Америці у майстрів Гната Гончаренка, Григорія Китастого, Петра Китастого, Василя Ємця та Леоніда Гайдамаки. Ще за совєцьких часів, від 1979-го по 1984-ий рік, Віктор Мішалов студіював у Київській консерваторії – по класу бандури (проф.Баштана), дириґування (проф. Щоголь), вокалу (проф.М. Єгоричева та Микола Кондратюк). Водночас в Києві він вивчав гру на старосвітській бандурі у майстра Ткаченка. Працював також викладачем у школах в Австралії та від 1988 року – в Торонто (Канада). Від кінця 1980-их років Віктор Мішалов став концертмейстером Української Капели Бандуристів імені Тараса Шевченка, а згодом – основоположником Канадської Капели Бандуристів. У 1999 році Віктор Мішалов отримав висове звання «Заслужений артист України», а через десять років був удостоєний Ордена «За заслуги» III-го ступеню. Слід окремо наголосити, що Віктор Мішалов концертував не лише по Австралії, Європі та Північній Америці з сольними концертами на бандурі, а також у супроводі симфонічного оркестру, але мав тури по Україні, побувавши зокрема й на своїй рідні Полтавщині.\nНащадки знаменитих полтавців в Австралії – внук Марка Мішалова Віктор (зліва) та син Федора Деряжного Петр\nЯ довго думав собі, звідки ж взялося це чудове й патріотичне захоплення у «австралійського» українця Віктора Мішалова, поки не дізнався про його знаменитого діда Марка. Також у квітні, а саме 26 квітня 2018 року, виповнюється 115 років, як у селі Чорнобай, знову на історичній Полтавщині, народився Марко Васильович Мішалов, – науковець, викладач, видавець, знавець бандурної музики і справи, який спочиває у далекій Австралії, бо ж упокоївся він у тамтешньому Сіднеї 8 серпня 1995 року. Про нього в материковій Україні, на жаль, поки що мало хто знає. А був це направду видатний науковець, викладач, видавець, знавець бандурної музики й справи. Із його книг, які були видані в Австралії від 1978-го по 1990-ий рік відомі такі – «Кобзарі-бандуристи XIX — початку XX століття», «Сіднейська школа бандуристів», «З історії українського кобзарства-бандурництва», «Праці Г.Хоткевича в ділянці бандурного мистецтва», «Українські кобзарі-бандуристи», «Шлях молодого бандуриста — його рожі і терни», «Українські кобзарські думи. До питання виникнення розвитку та сучасного стану українського кобзарського епосу».\nСередню освіту Марко Міішалов здобув в Золотоношській чоловічій ґімназії, а вищу – в Золотонішському відділі Уманського сільськогосподарського аґротехнікуму у 1924 році. Від 1925-го до 1938-ий рік Марко Васильович працював науковцем у нас, на Полтавщині, на Лубенській дослідній станції лікарських і етероолійних рослин, а від 1938-го по 1941-ий рік був викладачем у Всесоюзному Тернівському технікумі лікарських рослин та директором ВІЛАРу в Березоточі, що поблизу Лубен.\nМарко Мішалов за роботою на дослідній станції у Березоточі поблизу Лубен\nобкладинка однієї з книг Марка Мішалова – Культура беладони, 1935 рік\nПолтавська земля — один із основих осередків кобзарства, тож із молодих років Марко Васильович часто зустрічався з мандруючими кобзарями. Будучи студентом, він мав нагоду вчитися у знаменитого Михайла Злобінцева (сценічне ім’я – Домонтович), який викладав математику в гімназії в Золотоноші та із студентів створив гурток бандуристів. Марко Васильович часто бував на концертах, де виступав Михайло Домонтович. Слід сказати, що в сучасній Україні ще не часто згадують й про Михайла Злобінцева, який мав сценічне ім’я Микола Домонтович, що побачив світ у далекому 1883 році. Він також був різносторонньою людиною, виявив себе, як математик, викладач та поет, був керівником студентського ансамблю бандуристів, який виступав у 1908-09 роках навіть у Києві. Михайло Злобінцев (Домонтович) виявив себе також як активний культурно-освітний громадський діяч, поет й бандурист. Після большевицького перевороту у 1917 році він викладав в Золотоніському відділенні Уманського аґрономічного інституту в місті Ірманець, що за 10 кілометрів від Золотоноші. У 1919 році М.Злобінцев був призначений на посаду комісара справ народної освіти. Тут він теж організував ансамбль бандуристів й сам регулярно виступав з ними в концертах. За спогадами учня М.Злобінцева й учасника цього ансамблю Марка Васильовича Мішалова, у 1923 році в ансамблі було шість осіб. М.Злобінцев був організатором першого відомого нам зрячого ансамблю бандуристів, автором другого видання «Самонавчителя гри на бандурі», а також першого збірника творів для бандури. Михайло Злобінцев (Домонтович), – один з пергих вчителів Марка Мішалова, був незаконно репресований большевиками й помер на засланні у 1937 році, реабілітований лише 1988 року.\nМарко ж Васильович Мішалов до Німеччини потрапив разом зі своїм сином Юрієм. В часі воєнного лихоліття, в 1944 році, вони опинилися в австрійському таборі для переміщених осіб недалеко від Відня, де перебувала Капела бандуристів імені Тараса Шевченка. Так доля знову зв’язала долю пана Марка з бандурою. Переїхавши до Австралії в 1949 році, Марко Васильович і далі цікавився кобзарським мистецтвом, тримав близькі стосунки з шкільним другом і бандуристом Павлом Носярою, а також іншим полтавцем Григорієм Бажулом, про якого я також писав з нагоди його 110-річчя. Слід наголосити, що Марко Васильович Мішалов любив бануду, як мовиться, «до глибини своїх кишень», – фінансово підтримував діяльність капели бандуристів ім.Т.Шевченка, ансамблю бандуристів імені Гната Хоткевича в Сіднеї та Школи гри на бандурі при Центральній Рідній Школі ім. Княгині Ольги.\nМішалов Марко в однострої РСЧА (зліва) на початку німецько-радянської війни\nОдин із синів Марка Мішалова – Юрій народився 18 серпня 1928 року в селі Березоточа. Шістнадцятирічним хлопцем він разом зі своїм батьком Марком Васильовичем у 1944 році потрапив спочатку до Західної Німеччини, а згодом – до Австрії. Середню освіту здобув у приватній гімназії у Зальцбурзі, де навчався разом з майбутнім Архиєпископом УГКЦ св.пам. Любомиром Гузаром. При кінці квітня 1949 року разом зі своїм татом Юрій прибув до Австралії. Відпрацювавши там за контрактом, він вступив на інженерні студії в Університеті ву Сіднеї. До речі, якраз Юрій Мішалов став першим з походження українцем, що викінчив у 1955 році Сіднейський університет з дипломом інженера. Протягом більш як десять років Юрій Маркович працював заробітково у фірмі «AWA», а згодом понад 20 років на державному радіомовленні «ABC», останнім часом був головним інженером цієї установи на стейт Новий Південний Уельс. У 1958 році пан Юрій одружився з пані Людмилою (з дому Воротнюк). В родині Мішалова-середнього, крім сина мистця-бандуриста Віктора, – народилися ще донька Роксоляна та син Андрій. Принагідно зазначу, що дружина пана Юрія Мішалова – Людмила була народжена 16 січня 1937 року у місті Дубровиці на Волині, (в дівоцтві мала прізвище – Воротнюк). Вона походила з патріотичної родини волинських українців – її тато Петро Якович Воротнюк (1902-1986) в часі німецької окупації України входив до керівництва крайового «Маслосоюзу», цієї леґендарної молочарської корпорації українців Волині, яка завдяки невтомній наполегливій праці її творців, керівників та діячів, таких як Петро Якович Воротнюк, – розвивалася чи не найдинамічніше. Водночас Петро Воротнюк брав активну участь в українському національно-визвольному підпільному русі проти окупантів. Мати Людмили Мішалової – Галина Миколаївна (з дому – Саковська) (1910-1984) була уродженкою м.Олександрії, що також на Волині, виявила себе активною в громадському житті українства в Бонеґілі, Каллара Естейт коло Водонґи та Сіднеї. Крім Людмили, подружжя Воротнюків мало ще трьох дітей – Клавдію, Валентину та Богдана. Пані Людмила Мішалова, яка відійшла у Вічність 22 травня 1998 року в Сіднеї, – вже в Австралії здобула медичну освіту, викінчивши відповідні студії, була правдивою патріоткою, славилася високою якістю українських вишивок й писанок, любила малювати й ткати, її чудові твори часто здобували високі нагороди. Св.пам. пані Людмила Мішалова (Воротнюк) була членкинею українських хорів «Боян» та «Суцвіття». Знаючи кілька європейських мов, вона у 1956 році була офіційним перекладачем на Олімпійських іграх у Мельборні. Юрій Маркович Мішалов та всі його діти є досі активними в громадському та мистецькому житті українства на зеленому континенті, зокрема у Пласті, «Рідній школі», релігійних громадах, хорах.\nРодина Воротнюків: в центрі – п. Петро з дружиною Галиною, зліва – донька Клавдія. Світлина 1961 року\nДоля ж іншого сина Марка Мішалова – також Віктора Мішалова, тезки його знаменитого внука, що волею долі залишився проживати разом зі своєю матір’ю, дружиною пана Марка – Домною Георгієвною, мабуть, москвинкою з походження, яка мала дівоче прізвище «Погудіна», на підсовєцькій Україні довший час залишалася невідомою. Як виявилось згодом, Віктор Маркович Мішалов успішно закінчив Київський будівельний інститут, ба більше – навіть т.зв. університет марксизму-ленінізму, але, як мовиться, «справжнім» болшевиком так і не став. Мешкав він останнім часом у Кишиневі. До речі, Домна Георгієвна Мішалова (Погудіна), уродженка Мурома, вищу освіту здобула у Петрограді, пізнішому Лєнінграді, стала дипломованим хіміком й була скерована на роботу до Лубенської дослідної станції лікарських й етероолійних рослин, де й познайомилась, а згодом і вийшла заміж за українця Марка Васильовича Мішалова. Однак, Домна Георргієвна Мішалова (Погудіна), мабуть свого часу, щось «не те сказала» супроти Сталіна й довший час була переслідувана большевицьким режимом.\nВіктор Мішалов-молодший згадував, що якось після концерту в Березоточі він чекав на прибуття потягу на залізничній станції в Лубнах, як раптом до нього підійшла незнайома раніше жінка, мабуть, звернувши увагу, що той сидить з бандурою. Незнайомка розповіла, що її подруга, з якою та відбувала заслання в одній із установ Азербайджану, а потім у жіночій трудовій колонії в Казахстані, а пізніше, після звільнення, замешкала у Дніпропетровську, а згодом виїхала до сина у Кишинів, – розповідала пізніше, що має внука, який грає на бандурі десь далеко в Австралії. Бабуся Домна, зі слів незнайомки, багато сумувала й плакала за своєю родиною. Її невістка, дружина Віктора-старшого, – пані Ніна, за фахом також інженер, походила з Донецька. Родина Віктора Мішалова мала доньку Олену, яка пізніше виїхала до Австралії.\nНаприкінці липня 2010 року Віктор Мішалов побував у нас на Полтавщині – Березоточі, Лохвиці, Пирятині, Лубнах, Зінькові, Гадячі, Миргороді, та Семенівці. У своєму листі до мене він пізніше повідомляв, що пише докторську дисертацію про народну бандуру й кобзарський феномен в землях колишньої Гетьманщини, як також докладно писав про нашого знаменитого лохвицького кобзаря Івана Григоровича Кравченка-Крюковського: «… Про нього от що писав Горленко у 1882 році (переклад українською мовою Віктора Мішалова): «…Років 60 тому, на в’їзді до сумної й тепер, а тоді зовсім закинутої Лохвиці, стояла панська садиба – житло маленьких дворян Крюковських. Земля їх була при містечку. Тут же коло садиби (вона щезла тепер) стояли панські господарські будівлі, а в убогих хатках містилося десятків два кріпаків-селян. У 1820 р., на зимнього Миколи у пана родився син. А три тижні по тім, родився син у одного з панських підданих – Григорія Кравченка. Коли малому Кравченку минуло три роки, його взяли в покої до панича – гратися. Поки був малий, грався, коли підріс – став лакейчуком-попихувачем. Так «у покоях» прожив він до 15 літ. Під цей час у нього почали боліти очі й боліли три роки. Нарешті він зовсім осліп. Панич не вірив тому, як сповідав кобзар. – Все було вштурхає. Скаже мені туди йди, або туди. А я йду й впаду. Звичайно пани тоді знущались над людьми… А після того пан старий уже бачить, що я сліпий, та й одпустив мене… Ні хати, ні поля пан йому не дав. – Ти, каже сліпий, на що тобі хата? Ти у людей де-небудь проживеш. батько Іванів під той час (умер). Мати віддала вчитися на кобзі на звичайні три роки до однофамильця Кравченка. – Іди сину … Може ти у нього чогось научишся… Кравченко не був одним учителем Івана: блукаючи по ярмарках, Іван зустрічався з іншими кобзарями і, маючи добру пам’ять переймав від них пісні й думи. Згодом, коли попит на думи став меншим в народі, Крюковський почав вити мотузки, робити віжки – звичайне ремесло українських сліпців. треба було чимось жити. Пан не дав нічого окрім свого імени. Іронією долі кобзар Іван носить тепер прізвище свого пана, – так його знали і давніше, так звуть і тепер. Коли Іванові було 27 років, він одружився. Нове подружжя стало многоплідним: у Крюковського було стільки дітей, скільки у Іакова… Разом вони зробляли, двічі погоріли, двічі будувалися: раз у міст. Сенчі, другий у Лохвиці. Років 12 жили в чужій хаті. Жінка й старший син 3 роки ходили на Дон на заробітки. Жінка приносила рублів 45 (вона жала, в’язала й т.ін.) Син – рублів 80 (він косив). Так вони сколотилися на ґрунт і хату в пригороді Лохвиці, що називається Приліпка. Тут живе Крюковський і тепер. Може кому дивно буде уявить собі кобзаря в міській обстановці, але хто бував у Лохвиці, той скаже, як мало міського у тім місті. Що ж до передмістя Приліпки, де стоїть хата Крюковського, то це цілковите село. Солом’яні дахи, плоти, садки, городи з величезними вільхами та липами, клуні оточені скиртами собаки по дворах, свині на вулицях…»… Кравченко (Крюковський) казав Мартиновичу, що пісні про Хмельницького «були колись у Полтавській губернії…».\nПринагідно слід згадати й про знамениту Українська капела бандуристів Північної Америки імені Тараса Шевченка. Це є напівпрофесійна чоловіча капела бандуристів, формально заснована 1941 року в Києві на основі учасників попередньої Державної зразкової капели бандуристів, заснованої близько 100 років тому, у серпні 1918 року. Від 1949-го року капела базувалася здебільшого у Детройті, хоча її учасники й проживали у багатьох містах Північної Америки. Перший мистецький колектив, який мав назву «Кобзарський Хор», під керівництвом бандуриста та синьожупанника Василя Ємця створили в Києві у серпні 1918 року, а в листопаді був перший його виступ. Хор бандуристів проіснував до березня 1919-го. Багато з учасників постраждали під час большевицьких репресій, інші еміґрували на Захід. У січні 1934 року учасники обидвох складових майбутньої капели – Київської та Полтавської – перестали отримувати зарплатню, чимало з них були ув’язнені, а в жовтні 1934 р обидві капели були остаточно зліквідовані. У цей час деякі виконавці з капели перейшли до хору «Думка» під керівництвом уродженця Лохвицького повіту Нестора Городовенка. В часі Другої світової війни Київський міський відділ культури та освіти на чолі з Іваном Кавалерідзе, офіційно затвердив колектив під назвою Українська Капела Бандуристів ім.Тараса Шевченка й надав для репетицій приміщення театру Берґоньє. Перший виступ з великим успіхом відбувся в Білій Церкві, далі капела гастролювала по всій Київщині. Незабаром із таборів для військовополонених Гребінки та Ромен відповідно, німці звільнили Тимофія Пивка та Григорія Китастого, останньому й було передано мистецьке керівництво колективу… Далі були довгі, важкі, але плідні у творчому плані роки діяльності капели на еміґрації. Від 1968-го по 1984-ий рік нею вже безперервно керував полтавець маестро Григорій Китастий. З його приходом репертуар капели поповнився новими творами. Також він вклав внесок у виховання молодих бандуристів, серед них – Віктор Мішалов, Марко Фаріон, Микола Дейчаківський та багато інших, які з часом поповнили склад капели. Колектив гастролював по усій Північній Америці, а 1981-го року – в Австралії, прибраній батьківщині панства Мішалових, Деряжних та Бажула.\nМішалов Василь Трохимович, батько Марка, прадід Віктора-молодшого, репресований більшовиками\n…Думається, що сповідуючи та пропаґуючи давні кобзарські традиції, що живуть в нашому народі з часів Тараса Шевченка, Миколи Маркевича, Івана Кравченка-Крюковського та Михайла Злобінцева-Домонтовича, які так ґрунтовно вивчав й досліджував св.пам. Марко Васильович Мішалов, якому 26 квітня 2018 року виповнюється 115 років – його внук, знаменитий мистець, науковець та бандурист зі світовим іменем Віктор Юрійович Мішалов, мабуть, колись все ж напише музику й заспіває, подумки звертаючись до свого надзвичайно працьовитого й дуже розумного діда Марка, як, власне, й до інших хранителів кобзарського мистецтва та спадщини співців нев’янучої української слави – українських бандуристів, – своєю новою піснею, написаною на зворушливо-героїчні слова Тараса Шевченка:\nОлександр Панченко, приват-доцент, доктор права Українського Вільного Університету (Мюнхен), адвокат з міста Лохвиці Полтавської області\nУ дописі використано світлини з доступних відкритих джерел та із сімейного архіву панства Мішалових й Воротнюків, як також – із приватного архіву дописувача д-ра Олександра Панченка та Марка Фаріона (США)


Святкування Дня заснування Черняхова | Офіційний сайт Черняхівської державної адміністрації\nСвяткування Дня заснування Черняхова\nПонеділок, 09 Вересня 2019 13:48\nДень села – це свято, яке єднає всіх жителів селища, нашого району, пов’язує минуле, сьогодення та майбутнє. Історія кожного села,селища є часточкою історії нашої держави. А її, відомо, творять добрі, щирі, працьовиті люди. Щоденна праця, відданість та любов до рідної землі заслуговують на глибоку повагу. Це своєрідний підсумок усього зробленого за певний проміжок часу. 7 вересня, народні гуляння та святкування відбулись у Черняхові.\nЗібралось багато місцевих жителів. Привітати черняхівців зі святом завітали заступник голова районної державної адміністрації Людмила Заворотнюк, голова районної ради Іван Бовсунівський та народний депутат України Тетяна Грищенко.\nУсіх від щирого серця привітала заступник голови районної державної адміністрації Людмила Заворотнюк, побажала жителям здоров’я, щастя, добра, достатку, миру, щедрої долі, сили і наснаги в усіх справах. «Особлива шана та подяка людям старшого покоління, чия мудрість та життєвий досвід нині допомагають молодим розвивати рідне селище та підтримувати славетні традиції свого народу», – зазначила Людмила Заворотнюк.\nМузичні вітання дарували присутнім учасники художньої самодіяльності району, запрошені артисти – «Родослав», «Древляни», «Коростенські музики». Організовано конкурс малюнків на асфальті, дитячі атракціони, фотозона, аквагрим, конкурси, виставки виробів народних майстрів і художників. Також пригощали всіх бажаючих смачним кулішом та проводили лотерею з розіграшу цінних подарунків.\nНа стадіоні «Колос» проводили спортивні змагання з пляжного волейболу, легкоатлетичної естафети та кубок Черняхівського району з футболу серед ветеранів.\nСвято проходило весело, панувала атмосфера злагоди, відчувалося, що День селища – це свято єднання. Закінчилось День народження Черняхова яскравим фаєр-шоу та святковою дискотекою.\nУсі здобутки громади були б неможливими без відданої праці щирих, гостинних, щедрих і талановитих жителів, які своєю самовідданою працею й теплом сердець примножують його славу, зберігають традиції та передають у спадок прийдешнім поколінням. Нехай і надалі наш Черняхів процвітає !


У Польщі вчителі ліцею звернулися до учнів з приводу нового закону про Інститут нацпам’яті - ZAXID.NET\nУ Польщі вчителі ліцею звернулися до учнів з приводу нового закону про Інститут нацпам’яті\nДвоє освітян-істориків обурилися тим, що влада не дозволяє людям говорити правду\nСвіт — Катерина Чурилова, 14:48, 7 лютого 2018 0 2\nСпівавтором листа є польський історик Пьотр Лясковський\nУ Польщі двоє викладачів-істориків ліцею ім. Яцека Куроня, що розташований у Варшаві, написали публічного листа до учнів та їх ровесників. Приводом для їхнього звернення стало ухвалення парламентом скандальних змін до закону про Інститут національної пам’яті. У листі історик Себастіан Матушевський та доктор наук Пьотр Лясковський розповіли про участь поляків у Голокості та про спроби теперішньої влади в Польщі приховати правду про події минулого.\nТекст звернення опублікувала Gazeta Wyborcza, переклад українською зробив журналіст Роман Кабачій і опублікував у своєму блозі на LB.ua.\n«Лист учителів Ліцею ім. Яцека Куроня* до учнів\nПишемо цей лист до вас, учениць та учнів нашого ліцею, і до ваших подруг та друзів з інших шкіл. Хоч ми також є науковцями, що займаються подіями Другої світової війни, не звертаємося до вас у формі наукової гіпотези та дискусії. Це також не мистецький перформенс. Ми пишемо до вас та ваших ровесниць і ровесників як вчителі.\nВи не могли не помітити, бо ж медіа говорять про це вже тиждень: на підпис президента Республіки Польща чекає нове право, котре, скорочено звучить так: хто приписує польському народу чи польській державі співучасть у злочинах проти миру, людськості або військові злочини, підлягає покаранню. Ми будемо тут, а також будемо у майбутньому, це право порушувати.\nПоняття «польський народ» та інституції польської держави (а також всі інші «народи» та інші держави) є співвідповідальними за злочини, які розцінюються як злочини проти миру, людськості та військові злочини.\n«Народ» це таке закляття, котре нездатних завдати кривду людей може змінити в безпринципних убивць, переконаних у власній моральній правоті. Біля своїх витоків на початку ХІХ ст. слово «народ» несло певну обіцянку – визволення людей від влади тиранів, пошани різниць культур і мов, спільної боротьби за свободу. Проте коли переможне поняття народу стало пов’язаним із державою, коли із бунтівного гасла стало ідеологією панування, то нічого з тих обіцянок не залишилося. Національна держава спирає свою владу на встановленні кордонів між людьми та постійному вирішенню, хто належить до уявленої національної спільноти та підлягає охороні, а хто з неї є виключеним та беззахисним. Національна держава використовує поняття народу, щоб її чиновники могли мати контроль над життям своїх підданих і виставляти на смерть тих, кого виключає.\nЦього також вчить історія, в тому числі історія Польщі.\nЦе власне польська держава – Друга Річпосполита організувала в 1938 р. табір у Збоншині (пол. Zbąszyń), у якому ув’язнила кілька тисяч своїх єврейських громадян та громадянок, позбавлених в експрес-темпі громадянства польським парламентом та вигнаних з Німеччини гітлерівськими властями. Це польська держава в особі міністра віровизнань та публічної просвіти легалізувала в 1937 р. «лавкові гетта» [йдеться про указ, за яким студенти-євреї мали сидіти окремо від студентів-християн – Ред.], розділяючи в університетських залах людей за тим самим критерієм, за яким їх невдовзі розділили мури нацистських гетт.\nПід час війни це польська держава – тобто уряд у Лондоні – аж до червня 1942 р. не могла рішитися на засудження злочинів щодо євреїв. Панувала мовчанка в державних радіопрограмах, мовчала преса Польської Підпільної Держави. Відкритого, рішучого звернення, щоб поляки протидіяли винищенню євреїв, польський уряд не видав навіть коли знав про масові вивезення до таборів смерті – попри благання Шмуля Зиґельбойма та Ігнація Шварцбарда, членів Національної Ради при президенті РП. У березні 1943 р., кілька тижнів перед повстанням у Варшавському гетто [19.04.43-16.05.43], коли на польських землях загинуло вже два мільйони євреїв, Шварцбард розпачливо писав до Національної Ради: «…мені дуже прикро, що міністерство внутрішніх справ до цього часу не звернулося во ім’я долі цієї спільноти […] до суспільства в краї, щоб у цій страшній катастрофі, в цій страшній трагедії по мірі сил та можливості і тими шляхами, які ще цьому суспільству представляються відкритими, підтримало польське єврейство, що власне гине, морально і матеріально».\nА сьогодні інституції польської держави не дозволяють людям говорити правду про те, що відбувалося в їх населених пунктах під час Другої світової війни. У багатьох містах, містечках, селах, люди знають про убивства та грабунки з боку поляків щодо єврейських сусідів і хочуть про ці вини розповісти. Національна ідеологія, яка спровокувала винуватців на злочин, сьогодні працює на замикання вуст. Тому є достоту навпаки, ніж пояснюють нам чисельні політики і публіцисти – не невинний народ і злочинні формування, а люди, котрі поводилися або шляхетно, або ницо, і народ, який був усправедливленням для злочину.\nМи пишемо це у п’ятницю 2 лютого. ЗМІ повідомляють, що біля узбережжя Лівії потонуло 90 осіб, що намагалися потрапити до Європи. Те, що державні інституції змусили цих людей переправлятися нелегально, те що тисячі людей закрито у таборах, схожих до табору в Збоншині, є так само наслідком національного егоїзму і також у цьому злочині бере участь поняття «польського народу» та політика польської держави, яка «оберігає» цей народ від «чужих».\nЗабракло співчуття долі до приречених на смерть, у яке хотів вірити Шварцбард, бракує співчуття долі людей, що гинуть сьогодні на морі, що страждають у таборах. Це народ становить бар’єр, який чинить це співчуття і спільність неможливими.\nНарод, який вже віддавна влада Польщі нам втискає до голів та горлянок. У нових порадах щодо навчання історії в ліцеях – котрі не надто відрізняються від попередніх – на одній сторінці, де описані «виховні цілі» навчання історії, слово «народ» згадано шість разів, слово «вітчизна» («рідний край», «рідна мова», «вітчизняна історія») – ще п’ять. І лише один раз про «інші» народи і держави.\nПоза народом та державою немає у тій шкільній історії нічого – немає людей, яких народ нищить, немає їх життя, праці і пошуку інших форм життя, інших видів спільнот, інших доріг до щастя.\nВлада вживає поняття народу, щоб запропонувати фальшиву «гордість», фальшиву спільність і фальшивий «захист» людям нерідко нещасним, змученим роботою, кредитом, відсутністю надії, щоб розбудити в них пиху, недовіру та ворожість по відношенню до «чужих», щоб легалізувати «святий» егоїзм та усправедливити безтактність та заангажованість поглядів, щоб унеможливити встановлення правди.\nВи бачите це щодня, спостерігаючи за політиками, слухаючи їх інфантильні, одурманюючі і дуже часто підлі слова, які мають посилювати в вас ворожість до людей, з якими хочете і можете співпрацювати, дружити, творити. Це ви маєте рацію і не дозвольте собі вмовити нічого іншого: кожна і кожен з вас є чуйною та мислячою особистістю, ви стоїте на порозі майбутнього, котре вимислити і збудувати маєте разом, і яке має бути ліпшим від того, яке наразі застаєте.\nСебастіан Матушевський, dr hab. Пьотр Лясковський, вчителі у Багатокультурному гуманітарному ліцеї ім. Яцека Куроня, учасники групи повного опрацювання документів Архіву Рінгельблюма».\nЛіцей ім. Яцека Куроня є найвищим щаблем у комплексі шкіл «Беднарська» у Варшаві. Він розташований в будинку, наданому єврейською общиною Варшави.\nЯк писав ZAXID.NET, 6 лютого президент Польщі Анджей Дуда підписав ухвалені парламентом поправки до закону про Інститут національної пам'яті, які запроваджують кримінальне переслідування за використання формулювання «польські табори смерті» та заперечення злочинів «українських націоналістів та українських формувань», які співпрацювали з Третім Рейхом.\nУхвалення цього закону спричинило кризу у стосунках Польщі з Україною, Ізраїлем та США. Так, Верховна Рада України на засіданні 6 лютого засудила нововведення закону про ІНП у Польщі і закликала Анджея Дуду не підписувати його.


Токійська поліція допитує трейдера NEM стосовно крадіжки на біржі Coincheck - Останні новини про Біткоїн, Етереум та інше - CoiNews\nТокійська поліція допитує трейдера NEM стосовно крадіжки на біржі Coincheck\nЯк повідомляється, японська поліція допитувала японського трейдера, який перевів невелику частину викрадених NEM з Coincheck в лайткойн, в ході поточного розслідування.\nПосилаючись на джерела, які надали інформацію про хід розслідування стосовно нещодавньої великої крадіжки токенів NEM з японської біржі Coincheck, Nikkei повідомляє, що поліція допитувала щонайменше одну особу у зв'язку з хакерським пограбуванням.\nЯк стає зрозумілим з публікації, неназвана особа анонімно перевела невелику кількість вкрадених монети NEM, позначених сингапурським фондом NEM після крадіжки, в лайткойн через даркнет. Особа, яка, як повідомляється, визнала, що усвідомлює, що проданий NEM спочатку був вкрадений з Coincheck, була відстежена підрозділом кіберполіції Токійського міського поліцейського департаменту після активного моніторингу веб-сайтів у даркнеті. Наразі відомо лише деякі інші деталі.\nНагадаємо, наприкінці січня, керівники компанії Coincheck підтвердили крадіжку 526 мільйонів токенів NEM, вартістю понад 530 мільйонів доларів на той час. Вказані вкрадені токени NEM були розділені між декількома цифровими адресами, всі вони відстежуються фондом NEM.io.\nГнучкість децентралізованого протоколу NEM дозволяє проводити транзакції в режимі реального часу, які допомагають ідентифікувати гаманці, пов’язані з шкідливою діяльністю. Це допомагає відстежувати вкрадені токени XEM, оскільки вони не можуть бути здані на зберігання без позначення NEM.\n- повідомив представник некомерційного фонду цього місяця.\nАвтоматизована система маркування була спеціально запроваджена з метою відстеження вкрадених коштів та визначення гаманців, які містять вкрадені кошти, що дозволяє спостерігачам перевіряти, чи потрапляють ці кошти на регульовані торгові платформи криптовалют.\nРозслідування крадіжки вже показало щонайменше одного хакера, який володіє частиною викрадених NEM, намагаючись продати криптовалюту, обмінявши її в біткойн, на минулому тижні. Як повідомляється, хакер запропонував 15% знижку торговцям біткойном в даркнеті, щоб пришвидшити угоду з обміну біткойна на NEM.\nТим часом біржа Coincheck поступово оговтується після хакерської атаки. На сайті біржі з’явилось оголошення, що в даний час активи клієнтів в японській ієні знаходяться в безпеці на їх рахунках. Тому від завтра, 13 лютого, буде відновлено роботу, пов'язану з виведенням коштів у фіатній валюті - ієнах. “Це не виплата компенсації” - зазначено на сайті.