Десь так на паску з лісу до них приблудила худоребра корівонька. Звідки вона прибилася? Від кого втекла? Хто його знає. Та тільки подібні випадки у ті часи були далеко не поодинокі. Багато колгоспної худоби не евакуювали і погоничі гнали її за лінію фронту на схід своїм ходом.. Коли німці завертали стадо, то змушували пастухів гнати скот у зворотному напрямку. Тоді багато чого і кого блукало лісом не тільки з домашньої худоби, але і з лісової братії: унерівців, бульбовців, мельниківців, бандерівців, червоних партизанів, бранців з німецьких концтаборів і просто біженців з розстріляних чи спалених селищ. В той день якраз Ольга була вдома, коли у розчинене вікно почула оте жалісливе мукання. Не вірячи своїм очам, господиня вийшла на подвір’я. Там жінка і угледіла приблуду –. рябу корівку, біля якої крутилася Либа. Мабуть це її була робота, бо та намагалася весь час заглянути Ользі в обличчя і почути схвальний відгук, а ще краще отримати чогось такого ласенького у нагороду. Роздуте вим’я не давало бідній скотинці, а ні ходити, а ні стояти на одному місці.\n– Ой, Боженьки мої! – тільки і спромоглася вимовити жінка .\nСплеснувши долонями, вона ухопила старенькій ослінчик і єдину стару каструлю із залуженим оловом дном. Ольга кинулася негайно поратися біля смирної такої, і по очах видно, розумної корівоньки. Хазяйка дала їй кусень чорного добре посоленого хліба і помила теплою водою з діжки вим’я. Потім лагідно так приказуючи до неї почала доїти:\n– Бідолаха ти моя! Чого ж таку красуню хазяєва не доглянули? Ще б трохи і у тебе, красуня ти наша, молоко перегоріло.\nКорівка скоса поглядала на свою рятівницю і буцімто погоджуючись, погойдувала схвально своєю рогатою головою. У кого, а у Василька з цього приводу радощів було повна пазуха. У перше в житті він від пуза напився свіжого солодкуватого на смак молока. Коли матуся наварила йому з молока і ячмінного борошна киселю, то хлопець був на сьомому небі. Де тільки міг Василько познаходив, якусь більш менш підходящу посудину і перемив її. По самі вінця він позаповняв їх кисляком і вершками. Підвісив на мотузках під стелю до бантини колиску з наполовину повною вершків сулією, вони гойдали з ненькою її до поки не зіб’ється справжнє коров’яче масло. Дісталося молока і незмінній подрузі Василька вівчарці Либі, яка смачно чавкала, а потім старанно вилизувала язиком з тріснутої миски все молоко до останку. А ще вони полюбляли робити запіканку з сиру і вбитими туди курячими крашанками.\n– А як же будемо кликати корівоньку? – запитала сина Ольга.\n– Та звісно, що Найдою, раз вона знайшлася, – немов старий, відповів той.\nОтак з’явилися у Василька нові клопоти. Тільки ото сходило сонце, як подоїв корівку, матуся відпускала нерозлучну цю трійцю на пасовисько, а сама бігла на роботу. Проте хто кого і куди вів, чи випасав, то ця відповідь була під великім знаком запитання. Здалеку із зарості різнотрав’я видно було лише корівоньку, а осторонь чорне телятко. Проте якщо уважно придивитися до високого стебла польових мальв та свічок кінського щавлю, дивини, то поруч можна було розгледіти також і русяву маківку пастушка. Найда весь час озиралася на свою гоп компанію, чи бува хто там із них не відстав, і зачекавши, знову рушала на квітучі свої галявини. Василько купався у цьому різнотрав’ї і здавалося, що той пастушок із нігтик є невід’ємною квіткою у букеті духмяного червоного пахучого і синього кудлатого дикого горошку, золотавих лютиків, голубого барвінку, синіх топірців. Обабіч стежки синіми квітками упирався до неба Івана батіг. Бузковий квіт медуниць, білих ромашок і червоних кульок конюшини здавалося заполонив весь простір. Вівчарка Либа мала чудовий слух, тож коли з лісової гущавини наближалися сторонні люди вона чимдуж гнала корівку подалі. Притому ухопив Василька за край сорочки, вона хазяйновита ховала малого в кущах, як то у нас мовиться, від гріха подалі. Вона мабуть знала, що розумний викручується з кепської ситуації, а мудрий ніколи не потрапляє. Борсаючись із собакою, Василько забував про все на світі. Непомітно отак минав час. Та якось трапилося, що не сіло вам, не впало замукала Найда і друзі кинувся до неї на поклик. Дивно, але навколо нікого не було, та і кудлата Либа за цілу версту давно вже почула би присутність когось чужого.\n– Щоб то воно могло означати? – подумав малий.\nЯкий же подив був у нього, коли перед мордою Найди пастушок угледів білі відьмині кола пророслі луговими грибами печерицями, які у народі мабуть не випадково прозвані коров’яками. Ота круторога годувальниця стояла мов укопана і значуще так погойдувала головою, мовляв налітай не лінися, збирай. Зі своїм уловом на вечір поверталася уся ота чесна компанія. Коли Ольга здаля побачила на пів голого свого засмаглого синочка із торбою за плечима то відразу і не зрозуміла, що то й до чого і де поділася його сорочка.\n– Мамцю, ось тільки поглянь, скільки грибів ми назбирали! – похвалився Василько.\n– І де ж це ти їх стільки познаходив? – поцікавилася матуся.\n– Ви, мамо, не повірите, але то наша Найда знайшла їх на пасовиську, – відказав він.\nУ підтвердження сказаного ота рогата скотинка ствердно замахала рогами. А які такі добрі виявилися оті гриби, та ще смажені на коров’ячому маслі, то це передати просто не можливо. Їли гриби всі, навіть всеїдна Либа із задоволенням смакувала. У клопотах непомітно пролетіло червоне літечко. Прийшла осінь і бабине літо останніми промінчиками золотило курносеньке обличчя Василька. Десь так на Покрову, ні сіло ні впало, серед білого дня повалила пороша. Зів’яла трава враз покрилася льодяною скоринкою. Ноги у Василька почали розходитися у своїх думках, куди ото їм заманеться. Провалюючись, аж до землі, Найда обійшла безпорадного пастушка і простягла тому свій хвіст. Ухопившись однією рукою за нього, мов за мотузку, Василько простягнув свою торбинку в зуби Ладі, що мов кобила на льоду теж безпорадно ковзалася на животі. Зустрічний вітер валив їх із ніг і сліпив очі. А про те рогата нянька, з купою снігу на лобі, мов у хутряній шапці, краще за всіх знала куди їй правити. Вона, мов приречений штрафбатівець, що йшов під зливою куль на кулемет, вперто тримала курс до рятівного лісу, ламаючи під своєю вагою снігові коржі. Під кронами дерев вітер трохи послабішав і вже можна було хоч через раз дихати. Отак вервечкою, мов отой дід за ріпку, а Жучка за внучку, прибув цей караван до клуні. Крізь шпарки у стелі і тут просипався на сіно сніг. За віконцем гуділа і вила біснувата хурделиця, а в середині було порівняно тепло і затишно. Від корівоньки йшов пар, а з її боків, мов обладунки панцера, сповзала льодова шкарлупа. Василько заходився мерщій обтирати ганчірками свою рятівницю, а та вправно підставляла йому то один, то інший бік. Отак під одноманітне хрумтіння жуйки в обнімку з тепленькою Либою у яслах хлопець незчувся як і заснув.\nКоли Ольга побачила, що заходить з-за лісу чорна хмара, то побігла до дому, а це не близькій був світ. Добре, що хоч сусіда підвезли. Коли уся засніжена вона вбігла до хати, то там не застала сина. Жінка кинулася в першу чергу до клуні. Відгорнув з проходу сніг і розчинив двері Ольга угледіла незворушну картину, а саме оту нерозлучну трійцю мушкетерів на привалі. Вона зупинилася на порозі в нерішучості порушити цю ідилію. Покосившись у бік Василька, плямиста корова усім своїм видом давала жінці зрозуміти, щоб та не хвилювалася.\n– Усе буде добре. Бачиш я тут із ними, – неначе говорила та.\nОльга на все те дивилася немов крізь пальці. На одну няньку більше чи менше, яка вже там їй різниця. Либа не спала, бо собаки, як відомо, зовсім не вміють спати. Якби не вони, то втомлена за день доісторична людина ніколи не вижила в оточенні хижого звіра, навіть у печерах. Дикі хижаки напали б на безпорадного сонного володаря світу, так принаймні вважають себе деякі тупоголові індивідууми, і роздерли б свого конкурента-м’ясоїда на окремі шматочки. Ольга взяла сина на руки, і загорнувши у свою теплу хустку, понесла звідти. Звісно, що Либа не відставала від неї, а ні на крок, і теж, задираючи голову, попленталася до теплої хати. Жінка протопила і миттєво у хаті стало тепло, затишно, як у Бога за пазухою.\nЗа ніч хурделиця вщухла, а на ранок знову виглянуло сонечко і сніг навколо розтанув, неначе його ніколи і не було. Поснідавши зі своїми друзями, Василько вже зодягнутий у більш-менш теплу одежину, подався на зустріч новим пригодам. Немов читаючи заповітні думки свого підопічного, Либа, якось, пригнала з лісу ще і кульгавого коника. Хто-хто, а Василько був на сьомому небі від щастя. А як же, це йому Либа підігнала справжнісінького коника. У батьків Ольги до розкулачення були коні. Працюючи з раннього ранку до пізньої ніченьки, мов прокляті, часом не доїдаючи, багатодітна родина гуртом доглядала за кіньми, як за немовлятами. Її батько весь час приказував, що добро само до хати не заходить. Прокинувшись від далеких спогадів дитинства, Ольга запитала у Либи, що за звичкою крутилася поруч, заглядаючи їй в обличчя, чи бува та не похвалить її за гарний вчинок. А може за труди ще чого доброго і цукрову кісточку дасть.\n– І чим же я буду ото годувати твого коня-приблуду, та ще калічку? – запитала Ольга.\n– То звісно чим, сіном, – зарозуміло відказав Василько.\n– А я не у тебе запитую, – осмикнула сина Ольга.\n– Багато ви обоє розумієте, – і додала:\n–Вівса треба давати тобі конику!\n– І молока, – встромив свого носа Василько.\n– Ну що ж, хай буде по вашому, – погодилась вона.\nУ знак примирення Ольга погладила Либу і почухала їй за вухом.\n–Ура ! – закричав Василько, і вони з Либої підскочили, мов по команді, вгору.\nКоника прозвали Буяном, бо він виявився такої самої вдачі як і Василько та Либа. Тепер-то, було вже у Ольги цілий комплект мушкетерів. Добре, що під вікном ріс гостролистий зелений кущ живокосту. Отож, накопавши у дворі коріння живокосту, Ольга запарила його і почала прикладати до хворих суглобів коника компреси. Вже через кілька тижнів Буян, як нічого не трапилося з ним, вистрибував у дворі разом з усіма домочадцями. Після одужання коника Василько пристосувався сідати на нього спочатку із дерева, а пізніше із драбини. Невдовзі у такий спосіб він навчився без сідла верхи кататися на Буяні. Широка спина і густа грива, що ще потрібно справжньому козачкові. Ось тепер, малий вже не губився у високих заростях чагарнику чи очерету. Якось, Ольга випросила у людей на хуторі плуг і підводу. Спочатку вони викопали усю картоплю і посадили озимину. Правда за плугом ходила Ольга, а за погонича був Василько і Либа. Вправившись ота бригада відправилася на заготівлю на зиму сіна. Матуся серпом жала траву, а Василько згрібав її граблями у стіжки, а вже потім, погрузивши на підводу, верхи правив до дому. По справедливості кажучи, Буян і сам добре знав куди йому треба було йти.\nІм’ям радянської влади.\nПлинув час. Десь так вночі налетіли радянські бомбардувальники і у пух і прах рознесли оте німецьке літовисько. Війна стороною обійшла їхній хутір і посунула далі до кордонів Польщі, Чехії, Словенії, Угорщини, Румунії та Австрії. Якби не корівка Найда, то невідомо як би вони усі і вижили. Уся надія покладалася тільки на неї. Але у житті не може весь час бути добре, та ще де, – у Радянській державі. Я не маю на увазі ще, той податок, яким обкладала влада навіть курей. Інспектора з фінвідділів діставали людей навіть, якщо ті оселялися на островах, як то у Кременчуці на острові Динці серед Дніпра. Проте, заздалегідь забачивши збирачів податків, рибалки виганяли у плавні і гущавини лісу усю наявну худобу, бо дійшло до того, що своїм дітям доводилося молоко розбавляти водою. Чи то завидющі очі сусідів, яких завжди жаба давить, чи то так світ влаштований, але незабаром і до родини Гнибіди підібралась біда. А тут, як мовиться, біда ходить не одна, а зі своїми бідунятами та так, що відчиняй навстіж не хвіртку а браму. Правда у вдови обійстя було не огороджено, так що біди, мов ті таргани, полізли не те що з усіх шпарин, а навіть із усіх сторін.\nА почалося все з того, що старий каліка поштар на ровері доправив казенного листа в якому повідомлялося, що капітан Іван Фролович Гнибіда безвісно пропав. Від тоді Ольга почала боятися вже не німців, як родина червоного командира, а отих своїх ріднесеньких визволителів, як родина ворога народу, що перейшов буцімто на бік німців. З якого ото пришелепуватого розуму, хто переходив би до приречену на поразку після розгрому під Сталінградом і Курськом гітлерівську армію. Щось не було зареєстровано, щоб німці добровільно переходили на бік Червоної Армії, коли та панічно відступала до Москви. Хіба що на початку війні кордон перейшов в районі застави Лопатіна і то всього-на-всього один німець на прізвище Альфред Лістов. Проте, у нашому випадку оргвисновки не забарилися. Невдовзі верхи на коні до хати прибув «яструбок» на прізвисько Петро Абрамов. Згідно «беріївської» амністії, цей Іуда здав усю криївку зі своїми вчорашніми однокашниками. Тоді за доносом зрадника прибув на американських «Студебекерах» ціла рота викормлених на народних харчах, озброєних до зубів енкаведистів. Оточивши з усіх боків хату, вони розкрили схорон і наказали повстанцям здатися. У відповідь вони відстрілювалися до останнього набою, а останню кулю кожен залишив собі. Отак, «искупили свою вину перед Советской Родиной» не тільки цей зрадник. Мало того Петро Абрамов почав прислужуватись перед новою окупаційною владою. По його доносу оперуповноважений без суду і слідства прийняв рішення «Именем Советской власти конфисковать у немецкой пособницы и жены перебежчика, Ольги Яковлевны Гныбиды, корову и коня».\nЦей Петро сам напросився бути виконавцем того вироку. А утім, коли «яструбок» з форсом прибув на подвір’я вдови, то настовбурчивши шерсть і вишкіривши зуби, його зустріла німецька вівчарка. Хоча вона, напевно, не знала грамоти і припису постанови не читала, проте, відразу збагнула наміри цього «благодійника». Розігнавшись і плигнувши зі всієї дурі на круп худореброго коня, як це роблять вовки, Либа так підсадила чотирьох копитного, що той із переляку, без малого не простягнув копита разом зі своїм вершником. Переляканий у смерть кінь, кольору дитячої випадковості, рвонув звідти та так, неначе зграя вовків гналися за ним.\nКоли з роботи повернулася Ольга, то Василько розповів їй про цю, як йому тоді здавалося кумедну історію. Але ще досить молода жінка відразу зрозуміла, що до чого і звідки ото дує вітер. Зовсім недавно, цей Петро отримав від неї відворот у своїх домаганнях, і у такій спосіб цей аморальний тип вирішив помститися, та ще кому – дитині. Багато чого недоброго розповідали люди з околишніх сіл про цього підступного колишнього комсомольця, та якось їй не вірилося, що той колишній однокашник добереться і до них. Замислившись про щось своє, ненька впевнено промовила:\n– Прийшов час тепер і тобі Василько поберегти нашу Либу, як вона рятувала тебе. Звісно цей недобиток, допоки буде жива наша захисниця, не суне свого носа сюди на хутір. Тож буде шукати спосіб позбутися собаки. Тому, при найменшій загрозі ховай Либу подалі. Зрозумів, синку!\n– Та що я маленький, – звівши до купи брови для солідності, відказав він.\nОтож, як тільки Василько помічав щось підозріле, малий відразу хапав за нашийник Либу і вона по команді «місце» прожогом бігла до собачої будки. Немов син ворога народу Костя Ємельяненко, що кинувся на амбразуру дзоту під Павлишем, так і Василько затуляв собою від смерті найдорожче що мав.\nТа одного разу Васильку не поталанило. Він пізно угледів, як зайчик від оптичного прицілу німецької гвинтівки ковзнув по будці. І треба ж було саме в цей час висунути голову Либі і дослухатися до чужих кроків збоку лісу . Відразу пролунав, мов зламаний сук, постріл, і куля пролетіла у малого повз вухо, поцілила в Либу. На чорному тлі з лоба вівчарки зразу заструмилася цівка крові. Василько підставив долоні, але рученята переповнювалися червоною палаючою життєдайною рідиною, що покидала його найліпшу подругу, якою для нього була Либа. Він гладив її однією рукою, а іншою намагався долонею затулити кровоточиву рану. Малий безпорадно обтирав кров і кликав собачку, не розуміючи чого вона мовчить і не ворушиться.\n– Либа! Мила моя! Відгукнись. Прошу тебе ріднесенька. Відкрий свої оченятка.\nМалий брав і своїми пальцями відкривав Либі вгасаючи помутнівши враз карі очі.\nОльзі з самого ранку було якось на зле, а потім ураз наче щось обірвалося всередині. У передчутті біди вона кинула роботу і побігла до дому. Дивно, але її ніхто не зустрічав. Здаля вона угледіла розчинені навстіж хатні двері, а біля будки у калюжі крові скривавленого сина. У неприродній позі лежав Василько, міцно притискаючи своїми рученятами до грудей чорну, мов вуглина голову Либи. Невтішне горе звалилося на його білобрису голівку. Природа попіклувалася так, щоб не травмувати свідомість дитини і тому малий був у тому близькому до сну стані. Наблизившись, вона побачила у всій потворності криваву бійню біля своєї хати, що вчинив тут радянській запроданець. Ольга впала на коліна і підхопивши, наче пір’їнку, тільце свого сина, високо підняла його над головою і заволала на весь ліс отим роздираючим душу материнським криком:\n– Боже! Благаю! Змилосердься і не відбирай у мене останній колосок!\nІ сталося чудо: Василько відкрив оченятка і спантеличеним поглядом почав озиратися на всі боки. Ольга собою затулила будку із вбитою Либою і понесла малого до хати, а поклавши на ліжко, тихо приказувала:\n– Спи, синку, все буде добре.\nКоли малий мирно засопів, вона тихесенько переодягла його у чистий одяг, і взявши вишитий вінчальний рушник, вийшла з хати. Неначе свою первісточку доньку, Ольга загорнула до нього Либу і віднесла до садку. Там біля могилки своєї донечки під яблунею вона викопала заступом могилку і поховала няню свого сина, яка за такий короткій проміжок часу стала для них повноправним членом родини. Ольга стояла і по її щоках текли нескінченні гіркуваті, мов полинь, вдовині сльози.\n– А де ж твоя могилка, коханий ти мій Іванко? – піднявши голову до неба, питала вона.\n– Чи поховали тебе по людські, чи як отого харцизяку, металевими крючками затягли на купу до ями і чи загорнули або присипали? – зверталася вона до свого коханого чоловіка.\nУ ту ніч пожалували і нові хазяї на чуже добро. Вони увели корівку і коника. Ольга навіть не вийшла із хати і не чинила отим голодранцям перепони. Їй досить було і втрати її батьків, що згнили у Соловецькій буцегарні. У неї був син Василько заради якого їй треба було жити і за якого її спитає чоловік, хай хоч і там на небесах.\nНа ранок Василько прокинувся і відразу кинувся на подвір’я. Він кликав і не знаходив свою подругу.\n– Либа! Либонька моя! Де ти від мене сховалася.?\nАле тільки Чорний ліс вторив йому відголоском:\n– Либо! Де ти?\nВасилько кинувся до сарайчика, але і там було пусто.\n– Мамо! Що це коїться? Де Найда? Де Буян? Куди все поділося? Хіба так буває?\nСин дивися на неньку отими голубими батьківськими оченятами і у тому погляді стояв невтішний дитячій смуток.\n– Не вберегли ми, синку, свого щастя. Вночі прийшли з отим проклятущим Петром із сільради п’янчужки, і відібрали у нас все. Знову синку нас залишила радянська влада на призволяща.\nПритуливши до грудей ураз подорослого сина, Ольга залилася рясними вдовиними слізьми. Вони здоровими горошинами падали малому на голівку з якої неодмінно виростають месники.\n– Мамо, а коли до нас повернеться Либа? – знову по дитячому не вгавав Василько.\n– Ото як відіб’є нам нашу корівку і коника, ось тоді і прибіжить, – відказала Ольга, старанно прикриваючи спиною свіжий горбик за своєю спиною у садку.\nДе ж ти дитинство моє волошкове?\nВтрата годувальниці доконала Ольгу і вона наступного дня вже злягла. Дали взнаки ще тяжкі роботи у наймах. Матуся горіла жаром і не могла вже на ранок а ні підвестися, а ні підняти голови. Вона покликала сина і наказала йому назбирати крашанок і йти на залізничний полустанок до їхнього далекого родича, до дядьки Павла.\n– Попрохаєш його, щоб той дав якоїсь там розтирки. Йтимеш по просіці прямо і нікуди не звертай, а коли дійдеш до вузькоколійки там його і знайдеш. Зрозумів? –кволим голосом промовила вона.\nПоставивши на ослінчику, поряд з ненькою кружку з водою, малий поклав їй на голову мокру хустку і зібрав у дорожню торбинку крашанки, подався на залізницю, щоб засвітла повернутися до дому. Поглядаючи весь час під ноги, він ніс поперед себе, неначе якійсь скарб, свою торбинку. Несподівано, на узліссі хлопець натрапив на озброєних чоловіків, що посідали край дороги і збиралися поснідати.\n– Стій хлопчино! А з яких і чий то ти будеш, і чому сам блукаєш по лісу?\nВасилько від несподіванки зупинився, мов укопаний. Зняв з голови кепку, як годиться, він привітався із незнайомцями\n– Навіки слава! – відповіли йому люди.\n– Постривай, синку, а я тебе упізнав. Та це ж Васильок з хутора Полісся, – промовив командир.\n– Пригадуєте?Це той самий малий, що відволік увагу німчури коли ми їх прищучили.\nА потім раптом перемінив тему розмови і запитав:\n– Що трапилося, Васильку, на вашому хуторі? –поцікавився він.\nНе знаю чого, але коли малий почав розповідати про біду яка звалилася на їхню голову, то не втримався і розплакався. Він повідав їм усе, як на духу і про батька, що невідомо де загинув на фронті, і про те як пропала Либа, і як у них совдепи забрали останню корівку і увели коника. Особливу увагу в лісовиків викликала розповідь про «яструбка». Перезирнувшись, вояки якось так надто недобре посміхнулись, чи то Васильку так здалося, чи може й справді так було. Мовчки простягнувши малому дерев’яну ложку, лісні брати посадили сироту поближче до казана і запропонували йому скуштувати їхнього кулешику. Відкраяв трофейним есесівським тесаком скибку хліба і кусень сала бородач, загорнув харч у чисту ганчірку і поклав йому все це до кишені, як мовиться на дорогу. А ще загорнув у папірець якісь пігулки і засунув їх до іншої кишені. Командир повчав Василька, щоб той тричі на день давав їх матусі. А ще наказав, щоб нікому не розповідав про їхню зустріч. Отак старі знайомі розпрощалися, і вже шкода, але більше Василько з ними ніколи в житті не зустрівся. Правда окрім командира, але то зовсім інша історія.\nНевдовзі закінчився ліс, і здаля почувся брязкіт вагонів та гудки потягів. Саме тут перевантажували вагони із вужчої колії, до великої. Працювали, мов каторжні, як ото мовиться робили все на пупка. Підійшовши до гурту людей, Василько привітався і поцікавився, де можна знайти дядечку Павла. Кремезний чолов’яга обернувся до нього.\n– Ну, я Павло!І То і що із того.?\nВасилько розповів тому про свою хвору матусю і зі словами :\n– Це вам за «розтірку» для мами, – простягнув йому вузлик з крашанками.\n– Так ми теж полюбляємо «розтирку», – зареготали вантажники.\n– Годі вам скалити зуби над дитиною. Краще б так працювали, а то чого доброго ще за «простой» вагонів доведеться платити. А ти племіннику йди у сторожку і там зачекай. А як темнішати почне і «попки» на вежах посліпнуть, то ми цистерну з сирцем подоїмо і прийдемо.\nНічогісінько не второпавши із того їхнього професійного сленгу, обвів навколо поглядом де та корівка, хлопець пішов до залізничної будки. В хатині було натоплено. На припічку лежала біла з чорними плямами кішка з кошенятами. На столі, купою навалені, якісь бляшанки з намальованою рибою. Під рушником цеглинками лежав чорний і крихкій, мов тирса хліб. Десь так через годину прийшли робітники, проклинаючи дощ і кума, який таки намагався на них повісити провину за вимушений «простой», як ото на стрілочника залізничну аварію. Дядько Павло виявляється був у них за бригадира, тому по хазяйські поставив на стіл одну пляшку, а іншу приховав під стіл.\n– Зараз повечеряєш з нами, а як вщухне злива підеш, – промовив він.\nНімецькими багнетами від карабінів робітники повідкривали бляшанки з бичками у томаті і порізали на куски хліб. Підштовхнув до хлопця консерви дядько промовив:\n– Їж, а то бач як схуд, немов обзольна щепа, – усі розреготалися.\nАле як ото було без ложки їсти – хлопець не знав. Павло помітив його розгубленість.\n– Та ти племіш не губися бери ножем з братської могили хвости і голови і клади їх собі на хліб. А ні, то їж так з бляшанки. Тільки не відріж собі передчасно язика, бо ніяк буде мамці розповідати, які тут гарні дядьки, – підсміювався чудний дядько Павло.\n– Ото поки усе не з’їси – «розтирки» не отримаєш.\nДядько Павло вправно повідкривав, ще кілька бляшанок і підсунув до нього буханець хліба. Коли всі випили і закусили він зі словами:\n– Ну, що братва! Перекусили трохи і годі. Пішли, бо на наш подвиг чекає товариш Сталін, – Хтось матірно вилаявся і всі вийшли на подвір’я .\nЗнову, десь через кілька годин, мокрі, мов хлющ, ударники комуністичної праці зайшли до хатини підсушитися і погрітися.\n– А що це за фокуси?– начебто так здивовано заявив бригадир.\n– У нас тут поросят не має. Доїдай! А ні – забирай свої крашанки назад і йди до своєї матері. Четверта і п’ята бляшанка явно була для Василька зайвими. Та і ніч насувалася невблаганно, а йти треба ж було ген скільки та ще через ліс.\nПроте, щоб не відпускати хлопця проти ночі Павло схитрував і до чаю долив трохи спирту. Не підозрюючи каверзи, малий ковтнув оту рідину і йому здалося, що він проковтнув червоного перцю. Хлопець ротом почав безпорадно хапати повітря. Йому простягнули кружку з водою, а далі Василько вже нічого не пам’ятав. Стеля пішла обертом. Ноги зробилися ватяними і якби дядько Павло завбачливо не підхопив його, то напевно упав би. Ледь чутно губи дитини шепотіли:\n– Там зосталася одна хвора ненька. Що ви наробили дядечки!\nСвітало, коли Василько прокинувся. Скрізь покотом спали і хропіли втомлені люди. У головах у нього лежав заздалегідь зібраний Павлом вузлик із харчами і мікстурою. Василько ухопив отой гостинець і ні з ким не попрощавшись прослизнув у двері. З того часу, аж до самої смерті він не міг не те що дивитися на ті остогидлі бички і кільку, а навіть не в змозі був випити хоч склянку томату.\nХлопець біг, перестрибуючи пеньки, як отой багатоборець, не відчуваючи під собою землі. Раптом у кишені у нього щось заворушилося. Коли він просунув туди руку, то намацав там пухнасту м’яку грудочку, а коли витяг звідти, то це виявилося чорненьке кошеня. Як воно потрапило до нього туди? Важко сказати, але то була мала віддушина для обкраденого дитинства. Коли Василько вбіг до кімнати Ольга з облегшенням видохнула. Ненька картала себе за те, що додумалася відпустити малу дитину і вже втратила будь-яку надію, що побачить ще коли сина. Та слава Богу, усе обійшлося. Ольга трохи підвелася і промовила, що його тільки за смертю можна посилати.\n– Матуся, я не винен! – виправдовувався Василько і витягнув з вузлика пляшку,консерви а з кишені пігулки, хліб і сало. Потім, оповів як його затримав дядька Павло.\nУ душі Ольга була щиро вдячна двоюрідному брату Павлові, що у того вистачило розуму не відпускати проти ночі Василька.\n– От і добре, - погодилася вона.\n– А то в лісі багато розвелося вовків і усякої нечисті.\n– Це не так матуся! Там багато і добрих людей.\nВасилько під великим секретом розповів їй усе про зустріч з лісовими братами. Тими, що минулого літа побили німців, які несподівано нагрянули до них на хутір.\n– Мамцю, так то повстанці, коли дізналися про нашу біду, передали тобі ліки і наказ одужати.\nНезабаром прийшла тітка Марія довідатися чого це не виходить на роботу Ольга. Коли вона дізналася про її хворобу, та про грабунок, який вчинили представники радянської влади, то на наступний день пригнала їм свою козу. Ота рогата Майку і не дала їм вмерти з голоду. Десь так через тиждень тітка знову завітала до нас і розповіла, що в лісі неподалік хутора на галявині знайшли підвішеного за ногу «яструбка» Петра Абрамова. Птиці начебто йому вже встигли видзьобати очі і обличчя та так, що його упізнали лише по одягу. Ото і не вір після цього, що зло обертається бумерангом проти того хто його породжує. Чи то ліки, чи мікстура, а може кошеня, що весь час лежало на грудях у Ольги, але все то разом взяте допомогло одужати. Через тиждень Ольга вже змогла встати з ліжка, та на цьому їхні біди не закінчилися.\nМайка як, оте зіньське щеня скрізь ходила за Васильком, а коли той лазив по деревах доїдала груші-падалки і яблучка-дички. Оті останні лісові ласощі, червоні зовні, від великого вмісту в них заліза, відразу червоніли на зломі. Та ця рогата гурманка найбільше полюбляла абрикоси. Вона спочатку їх чавила лапою, а вже потім злизувала кашку. З нею можна було навіть у жмурки грати, проте, вона разом із Чернишем не могли замінити йому Либу. Треба визнати, що кошеня зовсім не піддавалося дресируванню, хіба що коли хотіло їсти. Тоді воно сідало на задні лапи, і піднявши до гори передню лапу, неначе школяр руку у класі, просило їсти. Правда, під настрій Черниш, ще міг покружляти на задніх лапах. Проте котик за пів версти чув коли Василько, наловивши карасів, повертався з лісового озера. Йшов час. Черниш вже підріс у доброго кота і теж бігав зустрічати зі школи Васька. На тому всі його здібності і обмежувалися.\nПрийшла осінь. Давно відгриміла війна і треба було якось прилаштовуватись і жити далі. В сусідньому селі відкрилася школа. Отож, Василько мусив навчатися. Ольга пошила йому велику торбинку для букваря і маленьку для сніданку, бо в той час дітей не годували по школах. Спочатку мати водила сина до школи, а вже потім він ходив сам. Уроки починалися, як і робота на підприємствах, о сьомій ранку. Йти до школи було десь так за вісім верств, та ще з отим гаком, що ніким ніколи не був виміряним. В ті часи школярі навчалися майже тиждень, за винятком неділі. Кожен ден треба було відсидіти шість уроків, та ще у тому одному комплексному класі. Що то таке комплексне заняття – мало кому відомо з сучасників. А це, коли одночасно розсівшись за партами, перший ряд виводив по правопису палички і крючечки, а середній розв’язував арифметичну задачку, з пункту «А» в пункт «Б». А у цей самий час старшенькі вигадували твір по малюнку Олексія Саврасова «Грачи прилетели». Довга ніч і короткий день змусили Василька зробити собі смолоскип і з ним бігти через ліс до сусіднього хутора, десь так за півтори версти. Постукавши у віконце до товариша, вони разом вже бігли до іншого хутора і так далі. Загасивши смолоскипи, вони кидали їх обабіч шляху, і повертаючись зі школи, підбирали. Великою перешкодою для школярів була неглибока, але досить таки широченька річенька. Через неї було перекинуто стовбур дерева. Траплялося, що дехто з учнів падав з отого клятого містка і тоді вже мокрим прибігав до школи. Ніякої звісно сушки там не було, тому не переодягнувшись, обсихали біля буржуйки підчас занять. В класі запалювали підвішені до стелі і стін гасові лампи з абажурами. Вони різнилися між собою за шириною гніта, що відповідало лініям (одна двадцята дюйма). Як правило це були 11, 15 та 20 лінійні лампи. Товщина гніта вимірювалася у міліметрах і відповідала силі світла, яка прирівнювалася до свічок, а не до люксів чи ват як зараз. Захисне скло такої 20 лінійної лампи у діаметрі дорівнювало 50,8 мм. з гнітом відповідно 2,5 см. Чад від «нової камфіни» – гасу, дурманив учнів. Проте, діти є діти, вони і в Африці залишаються дітьми. Звісно бешкетували всі. Намазували перед контрольною роботою шкільну дошку вощиною, або салом. Також з мідних трубочок від двигунів підбитої трофейної техніки стріляли, у кращому випадку, тополевими горошинами чи жованою паперовою промокашкою, а в гіршому випадку – сіркою за допомогою цвяха гуми чи згвинчених болтів із гайкою. Робили також рогатки і самопали, якими калічили собі не тільки пальці, але і очі. Отак, озброївшись, вони ходили до тієї столітньої школи.\nПрийшов 1947 рік, що приніс нові біди та випробування для України. Зі Східної, так званої Великої України, у цей рік вивезли майже все сільськогосподарське збіжжя і там розпочався справжній голод, в той час як на Західній Україні люди із зброєю у руках не дали грабувати себе. Щоб покінчити раз і назавжди з повстанцями, з Москви прийшов наказ про завершення останньої фази операції «Вісла», згідно якої відбулася одночасна етнічна чистка, як збоку прокомуністичного режиму Польщі і Чехословаччини, так і збоку Москви. Всіх потенційних посібників «бандерівців» почали депортувати з етнічних земель Закерзоння на «Ziemie Odzykane». Ще у січні 1945 р. на Ялтинській конференції, «Керзонову лінію», на цей раз прийняли з поправками на користь Польщі, як польсько-радянській кордон. Ця угода була санкціонована у договорі між СРСР і Польщею 16 серпня 1945 року. Саме тоді непольське населення почали примусово вивозити з південно-східних регіонів Польщі на північні і західні терини, що раніше входили до складу Німеччини. Депортували і поляків зі Львівщини і інших земель, що відійшли до складу УРСР, точніше до СРСР.\nОсь за таких політичних умов створених тоталітарними режимами колишніх сателітів Гітлера, а тепер друзів Сталіна, розпочалася злочинна акція під кодовою назвою «Вісла». Дійшла черга і до хутора Полісся, і навколишніх сіл. Немов бандити, вночі на їхній хутір увірвалися міліціанти і Василька разом з Ольгою, мов щенят, погрузили до кузова трофейної автівки – «Доджа 3/4», яку Василько запам’ятав на все життя. Ніхто навіть не зважив на те, що це родина червоного командира Івана Гнибіди, що загинув під час війни. Учорашні визволителі депортували їх разом з іншими людьми, кого у центральні райони України на поселення, а запідозрених по доносах «стукачів» у зв’язках із УПА – прямо до Сибіру. Проте, то вже інша історія, що мала своє продовження не тільки до 1951-55 років. Я не виключаю, що по лісах і досі зберігалися окремі схрони. Такі собі вириті в землі бліндажі, нерідко із замаскованим автономним виходом. Повітря до подібних підземних домівок надходило із якогось там дупла порожнього з середини дерева. Схорони мали різне призначення, як шпиталь, так і склад продовольчий чи зброї. Однак, при викритті схованок вони ставали і спільною домовиною для повстанців, які знаючи про жорстокі тортури на які вони наражаються, ніколи добровільно у полон не здавалися. Через те, на наказ полковника здатися у полон у відповідь були черги з скорострілів. Та коли кінчалися набої із схоронів лунала пісня «Ще не вмерла Україна». Тоді енкаведисти закидували схорони протитанковими гранатами. У свій час президент республіки Шарль де Голль заявив, що якби у нього була така армія, то німецькій чобіт ніколи не ступив би на землю Франції.\nТак, десь у 90-х роках під час екскурсії до Молдови на трасі Кіровоград-Дубасари біля кафе «Південний –Буг» до нас в автобус підсів товариш у цивільному. Коли розговорилися, то він поскаржився на те, що як експерта, його послали по виклику з Управління КДБ дослідити викритий недавно бандерівській схорон. Він розповів історію, що перед самою кончиною, батько повідав сину де знаходиться схорон із зброєю і набоями призначені для борців за волю України. Комсомолець, вихований на комуністичних ідеях і ідеалах, порушив дану батькові клятву і видав місце знаходження боївки. Отак, із докором у голосі завершив свою розповідь цей незнайомець. Дорога була далека і ми розговорилися. Незнайомий мені чоловік розповів, як йому довелося служити за Уралом. Після закінчення військового училища його по «рознарядке» направили до одного із таборів. На той час він був вже одруженим, а жінка у нього була на сносях. Ось і попрохав він начальника табору, щоб той дозволив взяти собі у помічники по господарству когось із в’язнів. А приглянувся йому бородатий дядько Микола. Золоті руки мав той чоловік і добре допомагав по господарству. На ніч він мав повертатися до бараку, та я домовився, щоб той залишався у мене, куди йому дітися, навколо тайга. Якось за столом, коли ми гуртом пили чай, дядько Микола сказав, що я з України і що в дитинстві мене матуся кликала Васильком. Безумовно я був спантеличеним.\n– «Откуда это вам известно? Николай Афанасьэвич!» – Запитав я.\nНа що дядько Микола приємним таким голосом тихо заспівав:\n– Ой у лісі, на поляні, зібрались повстанці.\nПосідали край дороги зробити снідання.\nЩо то було за снідання…– до щему серця знайома мені пісня увірвалася в мою душу і я не вчувся як підхопив її.\nНеначе довбнею мене вдарило і я і кинувся до бородача вже у літах із криком:\n– Командире, це ти.?\n– Пробач синку. Так це я, – у «ворога народу» по зморщеному обличчю текли скупі чоловічі сльози. В той вечір, аж до самого ранку ніхто не спав. Згадували ті далекі часи мого дитинства. Більше я від себе дядька Миколу не відпускав, а ні на крок., та й у нього окрім мене нікого не залишилося. Моя Наталочка-Полтавочка незабаром народила мені сина, якого ми назвали на честь мого рятівника Миколайчиком.


При зверненні до суду з позовом за вимогами, що випливають із трудових відносин, працівники звільняються від оплати мита та судових витрат (ст.\n393 ТК РФ). Безкоштовність для працівника розгляду його трудового спору в суді відображає один з принципів демократичного порядку розгляду трудових спорів - його доступність для працівника. Працівники не несуть ніяких матеріальних витрат у зв'язку з відновленням порушеного їх трудового права чи законного інтересу.\nПри пред'явленні позову по трудовому спору працівники не тільки в суді, а й у всіх інших юрисдикційних органах звільнені від державних мит і витрат по веденню справи.\nІнформація, релевантна " 10.4. Звільнення працівників від судових витрат "\nЗвільненням від кримінальної відповідальності в КК РФ передбачаються об-стоятельства і умови звільнення винних від відбування покарання або повністю, або частково. Дана міра також випливає з принципу гуманізму. За своєю юридичною природою звільнення від відбування покарання зв'язується з обов'язковим визнанням вини осіб, яка вчинила злочин і його засудженням. При цьому на відміну від\nзвільнення комісіонера від зобов'язань перед третіми особами), або, як уже вказувалося, шляхом мовчання\n5.3. Судові витрати\nзвільненим судом з урахуванням його майнового стану, від сплати судових витрат. Суми, що належать свідкам, експертам і перекладачам, виплачуються судом по виконанні ними своїх обов'язків, причому свідкам і експертам ці суми виплачуються незалежно від термінів фактичного надходження грошових коштів від сторін на покриття судових витрат. Стороні, на користь\nзвільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов'язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи. 1. Застосування кримінально-правового інституту звільнення від відбування покарання є проявом 250 принципу гуманізму, властивого карному законодавству України. Одним\nпрацівникам, які направляються на роботу в представництва України за кордоном, затвердженим постановою Уряду Російської Федерації від 20 грудня 2002 р. N 911 * (195), працівникам , направляються на роботу в представництва, надаються квартири з меблями з оплатою за рахунок коштів представництва за такими нормами загальної площі: - особам, що заміщає\nзвільнений від основного і додаткового покарання, а також засудженому може бути замінено покарання або невідбутої його частини більш м'яким покаранням. 1. Звільнення від покарання на підставі закону України про амністію або акта про помилування є одним з видів звільнення від покарання або його частини, або його заміни (або частини) більш м'яким покаранням. 221 2. В результаті амністії або\n5.2. Державне мито\nзвільнення від сплати, а також стягнення, розподілу, повернення і т.п. регулюється законодавством. У більшості випадків закон взагалі звільняє учасників процесу від їх відшкодування. Підстави та порядок надання відстрочки або розстрочки сплати державного мита встановлюються відповідно до законодавства РФ про податки і збори. Суть відстрочки сплати\nзвільнення заручника, караються позбавленням волі на строк від восьми до п'ятнадцяти років. 721 Особа не притягується до кримінальної відповідальності за цією статтею у разі, якщо утримання представника влади або працівника правоохоронного органу як заручника здійснювалося з ініціативи останніх, які запропонували себе в цій якості як усдовіе звільнення інших заручників. i\nЗвільнення осіб, які вчинили злочини, від кримінальної відпові-дальності, коли досягнення мети виправлення винних, можливе без застосування правового впливу на них. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, держава, проте, не знімає з нього провини за скоєне. Тому звільнення від кримінальної відповідальності, як правило, не є реабілітуючими. Звільнення від\nзвільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом. 1. Звільнення від кримінальної відповідальності означає виражене в акті компетентного державного органу рішення звільнити особу, яка вчинила кримінально каране діяння, від обов'язку піддатися судовому осуду і перетерпіти заходи державно-примусового впливу. Соціально політична основа звільнення від\nзвільнення від покарання або пом'якшення покарання на підставі закону України про амністію або акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. 2. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. 201 3. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує\nпрацівників освітніх установ встановлюється скорочена тривалість робочого часу не більше 36 годин на тиждень. Навчальне навантаження педагогічного працівника освітнього закладу, оговариваемая в трудовому договорі, може обмежуватися верхньою межею у випадках, передбачених типовим положенням про освітній установі відповідних типу та виду, який затверджується\n10.1. Розгляд індивідуального трудового спору судом\nзвільнення з посади за рішенням їх обрали, в) за позовом роботодавця про відшкодування працівником матеріальної шкоди, заподіяної організації, якщо інше не передбачено федеральними законами. Безпосередньо в суді вирішуються також спори про прийом на роботу за заявою: а) особи, запрошеного на роботу в порядку переведення з іншої організації, б)\nСтаття 54. Оплата праці працівників освітніх установ\nпрацівникові освітнього закладу виплачуються за виконання ним функціональних обов'язків і робіт, передбачених трудовим договором (контрактом). Виконання працівником освітнього закладу інших робіт і обов'язків оплачується з додаткового договору, за винятком випадків, передбачених законодавством Російської Федерації. 2. Педагогічним працівникам\nпрацівником і роботодавцем трудовий договір може бути розірваний і до закінчення строку попередження про звільнення. У випадках, коли заява працівника про звільнення за його ініціативою (за власним бажанням) обумовлена ??неможливістю продовження ним роботи (зарахування в навчальний заклад, вихід на пенсію та інші випадки), а також у випадках встановленого порушення роботодавцем\nпрацівників правоохоронних органів та експертних\nпрацівникові. У тих же країнах, де за працівником закріплюються немайнові, а в деяких випадках і майнові права, часто має місце обмеження можливостей поступки цих прав. Нижче ми зупинимося на розгляді обмежень уступки майнових


Синоптики розповіли, до яких областей України завітає «бабине літо» | UA.NEWS\nСиноптики розповіли, до яких областей України завітає «бабине літо»\n02 Жов 2018, 09:37\nВ Україні у вівторок, 2 жовтня, очікуються дощі в окремих областях, вдень температура повітря місцями становитиме до 22° тепла.\n«2 жовтня хмарно з проясненнями. Вранці в Україні, крім крайнього заходу, вдень у західній частині, східних, Чернігівській та Сумській областях невеликий дощ. Вітер південно-східний з переходом на західний, 7-12 м/с», – йдеться у повідомленні Українського гідрометцентру.\nУ Києві та Київській області 2 жовтня вранці невеликий дощ, вдень без опадів. Вітер південно-східний з переходом на західний, 7-12 м/с. Температура у столиці 16-18° тепла; по області 13-18°.\nВпродовж 3-4 жовтня утримається мінлива хмарність. 3 жовтня у західних, північних та центральних (крім Дніпропетровської) областей, 4 жовтня в Україні, крім західної частини, місцями невеликі дощі (вночі 4 жовтня у східних областях помірні дощі). Вітер південно-західний та західний, 7-12 м/с.\n3-4 жовтня у Києві мінлива хмарність, місцями невеликий дощ. Вітер південно-західний та західний, 7-12 м/с. Температура вночі 3-8° тепла, вдень 10-15°.\nТемпература у південних і східних областях вночі 7-12° тепла, вдень 3 жовтня 17-22°, 4 жовтня 13-18°; на решті території вночі 3-8° тепла (4 жовтня у західних областях на поверхні грунту місцями заморозки 0-5°), вдень 10-15° тепла, 3 жовтня у центральних областях 14-19°.\nНа високогір’ї Карпат 3 жовтня невеликий дощ з мокрим снігом, 4 жовтня без опадів. Температура вночі та вдень 1-4° тепла (вночі 4 жовтня заморозки 0-2°).\n5-6 жовтня в Україні без опадів. Температура вночі 1-7° тепла, 5 жовтня в Україні, крім крайнього півдня, 6 жовтня місцями у центральних, східних областях та на Прикарпатті, на поверхні грунту заморозки 0-4°; вдень 12-18° тепла, 6 жовтня на півдні та Закарпатті до 20°.\nВпродовж 5-6 жовтня у столиці без опадів. Температура вночі 1-7° тепла, 5 жовтня на поверхні грунту заморозки 0-4°; вдень 12-17° тепла.\nРаніше синоптики розповіли про закінчення оксамитового сезону та сніг у деяких областях.\nУ Києві зафіксували найбільш спекотний день року\nРятувальники назвали регіони, по яких вдарить балканський циклон


Статистика показує, що все більше і більше людей замінюють традиційні настільні комп’ютери портативними. Це робить умови роботи більш гнучкими, але часто змушує нас приймати неправильні пози, які можуть завдати шкоди нашому здоров’ю. Саме тут на допомогу приходять підставки для ноутбуків, які адаптують екран і клавіатуру до наших потреб.\nСтійки для ноутбуків зазвичай орієнтовані на дві основні проблеми: запобігання поганій поставі при використанні комп’ютера і запобігання перегріву обладнання.\nДе купити підставку для ноутбука?\nВам потрібно купити підставку для ноутбука? Якщо це так, то ви потрапили в потрібне місце-онлайн-магазин trust-shop.com.ua підбере для вас кращу підставку для лептопа. Вибирайте з величезного асортименту стильних і зручних моделей. Використовуйте свій ноутбук творчо, зручно і безпечно. Наш магазин Trust, сповнений інноваційних технологічних рішень для дому та офісу.\nЧому аксесуари від Траст кращі?\nЯкісні підставки для ноутбуків trust виготовлені зі стійких до пошкоджень матеріалів і мають ряд функцій, що полегшують роботу. Переглядаючи нашу пропозицію, ви можете вибрати з аксесуарів, розроблених з урахуванням вашого здоров’я і безпеки обладнання.\nВиробники пропонованих аксесуарів для ноутбуків trust створили їх на основі численних тестів і з урахуванням найважливіших потреб користувачів. Ми знаємо, що зовнішній вигляд комп’ютерних аксесуарів дуже важливий для наших клієнтів. З цієї причини ми підготували надзвичайно привабливу пропозицію, що складається з стильних, елегантних і класичних аксесуарів. Наші аксесуари кращі бо мають:\nелегантність і сучасний стиль;\nвони від відомі виробників.\nЯк вибрати підставку ?\nРозмір вашого ноутбука-перша умова, яку Ви повинні враховувати. Багато підставки призначені для комп’ютерів розміром 15 дюймів або менше, тому вони не підійдуть вам, якщо ваш ноутбук більше. Але якщо він менше, ви можете заощадити місце, якщо купите опору, яка відповідає вашим потребам.\nЗнайдіть опору, яка сприяє вентиляції. Власне, це одне з основних призначень цих аксесуарів. Деякі, більш дорогі, мають власний Додатковий вентилятор на поверхні, що підтримує комп’ютер. Інші заради легкості і портативності мають вентиляційні отвори, які полегшують потовиділення пристрою.\nПодумайте про умови роботи. Якщо вам потрібна опора для постійного місця, використовуйте більш міцні та міцні матеріали. З іншого боку, якщо ви плануєте пересуватися зі своєю підставкою, вибирайте модель з більш легких матеріалів, з великим діапазоном регульованих положень і більш легким складанням і транспортуванням.\nPREVIOUS POST Previous post: Скляні перегородки Ераглас\nNEXT POST Next post: Театр в Каменском провёл тендер на Prozorro по закупке одного пирожка


Неймовірна підбірка красивих светрів на будь-який смак - Новини шоу-бізнесу - Радио Люкс FM\nПервый развлекательный радиоканал Підбірка красивих светрів на будь-який смак\nНеймовірна підбірка красивих светрів на будь-який смак\nЧас починати активно готуватися до холодів. Адже з кожним днем стовпчик термометра відчайдушно повзе вниз. Ви можете, звичайно, впасти у депресію, а можна підняти собі настрій новим стильним светром. Ми зібрали для вас справжні зимові тренди теплих светрів. Радимо брати відразу все, щоб були на всі випадки життя. також:Чудовий вибір: светри over-size для стильної осені


Петиція: Чернігівці пропонують дієвий спосіб боротьби проти відключення гарячої води - Лента новостей Чернигова\nНа сайті єдиної системи місцевих петицій триває збір підписів за петицію, яка пропонує припинити заробіток Облтеплокомуненерго на посередницькій комісії. Мета петиції приструнити монополіста і показати, що не такий він уже й монополіст.\nПісля відключення частина будинків були переключені на постачання гарячої води потужностями Чернігівської ТЕЦ, ТОВ «Технова». Проте виконавцем послуг для цих будинків юридично залишається ПАТ «Облтеплокомуненерго», яке купує гарячу воду у ТОВ «Технова» по нижчому, визначеному НКРЕКП, тарифу, і перепродає чернігівцям по більш високому, отримуючи різницю близько 7 гривень на кожному кубічному метрі гарячої води. Таким чином посередницька комісія ПАТ «Облтеплокомуненерго» складає близько мільйона гривень щомісяця.\nВ ситуації, яка склалася, ПАТ «Облтеплокомуненерго» не зацікавлене у відновленні гарячого водопостачання жителям міста. Ті будинки, які не змогли перепідключити до ТЕЦ залишаться без гарячого водопостачання до початку опалювального сезону, коли у постачальника нарешті з‘явиться стимул розрахуватися з боргами, щоб продовжити заробляти на послугах з опалення.\nТому у петиції просять:\n1) винести на розгляд міської ради Розпорядження про зміну виконавця послуг з гарячого водопостачання на ТОВ «Технова» для будинків, які фактично ним обслуговуються;\n2) на засіданні робочої групи розглянути питання про переключення максимальної кількості будинків на потужності Чернігівської ТЕЦ, проклавши відповідні комунікації, міського голову доручити відповідальним особам підготувати відповідний проект та винести його на розгляд міської ради.\nМіж іншим, у ПАТ «ОТКЕ» другий найвищий в Україні тариф після Рівного і найбільший борг перед Нафтогазом. Якраз два підприємства з найвищим тарифом і відключили з першого травня. «Совпадєніє»?\nАвтор: Андарак Віталій Олександрович\nТеги: петиція, Облтеплокомуненерго, гаряча вода


Главная » Aston Martin анонсував трековий гіперкар Valkyrie AMR Pro\nРозробити трековую версію Valkyrie, що не має допуску на дороги загального користування, британці обіцяли ще на початку проекту, але перша інформація з'явилася тільки зараз. Вона буде потужнішою, легше і, звичайно, дорожче звичайної. Прем'єра Aston Martin Valkyrie AMR Pro заплановано на 2020 рік. Гіперкар випустять партією з 25 одиниць. Незважаючи на цінник в більш ніж три мільйони фунтів у кожного з них вже є власник.\nНад настройками трекової Valkyrie працює команда Red Bull Advanced Technologies. Бос Aston Martin Енді Палмер пообіцяв «нові еталонні показники продуктивності» на рівні прототипів LMP1 і болідів Формули-1. Свою роботу в команді Red Bull називають «екстремальній еволюцією» без поступок і обмежень. Щоб зменшити масу гіперкара з салону приберуть дисплеї, звичайні скла замінять полікарбонатними. Попрацюють і над притискною силою. Для її збільшення вдосконалюють аеродинамічний обвіс, встановлять більш великі передні і задні крила. Гоночна Valkyrie буде їздити на 18-дюймових колесах (у дорожньої 20-21). Гіперкар оснастять полегшеної випускною системою і углеродокерамическими гальмами AP Racing.


У світі падають ціни на сталеливарну сировину - Перший Діловий телеканал\nУ світі падають ціни на сталеливарну сировину\nАвтор: Оксана Ткаченко| 20 Квітня 2021 року - 22:03\nУ першій декаді квітня регіональні котирування чавуну залишилися незмінними. У держпідприємстві «Укрпромзовнішекспертиза» повідомляють, що металурги намагаються грати на пониження за обмеженої пропозиції з боку російських та українських постачальників, що є ключовою причиною неможливості досягти бажаного.\nЗокрема, на американському ринку укладалися одиничні угоди. Досі найбільшим попитом користується сировина бразильських постачальників з їхньою готовністю швидко доставляти невеликі партії, що є великою перевагою порівняно з російськими та українськими трейдерами. Водночас, більшість імпортерів у Штатах розраховують на стрімке здешевлення сталевого брухту. Наразі робочий діапазон цін – 560-570 доларів за тонну.\nВ італійських місцевих заводів – достатньо запасів для роботи у короткостроковій перспективі, що спровокувало падіння попиту на чавун.\nЗа прогнозами аналітиків «Укрпромзовнішекспертизи», металурги у найближчі тижні скорочуватимуть закупівлі через очікуване зниження вартості сталевого брухту і плавне падіння попиту на плоский прокат. На тлі погіршення кон’юнктури ринку готової продукції імпортери намагатимуться купувати невеликі партії й перехоплять ініціативу при ціноутворенні.\nПовідомляється, що на регіональних ринках сталевого брухту у другий тиждень квітня знизилися котирування через ослаблення попиту на готову продукцію і настання святкування Рамадану у мусульманських країнах. У Туреччині кількість угод скоротилася. Падіння попиту призвело до зниження котирувань на всі базові види брухту на 5 доларів і зараз робочий діапазон цін на брухт марки HMS 1&2 (80:20) становить 425-435 доларів за тонну.\nУ країнах Азії ціни на сталеливарну сировину залишилися незмінними.\nРаніше ми повідомляли, що проєкт закону, який передбачає продовження на 5-ть років дії мита під час експорту брухту чорних металів, підтримав парламентський Комітет з питань екологічної політики.\nНагадаємо, в Україні падає заготівля металобрухту. За минулий рік знизилися обсяги заготовленого брухту чорних та інших металів. Так, якщо у 2020 році було заготовлено трохи більше ніж 3 млн тонн, то у 2019 році ця цифра була на 8,6% більше.\nкотирування сталеливарна сировина Укрпромзовнішекспертиза ціни


Історія успіху. Олексій Мостовий - QALight Історія успіху. Олексій Мостовий - QALight\nГоловна › Новость › Історія успіху. Олексій Мостовий\nІсторія успіху. Олексій Мостовий\nНіколи не знаєш, як повернеться твоя доля, і які випробування підготувало нам життя. Але всі ми знаємо, що все, що не робиться все на краще, хоча деколи здається, що ці труднощі подолати нам не під силу.\nСьогодні наша історія про професійного музиканта, Олексія Мостового, який значну частину свого життя присвятив музиці і творчій кар’єрі. Але, на жаль, події на сході країни внесли свої корективи в життя і творчість музиканта. У 2014 році наш герой зі своєю дружиною чекали дитину, стрес майбутньої матері і дитині був ні до чого, тому було прийнято рішення про переїзд до столиці.\nУ Києві довелося починати все заново. В першу чергу труднощі виникли з пошуком роботи. Олексій хотів податися в далекобійники. Але пошуки роботи не увінчалися успіхом. Ніхто не хотів брати на роботу людину без стажу водіння тягача, хоча у хлопця були сертифікати і необхідні документи. Тому Олексій задумався про альтернативні варіанти. “Завжди прагнув вибирати діяльність, щоб не тільки матеріальні плоди приносила, але і щоб “по-любові”. Подумав про IT сферу. Ні для кого не секрет, що основна маса народу йде в IT за «баблом». Певною мірою, напевно, і в моїх мотивах була присутня ця складова. Але я не одноразово набивав собі шишки на тому, що починав займатися чимось заради грошей. Черговий раз не хотілося такого. Так що, можу сказати, що не це було вирішальним фактором у виборі професії “, – згадує в нашій розмові про свої пошуки хлопець. Наш герой деякий час назад, до подій на рідному Донбасі, цікавився даним напрямком. А зараз було багато сумнівів, чи варто починати вчитися. З цими сумнівами Олексій і пішов до одного свого доброго знайомого девелопера з багаторічним досвідом в індустрії.\nВін порадив спробувати увійти в IT через QA. Оскільки воно легше ніж програмування. Слова друга підбадьорили нашого героя і він подався в пошук підходящої школи для навчання. “Сходив на відкрите заняття в одну з найвідоміших київських шкіл. Красиво там все розповідали. Але бентежило наявність орфографічних помилок на слайдах презентації. Не можу сказати, що я ніколи не роблю орфографічних помилок. Але це була презентація QA курсів. Як мене можуть навчити знаходити помилки хлопці, у яких презентація з помилками? Загалом, пішов шукати далі. І знайшов QALight “, – згадує про свої пошуки Олексій. Підкупили також хлопця близькість до будинку і знижка для переселенців. Так хлопець почав освоювати знання на базовому курсі ТПО в QALight.\n“За 6-7 місяців я навчився багато чому. Як в професійному сенсі, так і в самому широкому (не побоюся цього слова, «філософському»). Спілкуєшся з людьми. Кожен зі своїм бекграундом. Кожен зі своїми мотивами. Кожен «сам собі режисер». Хтось надихає тебе своїм прикладом, хтось навпаки. Розумієш, що треба працювати більше над прокачуванням скілу, щоб не виявилося все дарма “, – ділиться своїми враженнями наш герой. Зараз Олексій працює у львівському офісі компанії GlobalLogic Ukraine. “Одному хлопцеві, з яким я навчався в QALight, запропонували пройти співбесіду на позицію тестувальника мідла. Але його на той момент все влаштовувало і він не був зацікавлений. Я тоді встиг попрацювати над декількома проектами в рамках QALight (ще один “+” навчання в QALight – є можливість попрацювати на реальних проектах). Він запропонував моє резюме на розгляд HR-у, яка проводила співбесіду. Я пройшов у неї співбесіду. Я на той момент чекав оффер від іншої компанії. Я подумав, що пройду ще співбесіду і прийму пропозицію того, хто раніше скаже виходити на роботу. Так я переїхав до Львова і почав працювати в GlobalLogic на позиції Test Engineer “, – ділиться спогадами про процес працевлаштування Олексій. Завдяки зміні сфери зайнятості хлопець став більш енергійний в діяльності, в постановці цілей і їх досягнення. З ним працюють хлопці, з вищою освітою в Computer Science за плечима. Це не дає розслабитися, а тільки мотивує постійно навчатися, щоб відповідати рівню. Ми запропонували Олексію стати тренером у Львівському представництві QALight: «Із задоволенням стану частиною команди QALight». Сподіваюся, що теж зможу допомогти людям змінити своє життя на краще, як мені одного разу допомогли це зробити тренери школи “, – розповів про свої переживання Олексій.\nНаш герой в кінці нашої бесіди дав напутнє слово всім тим, хто ще сумнівається з приводу перекваліфікації в ІТ: “Сумніватися – це добре. Це дозволяє знайти відповіді на питання. Але не сумнівайтеся занадто довго. Визначтеся з вибором. Зробивши вибір, йдіть до кінця. Головне – бути на своєму місці. Якщо ви відчуваєте, що можете бути корисним в IT галузі, можете реалізуватися, вам це цікаво, тоді це буде виправданий вибір. ”


Посли Канади та Німеччини зачитали вірші Лесі Українки. ВІДЕО | ВолиньPost\nПослолки Канади й Німеччини Лариса Ґаладза та Анка Фельдгузен продекламували вірші Лесії Українки до 150-ї річниці від дня її народження.\nВідповідні відеозаписи оприлюднили видання BBC та Deutsche Welle, - пише Суспільне.\nЗокрема, Лариса Ґаладза продекламувала на камеру вірш "Contra spem spero!".\nПри цьому окрім української вона послуговувалась ще двома мовами – англійською та французькою, які є офіційними у Канаді. Як нагадало видання, Лариса Ґаладза має українське походження та обіймає посаду у Києві з 2019 року.\nСвоєю чергою, Анка Фельгузен, обрала вірш Лесі Українки “Стояла я і слухала весну”, який прочитала українською мовою.\n"З днем народження, Лесю!", – додала вона наприкінці відео.\n25 лютого в Україні відзначають 150 років від дня народження легендарної поетеси та письменниці Лесі Українки.\nТеги: Україна, світ, Леся Українка\n06 квітень, 00:15


Микола Леонтович – українець, який подарував світові «маленьке музичне диво» (відео)\nдодому Життя Люди Микола Леонтович – українець, який подарував світові «маленьке музичне диво» (відео)\n13 грудня минуло 140 років від дня народження українського композитора Миколи Леонтовича – автора знаменитого на увесь світ «Щедрика» («Carol of the Bells»). Цю пісню називають «маленьким музичним дивом» і вона є чи не найпопулярнішою різдвяною мелодією на планеті.\nТОП-ФАКТІВ ПРО УКРАЇНСЬКОГО КОМПОЗИТОРА, ПІСНЮ ЯКОГО СПІВАЄ ВЕСЬ СВІТ\nМикола Леонтович з’явився на світ у селі Монастирок, що на Вінниччині. Батько хлопця був сільським священником, але володів багатьма інструментами і навчив сина грати на віолончелі, скрипці, гітарі, цитрі та балалайці. Мати композитора Марія Йосипівна була людиною «унікальної духовної та фізичної краси», гарно співала, навчила сина народних пісень. Хлопчик не лише співав, а й диригував своєрідним хором, що складався з брата та сестер.\nБатьки хотіли, аби Микола був священником. Після закінчення Шаргородської бурси він навчався у Кам’янець-Подільській духовній семінарії. Але Миколу все одно тягнуло до музики, він займався самоосвітою. З 1898 року, після закінчення семінарії, він працював вчителем сільської школи в Чукові, де організовував хор, оркестр, залучив туди учнів. На власні кошти купив для нього інструменти. При місячній зарплаті 27 крб, за кожен інструмент віддавав по 25-40 крб. Саме тоді Леонтович склав свою «Першу збірку пісень з Поділля» та працював над «Другою збіркою пісень з Поділля».\nКілька років Леонтович був викладачем співів на Донеччині та Поділлі. Під час революції 1905 року Леонтович організував хор робітників, який виступав на мітингах. Це привернуло увагу поліції, через що Леонтович був змушений переїхати.\nЗначну частину свого життя (Леонтович прожив усього 43 роки), композитор поклав на роботу над «Щедриком». Перша авторська редакція з’явилася 1901 року, остання – 1919. Вперше «Щедрик» виконав хор Київського університету у 1916 році, а у 1921 його почули у США – твір виконали у Карнегі Холі в Нью-Йорку. Всесвітньо відома «колядка дзвонів» з’явилася у 1936 році. Тоді американець українського походження Петро Вільховський створив англійську версію слів. З тих пір під назвою «Carol of the Bells» українського «Щедрика» знає увесь світ. Почути легендарну пісню можна і у сучасних фільмах, зокрема «Сам удома», «Гаррі Поттер», «Міцний горішок» та інших. «Щедрик» став невід’ємним атрибутом різдвяних свят.\nПобувавши на Хортиці, подорож надихнула маестро на обробку козацьких пісень. Микола Дмитрович керував учнівськими колективами й творив власні обробки народних пісень. Опублікував він понад 200 таких творів, як “Щедрик”, “Льодолом”, “Дударик”\nМати композитора Марія Йосипівна була людиною “рідкої духовної та фізичної краси”, гарно співала, а батько Дмитро Феофанович добре грав на цитрі, балалайці, гітарі, скрипці. Інші члени сім’ї Леонтовичів теж були тісно пов’язані з музикою. Від них юний композитор і перейняв любов до музики.https://www.youtube.com/watch?v=mX6YlnV3vkc\nЛеонтович викладав у тульчинському жіночому єпархіальному училищі. Тут він береться за написання хорової опери “На русалчин Великдень”, проте він прагнув удосконалити текст лібрето, який написала його вихованка Надія Танашевич. Взимку 1921 року, взявши із собою старшу дочку Галинку, їде до лібретистки, що проживала зі своїми батьками у селі Стражгороді поблизу містечка Гайсина. Жінка Клавдія дуже ревнувала Леонтовича до Надії.\nОдного разу, учениця композитора Надія Танашевич вхопила його за руку – поворожити. Глянувши на долоню, дівчина сказала: “Це лінія життя, — прошепотіла вона, — але чому вона така коротка?”. Композитор намагався відповісти на це жартами, ще не знаючи на скільки мала рацію Надія.\nВидатного українського композитора вбили 23 січня 1921 року, коли він приїхав гостювати до батька. Багато років цю інформацію приховували, але зараз відомо, що вбивцею Леонтовича був чекіст Афанасій Грищенко, який напросився в хату переночувати. Вранці він пограбував будинок і застрелив Миколу Леонтовича. Текст рапорту, що розкриває ім’я вбивці композитора, оприлюднили лише у 1990-х роках.\nНа дев’ятий день пам’яті Миколи Леонтовича друзі започаткували комітет Леонтовича, що через рік став Товариством. Вже 1977 року Київським театром опери та балету було поставлено оперу Миколи Леонтовича за казкою Бориса Грінченка. Її дописав і відредагував Мирослав Скорик, назвавши твір “Русалчині луки”. А ще через 20 років було відкрито музей Леонтовича.\nпопередня статтяЗі зброєю та котами – зворушливі фото зустрічі вдома 128-ї гірсько-піхотної бригади16\nнаступна статтяТри українські мурали увійшли до списку найкращих стріт-арт об’єктів


Сьогодні у Кам’янці в рамках пілотного проекту Уряду одружилося дев’ять пар - Новини Хмельницького\nМихайло Костів і Крістіна Комарніцька стали першими учасниками пілотного проекту Уряду з реєстрації шлюбу за 24 години, презентація якого відбулася сьогодні у Кам’янці-Подільському.\n«Нас переповнюють емоції. Ми дуже раді, що наша мрія втілилася саме тут і таким чином. Звичайно, що хвилювалися. Але хіба може пройти весільна церемонія без переживань? Тим паче, що це приємні хвилювання», – саме так сьогодні описували свої відчуття практично всі учасники проекту «Шлюб за добу». У кожної із пар – своя історія кохання, але всіх їх об’єднали не лише сильні і взаємні почуття, але й Кам’янець-Подільський. Адже дехто із молодят родом зовсім з іншого міста, а одружитися вирішили саме в нас.\nУслід за першою новоствореною сім’єю, на весільний рушник, щоправда на інших локаціях – в Старій фортеці, Галереї мистецтв та туристично-інформаційному центрі, стали й інші вісім закоханих пар.\nІз початком нового сімейного життя вітали молодят міський голова Михайло Сімашкевич, заступник Міністра юстиції України Гія Гецадзе, начальник головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області Віктор Худняк. Бажали довгого і щасливого подружнього життя, добробуту, безмежного і вічного кохання та якнайшвидшого поповнення у сім’ї. Після чого кожна із пар отримала від шанованих гостей весільний торт, квіти та сертифікати від Асоціації готельєрів і рестораторів міста. А декораціями та оздобленням залів для одруження забезпечили весільні агенції міста.\nЗазначимо, що Кам’янець-Подільський наразі – єдине місто в Хмельницькій області, де реалізовується проект «Шлюб за добу». Як повідомив Віктор Худняк під час прес-конференції журналістам, саме специфіка міста і туристична привабливість стали основними критеріями при виборі міста на Хмельниччині для проекту «Шлюб за добу».\n“Вдячний за довіру Уряду та можливість втілювати саме цей проект у нашому місті. Адже яке місто, як не Кам’янець-Подільський, дійсно підходить для впровадження такої послуги. Ми докладемо всіх зусиль, аби його впровадження стало одним із найкращих в Україні”, – прокоментував журналістам міський голова Михайло Сімашкевич.\nМіський голова також заінтригував присутніх ідеями щодо розвитку проекту «Шлюб за добу», зазначивши, що є бажаючі, готові засвідчити свої почуття у вельми оригінальний спосіб – на літаку чи квадроциклах.\nУ свою чергу заступник Міністра юстиції України Гія Гецадзе, користуючись нагодою, закликав усіх любителів мандрівок завітати до Кам’янця-Подільського, який відтепер дозволяє кожному гостю стати в нашому місті ще більш щасливим.\nХХХ 14.02.2017 19:57 Увійдіть, щоб відповісти\nМудрі люди кажуть: сім раз відмір, а один раз відріж. Нашвидкоруч одруження вигідне перш за все правопорушникам, а нормальні люди такі справи планують завчасно. Хіба це не так ???


Китайський лікувальний пластир для суглобів (інструкція з цінами і відгуками) | Діагностика\nКитайський лікувальний пластир для суглобів (інструкція з цінами і відгуками)\nСьогодні ми все частіше звертаємося до східної медицини в пошуках ефективних і безпечних лікарських засобів. Що не дивно, адже в Китаї медицина має багатовікову історію, причому досвід древніх фармацевтів не втрачений. Ліки і сьогодні виробляються на основі перевірених рецептів, але вже з залученням сучасних технологій. Так, великою популярністю користуються китайські лікувальні пластирі, до складу яких входять вилучення рослинного і тваринного походження, мінеральні пігменти без додавання консервантів, інших синтетичних речовин.\nЩо лікують китайські трансдермальні пластирі, наскільки ефективна така терапія і що думають з цього приводу лікарі та пацієнти, які вони залишають відгуки? Про перерахованому сьогодні в нашому огляді.\nПластирі в китайській медицині: види та призначення\nКитайські лікувальні пластирі ? це велика група товарів для терапії і профілактики різних захворювань. Слід зазначити, що мова не йде про лікарські засоби або вироби медичного призначення. Дані товари пройшли сертифікацію, але не зареєстровані як ліки або ВМП, що не відносяться вони до біологічно активним добавкам. Згідно з документами якості китайські пластирі – оздоровчо-профілактичні засоби. Це вказує на те, що заявлений лікувальний ефект не підтверджено клінічними випробуваннями, але не говорить про його відсутність.\nІснує безліч торгових марок і виробників, які випускають подібні засоби, серед найбільш відомих: «Тяньхе» і «Хэппинесс» (Happiness). Вони роблять лікувальні лейкопластири самого різного призначення: урологічні, мозольного, для схуднення й очищення, але найбільш популярна і широко представлена лінійка – це знеболюючі пластирі для суглобів і хребта. Їх дія спрямована на усунення запалення, набряку, больових відчуттів різної етіології, зокрема при остеохондрозі і артриті. Ось деякі з них:\nТяньхэ Чжуйфэн Дат (знімає будь-які болі, у тому числі болю в м’язах, спині, суглобах).\nТяньхэ Гуанзце Житонг Дат (застосовується при простудних і запальних захворюваннях).\nТяньхэ Шексянг Чжуангу Дат (пластир для суглобів усуває болі при артриті, ревматизмі).\nОздоровчі пластирі для стоп Happiness (підходять для очищення, поліпшення кровообігу).\nОртопедичні пластирі для суглобів Happiness (зменшують біль, покращують обмін речовин при захворюваннях суглобів та хребта).\nЗгідно інструкції по застосуванню китайські пластирі ? це безпечні, ефективні засоби, які діють швидко й цілеспрямовано. За рахунок чого досягаються всі ці ефекти?\nПереваги трансдермальних (ТДС) коштів\nГоловна перевага знеболюючих ТДС в тому, що вони не надають негативної дії на інші органи і системи в організмі.\nХотілося б відзначити три головних переваги китайських знеболюючих пластирів, про яких говорять самі виробники Happiness і Тяньхэ:\nЦілющі трави. До складу китайських пластирів входить величезна кількість трав (екстракти більш 50 цілющих рослин). Мають значення у тому числі і їх комбінація, кількісні співвідношення компонентів. В основі технологій виробництва лежать перевірені часом рецепти китайської медицини.\nСучасні технології. Процес отримання витягів з лікарської сировини зараз автоматизований, що дозволяє робити більш якісні вилучення навіть у виробничих масштабах. Використання сучасних технологій підвищує біодоступність активних речовин.\nЛікарська форма. Трансдермальні терапевтичні системи забезпечують поступове та рівномірне вивільнення, розподіл в організмі активних речовин, тривалий знеболюючий ефект. Крім того, лікувальний пластир дозволяє впливати на проблему точково, що особливо важливо, якщо мова йде про зняття болю.\nКитайські пластирі у своєму складі містять в основному рослинні компоненти, які згідно інструкції по застосуванню не викликають звикання, не супроводжуються появою серйозних побічних ефектів і тому продаються через Інтернет абсолютно вільно. Але, незважаючи на численні позитивні відгуки, заявлену ефективність і безпека пластирів, ми б рекомендували вам перед застосуванням проконсультуватися з лікарем, адже рослинні компоненти можуть викликати алергічні реакції.\nЗнеболюючий ТДС необхідно наклеювати на чисту, неушкоджену шкіру там, де болить.\nПластирі – це зовнішній засіб. Спосіб застосування детально вказано на упаковці, він індивідуальний для кожного окремого продукту, але в той же час є й загальні рекомендації:\nПеред нанесенням шкіру потрібно протерти вологою серветкою, потім знежирити.\nНе наносити китайський пластир на пошкоджену, хвору шкіру (якщо це не загоює засіб).\nТримати на тілі не довше зазначеного виробником часу.\nПротягом першої аплікації уважно спостерігати за станом шкіри в місці прикріплення, у разі появи сильного почервоніння, свербежу ? зняти.\nВагітність та грудне вигодовування – це, як правило, протипоказання для застосування.\nУ деяких ситуаціях платівку можна розділити на декілька частин без втрати ефективності.\nУ разі китайських пластирів особливе значення має місце прикріплення: аплікація часто пов’язана з впливом на певні ділянки і точки тіла, що відповідають за здоров’я конкретного органу або системи. Тому під час застосування важливо орієнтуватися не лише на локалізацію болю, але і на вказівки інструкції.\nВартість, думки покупців і фахівців\nЦіна – одне з переваг китайських пластирів. Придбати такий товар у звичайному магазині практично неможливо, його замовляють по Інтернету або привозять з Китаю. Проаналізувавши асортимент і прайс-листи, ми виявили наступні цифри:\nВиди Ціна за упаковку, в руб. Ціна за курс лікування Тяньхэ Шексянг Чжуангу Дат (4 шт.) 140 — Тяньхэ Чжуйфэн Дат (5 шт.) 145 — Ортопедичні пластирі Happiness (1 шт.) 325 1725 Happiness для стоп (10 шт.) 1300 1300\nЗнеболюючий пластир Тяньхэ призначений для періодичного використання (якщо є болі), тому вартість курсу не вказана.\nВідгуки людей про китайських пластирах від болю позитивні і не тільки на сторінках інтернет-магазинів, але і на звичайних форумах і сайтах з відгуками про самих різних товарах. Однак багато підкреслюють, що ефективність Тяньхэ, Happiness і подібної продукції багато в чому залежить від місця нанесення, того, виявляється вплив на активні точки. Серед достоїнств Тяньхэ у відгуках зустрічається економічність, швидке усунення болю, тривалий ефект. Негативні відгуки пов’язані з великою кількістю підробок, наявністю обмежень, протипоказань і проблемами з откреплением пластиру. Відгуки про Happiness позитивні, але нечисленні, на незалежних форумах оцінок цієї продукції виявлено не було.\nА що кажуть головні експерти — лікарі? За їх словами, сама лікарська форма ? дуже вдале рішення, що дозволяє локально усунути болі, не навантажуючи ШКТ. Лікар-рефлексотерапевт Картавенко В. Т. відзначає, що з допомогою китайських пластирів можна активно впливати на біологічно активні точки, отримувати хороший ефект від лікування. Багато лікарі наводять як аргументи відгуки своїх пацієнтів.\nЗнеболюючі засоби тільки знімають симптоми захворювання, але не лікують його, тому при будь-яких болях, обов’язково слід звернутися до лікаря.\nЧи варто довіряти оздоровчих засобів з Китаю у вигляді пластирів? 100%-ний ефект, позбавлення від болю, відновлення суглобів і хребта – звучить багатообіцяюче, однак, крім заяв виробників, у нас немає даних досліджень, що підтверджують цю інформацію. З іншого боку, люди, які вже спробували знеболюючий пластир, залишають захоплені відгуки і кажуть, що він допомагає. Купувати чи ні ? вибір за вами, але ми все ж рекомендували б вам попередньо порадитися з лікарем і не замінювати основне лікування подібною продукцією.\nЗАМОВИТИ ЛЕГЕНДАРНИЙ ПЛАСТИР ДЛЯ СУГЛОБІВ ZB PAIN RELIEF МОЖНА ЧЕРЕЗ ФОРМУ НИЖЧЕ


Дата реєстрації: 2012-08-30 15:45:23\nНік: Чорноока Зося\nЯк же цікаво за вами спостерігати, шановне панство... :-)\nГаразд. Баста. До нових зустрічей!\nСновидо, ця фраза була написана не для вас. Не влазьте у чужі розмови.\nКоли я прийшла на цей конкурс, у мене була чітко окреслена мета. Будь-які "вигравання" до її задач не входили.\nДив. мої коментарі за серпень.\nА щодо перемоги з мівіною, то це явно не до мене. ;)\nПане Мишиус, я читаю не лише конкурсні твори, а й коментарі, огляди, відгуки, і не лише на ЗФ.\nВаші також. ;-)\nАле щирість - особиста справа кожної людини, і справа не публічна.\nПане Мишиус, чесно кажучи, я була про Вас кращої думки. ;)\nВи, як ніхто, на власній шкурі відчули те, про що я написала.\nПорада, якщо дозволите: не варто захищати систему, вона перемелює таланти на порох. Завжди.\nМдя... Сумний фінал...\nПроблема кожного самосудного конкурсу у тому, що дуже швидко в учасників, особливо маленьких груп, формуються стереотипні уявлення про «зразковий» твір, і смисл прочитаного вже не має ніякого значення для оцінювання, як і відповідність темі та літературний рівень.\nТаким чином, кожне оригінальне оповідання автоматично сприймається як таке, що не відповідає існуючому «зразку», і стає неформатом.\nНа ЗФ можна спостерігати, окрім цього, ще й значне звуження розуміння фантастики, обмеження легітимного використання літературних прийомів і засобів.\nТипову підміну для літературних кіл становить і заміна сюжету фабулою.\nАле ж фабула – це послідовність дій, а сюжет – послідовність подій. І події це не лише «хто куди пішов», а й що герой/автор/читач подумав, відчув, зрозумів, пережив.\nОдне з небагатьох, які відповідає темі в обох її частинах: тут і потужно прописана міфопоетика, і шлях до себе, а те, що герой наприкінці виявився малодушним слабаком, то це працює на ідею, а не є ґанджем автора.\nЦе оригінальне оповідання, гарно написане і зі смислом.\nАле чому його немає у фіналі?\nА тому, що це неформат.\nТільки будь-яке оригінальне оповідання – це завжди неформат!\nСамосудні конкурси з малою аудиторією сприяють насамперед не розвитку літератури, появі оригінальних творів, покращенню літературного рівня авторів, а шаблонізації уявлень про літературу, що яскраво показав цей конкурс зі складною темою.\nНу то успіхів... :lol:\nЯ теж не сказала, що мені не сподобалося. Але мати таку фантазію мало, треба працювати над словом.\nТак і не зрозуміла, для чого це було написане.\nВже дев’ять місяців, як полетів основний склад станції і сім, як нічого не чути ані з України, ані з жодної іншої станції! Останні новини про те, що революцію підтримали у Європі.\nІ наскільки ж наші українські автори немічні без подібних модно-стьобних прив'язок. Сумно.\nЖуть. Цей твір може пошкодити розум читача. Як таке взагалі можна було написати?\nСтрашно припустити, що курив автор... :)\nУспіхів з Вашим Кобзарем. :)


ВІРТУАЛЬНА ДЕМОКРАТІЯ ЧИ РЕАЛЬНА АВТОКРАТІЯ? – Стрий.net\nСьогодні: П’ятниця, 6 Серпня, 2021\nВІРТУАЛЬНА ДЕМОКРАТІЯ ЧИ РЕАЛЬНА АВТОКРАТІЯ?\nА мудрість у наші дні дешевша, ніж порей!\nЛюди самі собі створили віртуальний комп’ютерний світ як сховок поза світом реальним, у якому їм дедалі складніше функціонувати і якому вони дедалі більше стають непотрібні. Це немовби мушля, яку вони зробили собі й у ній заховалися — і ніхто не зможе їх звідти вигнати…\nПо суті, у віртуальному світі виникло нове, «справжнє» потойбіччя, невидиме за звичайних обставин. Потойбіччя, де тебе постійно обманюють, де немає джерел: ні людей, ні ідей, ні традицій – лише хаос і розпад. Кожен за себе. Рятуйся, хто як може! І якби, скажімо, сьогоднішній владний віварій, який є дитям цього потойбіччя, зміг запропонувати “ковбасу” замість “свободи”, то правив би цією отарою довічно. Просто він не має “ковбаси”. Так само як не знає понять «герой» і «вояк».\nУ церкві св. чудотворців Косми і Дем’яна я щотижня бачу портрети загиблих українських воїнів: у віртуальному світі їх назвали би «вбивцями». Це типовий погляд віртуального суспільства, котре не воює, більше того, котре в разі потреби не здатне себе захистити.\nВідбувся ціннісний зсув пакету так званих цінностей. Люди заздалегідь знають, що інформація, котра йде від влади, є неправдивою, фейковою і свідомо приймають це. Тоді джерелом популізму у нашій країні є не влада, а народ.\nЛюдство міняється лише під впливом болю і розрухи, а не в час розкоші і благоденства. Адже допоки людина відчуває біль – вона жива, допоки людина відчуває чужий біль – вона людина. Це єдиний ціннісний каркас, який, дай Бог, колись стане філософією позитивної суми для нашої нації і увійде в резонанс із успішним майбутнім. Бо коли тебе надурили раз, це має бути на совісті того, хто це зробив; якщо тебе дурять два і більше разів, то це вже – на твоїй совісті.\nПозначки:автократія, влада, демократія, людина, СТРИЙ, Стрий нет, Україна, Филик\nБЕЗ МАСКИ ПРО МАСКИ\nЗ НАГОДИ НЕПОМІЧЕНОГО ЮВІЛЕЮ\nWHO is WHO в нашій державі…\nНАЙСТРАШНІШЕ – КОЛИ ВЖЕ НІЧОГО НЕ ЧЕКАЄШ…\nПЕТРО ФРАНКО: ДОЛЯ СИНА КАМЕНЯРА\nЯК БАЙРОН І ПУШКІН ПРО УКРАЇНСЬКОГО ГЕТЬМАНА МАЗЕПУ СПЕРЕЧАЛИСЯ\nІСТОРІЯ – ЦЕ ДУЖЕ ЗЛА ВЧИТЕЛЬКА\nWHO is WHO в нашій державі… 28 Липня, 2021\nНАЙСТРАШНІШЕ – КОЛИ ВЖЕ НІЧОГО НЕ ЧЕКАЄШ… 12 Липня, 2021\nПЕТРО ФРАНКО: ДОЛЯ СИНА КАМЕНЯРА 1 Липня, 2021


Львівські спортсмени привезли бронзу із чемпіонату світу з армреслінгу\n09:21 08 Листопада 2019\nУчасть у змаганнях взяли спортсмени із 54-х країн світу.\nУ Констанці (Румунія) відбувся 41-й чемпіонат Світу з армреслінгу, що зібрав 1300 учасників з 54 країн світу. Про це повідомляє armgeneration.com.\nУ змаганнях взяли участь юніори, дорослі, пара-спортсмени та ветерани.\nУ складі збірної України були тринадцять львівських спортсменів. Серед юнаків свою першу бронзову медаль здобув Павло Снєда. Це були його перші змагання такого рівня. Серед дорослих бронзу на праву руку здобув Назар Іваницький.


Альфарекін ліофілізований порошок 3 млн МО №10 - інструкція, склад, ціна. Купить в Аптека Доброго Дня | (Add.ua)\nВ мене почали висипати папіломи на шиї і потім перейшли на спину та груди. Лікар дерматолог порадила Альфарекін 3млн.Од по 1флакону в/м через день на протязі 40 днів. Після першого уколу відчув слабкість та підвищення температури до 38. Думав кидати це лікування але лікар заспокоїла, що це нормальна реакція і можна за пів години до процедури випити пакетик Немісилу. З ним дійсно було легше і після курсу лікування майже всі папіломи зникли, а дві великих(з яких все почалося) зменшилися в розмірі. Їх видалив лазером. Вже більше року не турбує ця проблема. Будьте здорові!\nГинеколог назначила мне этот препарат для лечения дисплазии при которой был выявлен вирус папилломы человека, кололи нас с мужем двоих 10 дней и в комплексе с таблетками я избавилась от недуга. Хороший и эффективный, правда дорогой.\nЯ вилікувала Альфарекіном в комплексі із Лівелом,ще в 2013 році гепатит с,тип 1Б,низьке вірусологічне навантаження,за 24 тижні, лікування важке,але терпіти можна,цілі тут серйозні,із побічних дій була дратівливість,швидке втомлювання, випадіння волосся,все прийшло в норму швидко,після завершення лікування,вже 7 років стійкий ефект,ПЦР -не виявляє вірусу,удачі всім хто починає.\nРеєстраційне посвідчення: UA/14777/01/02\nАльфарекін (Alpharekin) інструкція по застосуванню\nСпосіб застосування та дози Альфарекін\nПобічні реакції Альфарекіну\n1 флакон містить інтерферону альфа-2b рекомбінантного людини 1 млн або 3 млн MO;\nАльфарекін – лікарська форма інтерферону альфа-2b рекомбінантного людини. Рекомбінантний інтерферон альфа-2b – це високоочищений, розчинний у воді білок із молекулярною масою 19300 дальтонів, синтезований клітинами кишкової палички на основі гену, що кодує продукт, ідентичний інтерферону альфа-2b інтерферону людини, з використанням фагозалежної генно-інженерної біотехнології. Специфічна активність Альфарекіну вимірюється у міжнародних одиницях. Випускають препарат в ліофілізованому стані.\nАльфарекін, як і природний лейкоцитарний інтерферон, має три основні види біологічної активності: імуномодулюючу, антивірусну та протипухлинну.\nМеханізм дії Альфарекіну грунтується на тому, що інтерферон, зв’язуючись з відповідними рецепторами клітин організму, індукує комплекс внутрішньоклітинних механізмів, що спричиняє появу ферментів, які запобігають реплікації вірусів, збільшують фагоцитарну активність макрофагів, специфічну цитотоксичність лімфоцитів до клітин-мішеней, інгібують проліферацію метастазуючих клітин.\nкомбінація лікарського засобу Альфарекін з телбівудином;\nПри застосуванні лікарського засобу Альфарекін та рибавірину у складі комбінованої терапії хронічного гепатиту С потрібно також враховувати протипоказання для застосування рибавірину.\nЯкщо Альфарекін вводять в комбінації з рибавірином пацієнтам з хронічним гепатитом С. Див. також інструкцію для медичного застосування рибавірину,\nКлінічне дослідження комбінації телбівудину, 600 мг на добу, з пегільованим інтерфероном альфа-2а, 180 мкг один раз на тиждень шляхом підшкірного введення, показало, що ця комбінація пов’язана з підвищеним ризиком розвитку периферичної нейропатії. Механізм розвитку цієї реакції невідомий. До того ж безпека і ефективність телбівудину в поєднанні з інтерферонами для лікування хронічного гепатиту В не були продемонстровані. Тому комбінація лікарського засобу Альфрекін з телбівудином протипоказана.\nУ деяких пацієнтів під час терапії препаратами інтерферону альфа-2b і навіть після припинення курсу лікування, в основному протягом наступних 6 місяців, спостерігались тяжкі побічні ефекти з боку ЦНС, особливо депресія, суїцидальні думки та спроба самогубства. Серед дітей та підлітків, які проходили курс лікування препаратами інтерферону альфа-2b у комбінації з рибавірином, суїцидальні думки та спроби самогубства спостерігались набагато частіше, ніж у дорослих (2,4 % проти 1 %), під час лікування та протягом 6 місяців після закінчення терапії. Як і в дорослих, у дітей та підлітків з’являлись і інші побічні ефекти з боку психіки (наприклад, депресія, емоціональна неврівноваженість та сонливість). Інші ефекти з боку ЦНС, включаючи агресивну поведінку (іноді спрямовану проти інших осіб, наприклад думки про вбивство), біполярні порушення, манію, сплутаність свідомості та зміни психічного стану, спостерігались при лікуванні інтерферонами альфа. За пацієнтами слід уважно спостерігати для виявлення будь-яких ознак або симптомів психіатричних розладів. Якщо такі симптоми з’являються, лікар повинен зважати на потенційну серйозність цих небажаних ефектів та прийняти рішення щодо необхідності адекватного лікування. Якщо симптоми психіатричних порушень тривають чи погіршуються або виникають суїцидальні думки чи спостерігається агресивна поведінка стосовно інших, рекомендується припинити лікування препаратом Альфарекін та надати пацієнту відповідну психіатричну допомогу.\nУ пацієнтів, які коінфіковані ВІЛ та проходять курс високоактивної антиретровірусної терапії (ВААРТ), зростає ризик виникнення лактоацидозу. З обережністю слід додавати лікування препаратом Альфарекін і рибавірином до ВААРТ. У пацієнтів, які отримують Альфарекін та рибавірин у складі комбінованої терапії і зидовудин, підвищується ризик розвитку анемії.\nНечасто у дорослих пацієнтів, які отримували терапію інтерфероном альфа-2b при вірусному гепатиті С, спостерігались порушення з боку щитоподібної залози, зокрема гіпотиреоз або гіпертиреоз (у 2,8 % пацієнтів під час клінічних випробувань). Порушення функції щитоподібної залози контролювалося відповідною традиційною терапією. Механізм, за допомогою якого Альфарекін може впливати на тиреоїдний статус, невідомий. Перед призначенням лікарського засобу на тривалий час у дозах 3 млн МО та вище рекомендовано дослідження функції щитоподібної залози. Препарат можна починати застосовувати за умови, що рівень тиреотропного гормону (ТТГ) знаходиться у межах норми. Якщо виявлено зміни рівня ТТГ, слід провести відповідну терапію. Починати лікування препаратом Альфарекін можна за умови, якщо вміст ТТГ вдається підтримувати на нормальному рівні. У процесі лікування також доцільно контролювати рівень ТТГ. При появі симптомів порушення функції щитоподібної залози на фоні лікування препаратом Альфарекін необхідно визначити рівень ТТГ. При наявності порушення функції щитоподібної залози лікування цим препаратом можна продовжувати, якщо показник ТТГ вдається підтримувати на нормальному рівні. Після припинення терапії функція щитоподібної залози, яка порушена в результаті введення лікарського засобу, не відновлюється.\nПід час терапії пацієнтів із хронічним гепатитом В або С рекомендується така схема контролю лабораторних показників: 1, 2, 4, 8, 12, 16-й тиждень і потім 1 раз на два місяці впродовж усього курсу лікування. Якщо рівень аланінамінотрансферази (АЛТ) підвищується вдвічі або більше порівняно з початком терапії, лікування препаратом Альфарекін можна продовжити за умови відсутності печінкової недостатності. У цьому випадку визначення рівня АЛТ, протромбінового часу, рівня лужної фосфатази, альбуміну та білірубіну потрібно проводити кожні 2 тижні.\nСередні та тяжкі побічні ефекти можуть вимагати коригування схеми дозування або в деяких випадках припинення терапії лікарським засобом Альфарекін. Препарати інтерферону альфа підвищують ризик декомпенсації печінкової функції і смерті у хворих на цироз печінки. Припинення лікування препаратом рекомендується пацієнтам з хронічним гепатитом, у яких відбувається пролонгація коагуляційних маркерів, що може свідчити про печінкову недостатність. За кожним пацієнтом, у якого розвиваються відхилення функцій печінки під час лікування препаратом Альфарекін, необхідно уважно спостерігати, а у разі подальшого розвитку симптомів слід припинити терапію. Необхідно ретельно контролювати рівень печінкових ферментів та стан функції печінки у хворих на цироз.\nПри застосуванні під час вагітності рибавірин викликає серйозні вроджені вади. Пацієнтам, які приймають Альфарекін в комбінації з рибавірином, слід уникати вагітності. Жінки репродуктивного віку повинні використовувати ефективні засоби контрацепції під час лікування та протягом 4 місяців після закінчення лікування. Пацієнти чоловічої статі та їхні партнерки повинні використовувати ефективні засоби контрацепції під час лікування та протягом 7 місяців після закінчення лікування.\nЗастосування інтерферону альфа у комбінації з іншими хіміотерапевтичними засобами (наприклад: Ara-C, циклофосфамід, доксорубіцин, теніпозид) збільшує ризик токсичності, що може становити загрозу життю. Найбільш частими побічними ефектами, які становлять загрозу життю, є запалення слизової оболонки, діарея, нейтропенія, ниркова недостатність та електролітні порушення. Через ризик збільшення токсичності потрібний ретельний підбір доз лікарського засобу Альфарекін для супутнього застосування з хіміотерапевтичними засобами. Якщо Альфарекін застосовують разом з гідроксисечовиною, можливе збільшення частоти та тяжкості шкірного васкуліту.\nАльфарекін слід обережно застосовувати пацієнтам з хронічними виснажливими захворюваннями, такими як легеневі захворювання в анамнезі (наприклад, хронічні обструктивні легеневі захворювання), та пацієнтам з цукровим діабетом, схильним до кетоацидозу. Також слід уважно спостерігати за пацієнтами з коагуляційними порушеннями (наприклад, тромбофлебіт, тромбоемболія легеневої артерії) або тяжкою мієлосупресією.\nВ деяких випадках після лікування інтерферонами альфа спостерігались побічні явища з боку органів зору, в тому числі крововиливи в сітківку, «ватні» плями на сітківці, серозне відшарування сітківки, обструкція артерії або вени сітківки. Всі пацієнти до початку терапії повинні пройти офтальмологічне обстеження. У всіх пацієнтів, що скаржаться на зниження гостроти зору чи обмеження полів зору та мають інші офтальмологічні симптоми під час лікування препаратом Альфарекін, необхідно негайно провести повне офтальмологічне обстеження. Періодичні офтальмологічні обстеження під час терапії лікарським засобом Альфарекін особливо рекомендується проводити пацієнтам з порушеннями, які можуть бути пов’язані з ретинопатією, наприклад цукровий діабет чи артеріальна гіпертензія. Слід припинити лікування препаратом у разі появи нових чи погіршення наявних офтальмологічних порушень.\nЗ огляду на дані про те, що інтерферон альфа загострює наявний псоріаз та саркоїдоз, пацієнтам з цими захворюваннями рекомендується застосовувати Альфарекін лише у разі, якщо потенційна користь перевищує потенційний ризик.\nАльфарекін містить сполуки натрію — менше ніж 1 ммоль натрію (23 мг) на 1 мл, тобто практично вільний від натрію.\nвводити інтраназально по 2–3 краплі у кожний носовий хід 3–6 разів на добу протягом 3–5 днів; дозування лікарського засобу для новонароджених – 20–50 тис. МО/мл, для решти дітей – 100 тис. МО/мл. Допустиме введення у носові ходи (по черзі) ватних турунд, змочених Альфарекіном, на 10–15 хвилин.\nінтраназально по 4–6 крапель розчину Альфарекіну (100 тис. МО/мл) у кожний носовий хід 6–8 разів на добу (перед застосуванням дозу Альфарекіну, що заливають, слід підігріти в шприці (використовувати шприц без голки) до температури тіла, решту розчину зберігати в холодильнику, запобігаючи бактеріальному забрудненню).\nАльфарекін вводити внутрішньом’язово по 1 млн МО протягом 5–7 днів разом із комплексним лікуванням (антибактеріальним, дезінтоксикаційним, протизапальним тощо).\nректально у вигляді щоденних мікроклізмочок, що містять по 100 тис. МО Альфарекіну, протягом 3–7 днів.\nгерпетичні кератокон’юнктивіти: введення розчину Альфарекіну – 1 млн МО в 5 мл 0,9 % розчину натрію хлориду – під кон’юнктиву ока по 2–3 краплі через кожні 2 години протягом 7–10 днів; із зникненням симптомів захворювання препарат можна вводити через кожні 4 години; тривалість лікування визначає лікар;\nгострий герпетичний стоматит у дітей: по 250 тис. МО на прийом 4 рази на добу у вигляді аплікацій у комбінації з інтраназальним введенням. Альфарекін 1 млн МО розвести в 4 мл води для ін’єкцій, застосовувати по 1 мл розчину на 1 аплікацію та інтраназальне введення: 2 краплі ввести інтраназально, решту – після гігієнічної обробки слизової оболонки порожнини рота нанести місцево у вигляді аплікацій. Курс лікування – 7–10 днів.\n2-й етап – основний, під час якого проводиться базисна терапія антибактеріальними засобами за такою схемою: перший антибіотик протягом 5 днів; після перерви, що тривала 7 днів, хворим призначається другий антибіотик протягом 10 днів. Під час перерви та після закінчення курсу антибактеріальної терапії призначається Альфарекін по 1 млн МО внутрішньом’язово 1 раз на добу ввечері, всього 10 ін’єкцій на курс.\nпарабульбарно щодня по 1 млн МО протягом 10 днів; повторні 10-денні введення проводяться через 20 днів двічі; загальний курс лікування Альфарекіном становить 48 тижнів. Не виключена необхідність повторних курсів через 45 днів; лікування Альфарекіном поєднують із фотодеструкцією пухлини і бета-аплікацією.\nвнутрішньом’язово по 3 млн МО 3 рази на тиждень протягом 12–18 місяців як підтримуюча терапія при досягненні ремісії, отриманої внаслідок застосування хіміотерапії. У період часткової ремісії показано використання інших протоколів хіміотерапії з подальшою терапією Альфарекіном по 3 млн МО внутрішньом’язово 3 рази на тиждень протягом 18 місяців.\nЗа 30 хвилин до початку інфузії Альфарекіну починати інфузію 0,9 % розчину натрію хлориду (зі швидкістю 200 мл/год) і закінчувати її безпосередньо перед введенням препарату. Для приготування інфузійного розчину Альфарекіну спочатку розчинити у воді для ін’єкцій (із розрахунку 1 мл води для ін’єкцій на дозу препарату, що вводиться), потім потрібну кількість препарату відібрати і додати до 50 мл 0,9 % розчину натрію хлориду; приготовлений розчин вводити внутрішньовенно крапельно протягом 30 хвилин. Після завершення введення Альфарекіну слід продовжувати інфузію 0,9 % розчину натрію хлориду зі швидкістю 200 мл/год протягом 10 хвилин.\nДо теперішнього часу не описано випадків передозування лікарського засобу Альфарекін. Однак, як і при передозуванні будь-якої лікарської речовини, рекомендована симптоматична терапія зі спостереженням за функціями життєво важливих органів і ретельним наглядом за станом пацієнта.\nЯкщо лікарський засіб Альфарекін застосовують для лікування пацієнтів з хронічним гепатитом С в комбінації з рибавірином, слід дивитись інструкцію для медичного застосування рибавірину стосовно небажаних ефектів, пов’язаних з прийомом рибавірину.\nІн’єкційне введення лікарського засобу Альфарекін, як і всіх інших препаратів інтерферону альфа, у більшості випадків супроводжується грипоподібним синдромом, що характеризується підвищенням температури тіла, ознобом, головним і м’язовим болем, болем у суглобах, млявістю. Ці побічні ефекти легкої або середньої тяжкості, є дозозалежними, і, як правило, спостерігаються тільки в перші дні лікування, потім слабшають і проходять. Ці симптоми можуть бути купірувані або значно зменшені застосуванням парацетамолу в дозі 0,5–1 г за 30–40 хвилин до ін’єкції. Рідко можуть спостерігатися блювання, запаморочення, припливи.\nКлінічно значимі лабораторні відхилення, які більш часто виникають при дозі понад\n10 млн МО на добу, включають зменшення числа гранулоцитів та лейкоцитів; зниження рівня гемоглобіну та числа тромбоцитів; збільшення рівнів лужної фосфатази, ЛДГ, креатиніну сироватки крові та азоту сечовини. Також спостерігалась панцитопенія середньої тяжкості, зазвичай оборотна. Підвищення рівнів АЛТ/АСТ як відхилення від норми спостерігалось у деяких пацієнтів, не хворих на гепатит С, а також у деяких пацієнтів з хронічним гепатитом В, збігаючись з кліренсом ДНК-полімерази вірусу.\nЛіофілізат для розчину для ін’єкцій по 1 млн МО або по 3 млн МО у флаконах;\n10 флаконів з ліофілізатом по 1 млн МО або 3 млн МО у коробці;\n5 флаконів з ліофілізатом по 1 млн МО або 3 млн МО та 5 ампул розчинника (вода для ін’єкцій) по 2 мл у коробці;\n1 флакон з ліофілізатом по 1 млн МО або 3 млн МО та 1 ампула розчинника (вода для ін’єкцій) по 2 мл у коробці.\nДодаткова інформація Альфарекін ліофілізований порошок 3 млн МО флакон №10\nВідгуки Альфарекін ліофілізований порошок 3 млн МО флакон №10\nДопоміг від папілом\nАналоги Альфарекін ліофілізований порошок 3 млн МО флакон №10\nНазоферон 100 000 МО спрей 5 мл\nЗвичайна ціна: 323,50 грн.\nЗвичайна ціна: 242,80 грн.\nМедикаментиРецептурні препаратиПротиінфекційні препаратиПрепарати для імунітетуПрепарати для підвищення імунітетуПротипухлинні препаратиІнтерферони\nАльфарекін 1 млн МО ліофілізат для розчи198Інші товари1072.70\nНазоферон 100 000 МО спрей 5 мл74730Інші товари113.90\nНазоферон 100 тис МЕ краплі 5 мл74735Інші товари115.90\nЛаферомакс суппозиторії 1000000 МО 1 г №70392Інші товари283.50\n283.50 грнУ кошик\nАльфарекін 3 млн МО суппозиториії №1074059Інші товари544.70\n544.70 грнУ кошик\nАльфарекін 1 млн МО суппозиторії №1073875Інші товари342.70


Меган Маркл вийшла у світ в елегантному вбранні\nВагітна Меган Маркл вразила світ шикарним вбранням: просто і елегантно\nЗ такої нагоди Меган наділу скромне чорне облягаючу сукню\nМеган Маркл, яку останній раз ми бачили на різдвяній службі ще в кінці грудня, здійснила свій перший вихід в новому році. І таку честь заслужила благодійна спільнота під назвою Smart Works, яка допомагає жінкам, патроном якого стала герцогиня Сассекська.\nЗ такої нагоди Меган наділа скромну чорну облягаючу сукню бюджетного бренда Hatch, поверх якого накинула трохи більше розкішне бежеве пальто від Oscar de la Renta. Примітно, що незважаючи на вагітність, герцогиня також одягла чорно-білі туфлі-човники з анімалістичним принтом на досить високому каблуці.\nРаніше писали, що Меган Маркл не з тих, хто любить економити на своєму гардеробі. Журналісти Mirror підрахували, що тільки за час свого першого королівського туру по Австралії і Нової Зеландії герцогиня витратила близько 75 тисяч доларів (майже 2 млн гривень), а за даними Hello — 150 тисяч (майже 5 млн гривень)!\nА тепер портал DailyMail вирішив порахувати, скільки королівські особи витрачають на гардероб. І перше місце, звичайно, дісталося Меган Маркл! Її гардероб оцінюється в 400 тисяч фунтів (14 мільйонів гривень).\nСлідом йде датська крон-принцеса Марі з 88 тисячами фунтів (3 мільйони гривень).\nБронза у Софі (2,5 мільйона гривень), далі йде Кейт Міддлтон з її 2 мільйонами гривень, а замикає п'ятірку норвезька крон-принцеса Мете-Марі (1,7 мільйона гривень).\nНагадаємо, що королівська сім'я Великобританії чекає на ще одного спадкоємця на престол.\n"Знай.uа" повідомляв про те, що сестра Герцогині Сассекской Меган Маркл Саманта знаходиться в списку небезпечних осіб, які можуть загрожувати добробуту королівської сім'ї.\n"Знай.uа" писав, що члени британської королівської сім'ї, які за традицією відзначають Різдвяні свята в маєтку Сандрингем, побували на ранковій службі в церкві Святої Марії Магдалини.