Декор вашого будинку - Чохли на подушки, крісла та стільці - Чохол на стілець зі складкою на спинці\nЧохли на подушки, крісла та стільці - Чохол на стілець зі складкою на спинці.\nЧохол на стілець зі складкою на спинці.\nЦей чохол застібається ззаду на гудзики й петлі (або шлевкі) і має підкреслено сучасний вигляд. Такий чохол легко знімати, тому він особливо підходить для сім'ї, де є діти і де його доводиться час від часу прати.\n- Легко стирається тканину.\n- Маленькі гострі ножиці.\n- 3 гудзики або пристосування для обтягування гудзиків тканиною.\nПоради по шиттю чохла з складкою на спинці. Перш ніж почати кроїти приготовлену для чохла матерію, створіть зразок з легкої бавовняної тканини (перкалі). Можна зробити замість гудзиків і петель (шлевок) зав'язки з кожного боку складки і затягнути їх бантиком. Ефект буде зовсім іншою.\n1. Щоб зробити складку на задній частині чохла, відріжте шматок тканини шириною на 36 см більше спинки стільця і довжиною, яка дорівнює відстані від верху спинки до підлоги. Не забудьте додати припуск на шви з усіх боків!\nСкладіть деталь по ширині лицьовою стороною всередину і проутюжьте її. Відміряйте 18 см від згину і змітайте шов в 18 см. Прострочіть його на машинці в 2,5 см від верхнього краю - двічі з кожного кінця.\n2. Відкрийте складку так, щоб загладжена лінія згину була лінією намітки. Проутюжьте складку і змітайте її з верхнього краю. Знову проутюжьте. Прикладіть деталь передньої спинки і підженіть до складки. Витягніть наметенние нитки з складки і знову все проутюжьте.\n3. Викройте шість шлевок 8x12 см. Відріжте з одного вузького краю куточки в 45 °, зробивши гострий кінець у 90 °. Підігніть і проутюжьте 1 см з протилежного вузького зрізу кожної смужки. Складіть заготівлю попарно лицьовим боком всередину і сколите їх, одержавши в результаті три здвоєні шлевкі.\nПрострочіть на машинці шви на відстані 1 см від країв. Подрежьте краю припусків і вістря шлевок. 4. Виверніть шлевкі на лицьову сторону і розгладьте всі куточки. Зробіть т расстрочной шов в 5 мм від краю шва в підігнутою частини шлевкі, не прострачівая нижній підгин.\n5. Розмітьте отвори для гудзиків на кожній шлевке і обмітайте петлі, як годиться, на машинці. Маленькими гострими ножицями проріжте дірки між Обметочніе рядками.\n6. Приколіть шпильками три шлевкі до внутрішньої сторони складки по черзі на різні боки. Прострочіть їх для більшої надійності подвійною строчкою тільки з виворітного боку. Обтягніть гудзики матерією. Позначте правильне розташування кожної гудзики на протилежній стороні так, щоб гудзик входила до шлевку. Пришийте гудзики.


Сьогодні, 02 квітня, в Голосіївській райдержадміністрації під керівництвом голови району Наталії Бондар відбулась щотижнева апаратна нарада за участю керівників структурних підрозділів та комунальних служб району.\nПро стан захворюваності на туберкульоз по Голосіївському району м. Києва доповіла заступник керівника управління охорони здоров’я Голосіївської РДА Юлія Фещенко (розширена доповідь).\nТак, захворюваність на всі форми активного туберкульозу, включаючи його рецидиви, за 2017 рік знизилася по м. Києву на 5%. Показник захворюваності на вперше діагностований ТБ знизився на 7,5 % та склав 43,1 на 100 тисяч населення. Захворюваність на ко-інфекцію ТБ/ВІЛ зросла на 2,5 %, з 346 до 362.\nВідповідно до даних ТМО «Фтизіатрія», Голосіївський район знаходиться на 9 місці серед інших районів міста по захворюваності на туберкульоз. Цей показник складає 25,2 на 100 тис. населення у 2017 році проти 34,8 у 2016 році.\nЗахворюваність на туберкульоз дітей віком 0-14 років у місті знизилася на 37 %. Показник по місту Києву склав 4,1 на 100 тисяч дитячого населення та вдвічі нижчий за показник по Україні - 9,1. В Голосіївському районі він складає відповідно 2,3 проти 7,1 у 2016.\nЗахворюваність на туберкульоз підлітків віком 15-17 років знизилася на 40 %. Показник по місту склав 11,1 на 100 тисяч підліткового населення та вдвічі менший за показник по Україні – 22,4. В Голосіївському районі у 2017 році він становив 0 проти 16,4 у 2016 році.\nТакож під час наради голова району порушила важливі питання життєдіяльності району, а саме: підписання договорів між населенням та сімейними лікарями, підготовка до проведення поминальних днів, збереження об’єктів культурної спадщини, освоєння бюджетних коштів, опрацювання звернень, що надходять від громадян за «гарячою телефонною лінією» 1551 тощо.


У патронатної сім’ї з’явився перший вихованець | ....:::: Лебедин ::::...\nПерегляд: Головна / У патронатної сім’ї з’явився перший вихованець\nУ патронатної сім’ї з’явився перший вихованець\nСьогодні у немовляти, якого місяць тому було знайдено у під’їзді однієї із багатоповерхівок міста, з’вилася родина. Маленького тимчасово взяла під своє крило патронатний вихователь Гайдук Антоніна Андріївна. Забираючи малюка з дитячого відділення комунальної установи «Лебединська центральна районна лікарня ім.лікаря К.О.Зільберника», Антоніна Андріївна поцікавилася загальним станом його здоров’я та уважно вислухала поради та рекомендації лікарів щодо догляду за ним.\nЗа словами начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Світлани Древаль, дитина перебуватиме у патронатній родині допоки не з’явиться можливість влаштування до сімейних форм виховання. А міський голова Олександр Бакликов, допомагаючи патронатній мамі доправити малюка до нової домівки, висловив сподівання, що у малечі вже зовсім скоро обов’язково з’явиться справжня сім’я.


Як спіймати сома |ЯкПросто\nСом — це величезна риба, яка є найбільшим прісноводним хижаком. Залежно від розміру соми харчуються рибою, раками і молюсками. Великі особи можуть навіть полювати на дрібних водоплавних птахів. Полювання на сома — дуже захоплююче заняття, а зловити сома — велика удача для будь-якого любителя-риболова. Залежно від пори року, погодних умов і часу доби місця проживання сома можуть бути різними.\nРанньою весною, коли вода прогрівається до 8 градусів, сом пробуджується від зимової сплячки. У цей час він не дуже активний, але зловити його можна — в прибережних мілинах або підводних островах, де вода прогрівається швидше. Але врахуйте, що місце полювання повинно бути недалеко від глибини, звідки сом виходить на полювання. У міру прогрівання води сом стає більш активним. У цей час сом ненажерливий, заковтує все, що попадеться на шляху. Спіймати сома в цей час можна як на глибині, так і на мілині. Дуже перспективними місцями для лову вважаються перепади з мілини на глибину. Якщо в річці підвищується рівень води і відбувається затоплення галявин і стоять у воді кущів, то висока вірогідність що сом буде полювати на цих ділянках, на вимиваючих паводком хробаків, мишей та іншу дрібну живність.\nВлітку, коли температури води піднімається до 20-22 градусів, у сомів починається нерест, тривалістю до трьох тижнів. У цей час можна зловити тільки дрібних особин, довжиною до 80 см. Після закінчення нересту соми шукають місця для укриттів, звідки потім випливають на полювання. Літо — найкраще і перспективне час для лову сома. Як укриттів для них служать ями, дерева і корчі, що впали у воду, затонулі човни. Ловити сома найкраще в темний час доби. Вночі, полюючи за сонної рибою, він може випливати навіть на місця в півметра завглибшки. Під час полювання сом в основному керується слухом і нюхом. Тому вибирайте приманку з гострим запахом, добре, якщо насадка буде ворушитися і видавати звуки.\nЗ першим похолоданням вгадати час, що підходить для лову й місця перебування сома, стає складніше. Сом продовжує активно годуватися, готуючись до зимової сплячки, тому може виходити на полювання як уночі, так і вдень. Можна орієнтуватися на місця скупчення дрібних риб: ймовірно, що під час активності сом буде десь поруч.\nЗ початком перших заморозків соми збираються в ями для зимівлі, де продовжують годуватися. У цей час, як і ранньою весною краще не використовувати активні приманки, так як соми стають млявими і можуть не відреагувати на них. Краще застосувати хробаків, шматочки риби або кальмари, пташині потрухи або шматок печінки. У цю пору року може бути ефективним використовувати штучні приманки — великі віброхвости, блешня і глибоководні воблери, що видають шум. Соми, потривожені шумом, можуть відреагувати і атакувати приманку. Однак, найчастіше при зниженні температури води до 7 градусів соми залягають у сплячку і не реагують на приманки.


Esbit VF750ML | Top Rope\nEsbit VF750ML ** — класичний вакуумний термос об'ємом **750 мл, виготовлений із неіржавіючої сталі.\nТермос Esbit VF750ML відмінно підійде для повсякденного використання, подорожей чи відпочинку для природі. Такий об'єм дозволяє мати з собою запас гарячого напою на цілий день. Дуже зручно під час довгих переїздів автомобілем, потягом або робочих поїздок по місту.\nМатове неслизьке покриття зовнішньої поверхні термоса дозволяє впевнено тримати його навіть в рукавицях чи мокрими руками. Відкривається та закривається за допомогою натискання кнопки. В комплекті має додаткову пробку та другу чашку, що ховається під кришку. Таким чином Esbit VF750ML дозволяє насолоджуватися гарячим напоєм одночасно двом особам.\nОсобливості термоса Esbit VF750ML\nХарактеристики термоса Esbit VF750ML\nРозміри: 230 х Ø90 мм\nОб’єм: 750 мл\nТермос Esbit VF750ML (0,75 л.) відгуки\nЗалишити відгук про Термос Esbit VF750ML (0,75 л.)\n379 грн. Купити\n260 грн. Купити\nКод товару: 00474


⭐Теплі шкіряні лосини на хутрі "Dendi" ⭐Купити в Україні: Київ, Харків, Одеса, Дніпро | 🌟Інтернет-магазин PRO-Fashion\nГоловнаЖінкамЖіночий одягТеплі шкіряні лосини на хутрі “Dendi”\nЖінкам, Жіночий одяг, Лосини і легінси\nТеплі шкіряні лосини на хутрі “Dendi”\nТеплі лосини на хутрі “Dendi”\nУтеплені легінси з екошкіри – чудовий варіант для холодної погоди. Вони добре зберігають тепло та забезпечують відчуття комфорту протягом усього дня. Шкіряні лосини щільно облягають ніжки, підкреслюють жіночність і гармонійно поєднуються з одягом та взуттям різних стилів.\nТеплі лосини “Dendi” пошиті з еластичної екошкіри на хутрі. Матеріал м’який і приємний на дотик, добре тягнеться, а при посадці набуває форми тіла. З вивороту екошкіри утеплена коротким плюшевим хутром. Шкіряні лосини прості у догляді: ручне прання у теплій воді.\nКласичний глибокий чорний колір візуально стрункує силует. Стрілки вздовж штанин вигідно підкреслюють стрункість ніжок. Висока посадка забезпечить комфортне щоденне носіння. Збоку вшита контрастна срібляста блискавка з кільцем. Розмірний ряд моделі – 42, 44, 46, 48.\nДовжина крокового шва:77 см\nДовжина бокового шва: 104-106 см\nМатеріал: Екошкіра на хутрі\n✓ — у наявності (кількість обмежена).\n✗ – Немає в наявності (знято з виробництва).\nАртикул: 1614 Категорії: Жінкам, Жіночий одяг, Лосини і легінси\nЕкошкіра на хутрі\nБудьте першим відгук “Теплі шкіряні лосини на хутрі “Dendi”” Скасувати відповідь\nЖіноча блуза річна “Motylek”\nПіжама з вирізом на попі "Попожама" | Персик Ведмедик 900 грн. 1 000 грн.


Варіантів того, як з Делі дістатися до Гоа самостійно, кілька. Найпростіше це зробити, пролетівши розділяють їх 1500 км на літаку.\nКрім авіасполучення, можна скористатися послугами залізниць або ж проїхати від Делі до узбережжя на автобусі.\nПереліт на Гоа\nЯкщо на подолання відстані від Гоа до Делі і навпаки «по землі» потрібно мінімум 31-32 години, то по повітрю на це піде від 2 до 3 годин. Щодня в напрямку узбережжя відправляється кілька авіарейсів, а вартість авіаквитків цілком демократична і її можна порівняти із загальними витратами на наземне подорож.\nЛітаки між Делі і Гоа належать наступним компаніям:\nОсобливих відмінностей в рівні комфорту і ціновій політиці між перевізниками немає, більше того, завчасне придбання квитка на Гоа, як і з будь-якого іншого напрямку, у всіх перевізників обійдеться в рази дешевше. Також більш вигідно купувати відразу квитки в обидві сторони, зрозуміло, на потрібні дати.\nДіапазон цін на авіапереліт – від 148 до 380 доларів, за максимальну ціну придбати їх завжди можна безпосередньо перед відльотом з Делі в Гоа в касах аеровокзалу.\nВсі авіарейси відправляються з аеропорту «Індіри Ганді» в Нью Делі і заходять на посадку в аеропорту Даболіма.\nЧинне розклад найзручніше уточнювати на порталі аеропорту, а не на ресурсах перевізників, оскільки на сайті аеровокзалу представлено онлайн-табло з усіма рейсами всіх авіакомпаній. Купувати ж заздалегідь квитки можна як на порталі аеропорту, так і на ресурсах обраної компанії перевізника.\nВсі поїзди з Делі в Гоа відбувають з платформ розташованого в Нью Делі вокзалу «Hazrat Nizamuddin». У вперше опинилися в Делі мандрівників часто виникають труднощі в тому, як доїхати від аеропорту до залізничного вокзалу.\nДійсно, Індія приголомшує своїм колоритом буквально з перших же кроків, однак не варто поспішати і ловити таксі, добиратися куди б то не було в Делі можна набагато простіше, швидше і економічніше, ніж їздити в замовному автомобілі. З аеропорту можна добиратися на вокзал в метро або ж в автобусі, виходити слід на зупинці «Main Basar Street».\nНайпростіше подорожувати прямим поїздом, який так і називається – «GOA Eхpress», в розкладі вже кілька років цей склад варто з позначенням номера – 12870. Поїзд відбуває щодня о 15:00, вихідні не є винятком, а прибуває на вокзал «Васко да Гама »в 6 ранку через день, тобто в дорозі з Делі в Гоа на поїзді доведеться провести 30 годин і близько години буде потрібно на дотримання усіляких формальностей на вокзалах.\nКаси вокзалу в Делі відкриваються о 8:00, для придбання квитка буде потрібно заповнити бланк і пред’явити паспорт. Вартість квитка залежить від класу і варіюється від 10 до 50 доларів, найбільш зручний варіант проїзду в середньому класі комфортності, якщо, зрозуміло, немає бажання провести півтора дня в особистому купе або ж загальному жорсткому вагоні.\nМожна проїхати до Гоа поїздами не прямими, середня вартість квитка в такий електричці становить від 10 до 35 рупій, але добиратися тим, хто вперше в Індії, цим способом досить важко. В дорозі доведеться робити кілька пересадок і в цілому, поїздка на Гоа з Делі на перекладних займе майже три доби.\nОсобливою економії цей спосіб не дасть, оскільки доведеться десь ночувати і щось є, більш того, для подібного маршруту потрібно все ж бути хоча б трохи знайомими з культурою і життям Індії і розташовувати великим запасом часу, тільки в цьому випадку подорож з пересадками стане пізнавальним пригодою.\nДосить цікавим варіантом маршруту для тих мандрівників, які мають у своєму розпорядженні вільний час, стане поїздка на Гоа через Мумбай. Для цього потрібно придбати квитки на «раджанья Експрес», який відбуває від платформ вокзалу «Hazrat Nizamuddin» через годину після експреса на Гоа.\nСам по собі цей поїзд є однією з визначних пам’яток Індії, за статусом він аналогічний «Східного експресу» в Європі. Вартість проїзду в «легендою» складе вiд 2800 рупій, залежно від класу вагона.\nНа вокзал в Мумбаї склад перебуває рано вранці, а найближча електричка в напрямку узбережжя йде днем. Тому у мандрівників при такому варіанті маршруту виявляється достатньо часу, щоб озирнутися в одному з найстаріших індійських міст, в якому зосереджена найбільша колоніальне спадщина – дух присутності англійців тут відчувається буквально в кожному камені.\nНа відміну від ЖД варіанту, подорож по Індії в автобусі – завжди справжня пригода. Подолати відстань між Делі і Гоа просто сівши в автобус в столиці і вийшовши на узбережжі – не вийде, прямого автобусного маршруту не існує.\nНайпростіший варіант того, як дістатися з пересадками з Делі до Гоа на автобусах, це проїхати через Мумбай, або ж, як це місто більш відомий – Бомбей.\nУточнити розклад, вартість і забронювати квитки можна скориставшись індійським порталом rsrtconline.rajasthan.gov.in.\nМаршрут обслуговується двома типами автобусів, різниця між якими полягає в ступені комфорту і в кількості зупинок в дорозі, відрізняються вони і ціною проїзду. Комфортабельні автобуси з інтернетом, кондиціонерами та індивідуальним підсвічуванням відбувають кожні три години, а поїздка коштує від 2100 до 2400 рупій, до Бомбея вони доїжджають за 23 години.\nБільш бюджетний варіант поступається в комфортності, це автобуси «минулого» покоління. Найчастіше в салоні не кондиціонерів, немає можливості відрегулювати крісло і, звичайно ж, немає доступу в інтернет і розеток у сидінь. Варто квиток в такий тип автобусів від 600 до 1000 рупій, але в дорозі доведеться провести не один день.\nМаршрути з найменшою кількістю зупинок укладаються в 36-38 годин, є і зовсім недорогі варіанти, з вартістю в 400-600 рупій, на машинах повністю позбавлених мінімального рівня комфорту і нагадують прості міські рейсові автобуси, на них доведеться їхати від 3 до 5 днів.\nУ Делі 5 автовокзалів, виїхати на Гоа з пересадкою в Бомбеї можна з будь-якого з них. Квитки продаються в касах, проте купувати їх слід не пізніше ніж за 40 хвилин до відправлення автобуса.\nЗ Бомбея до Гоа їхати доведеться від 12 до 15 годин, варіантів того, як це зробити, три – поїзд, автобус або таксі. Таксисти з Бомбея на Гоа їздять охоче, в середньому такий вояж обходитися от 3000 рупій.\nНайпростіше пересісти на автовокзалі на автобус, вартість проїзду варіюється від 250 до 500 рупій, залежно від того, куди саме на Гоа потрібно потрапити, найдешевше доїхати до північних автостанцій, так як вони ближче до Бомбею.\nПотяги відходять з Центрального вокзалу – «Mumbai Central» і коштує проїзд в них від 1500 рупій.\nОднак незважаючи на відсутність прямих маршрутів, доїхати з Делі в Гоа на автобусі можна і без пересадок. Для цього потрібно придбати екскурсійний автобусний тур, стоять вони вiд 3800 рупій і вище, по дорозі робиться кілька зупинок, в середньому, екскурсійні автобуси добираються до узбережжя за пару днів.\nПридбати такий тур можна у будь-якого з місцевих туристичних операторів, наприклад, за стійками в будівлі аеропорту в Нью Делі.\nВідео: Індія, прилетіли в Делі – як купити квиток на поїзд в Гоа?\nНезважаючи на те що варіантів того, як з Делі дістатися до Гоа, кілька, найпростішим і економічним є подорож в «GOA Eхpress». Хоча багато туристів, вперше опинилися в Індії, з якихось причин переконані в поганій якості роботи наземного транспорту в цій країні і наявності маси незрозумілих для іноземця нюансів в придбанні квитків і в самих поїздках, все це абсолютно не так.\nЗалізниці, як і взагалі дороги, в Індії будувалися англійцями. Тобто весь організаційний принцип залізничного сполучення, пристрій шляхів, розв’язок, типи класів вагонів, чіткість розкладу і варіантів квитків – повністю копіюють ці ж моменти в Великобританії.\nВідповідно, побоюватися іноземному мандрівникові потенційного ризику заблукати або чогось не зрозуміти, просто не існує. Все, що стосується пересування всередині країни – гранично зрозуміло, представлено на двох мовах, а всі будівлі вокзалів забезпечені покажчиками з графічним додаванням до звичайних написів.\nЯк з Делі дістатися до Гоа самостійно? Ссылка на основную публикацию


Рюкзак тактичний великий 36л моллі BACKPACK US ASSAULT LARGE Оливковий\nТактичний рюкзак MFH 55л олива\nРюкзак тактичний великий 36л моллі BACKPACK US ASSAULT LARGE Чорний\nРюкзак тактичний великий 36л моллі BACKPACK US ASSAULT LARGE Кріптек чорний\nРюкзак тактичний великий 36л моллі BACKPACK US ASSAULT LARGE Койот\nТактичний рюкзак MFH Assault I OD, 30л олива\nРюкзак тактичний MIL-TEC «Day Pack» 25L Біла ніч\nТактичний рюкзак MFH Assault I Laser 30л піксель AT-Digital\nТактичний рюкзак необхідний військовим для перенесення важких вантажів та особистих речей. Але і в повсякденному житті він можу стати універсальним помічником, незамінним у поході, на рибалці чи у лісі. Знайти підходящого розміру рюкзак, ви зможете на нашому інтернет магазині Military-format.\nХарактеристики тактичних рюкзаків:\nСпочатку тактичні рюкзаки були розроблені для військових. Їх основне призначення - перенесення особистих речей і озброєння для невеликих за тривалістю рейдів. Обсяг сумки від 6 до 88 літрів. Цього цілком достатньо, щоб вмістити все необхідне на 1-2 дня походу.\nСолдату доводиться переміщатися в самих різних погодних умовах, тому сумка повинна надійно захищати амуніцію від дощу, граду і сильного вітру. Тактичні моделі мають:\nнадійним каркасом і міцним зовнішнім матеріалом;\nсистемою строп і карабінів;\nбезліччю накладних кишень і відділень для зручності експлуатації;\nможливістю пристібати додаткові сумки\nШиються такі рюкзаки з високоякісного нейлону і кордури. Ці матеріали мають невелику вагу, але в той же час здатні витримати практично будь-які випробування. Щоб захистити речі від проливного дощу, до них додаються спеціальні водонепроникні накидки. Забарвлення сумки відповідає обмундирування і типу місцевості. Як правило, це хакі, темний беж, камуфляж.\nДуже часто в тактичні сумки вбудовують спеціальну питну систему. Це дозволяє втамувати спрагу не зупиняючись в дорозі і не відволікаючись від того, що відбувається навколо\nНа сьогоднішній день цивільні особи активно використовують тактичні рюкзаки в повсякденному житті. Їх люблять рибалки, мисливці і туристи. Спеціально для них виробники збільшили корисний об'єм сумок, випустивши моделі до 100 літрів. Поряд з необхідною амуніцією в такий рюкзак можна вмістити кілька додаткових комплектів одягу або навіть невеликий намет.\nМи завжди готові допомогти у виборі товару та надати відповіді на всі ваші запитання, що стосуються представленої продукції, допоможемо купити військове та туристичне спорядження. Широкий асортимент і демократичні ціни вас приємно здивують, а відмінний сервіс стане приємним бонусом.


Головна Реферати українською Банкiвська справа Походження та суть кредиту\n•\tкредит необхідно розглядати як обгрунтований на довірі специфічний тип економічних відносин:\n•\tекономічною основою кредиту є мобілізація й нагромадження тимчасово вільних коштів і формування з них позичкового капіталу;\n•\tкредит представляє акт передачі кредитором певної суми капіталу у тимчасове користування позичальнику на умовах повернення та платності.\nОтже, сутність категорії кредиту можна визначити у такій дефініції: кредит  це економічні відносини, що виникають між кредитором і позичальником з приводу мобілізації тимчасово вільних коштів та використання їх на умовах повернення і платності.\nНайпростішою формою кредитних відносин, що зародилися на перших етапах становлення і розвитку товарного виробництва та обміну, спочатку був лихварський кредит, який надавався дрібним виробникам з виплатою високих позичкових відсотків; що часто призводило до повного розорення позичальників. Для нього характерні такі ознаки: позичальниками виступали дрібні виробники (селяни, ремісники), рабовласники та феодали, кредиторами  купці, монастирі, церква. Позичальники переважно звертались за кредитом для нагальних споживчих потреб або оплати боргів. Окрім лихварського, товаровиробники надавали один одному кредити при купівлі-продажу товарів. Якщо покупець був тимчасово неспроможний здійснити покупку за рахунок власних коштів, а продавець був зацікавлений в реалізації свого товару, то продаж товару міг відбутися у кредит (з відстрочкою платежу) під відповідні боргові зобов’язання та гарантії. Таким чином, товарообмін є тим грунтом де виникають відносини з приводу кредиту. Формування різнобічних і сталих мінових відносин між контрагентами товарообміну при активному обслуговуванні їх банками призводить до посилення взаємної залежності і довіри між суб’єктами ринку. Тому продаж товарів дедалі частіше здійснюється в кредит. У даному випадку необхідність кредиту витікає із функції грошей засобу платежу. Коли в процесі товарообміну відбувається відрив моменту відчуження товару від одержання грошового еквівалента тобто відносне відокремлення грошової форми вартості від товарної форми, що спонукає виникненню кредитних відносин.\nпо-перше, позичальниками у більшості виступають суб’єкти господарювання, кредиторами  переважно банки;


Колодій Тетяна Василівна Учасниця проекту "Рейтинг керівників - жінок" : 17:02:2012 - 20 хвилин Тернопіль\nКолодій Тетяна Василівна Учасниця проекту "Рейтинг керівників - жінок"\nДосвідчена бізнес-леді, сильна та ризикована жінка, любляча та справедлива матір трьох синів, ніжна бабуся… Цей список можна продовжувати безкінечно. Адже ці риси викарбувало саме життя.\nКолодій Тетяна Василівна народилася у Вінниці 26 травня 1947року. Сильний дух, любов до життя та наснагу боротися за місце під сонцем вона перейняла у своїх батьків. Тато, який пройшов усю війну та мама, яка берегла в ті важкі часи домашнє «вогнище», зуміли виховати гідну та чудову донечку.\nТетяна Колодій отримала вищу медичну освіту і совісно відпрацювала до 55 років лікарем-терапевтом. Та попри свою професію почала займатися автомобільною справою, адже мусила дати гарне майбутнє своїм синам і розраховувати доводилося лише на себе.\n-\tМоя любов до автомобілів почалася із 14-тирічного віку, коли тато довірив загнати в гараж «Побєду», - з усмішкою на устах згадує Тетяна Василівна.\nПісля нічних чергувань в лікарні, зі старшим сином вони їздили до Німеччини по автомобілі. Це ціла історія автобізнесу, яка почалася в 90-х роках. В 1993 році відкрилася точка з продажу автомасел на теперішньому ринку «Мотор». До речі, саме Тетяна Колодій першою започаткувала торгівлю мастилами та запчастинами до іномарок в Тернополі. Завдяки наполегливості жінки було відкрито перший в Тернополі магазин автозапчастин «У Василя» в 1998 році, який зараз функціонує як автосервіс «У Василя».\nНа сьогоднішній день це потужна та відома група компаній «У Василя», «ТерКо Авто» та «Джерман Авто». ТОВ «Джерман Авто Центр», ТОВ «Джерман Авто Тернопіль», ТОВ «ТерКо Авто», ТОВ «ТерКо Авто Центр», ТОВ «ТерКо Авто Моторс», ТОВ «ТерКо Авто Інтернешнл», ТОВ «ТерКо Авто Град» виступають на Тернопільщині офіційними дилерами всесвітньо відомих автобрендів: Skoda, Seat, Volkswagen, Hyundai, Mitsubishi, Mazda, Suzuki, Renault, Honda, Ford, які займаються продажем нових авто, запчастин, гарантійним та післягарантійним обслуговуванням, і які, до речі, щороку виборюють «Бренд року» у різних номінаціях з самого початку проведення конкурсу в Тернополі. Це також готелі «Ретро Кар», «У Василя», туристична база «Три Брати» у Карпатах, гуртовня «ТерКо Запчастини». Сама ж Тетяна Колодій на даний момент є головою ради акціонерів групи компаній.\nЗвичайно, у справах допомагає вся родина Колодіїв, але варто таки наголосити на тому, що все це «дітище» народилося завдяки Жінці!\n-\tМоє життя – це велика скриня спогадів, як солодких так і гірких, без яких не було б мене.\nМій девіз : “Немає слова «не можу» - є слово «не хочу», тому і під стоячий камінь вода не тече. Я надзвичайно щаслива людина, - каже пані Тетяна. – Адже я виховала гідне майбутнє, за яке мені ніколи не буде соромно: це мої ТРИ СИНА та Група Компаній!


12 відмінних комедійних серіалів з 80-х і 90-х | Позитивні Новини\n12 відмінних комедійних серіалів з 80-х і 90-х\nСтендап-комік Джері Сайнфелд в кінці 80-х придумав незвичайний для того часу ситком. Він розповідав не про сім’ї і колег, а просто про близьких друзів. Більшість героїв поводиться смішно і навіть неврастенічно, а ось сам Сайнфелд часто виступає в ролі голосу розуму серед божевілля, що відбувається.\nОписувати сюжет серіалу досить важко, адже навіть самі автори говорили, що це «шоу ні про що». Але ось кумедних сцен в ньому вистачає.\nТривалість: 11 сезонів.\nКолишня зірка бейсболу Сем Мелоун володіє невеликим баром «Чірс» в Бостоні. Кожен день там збирається компанія завсідників, які жартують один над одним, розмовляють про проблеми і відносини, діляться випадками з життя. У Росії серіал виходив під назвами «Весела компанія», «Будьмо здорові».\n3. Детективне агентство «Місячне сяйво»\nКолишня модель Медді залишилася зовсім без грошей. Але зате вона виявилася власницею детективного агентства «Місячне сяйво». Приватний детектив Девід Еддісон вирішує стати її партнером у фірмі і допомогти в розслідуваннях.\nЦей серіал всі любили в першу чергу через неймовірно привабливий дует Брюса Вілліса і Сибилл Шепард. З чуток, сценарії до кожного епізоду «Місячного світла» були вдвічі довші, ніж до будь-якого іншого серіалу подібного хронометражу. Все через те, що головні персонажі постійно сперечалися, перебивали один одного або говорили одночасно, тому тексту потрібно в два рази більше.\nКолись автори мультсеріалу «Флінстоуни» весело показали, як жили доісторичні люди, що володіють усіма атрибутами сучасної людини. Творці «Динозаврів» пішли ще далі. Це типовий ситком про сім’ю і домашніх турботах, але з однією лише різницею: головні герої – динозаври.\nЗа багато років до виходу відомого мультфільму Pixar «Головоломка» в ситкомі «Голова Германа» вже показали, як працює мозок звичайної людини.\nОтже, Герман – скромний хлопець з не дуже-то цікавим життям. Але серіал дозволяє поглянути, що відбувається в його голові. А там уживається чотири особи, і їм постійно доводиться домовлятися один з одним, щоб Герман прийняв якесь рішення.\n6. Створюючи жінку\nСестри Джулія і Сюзанна Зугарбейкер повністю протилежні за характером. Одна – елегантна інтелектуалка, інша – багата і егоцентрична красуня. Але вони разом вирішують відкрити дизайнерську фірму, взявши собі на допомогу ще двох жінок.\nВідповідно до недавньої інформації, канал ABC вирішив перезапустити класичний серіал і розповісти про наступне покоління родини Зугарбейкер.\n7. Чудеса науки\nСеріал створений на основі однойменного фільму 1985 року, також відомий під назвою «Ох вже ця наука!» І повторює його сюжет, тільки з іншими акторами. Двоє скромних школярів-ботаніків постійно страждають від насмішок однокласників і мріють про дівчат. І ось одного разу вони з допомогою комп’ютера створюють досконалу кібержінку Лізу.\n8. Чергова аптека\nЛурдес Кано тримає аптеку. Але члени її родини постійно потрапляють в безглузді ситуації. І допомагати їм викручуватися доводиться самій Лурдес, а заодно і всім співробітникам аптеки.\n9. Сабріна – маленька відьма\nСабріна Спеллман – дівчинка-підліток, яка живе зі своїми тітонькою і улюбленим котом Сейлемом. У 16 років героїня дізнається, що вона сама і її тітоньки – відьми. А кіт насправді зачарований загарбник світу. З цього моменту Сабріна намагається поєднувати звичайне життя з магією, постійно потрапляючи в кумедні ситуації, а Сейлем це все іронічно коментує.\n10. Чарльз у відповіді\nСюжет розповідає про студента коледжу Чарльза. Він підробляє, доглядаючи за дітьми, і живе з ними разом в одному будинку. А в іншому в його житті типові для підлітків турботи: друзі, перше кохання, навчання. Серіалу додає позитиву і веселощів друг Чарльза Бадді, постійно вигадує безглузді забави.\n11. Кохана, я зменшив дітей\nСеріал заснований на сюжеті відомих однойменних фільмів. Геніальний винахідник Уейн Залінскі придумує прилад, який може зменшити будь-який предмет. Але заодно він випадково зменшує і своїх дітей, яким тепер потрібно якось повернутися в свій нормальний облич.\nДалі сюжет серіалу йде вже по своєму шляху, хоча суть залишається незмінною: Уейн придумує щось геніальне, а всієї сім’ї потім доводиться рятуватися від наслідків його дій. То собака перетворюється в Годзіллу, то робот захоплює сімейство в заручники, то мама стає прозорою.\n12. Гаррі і Хендерсон\nОдного разу машина Хендерсона збила на дорозі величезну волохату істоту. Ним виявилася снігова людина Гаррі, яку вони потім поселили. Але Хендерсонам доводиться тримати існування нового члена сім’ї в таємниці, адже їм вже цікавиться уряд і мисливці.\nкращі фільми рейтинг фільми


Емма Вотсон зізналася, що пережила «повний комплект» сексуальних домагань\n«Я пережила повний комплект сексуальних домагань. Але мене вражає те, що мій досвід не унікальний – з цим стикалися мої друзі та колеги. Ця проблема настільки системна, структурна», – наголосила Емма Вотсон.\nАктриса зазначила, що ситуація з домаганнями у Великій Британії не краща, ніж у США. «Статистика говорить сама за себе. У Великій Британії безліч жінок від 18 до 24 років стверджують, що до них чіплялися на робочому місці», – сказала Вотсон і додала, що всі ті секс-скандали, про які стало відомо останнім часом – це тільки верхівка айсберга.


В Україні є своя маленька Венеція | Новини | Всеукраїнська асоціація пенсіонерів\nУ південній стороні Одещини знаходиться невеличке українське містечко, яке заведено вважати українською Венецією.turystam.in.ua\nЦе надзвичайно мальовниче містечко розташоване безпосередньо в дельті Дунаю, в місці впадання річки в Чорне море. Серед решти населених пунктів України, його вирізняє той факт, що стара його частина розташована на воді. По цих вулицях місцеві мешканці пересуваються каналами на гондолах та моторних човнах.\nЧерез ці канали перекинуті простенькі дерев'яні містки. Якщо на човні перевозиться негабаритний вантаж, то верх моста знімають, а коли човен проходить, ставлять на місце.\nПлоща Вілкового - близько 460 гектарів, населення близько 10 тисяч чоловік. У середині 17 століття збіглі донські і запорізькі козаки, оселилися в нижній частині дельти Дунаю. Місце вибрали на материковій частині на низьких наносних берегах , які при сильних вітрах і паводках затоплювалися водою. Виникла необхідність у зміцненні місць під житло, господарські споруди і городи. Грунт брали тут же, прокопуючи навколо захоплених ділянок канали і єрики. Вони слугували кордоном між земельними ділянками господарів і хорошими проходами і укриттям для човнів. Спільно з природними протоками дельти рукотворні канали утворили єдину водну систему каналів і єриків Вилкове. Вона займає до 45 % території міста і по каналах на човні можна потрапити в будь-яку його частину.\nСвоєю теперішньою назвою місто зобов'язане своїм географічним положенням, адже в цьому місці Дунай розходиться кількома рукавами, які перетворюються на своєрідні " вила". Звідси і назва - "Вилкове".\nВарто зауважити, що городи місцевих мешканців знаходяться в основному на островах. Добривом тут, як у стародавньому Єгипті, слугує мул. Вилкове славиться своєю полуницею, яка родить тут практично цілий рік, а також знаменитим виноградом сорту "Новак". Цей сорт абсолютно унікальний, його смак не можна переплутати ні з яким іншим виноградом у світі, адже більше ніде виноград не росте у воді та мулі.\nАле найголовнішим заняттям і основним джерелом доходу вилківчан є рибна ловля , яка ведеться практично промисловими масштабами. Порибалити сюди на вихідні приїжджають гості з різних куточків України та інших країн.\nТуристам тут пропонують екскурсії на катері по Дунаєм, під час яких можна побувати на "нульовому кілометрі" - у місці впадання Дунаю в Чорне море, а також помилуватися мальовничою природою Дунайського біосферного заповідника. Як правило , у вартість екскурсій входить смачний обід з вином "Новак".\nНульовий кілометр - місце впадання Дунаю в Чорне море\nДо Вилкового можна дістатися з Одеси - близько 230 км шляху. З Одеси сюди регулярно ходять автобуси. Також організовуються групові тури. Переночувати у Вилково можна в міському готелі або ж зняти кімнату, домовившись з бабусями на автостанції.


Ліки від СНІДу побило рекорд вартості | Медицина , лікування, традиційна медицина\nЛіки від СНІДу побило рекорд вартості\nНові ліки проти СНІДу, створене швейцарської фармацевтичної компанією 'Рош Холдинг AG', побило рекорд за ціною. Річний курс препарату Фузеон (Fuzeon), відомого також як T-20, обійдеться в 18980 євро. Представники компанії пояснюють високу ціну, приблизно вдвічі перевищує середню вартість подібних препаратів, неймовірними складнощами виробничого процесу.\nЯк наголошується в заяві, процес виробництва ліків, яке відноситься до прінціпіально нового класу препаратів, передбачає більше 100 ступенів.\nФузеон належить до класу інгібіторів злиття. Це перший препарат з цієї группи, призначений для тих, кому не допомагають більш традиційні і іспользующіеся вже багато років інгібітори протеаз. На відміну від них Фузеон действует не усередині клітини, а запобігає проникненню вірусу в клітини іммунной системи людини. Передбачається, що схвалений він буде в наступному месяце.\n'Провести ці ліки в десять разів складніше, ніж наступний за складністю клас препаратов проти ВІЛ - інгібітори протеаз', - зазначив Дейвід Рідді (David Reddy), глава підрозділу 'Рош', що займається ВІЛ /СНІД в телефонному інтерв'ю корреспонденту агентства 'Рейтер'. Він додав, що така ж ціна буде установлена і для американського ринку.\nЕксперти, які передбачали, що ціна препарату буде на рівні 15 тисяч долларов, були здивовані опублікованій компанією інформацією.\nДейвід Рідді розповів, що вартість розробки препарату склала 800 мілліонов швейцарських франків, причому основна частина цих грошей була витрачена не на власне дослідження, а на випробування ліків. Щорічні продажу, як прогнозіруются, з часом можуть досягти майже мільярда франків.


Курка з картоплею в духовці у фользі - рецепти, як смачно приготувати\nКурка з картоплею в духовці у фользі – нові рецепти. Як правильно приготувати курку з картоплею в духовці у фользі\nКурка з картоплею в духовці у фользі – хороша можливість приготувати одночасно і м’ясо і гарнір.\nНезважаючи на уявну простоту, це блюдо можна подати в якості основного блюда на святковий стіл.\nКурка з картоплею в духовці у фользі – основні принципи приготування\nКурку з картоплею в духовці у фользі готують як цілком, так і нарізавши тушку шматочками. Якщо додати сухофрукти, апельсини або яблука, вийде оригінальне блюдо, яке стане прикрасою святкового столу. Курку з картоплею можна урізноманітнити, приготувавши страву з овочами або грибами.\nКурку миють, обтирають серветками, маринують або натирають сумішшю прянощів і солі. М’ясо залишають як мінімум на півгодини, щоб воно добре просочилося.\nКартоплю чистять, миють і нарізають часточками або скибками.\nУ форму, застелену фольгою, викладають картоплю, поверх якого кладуть шматки курки, змастивши її зверху майонезом або сметаною. Накривають блюдо другим шаром фольги і випікають в духовці близько години.\nЯкщо курку запікають цілком, то картоплю приправляють спеціями, додають до нього інші інгредієнти і перемішують. Цю суміш викладають всередину або навколо курки. Загортають все у фольгу і відправляють в духовку.\nРецепт 1. Курка з картоплею в духовці у фользі\nпаприка, чебрець, сіль;\n1. Почистити від шкірки картоплю, помити бульби під краном і нарізати тонкими пластинами.\n2. Фольгу нарізати прямокутниками. На кожен шматок фольги викласти рівним шаром скибочки картоплі. Приправити їх прянощами і сіллю.\n3. Грудку курки помити, обмокнуть серветкою і порізати скибками вздовж волокон. На картоплю покласти скибочки курки і знову посолити і приправити спеціями.\n4. Загорнути краї фольги до центру і скріпити їх для герметичності. Викласти конвертики на деко.\n5. Поставити деко на 35 хвилин в духовку, попередньо розігріту до 220 С. Потім конвертики розкрити і відправити в духовку ще на десять хвилин, щоб курка підрум’янилася. Краї фольги загорнути всередину і подавати, не виймаючи з фольги.\nРецепт 2. Курка з картоплею і сиром в духовці у фользі\nчотири стегна курки;\nдві щіпки меленого коріандру;\n1. Стегна курки помити і обсушити серветкою. Соняшникову олію змішати з сіллю, коріандром і чорним перцем. Пряним маслом змастити кожне стегно і викласти м’ясо в тарілку. Відправити курку на годину в холодильник, щоб вона як слід промаринувалася.\n2. Цибулю і картоплю очистити від шкірки, помити і нашаткувати не дуже товстими кружальцями. Очищені зубчики часнику покришити соломкою. Сир потерти на дрібну стружку.\n3. Взяти шматок фольги. На середину викласти шар цибулевих кілець, поверх нього розкласти картопляні скибочки. Посолити і присипати дрібно нарубаної часточкою часнику. Все рясно притрусити тертим сиром.\n4. З’єднати краї фольги в центрі так, щоб вона не стосувалася сиру. Таких мішечка повинно вийти чотири. Перекласти їх на деко.\n5. Запікати курку з картоплею в духовці у фользі протягом години. Температура духовки повинна бути 200 С. За десять хвилин до готовності відкрити фольгу, щоб сир рум’яною скоринкою покрився. Подавати прямо у фользі, виклавши мішечки на окремі тарілки.\nРецепт 3. Курка з картоплею і чорносливом в духовці у фользі\n1. Промийте під краном і обсушіть серветкою курячий окорок. Часточку часнику очистіть і подрібніть за допомогою чеснокодавилки. Роздавлений часник змішайте з сіллю і натріть цією сумішшю стегенце. Залиште маринуватися на півгодини.\n2. Картоплю очистіть, помийте і обсушіть. Наріжте її тонкими скибочками. Форму застелити фольгою і викладіть на неї рівним шаром картопляні скибочки.\n3. Очищений від лушпиння цибулю наріжте кільцями і розкладіть їх поверх картоплі.\n4. Стегенце поріжте маленькими шматочками і викладіть м’ясо поверх лука.\n5. Чорнослив залийте теплою кип’яченою водою, через чверть години злийте воду і обсушіть сухофрукти. Чорнослив наріжте дрібними шматочками. Горіхи подрібніть за допомогою качалки.\n6. Блюдо присипте горіхами і подрібненим чорносливом. Зверху викладіть кружечки помідорів і посипте дрібно накришеною петрушкою. Посоліть і поперчіть.\n7. Загорніть все у фольгу і відправте форму в розігріту до 200 С духовку на сорок хвилин. Потім скрутіть температуру до 180 С і продовжуйте тушкувати ще стільки ж часу. Викладіть готову курку з картоплею в духовці у фользі на блюдо прикрасьте зеленою цибулею.\nРецепт 4. Гостра курка з картоплею в духовці у фользі\nполторакилограммовая тушка курки;\nмолода картопля – кг;\nгострий томатний соус – 100 мл;\n1. Ретельно чистимо бульби молодої картоплі від шкірки і промиваємо їх під краном. Викладаємо на серветку, щоб вони обсохнули.\n2. Курку миємо, обсушуємо рушником і рубаємо великими шматками. В тарілці змішуємо борошно з сіллю. Обвалюємо шматки курки в отриманій суміші і перекладаємо їх в глибокий посуд. Накриваємо її плівкою і ставимо в холодильник.\n3. Цибулю чистимо від луски і шаткуємо тонкими півкільцями. Розігріваємо в сковороді олію, додаємо в нього шматочок вершкового і чекаємо, коли воно розтане.\n4. Вичищаємо з перцю чилі насіння і кришимо його маленькими шматочками. Викладаємо його в сковороду, смажимо три хвилини, після чого додаємо цибулю. Солимо, злегка перчимо і обсмажуємо, періодично перемішуючи, до прозорості лука. Виливаємо до нього томатний соус і тушкуємо ще хвилин п’ять.\n5. З фольги робимо подобу чаші, викладаємо в неї курку, поверх кладемо нарізану брусками картоплю і поливаємо все гарячим томатним соусом. Загортаємо фольгу і скріплюємо краю.\n6. Деко ставимо в розігріту до 180 С духовку. Випікаємо курку з картоплею в духовці у фользі близько години. Перекладаємо готову страву на велике блюдо, поливаємо гострим соусом і обсипаємо подрібненою зеленню.\nРецепт 5. Курка з картоплею, брокколі і грибами в духовці у фользі\n5 г спецій для курки;\nчотири бульби молодої картоплі;\n1. Печериці очистити, помити їх, обсушити і розрізати на чотири частини. Розігріти масло в сковороді, викласти в неї гриби і обсмажувати до рум’яності. Перекласти смажені гриби в тарілку.\n2. Стегенця помити, обмокнуть рушником, зняти шкіру і відокремити м’ясо від кісток. Перекласти курку в сковороду, де смажилися гриби, посолити, приправити спеціями для курки і перцем. Обсмажувати, постійно перемішуючи, до напівготовності.\n3. Очищену картоплю порізати маленькими кубиками. Так само дрібно покришити брокколі.\n4. Форму застелити фольгою і змастити її олією. Всі інгредієнти викласти шарами у такому порядку:\nБлюдо посолити, поперчити і залити все вершками. Присипати все дрібно натертим сиром, накрити фольгою і скріпити краї. Поставити форму в духовку на півгодини. Потім зняти верхній шар фольги і залишити в духовці ще на десять хвилин, щоб сир рум’яною скоринкою покрився.\nРецепт 6. Курка з картоплею, лимоном і розмарином в духовці у фользі\nтушка курки вагою в два кг;\nсирокопчений бекон – вісім смужок;\nкартопля – два кг;\nпо жмені свіжого чебрецю і розмарину.\n1. Тушку курки промиваємо під краном і обсушуємо рушником. Сіль змішуємо з свіжомеленим перцем. Щедро натираємо тушку курки цією сумішшю зовні і зсередини. Залишаємо курку на кілька годин.\n2. Включаємо духовку на 200 С.\n3. Ставимо на плиту велику каструлю з водою, солимо її і доводимо до кипіння. Очищену картоплю кладемо в окріп, сюди ж відправляємо цілий лимон і зубчики часнику. Варимо чверть години. Потім виймаємо картоплю і даємо стекти воді. Лимон і часник теж виймаємо. Картоплю кладемо в окріп, щоб зберегти його гарячим.\n4. Робимо в гарячому лимоні десять проколів ножем. Виймаємо з холодильника тушку курки, обтираем її серветкою і натираємо оливковою олією. Всередину курки кладемо часникові часточки, чебрець і лимон цілком. Поміщаємо тушку в форму, застелену фольгою, загортаємо в неї курку і відправляємо в духовку на 45 хвилин.\n5. Потім розгортаємо фольгу, курку перекладаємо на тарілку. Посипаємо картоплю розмарином і добре перемішуємо. Викладаємо її в форму, звільняємо середину і кладемо курку по центру. На грудку викладаємо скибочки бекону, накриваємо фольгою і відправляємо в духовку на півгодини. Потім виймаємо форму, знімаємо верхній шар фольги і продовжуємо випікати, поки картопля не покриється рум’яною скоринкою.\n5. Знімаємо з курки бекон, дрібно його кришимо і викладаємо на картоплю. З тушки виймаємо часник і лимон. Часник пропускаємо через прес і натираємо цією сумішшю курку. Чебрець і лимон викидаємо.\nРецепт 7. Курка з картоплею, яблуками і чорносливом в духовці у фользі\n1,5 кг охолоджена тушка курки;\n1. Тушку курки помити і обсушити паперовим рушником. Майонез змішати з перцем і сіллю. Отриманою сумішшю натерти курку. Поставити її маринуватися на дві години в холодильник.\n2. Картоплю і яблука очистити від шкірки і подрібнити їх невеликими шматочками. Викласти в глибоку миску, додати промитий чорнослив, спеції і дві ложки майонезу. Перемішати.\n3. Дістати курку з холодильника і нафарширувати її сумішшю картоплі, яблук і чорносливу. Залишилася суміш викласти на дно форми з високими бортами, застелену фольгою. Зверху покласти фаршировану курку. Накрити все ще одним листом фольги і щільно скріпити краю.\n4. Форму поставити в духовку на півтори години. Випікати при температурі 200 С. Потім відкрити курку з картоплею в духовці у фользі і відправити її в духовку ще на чверть години.\nКурка з картоплею в духовці у фользі – поради та хитрості від шеф-кухаря\nПри запіканні курки цілком, картоплю наріжте досить крупно, щоб вона пропікався рівномірно з м’ясом.\nЩоб блюдо не вийшло сухим, полийте його перед випіканням вершками.\nОбов’язково натріть курку сумішшю прянощів і солі. Залиште її в такому вигляді на кілька годин, щоб м’ясо як слід просякло пахощами прянощів.\nПеред закінченням готування, розгорніть курку з картоплею, щоб блюдо зверху підрум’янилося.


Путівник по маланках\nНезвично святкують Різдво у селах Бояни та Припруття Новоселицького району. Після полудня колядники, танцюючи, йдуть до центру Боян. У складі ватаги кілька Воїнів, Вершник («коні» в Боянах досить умовні й нагадують радше дитячі іграшки), Командант, Дід і хлопець у жіночому костюмі. В руках у нього букет, встромлений в калач. Ні, це не Маланка. Хлопець вживається у роль Матері, котра проводжає сина до війська. Це робота для сильного чоловіка: відпрацювати роль доведеться двічі за свята — 7 і 14 січня. Так оживає легенда часів Штефана Великого (XV ст.). У ній господар Молдовського князівства підняв Буковину на боротьбу з мусульманами й втримав ці землі християнськими. От і збереглися проводи вершника у похід. Вирушають на війну разом із воїном і Челядники-охоронці, які свистять у свистки до болю у вухах.\nЗазвичай цього дня у райцентрі Новоселиця Чернівецької області відбувається етнографічне свято «Різдвяні зустрічі». Час проведення можна з’ясувати в будинку культури: (03733) 212 29, 209 78. Схожі регіональні фестивалі влаштовують у Глибоці, Сторожинці, Заставні, селах Сокирянського району. Новоселицьке свято – одне з найяскравіших. Танці “коней” тут розбавляють виступами народних колективів. Завдяки строкатості костюмів дійство є знахідкою для фотографів, яких цікавить етнографія. Одні з постійних гостей фестивалю – «коники» з Костичан.Цілі династії маланкарів пройшли через народний ансамбль «Калушарі». Місцевий звичай, що не зберігся більше ніде – хлопчик, який уособлює маленького Христа. В кінці виступу його підкидають до неба.\nУ Тернопільській та Івано-Франківській областях Маланка починається вдень 13 січня. Перебраних можна зустріти в популярних серед туристів Коломиї, Космачі, Заболотові, Пістині чи Шешорах.\nВранці 14 січня можна навіть не від'їжджати далеко від Чернівців. Приміські села Чагор, Коровія і Молодія влаштовують бліц-кріги на чернівецькі околиці на машинах-платформах. Вони лишають у селах те, чого не сприймає снобізм містян: Ведмедів, Жидів, Лікарів і Маланок – власне, фольклор. Зате переберійну частину підняли на високий рівень. Супер-джети, “Аврори”, “Титаніки” та боліди “Формули-1” нарізають кола між чернівецьким центральним автовокзалом та готелем “Черемош”. Чагорські й коровійські перебрані повертають місту те, чого воно відцуралося, в тому вигляді, в якому місто готове маланку прийняти. Осучаснення. Модернізація. Карнавал заради карнавалу. В такому вигляді маланка дожила б і до ХХІ століття, якби не віддалені села, що зберегли автентику дійства.\nНаймасовіша, найдивовижніша Маланка – на румунському кордоні, у Красноїльську Сторожинецького району. Зусібіч лунає «Mai sus» – неофіційний гімн селища. В пісні оспівується Ведмідь – господар Карпат, чорний, сильний та страшний. Але людина приборкала звіра й змушує його стрибати за командою.\nУ дворах все відбувається за звичаєм, що не змінювався десятиліттями. Спершу Комендант запитує хазяїв, чи приймають Маланку. Після цього господарів віншують Дід і Баба. Найчастіше кілька Дідів і одна-дві Баби: демографічна ситуація карнавалу відрізняється від реальної. Потім озброєні мечами Королі та Королеви виспівують слова «Hora Unirii» румунського поета Васіле Александрі. Далі черга Жидів. Лікарі ж нишпорять навколо, роблячи дрібні капості. Апогей – взаємодія Циганів та Ведмедів. Цигани б’ють по землі важкими булавами – і Ведмеді кидаються один на одного. Цигани втихомирюють їх ножами й сокирами. Виглядає брутально, а зблизька розумієш: це гра, свято маскулінності. Красноїльська маланка обходиться без Чортів. Їх колись заборонив місцевий священик, перекресливши багатовіковий звичай.\nВ інших селах Сторожинеччини – Ропчі, Буденці, Чудеї, Нових Бросківцях, Нижніх Петрівцях — теж ходять маланки, але не такі видовищні.\nСела дорогою з Чернівців до Вашківців маланкують по-своєму, по-піратському. Між Брусницею й Чорториєю імпровізовані блок-пости зупиняють транспорт і вимагають гроші. Не приймайте псевдо-поліцейських за справжню маланку: це спроба підзаробити на популярності галасливих сусідів. Це не звичаї, це злидні – та сама причина, котра штовхає до піратства в Сомалі. Армія січневих флібусть'єрів з кожним роком зростає. Маланка – свято народне, регуляторними актами не кероване, і в нього є темна сторона, на яку не знайти управи. Блок-пости – її частина.\nНайближчі сусіди нашої переберії – Маланки південної Буковини (Румунія) та болгарські кукери, які ходять Балканами в понеділок після Масниці. Й задачі у них схожі: відігнати від осель злих духів та забезпечити гарний врожай наступного року. Навіть костюми подібні: те ж щедре використання шкур, вивернутих кожухів та масок. Трапляються й деталі з очерету – як у Красноїльську. Воно й не дивно: Румунія та Болгарія – території колишньої Фракії. Схожі карнавали відбуваються у Греції, Сербії та Македонії. Парад-Апокрієс з критського міста Ретимно нагадує переберію з Чагра чи Коровії. В десятих числах січня щороку процесія солом'яних ведмедів іде вулицями англійського міста Уітлсей, а в масний четвер (останній четвер перед Великим постом) звірюки з соломи та очерету ходять селами Швабії.


Ористлава Сидорчук: «Стимулом життя є моя українська родина, люди, заради яких живу» | Місто Вечірнє | Новини Володимира-Волинського\nОпубліковано alekbiyanov 02/10/2020 - 12:28\nУстилужанка докторка економічних наук, професорка мріє разом з володимирськими майстринями спекти коровай, який увійде в Книгу рекордів України.\nДорогу осилить той, хто іде\nЗірка життя Ористлави Гук засвітилася 2 березня 1979 року в мальовничому селі Хотячеві. В українській родині справжніх патріотів рідної землі розпочався її життєвий шлях. Батько, Григорій Мартинович, очолював місцевий колгосп «Україна». Хлібороб з дідів-прадідів, він усією душею вболівав за високу врожайність, за належні надої молока. Свого часу з ініціативи та безпосередньої участі Григорія Гука була створена в колгоспі звіроферма. Мама, Ніна Володимирівна, працювала економістом. Пізніше пані Ористлава скаже, що саме мама вплинула на вибір професії і започаткувала династію економістів. Та головне – батьки навчили дітей любити рідну землю, жити заради свого народу, працювати і творити для людей.\nНавчалася Ористлава в Устилузькій школі. Із всіх предметів особливо цікавою була фізика, яку викладала нині покійна Лариса Володимирівна Боритюк, яка навчила дівчинку вибирати в житті головне, необхідне, боротися з емоціями. Життєвим кредо самої Лариси Володимирівни були слова: «Дорогу осилить той, хто іде». Саме підхід до навчання, життєва позиція вчительки стали стимулом для Ористлави. І вона пішла нелегким, але звитяжним шляхом, який осилила, тому що впевнено рухалася вперед. Львівський державний аграрний університет, де здобула професію економіста-менеджера організацій, аспірантура Львівського регіонального інституту, докторантура цього ж навчального закладу, захист кандидатської, а пізніше – докторської дисертації і нарешті трудова діяльність у Львівському регіональному інституті – ось віхи успіху і досягнень Ористлави Гук, а нині – Сидорчук. І цим вона передусім завдячує тим, хто впевнено вів її стежиною життя - батькам та учителям, а також рідній землі.\nСаме любов до рідної землі і привела Ористлаву Сидорчук у 2011 році до ВГО «Союз українок». Першою, хто покликав за собою Ористлаву, була мама, яка є очільницею устилузького осередку організації. Велична історія «Союзу жінок», створеного ще в 1917 році, вразила пані Ористлаву. Вона зрозуміла, що не може стояти осторонь моральної боротьби за щасливе майбутнє і сьогоднішнє гідне життя української жінки. Брала участь у різноманітних заходах союзянок, націлених на відродження історичних традицій українського народу. Найбільше запам’яталося відновлення оздоблення козацької церкви на острові Хортиця. Львівські майстри вивчили давні традиції виготовлення церковних хоругв і доклали всіх зусиль, аби відтворити хоругви у стилі козацького бароко. Гостей вітали козаки. Зворушливою була зустріч із мешканкою зі сходу, яка виявилась уродженкою Волині. «Тепер потрібно мати неабияку сміливість, щоб на сході України бути патріоткою», - промовила крізь сльози жінка.\n«Особисто долучуся до випікання короваю, що за формою буде як карта України»\nОристлава Сидорчук постійно приїжджає до Володимира-Волинського на фестиваль «Українське коровай-сузір’я». Це одне з її улюблених свят. Учасником дійства неодноразово був народний ансамбль «Полуничка», в якому 10 років танцював і син пані Ористлави Максим. Союзянка зізнається, що любов до випічки у неї спадкова. І бабуся, і матуся випікали дивовижні короваї. Цьогоріч пані Ористлава вирішила й сама долучитися до створення чергового шедевру з тіста. Але виношує жінка й чудову мрію.\n- Я хочу в найближчому майбутньому створити такий коровай, який би увійшов у Книгу рекордів України. Пропоную всім володимирським майстриням-коровайницям об’єднатися над створенням такого величного короваю. Я особисто долучусь. Уявляю коровай у вигляді карти України. Приймаються й інші пропозиції та ідеї, - заохочує пані Ористлава.\nА ще наша землячка готує сюрприз на фестиваль. До нас завітає відома львівська майстриня етнічного одягу пані Тетяна Знак, яка привезе свою колекцію. Поки володимирські матусі розглядатимуть унікальні колекції національного та етнічного вбрання, для діток буде організований майстер-клас із виготовлення етноторбинок. Діти самі створюватимуть малюнки для екоторб. Отож на фестивалі безсмертної народної творчості розквітатимуть справжні рукотворні дива українців.\n«Українко, будь громадянкою в домі і матір’ю в суспільстві»\nЦі слова Мілени Рудницької стали мотивом для Ористлави Сидорчук при прийнятті рішення балотуватися кандидаткою у депутати до Волинської обласної ради. Її запитують: а чому не у Львові? Та пані Ористлава твердо вирішила, що передусім її громадянський обов’язок – подбати про рідних людей, про земляків-волинян, які їй дали путівку в життя.\n- Це виклик, який я зробила сама собі, і сама ж прийняла цей виклик, - каже жінка. – Моє рішення підтримали членкині «Союзу українок». Іду на вибори у складі демократичних сил «Європейська солідарність». Моя позиція: сприяти наповненню місцевих бюджетів, залучення інвесторів, інноваційний розвиток територій тощо. Але найбільше мене хвилює становище української жінки. Я вважаю, що жінка повинна мати однакові можливості в сім’ї, як і чоловік. Не тільки жінка має дбати про те, щоб забрати із садочка дитину, зробити уроки з дітьми, піти на батьківські збори. Це обов’язки обох – чоловіка і дружини. Ось чому збираюся ініціювати обласні програми підтримки жіночого підприємництва. Досить нашим жінкам шукати роботу за кордоном і надовго залишати своїх дітей. Досить і татусям надовго прощатися з родинами. Для цього потрібно залучати інвестиції задля створення робочих місць. Сьогодні популярною стала присутність жінок у Збройних силах України. Можливо, в цьому є щось протиприродне, але це потреба часу. Жінки покликані захищати своїх дітей, свої домівки. Отже, стимулом мого життя є українська родина, люди, заради яких живу.\nПані Ористлава відвідала ряд європейських країн (Норвегію, Швецію, Польщу, Шотландію), а також Грузію. Особливо сподобалися Скандинавія та Грузія, їхні передові реформи в економіці, освіті та медицині.\nВихована у дружній родині, Ористлава Григорівна створила і сама дуже хорошу сім’ю. Чоловік Олександр Олександрович – також волинянин, військовий запасу, займається підприємництвом, в Устилузі створив фермерське господарство. Сімейну династію економістів продовжує син Максим, який здобуває освіту в Київському національному університеті імені Т.Г.Шевченка. Донька Ніколь навчається у третьому класі. Зимової пори сім’я захоплюється лижним спортом, а влітку любить відпочивати на рідних волинських озерах.\nОристлава Сидорчук: «Стимулом життя є моя українська родина,...


"Пріоритетні години" під час карантину: Степанов розповів, навіщо вони потрібні - Today.ua\nГоловна Життя Глава МОЗ Максим Степанов розповів про “пріоритетні години“ на період карантину\nГлава МОЗ Максим Степанов розповів про “пріоритетні години“ на період карантину\n12:34, 19 лис, 2020\nГлава МОЗ Максим Степанов розповів, для чого Кабмін ввів так звані "пріоритетні години" під час карантину, повідомляє прес-служба МОЗ. У профільному міністерстві вважають, що це допоможе скоротити захворюваність серед українців, які належать до групи найвищого ризику.\nДо такої групи, в першу чергу, відносяться люди похилого віку 65+. Вони найважче переносять коронавірус. Причина тут, звичайно, не в самій кількості прожитих років, а в тому, що з віком більшість людей накопичує багато хронічних хвороб, які в поєднанні з коронавірусною інфекцією можуть зіграти фатальну роль.\nСаме для таких людей встановлені "пріоритетні години" щодня з 10:00 до 12:00. Це час, в який молодшим людям рекомендують утриматися від відвідування аптек і магазинів - з тим, аби піддавати меншому ризику літніх співгромадян. У той же час людей від 65 років і вище закликають скоригувати свій денний графік таким чином, щоби період перебування в місцях скупчення людей (в аптеках і магазинах) обмежити інтервалом від 10 до 12 годин.\n"Ініціатива триватиме на період карантину. Сподіваюся, що всі установи торгівлі та послуг будуть слідувати цьому", - заявив глава МОЗ.\nМіністр також ще раз нагадав, для чого потрібен карантин вихідного дня. Він - не для того, щоб перервати ланцюжок поширення інфекції. Це можна було би зробити лише при повному локдауні. Такий карантин у вихідні потрібен, аби хоч трохи уповільнити темпи поширення коронавірусу в країні.\nТим часом найсвіжіша статистика захворювань на коронавірус фіксує новий антирекорд. За минулу добу в Україні інфекція виявлена у 13 357 українців. Таким чином, добова кількість захворілих подолала 13-тисячний рубіж.


Закарпатські заробітчани масово їдуть за кордон - М-Студіо – новини Закарпаття\nГоловнаЖиттяЗакарпатські заробітчани масово їдуть за кордон\nЗакарпатські заробітчани масово їдуть за кордон Великодні свята минули, вибори позаду, а краще життя ще не наступило. Тож причин не їхати на заробітки у закарпатців наразі нема! Люди масово виїжджають за кордон. Роботодавці у свою чергу – б’ють на сполох: робота є! Але за таку зарплату сім’ї лише виживають. Люди кажуть, поки покращення у країні не буде – не повернуться. Проте […]\nВеликодні свята минули, вибори позаду, а краще життя ще не наступило. Тож причин не їхати на заробітки у закарпатців наразі нема!\nЛюди масово виїжджають за кордон. Роботодавці у свою чергу – б’ють на сполох: робота є! Але за таку зарплату сім’ї лише виживають. Люди кажуть, поки покращення у країні не буде – не повернуться. Проте вірять у краще!\nЗгідно з даними Державної служби статистики, у 2015 – 2017 роках за кордоном працювало 1,3 мільйони людей. Інститут демографії у звіті 2018 року оцінив загальну кількість українців, які одночасно працюють за кордоном, від 1,5 до 5 мільйонів людей. Деякі політики у виступах говорять про 2 мільйони заробітчан.\nЯк наслідок – черги: у сервісних центрах, на контрольно-пропускних пунктах. Ціна питання – у середньому 3-4 тисячі гривень на оформлення документів і приблизно 700-1000 доларів США «чистими» щомісяця – як кажуть заробітчани, якщо відняти витрати на житло та їжу. Деяким пощастило – за них платять роботодавці. Проте найбільша проблема заробітчан – втрата соціальних зв’язків, діти ростуть без батьків, руйнуються сім’ї.\nА вірять усі без винятку опитані у кращу долю як свою, так і України.


Elissabat Frights Camera Action Monster High / базова Елізабет Страх камера мотор купити ляльку Еліссабет базову в магазині Лялечки\nГоловна » Monster High серії » Елізабет серія Страх, Камера, Мотор!\nЛялька Elissabat Monster High Frights, Camera, Action!\nМодель: Monster High Frights, Camera, Action Elissabat\nОпис Відгуки (2) Схожі (7)\nБазова лялька Елізабет з'явилася в серії Страх Камера Мотор і просто очаровашка! Шикарний подарунок: в ній поєднання готичного стилю і жіночності. Одержувач ляльки Elissabat Monster High Frights, Camera, Action оцінить такий подарунок!\nСтильні учениці школи Монстр Хай в новій серії «Frights, Camera, Action» збираються шукати її - королеву вампірів! Елізабет раніше ховалася під маскою актриси, щоб лорд Стокер її не впізнав. Всі учениці школи Монстр Хай чудово впораються із захоплюючими пригодами, адже в цьому їм допоможуть підказки від Елізабет. Готична красуня надихне їх на подвиги! Розглянемо докладніше її образ і яскраві відмінності.\nОпис наряду ляльки Elissabat Monster High Frights Camera Action\nУ серії «Страх, Камера, Мотор» учениця школи Монстр Хай Елізабет представлена в похмурому готичному стилі, що повністю передає атмосферу події. На неї надягли чорно-фіолетове старовинне плаття. Корсетная його частина більш приталена завдяки бузкової шнурівці. Шия тут закрита. Рукава середньої довжини покриті вінтажними візерунками, в кінці оброблені прозорим мереживом. Пухнаста спідниця фіолетового кольору дуже до лиця істинної королеві. Нижня її чорна частина практично прозора, багатошарова. Що сказати про взуття Елізабетв серії Страх Камера Мотор? Її функції виконують височенні ботфорти в чорному кольорі. Вони на платформі, рельєфні і стильні, практично досягають колін.\nВолосся в серії Страх камера Мотор у ляльки Елізабет ідеально вирівняні, вони насиченого фіолетового кольору зі світло-бузковими прядками. Виробники зробили красуні густу рівну чубок. Вечірній макіяж дуже до лиця Елізабет. Її бузково-рожеві очі виділені густими чорними тінями, а також ніжно-ліловими. На її темних губах проглядаються гострі білі ікла. Бліда шкіра красуні на тлі таких колірних контрастів виглядає дуже привабливо.\nАксесуари базової ляльки Монстр хай Елізабет Страх Камера Мотор\nУ вушках красуні ляльки Monster High Elissabat в серії Frights Camera можна побачити маленькі бузкові сережки. Такого ж кольору на її лівій руці і браслет. Найяскравіший аутфіт ляльки - це «Срібний кіготь». Його вручать Елізабет на коронації, яка поєднується з першим показом фільму.\nХарактеристики ляльки базова Еліссабет страх Камера\nлялечка продається в сірій стандартній упаковці разом з усіма аксесуарами, а так само в комплекті можна знайти модну гребінець, міцну чорну підставку і маленький фіолетовий труну, на передній кришці якого нанесена фотографія самої винуватиці торжества, її персональний щоденник;\nбрендовий лялька має шарнірні руки, ноги, тому дуже сподобається вашій доньці;\n100% оригінальна, якісна, міцна і стильна;\nпри виробництві ляльки були використані максимально безпечні матеріали.\nЧарівна лялька неодмінно сподобається дитині і відмінно увіллється в колектив уже наявних ляльок. Купити базову Елізабет серії Страх Камера в нашому інтернет-магазині не складе труднощів. Замовляйте лялечку зараз!\nПозитивних емоцій і приємних покупок!\nВайперіна Горгон серія Страх, Камера, Мотор\nЛагуна Блу серія Страх, Камера, Мотор!\nКлодін Вульф серія Страх, Камера, Мотор!\nЛялька Елізабет серії Шкільний ярмарок\nЛялька Хоулін Хаулін Вульф серії Шкільний ярмарок\nМітки: Монстр Хай, Елізабет, Страх Камера Мотор !, Monster High, Frights, Camera, Action! Elissabat\n11 квітня 2022 13:22:11 #\nЗдравствуйте!На данный момент можно приобрести?Напишите на почту по возможности.\n30 листопад 2014 01:10:46 #\nКуклу я хочу купити вона мені дуже сподоболась!!!!!!!


Як музика впливає на наш мозок і нервову систему. Частина п’ята | Школа вокала Муза\nЯк музика впливає на наш мозок і нервову систему. Частина п’ята\nЦілюща здатність музики на прикладі людей, які перенесли інсульт\nЗ минулих статей, розміщених на сайті школи вокалу Муза, ми дізналися, як різна музика впливає на наш мозок, тіло, властивості характеру. З усього написаного, можна впевнено робити висновок: вплив музики на наш організм величезне! А чи здатна вона допомогти нам впоратися з недугами?\nЦим питанням зайнялися американські вчені. І так як в даній серії статей наша вокальна школа намагається розібратися про вплив музики саме на роботу мозку, ми вивчимо дані про здатність класичних музичних творів допомогти людям з порушенням мозкової діяльності – жертвам інсульту.\nРезультати описаного нижче дослідження були опубліковані на інформаційному порталі Американської асоціації трудотерапії.\nВ експерименті взяли участь шістнадцять пацієнтів, які перенесли інсульт правої півкулі мозку. Вивчався вплив на здатність зосереджувати увагу і активувати візуальне сприйняття таких зовнішніх факторів як:\n* білий шум,\n* класична музика,\n* повна тиша.\nОтримані результати вчені фіксували за допомогою спеціальної візуально-аналогової шкали (ВАШ), яка зазвичай використовується, щоб визначати ступінь інтенсивності больових відчуттів.\nСпочатку, очікувалося, що здатність до візуалізації і концентрації уваги буде більшою, при знаходженні учасників експерименту в тиші. Але з’ясувалося, що кращі результати були отримані при звучанні класичної музики. Музичні твори активували роботу ділянок мозку, що відповідають за візуальну пам’ять і концентрацію уваги.\nКласична музика має реабілітаційні властивості.\nСаме тому уроки вокалу рекомендуються дітям і дорослим, які мають порушення з концентрацією уваги, пам’яттю, мовою.\nчетвер березень 4th, 2021


Як і коли з’явилась назва “Україна”. Інтерв'ю з істориком Ярославом Грицаком — Локальна історія\nЯк з’явилась назва “Україна” і що вона означає? Чи має історичне підґрунтя ідея про перейменування на “Україну-Русь”?\nПрофесор Ярослав Грицак розповідає про те, як формувався конструкт української нації. Тези із його нової книжки "Подолати минуле: глобальна історія України", презентація якої відбудеться 19 вересня у Львові.\nТакож ви почуєте, хто вперше назвав себе “українцем”, чи існувала єдина давньоруська мова, яка різниця між Малою і Великою Руссю та як русини Галичини стали українцями.\n– Пане Ярославе, доброго дня! Дякую, що ви з нами.\n– Мені приємно, дякую, що мене запросили.\n– Вже кілька тижнів інформаційний простір українського суспільства збурює ідея перейменувати нашу державу на “Україну-Русь”, яка з легкої руки деяких високопосадовців легко ввійшла в наше суспільство. Плюс до того додається тема Великого герба і т. д.\nОбкладинка першого видання "України-Руси" Михайла Грушевського Фото: uk.wikipedia.org\nОбкладинка першого видання "України-Руси" Михайла Грушевського\n– Підґрунтя має, безперечно. З тим, що ця ідея пробує встановити зв'язок між Руссю і Україною. Зв'язок є, питання – який саме? Можемо сказати, коли цей зв'язок виникає, він формується в кінці ХІХ століття. Першим вжив термін “Русь-Україна” чи “русько-український” Іван Гушалевич, принаймні так стверджує Іван Франко в середині ХІХ ст. Різні дискусії, хто після нього – Барвінський, Грушевський своєю “Історією України-Руси” закріпив цей процес. Можна й так думати, що Русь-Україна – такий термін.\nЗ іншого боку, є рішуче несприйняття терміна “Україна”, якщо читаєте “Історію Русів”“Історія Русів” – анонімна праця про розвиток України від княжих часів до 1769 року. Трактат був популярним серед українських інтелектуалів початку XIX століття, зокрема учасників Кирило-Мефодіївського братства. У Російській імперії і СРСР твір вважали шкідливим., там про це виразно написано, що це назва штучна, нав'язана поляками. Це дуже цікава для істориків дискусія. Про це можна писати книжку, й не одну. Але я не бачу, як це накладається на політику.\n– А чи є в цій тезі якась логіка з тієї точки зору, що ми зараз часто відмовляємося від Русі?\n– Інше питання. Давайте буду пробувати перейти на наукові категорії, щоб мене не запідозрили, що я зараз теж займаюсь популізмом. В науковій категорії це означає питання ідентичностей і де шукати їхнє коріння. Ми живемо в світі націй, головна організація світу називається не організацією об’єднаних республік чи імперій, а Організацією Об'єднаних Націй. Нація – нормативна категорія. І кожна нація має свою назву, кожна нація пробує цю назву унормувати.\nБенедикт Андерсон (1936-2015) - американський політолог, історик і синолог Фото: uk.wikipedia.org\nБенедикт Андерсон (1936-2015) - американський політолог, історик і синолог\n– Давайте спробуємо йти ad fonts – від джерел. Коли ми говоримо про середньовіччя, про нашу княжу епоху, ми говоримо про паралельне згадування на різних рівнях обох назв – Русь і Україна. Але почнімо з “України”, це важливіша для нас дефініція. Традиційно, зі школи “Україна” для нас – це 1187 рік, переяславський князь, окраїна. Що цей термін “Україна” позначав – чи це була окраїна, чи це було щось інше?\nОбкладинка книги до "Історії закону Мерфі", автор Нік Спарк Фото: uk.wikipedia.org\nОбкладинка книги до "Історії закону Мерфі", автор Нік Спарк\n– Я з цього починаю свою книжку. Закон Мерфі – найбільші помилки є завше на першій сторінці. Якщо розгорнути більшість книжок з історії України, то там читаєш першим речення, що “Україна” означає “окраїна”. І це помилка. Помилка не в тому, що “Україна” не означає “окраїна”, а в тому що Україні приписують лише одну назву.\nМи знаємо, філологи це знають, філософи це знають, що є дуже мало слів, які мають лише одне значення, – а ми зводимо до одного значення. Термін “Україна” вживається у двох значеннях. Умовно кажучи, від дієслова “краяти”, вона може позначати і периферію, пограниччя і центр, країну. Залежно від того, хто говорить, хто пише і де він розташований. Якщо він в цій частині – для нього це країна. Якщо він поза цим, умовно кажучи, у Варшаві чи Москві – для нього це периферія.\nПерше значення “України” не є національне. Це так звана назва by default. Це спосіб сказати не кажучи. Найкращий приклад – це Deutschland. Чи хтось знає, що означає Deutschland? Старою німецькою мовою це означає “місцеві люди”, дослівно “ми тут живемо”. Так як мешканці Гуцульщини ніколи не кажуть “Карпати”, просто кажуть “гори”. Тому що люди самі себе не називають, у них нема потреби, вони й так знають, хто вони є.\nНімці ж не є німцями. Що означає “німці” – ті, що німі, нібито вони не вміють говорити. Насправді німцями колись називали не тільки німців, а всіх тих, що розмовляли германськими чи романськими мовами. Навіть французи могли бути німцями.\nМешканців Іспанії не називали іспанцями, вони були арагонцями, кастильцями. Їх називали іспанцями, коли їх наймали у війська і знали, що вони походять з півострова Іспанії, це латинська назва, збірна назва “іспанці”. Дуже важливо, коли це починають переймати. Але маємо правило, що коли ці спільноти переходять в нові спільноти, то ці назви не залишаються, вони часто міняють назву.\n– Нації, за вашою логікою, – це конструкт останніх двохсот років?\nІван Лисяк-Рудницький (1919-1984) - історик української суспільно-політичної думки Фото: uk.wikipedia.org\nІван Лисяк-Рудницький (1919-1984) - історик української суспільно-політичної думки\n– Я б сказав – 300-400 років. За останні двісті років нація виходить на перше місце, бо з'являється націоналізм, з цього виходить ціла ідеологія. Робиться така паралель пояснень, яку запропонував Іван Лисяк-РудницькийІван Лисяк-Рудницький (1919 – 1984) – один із найвідоміших українських істориків ХХ століття. Народився у Львові, з 1939 року мешкав закордоном. Викладав в університетах США та Канади. Написав понад 20 праць про ключові моменти української історії. . Він дуже мудрий і метафоричний, він каже, що треба робити категоричне відділення поняття народу і нації, етносу від нації. Народ існує сам по собі, як трава чи як хащі, він не вимагає зусиль, росте собі. А нація – це є газон чи сад, який косять. Він вимагає постійного догляду, він вимагає садівничих – істориків, політиків, філологів, літераторів, які займаються цим і надають йому певної форми. Навряд чи хтось буде називати Софійським чи Стрийським парком ліс, на основі якого він виріс. Те суспільство, яке ми називаємо не національним, я би радше назвав традиційним. В ньому ідентичності існують, але вони не є важливі. І здебільшого ознакою народу є те, що він знає, ким він не є, аж поки буде знати, ким він є.\n– Це перехід від дихотомії “свій-чужий” до власного усвідомлення.\n– Так. У випадку української історії цей перехід відбувається від кінця XV і триває до XVII ст. І ключовим елементом тут, хочемо ми цього чи ні, є козацтво, яке називає цю територію. Умовно кажучи, вживаючи певні паралелі, я жалію, що в українській мові немає артиклів, бо якби були артиклі, нам було б дуже легко цю різницю пояснити. Тому що англійською мовою “Україна” вживається і the Ukraine, і без артикля. В більшості випадків “the” означає певний регіон чогось більшого. І до 90-х років в англійській мові вживали “the Ukraine”, тому що вважали, що Україна була частиною Радянського Союзу, так само як Техас у США, це був наче регіон.\n– Але, водночас, цікава річ – ми говоримо про Україну залежно від точки погляду, але наскільки і коли дефініція “Україна” як позначення певної території створила етнонім “українець”?\n– Є праця дуже хорошої російської дослідниці Хорошкевич, яка пробувала прослідкувати вживання цього терміна. І, за її даними, першим назвав себе “українцем” козак Остап Захарів, який потрапив у російський полон. А це були часи походів Лжедмитрія на Москву. І коли Остапа запитали, ким він є, він сказав, що він українець. Можливо, і раніше були випадки. Україна була, але українці не згадуються. Це класичний випадок: у “Кобзарі” Шевченко жодного разу не вживає терміна “українець” чи “українка”, є багато “України”, а етноніма ще немає.\nКарло Звіринський, 1965 р., П. Грицик Фото: photo-lviv.in.ua\nТут, в Галичині, нормативним був термін “русини”, “руський”. І є дуже добрі спогади Карла ЗвіринськогоКарло Звіринський (1923 – 1997) – живописець, іконописець, графік, педагог. У 1960-80-х роках вів у Львові нелегальну мистецьку школу, яка мала значний вплив на світобачення відомих українських художників. Серед його учнів Стефанія Шабатура, Іван Марчук., відомого українського художника-модерніста, який народився у Старому Самборі у бідній сільській родині, які ми надрукували кілька років тому. Він пише важливе: у нього в селі рідко хто називав себе українцем, а в 1930-х роках рідко хто називав себе русином. Зміна сталася протягом 20 років.\nТа сама “Русь” може бути в Галичині і десь далеко біля Північного моря. І для людей немає особливої в тому проблеми, бо ніхто не має карт, ніхто не дивиться. І навіть якби мали карти, вони б не вміли це прочитати, їхня просторова уява дуже локальна.\n– Це така приватна батьківщина.\n– Так, може, трошки більше, ніж приватна батьківщина, бо це дуже вузький термін. Франко дуже добре писав: батьківщина – це частина твого майна, яке ти дістав від батька. Тому була батьківщина, а була материзна.\nЗверніть увагу, тут, на цій території, до середини XVII століття немає жодного університету. Як люди будуть розуміти і читати карти, хто буде вміти малювати карти? Ми ж не розуміємо, що перша мальована карта – це карта БопланаФранцузький інженер Гійом де Боплан уклав рукописну карту України у 1639 році. Вперше її видали через дев'ять років, у 1648-му.. І не тільки для цих територій, а й для Білорусі, і для Росії.\n"Загальний план Диких полів, простіше кажучи, Україна. З суміжними провінціями" ("Delineatio Generalis Camporum Desertorum vulgo Ukraina. Cum adjacentibus Provinciis"). Виконана у масштабі 1:1 800 000. Автор: Гійом Левассер де Боплан (1600-1673) Фото: likbez.org.ua\n"Загальний план Диких полів, простіше кажучи, Україна. З суміжними провінціями" ("Delineatio Generalis Camporum Desertorum vulgo Ukraina. Cum adjacentibus Provinciis"). Виконана у масштабі 1:1 800 000. Автор: Гійом Левассер де Боплан (1600-1673)\n– На Китай, мабуть.\n– Чому не Китай, ми про це не знаємо.\n– Зміна називництва, наскільки це був процес зовнішній чи внутрішній?\n– Це був процес внутрішній, але спровокований зовнішніми викликами. Дуже важливо, тому що треба чітко відповісти, хто ми є.\n– Якщо питання ідентифікації себе як українця – це не продукт ХІХ століття, то хто вперше почали себе називати українцями?\n– Я вже сказав – це козаки. Але є й інша версія, яку я знайшов в народній творчості. У думі про Северина Наливайка Повстання під проводом Северина Наливайка проти шляхти Речі Посполитої відбулося у 1594–1596 роках. згадуються Україна і українці одночасно. Треба думати, що ця дума постала вже після повстання Наливайка. Це сталося після повстання Хмельницького, після заснування козацької держави. Не просто з'являється термін “Україна”, а Україна звучить як Батьківщина, як Вітчизна.\n– Як мати.\n– Це що означає: що ти маєш певний обов'язок перед цією територією, ти її маєш захищати. Шаблею. Це найвища лояльність.\nDulce pro patria mori – солодко померти за батьківщину. Цей вираз з’являється й у Котляревського в “Енеїді”: Де общеє добро в упадку, забудь отця, забудь і матку, лети повинность ісправлять.\nЄ дослідження, які показують, як цей термін з'являється. З Італії переходить в Річ Посполиту і не зразу приживається, бо спершу “батьківщина” означає вузьку територію. А десь в XVI столітті цей термін починає пульсувати – і “батьківщиною” називають Річ Посполиту. У тому числі й козаки, бо вони вважають, що вони захисники Речі Посполитої, християнської цивілізації.\nІ дуже важливо, коли термін “батьківщина” з Речі Посполитої переходить на козацьку державу. Причому для них термін “Україна” як батьківщина не обмежується територією козацької держави. Вони вважають, що межі є тимчасові. Їхня уява значно ширша, в їхній уяві було від Сяну до Дону.\n– Звідки це в козаків взялося? Дуже часто пояснюють, що це творчість православних ієрархів, які намагалися вивести легітимізацію від княжих часів, показати козаків як спадкоємців наших князів, відповідно, десь ту територію промаркувати.\nСергій Плохій "Наливайкова віра" Фото: krytyka.com\nСергій Плохій "Наливайкова віра"\n– Найважливіша книжка, у якій про це розповідається, для мене – це книжка Сергія Плохія “Наливайкова віра”. Хоча вона є результатом дослідження цілої групи істориків. Так сталося, що вони зібрались всі в одному місці в один час – в Альбертському університеті. Це Франк Сисин, Зенон Когут і Сергій Плохій, який це найкраще підсумував.\nЦерква Рiздва Пресвятої Богородицi у с. Мшанець, 1762 р. Фото: uk.wikipedia.org\nЦерква Рiздва Пресвятої Богородицi у с. Мшанець, 1762 р.\n– Так, і допомагає Йову Борецькому стати митрополитом.\n– І в цих категоріях починає формуватись поняття “Україна”. Тобто назва козацької території переходить у назву держави. Причому вона не витискає назву “Русь”, вона існує паралельно.\nЯкщо “Україна” – це назва by default, то всю історію України коротко можна описати – про те, як вона втрачає артикль the і стає просто Ukraine. Або у випадку слов’янських мов, коли стається перехід з “на” Україні у – “в” Україні. Це дуже важливий перехід. Бо маркується перехід території України by default в національну територію. До якої маємо святий обов'язок, найвищу лояльність. Ця батьківщина є національна, і ця батьківщина є Україна.\n– Slavia Orthodoxa.\n– Більш-менш Slavia Orthodoxa. Ми повинні пам'ятати, що терміни проживають еволюцію. Ми не конче знаємо, що він означає з самого початку. Є велика дискусія: що є Русь. Є дуже багато теорій про це.\n– Те, що каже Олексій Толочко.\nОмелян Пріцак (1919-2006) - американський науковець українського походження, філолог, сходознавець, історик Фото: uk.wikipedia.org\nОмелян Пріцак (1919-2006) - американський науковець українського походження, філолог, сходознавець, історик\n– Так, це те, що й Арістов каже, але ця теза доволі стара. Бо насправді першим цю тезу чітко оформив Омелян Пріцак. Хоча в нього трошки інакше, бо ми вважаємо, що ця Русь йшла з півночі на південь...\n– А він вважає, що Русь йшла зі сходу через хазарів.\n– Перш за все, це є назва племені, яка, між іншим, не є їхньою самоназвою, їх хтось так назвав. Ми навіть не знаємо, як вони самі себе називали. Бо всі терміни – вікінги, нормани, варяги – це зовнішні назви. Вони прийшли сюди, і ми їх знаємо як Русь. І в той момент, коли ця, умовно кажучи, торгово-військова компанія перетворилась в державу і дала назву цій державі, ця держава проіснувала більш-менш 200 років, а потім розпадається.\nВідбувається еволюція – Русь як політичний термін за відсутності держави стає назвою Православної церкви. Сказати “я – руський” означає, що я не мусульманин, не іудей, не католик. А сказати, хто ти є, то виникає проблема.\n“Русь” – дуже загальне означення. І це є правило, бо традиційні суспільства, про які я кажу, переважно вивчають насамперед на релігійних термінах. Бо релігія там найважливіша. Питання – коли релігійної ідентичності вже не вистачає, коли треба сказати не хто ми не є, а хто ми є.\n– Коли в нашому випадку таке було? Коли цієї “Русі” бракнуло? XVII століття?\n– Більш-менш. Це процес дуже довгий. Друга половина ХІХ століття, коли чітко починаємо розрізняти, що Україна і Русь – це різні поняття. Тому що ще на початку ХІХ століття, коли пишеться Граматика руської мови, одна з цих граматик, котра вийшла, до речі, у Львові, включає також і білорусів. Там йдеться, що руські – це і не поляки, і не московити.\n– А чи можемо ми сказати, що на певному етапі ми відмовилися від цієї руської спадщини? Відмовилися бути домінантом?\n– Інакше скажу. У нас до середини ХІХ століття головний міф, який функціонує, – це козацький міф. Не на цій території, хоча і тут теж. Інтеграція руського міфу відбувається пізніше. Тут ключова роль Грушевського. Він впроваджує Русь як легітимну частину нашої історії. Він проводить Русь як державу, як політичну спільноту, а не релігійну.\n– Але ж Головна руська рада теж апелювала до Королівства Русі, до Данила...\n– Але до Галицького князівства, а не до Київської Русі.\n– Ще більше хаосу до цієї термінологічної плутанини вносить поява в ранньомодерному часі термінів “Велика Русь”, “Мала Русь”. Зараз цю “Малу Русь” і сучасну інтерпретацію як малороси ми сприймаємо винятково з негативною конотацією. А наскільки це має історичне підґрунтя?\n– Первісно це мало позитивну конотацію. Бути малим – було перевагою. Не в тому сенсі, що мале красиве, а в тому сенсі, що це є грецька традиція, яка виводиться з грецької колонізації. Називали малим осередок, навколо якого розширювалась ойкумена, ядро, центр цивілізації, звідки все виникає. Бо первісно була Мала Греція, Пелопоннеський півострів, а Велика Греція – це Італія, на яку вона поширювала свою територію.\n– На початку тої магістралі часом хтось говорить про єдину давньоруську мову як спільність, з якої це все виникло.\n– Я не бачив жодного серйозного філолога, який би сказав, що ця мова існувала.\n– Радянський Союз про це говорив.\n– Але тут про ідеологічний конструкт йдеться.\nЄ таке враження, що в старі часи була одна мова, як зараз. Насправді в ті часи ситуація умовно описується терміном “диглосія” чи “триглосія”, одночасно функціонують кілька мов. Це не є мови взаємовиключні, це мови, що вживаються в різних випадках. Однією мовою ти молишся в церкві, другою – розмовляєш з рівними собі, третьою – розмовляєш з рабом чи кріпаком. І залежно від того, в якій ситуації ти опиняєшся, ти тією мовою себе називаєш.\nВ старі часи ситуація умовно описується терміном “диглосія” чи “триглосія”, одночасно функціонують кілька мов. Однією мовою ти молишся в церкві, другою – розмовляєш з рівними собі, третьою – розмовляєш з рабом чи кріпаком.\nЙдеться про ситуацію триглосії або багатоглосії, що різні мови функціонують на різних рівнях. Ідея є, що нібито була давньоруська мова, якою могли спілкуватися всі, так звана “койне”, як в Греції була.\n– Від князя до смерда.\n– Так. Але ми не бачимо існування такої мови. Ми бачимо, що існує церковнослов'янська мова, хоча це назва видумана, бо це староболгарська або старомакедонська мова – це мова, яку знали Кирило і Мефодій, якою вони переклали ці тексти і таким чином ця мова стала священною. Що ми знаємо чітко – що існують діалекти. Коли хтось переписує і не знає цієї мови, він робить характерні помилки, і на основі цих помилок можемо собі уявити, якою мовою розмовляють.\n– Кличний відмінок на графіті у Софії.\nГрафіті, знайдені в Софії Київській Фото: orthodoxy.org.ua\nГрафіті, знайдені в Софії Київській\n– Не Володимир, а Владімір. Кличний відмінок. І тому маємо різні редакції церковнослов'янської мови – українська, російська, болгарська. Це не різні мови, а редакції. Вони творяться ніби свідомо і показують, як розмовляли території. І коли ти дивишся на цю карту, ти бачиш, що не існувало однієї мови, існували різні вернакуляри чи діалекти. Кожна територія мала вернакуляр.\nІснувала священна церковна мова, сакральна, як арабська у мусульманському світі, латинська – у католицькому світі. Існували діалекти мови, і за якийсь час виникає руська мова – умовно кажучи, мова службова, мова діловодства, яка має тенденції перерости в літературну мову, а згодом її називають “простою” мовою.\nПісля того як розпадається Русь Київська, вона домінує в Литві. Що таке “проста” мова – досі є дискусія у істориків. Але це не означає, що всі володіли руською мовою, володіла певна верства, яка вміла писати.\n– Яка мала певні потреби з кимось комунікувати.\n– Це такий самий хаос, як із назвами. Модерність такого не терпить. Це багатство, різноманіття мусить зникнути, коли приходить модерний світ.\n– Або це потенційно найпривабливіший діалект.\n– Бо коли мова починає формуватися? Коли з'являється граматика, синтаксис, інші речі. Так само, як карти для уяви.\n– І коли ця річ починає використовуватись для державних потреб.\n– Мій улюблений епізод – це дискусія в Науковому товаристві Тараса Шевченка наприкінці ХІХ – на початку ХХ століття: як писати зворотне дієслово українською мовою – “я миюся” чи “я сі мию”. Кожен варіант є добрий, бо означає певний процес...\n– І базований на певному діалекті.\n– Так. Але літературна мова того не терпить, вона мусить зберегти одну норму. Врешті вирішили, що літературною мовою “я миюся”, а діалектно – “я сі мию”.\nДе відбувається націоналізація? Два місця – школа та армія\n– Коли рутени, чи русини, стали українцями? Коли вони почали себе так називати?\n– Це не є процес, треба сказати, хто і коли почав себе так називати.\n– Чи цей процес самоідентифікації себе як українців збігся в часі з ідентифікацією себе як частини ширшої уявної нації?\n– Перші, хто з'являється, – це люди, які відчувають найбільшу потребу. Тому що їх найбільше запитують, або тому що вони перед викликом. Як правило, це еліта. Тут це технічний термін, не особливий статус. Еліта – це переважно люди, які живуть з праці свого мозку. Найперше виникає Головна руська рада, Руська Трійця, Шашкевич, Головацький... Я в книжці “Біографія Франка” це пояснюю, коли Франко перестає бути русином і стає українцем.\n– І як це стається?\n– Це стається тому, що приїжджає Драгоманов і каже: слухайте, ви українці, не русини. Він каже: знаєте, зараз є модерність, є Європа, ви не можете далі такими бути. Бути русином – це означає не бути європейцем, не бути сучасним. Формула Драгоманова, він її видумує, що за обставинами України, де більшість селян є українцями, а більшість українців є селянами, кожен свідомий українець має бути соціалістом, а кожен соціаліст має бути українцем. Це було прилучення до ідеї великого прогресу.\nКнига Ярослава Грицака "Пророк у своїй вітчизні. Франко та його спільнота" Фото: goodreads.com\nКнига Ярослава Грицака "Пророк у своїй вітчизні. Франко та його спільнота"\n– Це історична легітимізація, певною мірою.\n– Так. Але чому це важливо. Як називали себе в руському суспільстві? Дуже просто – це біблійні назви з Нового Завіту. Ярослава нема у Новому Завіті. Є Михайло, є Іван. Чому кажуть “нація Іванів”? Бо є кілька релігійних свят протягом року. Називаються за святим, коли народився – таке ім'я маєш.\n– Як це рустикальне суспільство, яке до того було наскрізь релігійним, могли охопити такі тенденції?\n– Священники з'являються, і це не просто священники, вони австрійські. Умовно кажучи, греко-католицькі, але виховані в просвітницькій школі. Що є обов'язком священника? Не просто відправляти служби, а дбати про добробут, щоб селяни правильно садили, щоб діти були нагодовані. Австрійська імперія трактує священника як чиновника, він має певну відповідальність.\nМені найбільше подобається, як з'являються на цій території імена Галина або Наталя. Не повірите – з галицьких Січових стрільців, що повернулись з Великої України у 1918-1919 рр. Є прекрасний спогад однієї вчительки, дай Бог їй років життя, вона в “Політехніці” працювала. Вона розповідає, чому її назвали Галиною. Бо її батько повернувся з Великої України після поразки змагань і вони з матір'ю домовилися біля церкви святого Юра, сидячи на лавці, обговорили шлюбну умову: якщо першою народиться донька, ім'я мусить мати Галина, бо він це ім'я почув на Східній Україні. Що це означає? Він українізується і стає частиною уявної спільноти, бо він багато їздив.\nКлючову роль мав 1914 рік. Бо ті селяни, які жили в локальних спільнотах, відкривали нові простори, ставали малими колумбами. Для українців з Полтавщини, для селян було великим відкриттям, що у Львові розмовляють не німецькою мовою, а мовою, яку вони розуміють. Зі спогадів Куліша: дві речі, за якими найбільше шукали солдати-українці російської армії у Львові, – це горілка і “Кобзар”.\n– А автором цього конструкту була еліта, інтелігенція ХІХ століття?\n– ХІХ століття – це важливо. Але його не було б без козацької доби. Вони всі покликаються до козацької доби. Якщо говорити про націю як конструкцію блоків, більшість блоків виникає вже тоді. Тільки що вони роблять – ці блоки переконструйовують. Менше з Русі, блоки з Русі вкінці додають. Добивають вершок – не просто Україна, а Україна-Русь. Але старт – це XVI-XVII століття, козацька Україна.\n– Чи правильно вас розумію, що Русь у нашому випадку – це є конструкт традиційного суспільства, який віджив себе станом на ХІХ століття, а Україна – це модерне поняття?\n– Я би інакше сказав: це два різні агрегатні стани – як вода і лід.\n– Але цей лід України не міг би бути без води Русі?\n– Так. Інакше скажу: Русь – це є гусениця, а Україна – метелик. Між ними є зв'язок, але гусениця літати не вміє. Гусениця, щоб полетіти, має перейти в інший стан. Дуже важливо, в концепції Русі, цієї гусениці, не могла існувати концепція нації. З різних причин.\n– Зараз цю личинку намагається навчити літати сучасна російська держава, зокрема Путін. Наскільки це можливо?\n– Я все це розповідаю в рамках однієї теорії. Я не знаю, чи ця теорія правдива, зрештою, жодна теорія не є правильна до кінця. Але, як добре сказав колись єврей з Коломиї, цей вислів цитує Чеслав Мілош: коли двоє сперечаються і хтось має 55% рації – то це дуже добре; якщо 60% – прекрасно; якщо 70% – це майже геній; але якщо 100% – він останній лайдак, злочинець і обманщик. Тому що ніхто 100% правди мати не може.\nТеорія модернізації на межі 60-70%, але вона пояснює краще, ніж ті, хто цієї теорії не бере. Що стається з ключовим терміном “модернізація”? Модернізація – це про суб’єктність. Ти або модернізуєшся, або вмираєш. Модернізація означає багато речей, зокрема воєнні, технологічні переваги. Це дуже чітко зрозуміло, коли дивишся – часто суспільство модернізується, тому що є виклик зовнішній, загроза.\n– Ні в ХІХ столітті, ні в ХХ.\n– Жодного разу не вдалася. Можливо, Петру І. Це була перша спроба, а далі реформи нікому не вдавалися. Особливо Єльцинські. І цю поразку модернізації Путін назвав не поразкою: мовляв, ми просто інша цивілізація, у нас інший шлях, нас це не стосується, ми маємо окремий шлях – Sonderweg. Як колись німці казали з Гітлером – у нас інший шлях, третій шлях. Але він не існує, третій шлях веде в третій світ. Путін чітко знає, що йому модернізація не вдалася.\nВаші читачі, слухачі, мабуть, знають, що коли Медведєв був при владі, “модернізація” була ключовим словом. Багато на Заході повірили, Меркель повірила, мовляв, нарешті Росія ліберальна. Зараз уже ніхто цього терміна не вживає.\nЄ дві стратегії, якщо можна так сказати, бо моя книжка називається “Подолання історії”, що багатьом не сподобається. Ти маєш змінити траєкторію руху, в якому ти зараз перебуваєш.\n– І траєкторію впливів.\n– Так. Хтось з російських ліберальних істориків сказав гарну метафору про Росію: Росія нагадує йому позашляховик, який їде по болоті, по російському бездоріжжю, переднє скло повністю заляпане болотом, нічого не видно, єдине, що видно, – це дзеркало заднього виду. І Росія весь час заглядає назад, це їхній єдиний шлях – переписування історії.\n– А Україна зараз є на цьому шляху?\n– Я вважаю, що так. І я вважаю, що інтерес до історії є частиною цього. Бо ми хочемо зараз трошки іншої історії. Ми розуміємо неадекватність тої історії, що нам викладають у школах. Вона цікава, але чи ми їй віримо до кінця?\n– І треба мати на увазі, що є скло заднього виду.\n– Очевидно, бо найвдаліші випадки модернізації – коли традицію вдається поєднувати з сучасністю. Ми не відмовляємося від традиції, але ми беремо ті елементи, які вважаємо сильними, на яких можна щось будувати. Та це не означає, що все, що було у нас, є позитивне.\n– І є речі, які від нас не залежать.\n– Бо ми маємо низьку суб'єктність. Я про це пишу в книжці. Є порівняльні дослідження національних рухів в Російській імперії під час революції 1917 року. І на підставі цих досліджень можемо сказати, що литовський національний рух був набагато слабшим за український, але Литва стала незалежною, а Україна не стала. Чому? Погана геополітика, ми стали жертвами геополітики.\n– Дай Бог, пане Ярославе, сподіваюся, що з вашою допомогою, з вашою візією ми будемо долати цю історію. І, що важливо, суспільство буде розуміти, як ми її долаємо і для чого ми її долаємо.\n– Ну, я сподіваюся, що мене будуть бити, може, і заслужено. Як казав мені мій старший колега, хоча я і сам вже немолодий: ти відкриваєш банку з черв'яками. Але я вважаю: найгірше, що може статися з моєю історією, – що її або взагалі не приймуть, або сприймуть як стопроцентну Біблію. Найбільша моя амбіція – щоб ця книжка викликала певні дискусії. І найбільшим моїм покаранням, що я затратив даремно час, був би узагалі брак дискусій навколо цих тез.


Як видалити непотрібні процеси |ЯкПросто\nЯк видалити грибок на стіні\nЯк припинити відносини з одруженим чоловіком\nЯк розблокувати банер\nЯк перемістити сайт\nЯк зняти пароль користувача\nЯк зробити прес для винограду\nВ операційній системі Windows працюють багато служб, зазвичай не потрібні користувачу і викликають зайву завантаження системи. Процеси таких служб доцільно видалити, а служби відключити.\nОптимізація операційної системи Windows особливо стане в нагоді тим, хто працює на досить «повільних» машинах. Видалення служб дозволяє не тільки підняти продуктивність системи, а й підвищити безпеку при роботі в мережі інтернет.\nДля відключення невикористовуваних служб в операційній системі Windows XP відкрийте: Пуск — Панель управління — Адміністрування — Служби. Процес відключення такий: виберіть підлягає відключенню службу, двічі клікніть її мишкою. Відкриється вікно, в ньому натисніть кнопку «Стоп». Після зупинки служби змініть тип її запуску, вибравши в меню варіант «Вимкнути».\nВимкніть наступні служби: Автоматичне оновлення (Automatic Updates) — має сенс відключити, якщо ви оновлюєте операційну систему вручну. Оглядач комп’ютерів (Computer Browser) — відключите, якщо ваш комп’ютер не підключений до локальної мережі.\nТак само має сенс відключити: Telnet — якщо не користуєтеся ним. Бездротова настройка — якщо немає бездротових пристроїв. Вторинний вхід в систему. Оповіщувач. Сервер. Служба часу. Видалений реєстр. Центр забезпечення безпеки — він нічого не захищає, але часом дуже набридає своїми повідомленнями. Якщо користуєтеся стороннім брандмауером, відключіть службу брандмауера Windows.\nВідключення невикористовуваних служб в операційній системі Windows 7 проводиться схожим способом. Відкрийте: Пуск — Панель управління — Адміністрування — Служби. Виберіть і вимкніть непотрібні служби. На додаток до перерахованих для XP на Windows 7 можна відключити наступні служби: служба реєстрації помилок Windows, служба віддалених робочих столів, служба введення планшетного ПК, служба повідомлення про системні події, служба «Батьківський контроль», служба загальних мережевих ресурсів програвача Windows Media, служба планувальника Windows Media Center, служба ресивера Windows Media Center, служба «Факс», біометрична служба Windows, служба «Смарт-карта», служба медіапріставкі Windows Media Center.\nВідключаючи ту чи іншу службу, уважно читайте її опис — можливо, у вашому випадку ця служба потрібна. При необхідності відключену службу знову можна включити.