Горбатюк ТетянаЗагибель богів 3 квітня 2021 р.\nПриваблива Ніколь та харизматичний Мирослав у той вечір були пристрасно захоплені один одним. Їх неймовірно тягнуло втекти від галасливої компанії однолітків в одну з пустих авдиторій, щоби піддатися найпалкішим бажанням молодих тіл.\n— Ти мене кохаєш? – грайливо спитала дівчина.\n— Годі тобі, а то ти не знаєш, — відповів збуджений хлопець та поцілував об’єкт своєї мрії. Коли Мирослав почав знімати одяг із коханої, Ніколь раптом відчула під собою хрускіт на викладацькому столі.\n— Ой, ми щось розтрощили на столі в кабінеті історії, — посміхнулася дівчина. — Оце прєпод засмутиться.\n— Пусте, на чому ми зупинилися, — навіть не повів бровою хлопець.\nАж раптом Ніколь заклякла та впилася очима в одну точку. Мирослав занервував.\n— Тссс! Мені щось почулося. Послухай.\n— Хтось підглядає? Та ми ж закрили двері. Нема нікого, – відповів молодик та озирнувся.\n— Ні, не там. Щось знаходиться прямо за моєю спиною. Боже, в мене дрижаки, — з округлими очима мовила перелякана дівчина.\nТільки-но Мирослав відкрив рота, аби запевнити Ніколь, що їй почулося, як закохані обидва почули тихе шипіння.\n— Це хтось приколюється. Зараз ввімкну світло, а то в темряві лячно трохи, — заспокоїв Славко.\nМирослав потягнувся до вимикача, але зупинився, бо побачив, як у кутку кімнати сиділа якась істота з чорними очима. Із вікна, закритого жалюзі, ледь проникало світло місяця, яке підсвічувало темну постать начебто чоловіка. Ніколь теж розвернулася і остовпіла.\nТим часом істота повільно наближалася до дівчини й схопила її за ноги. Від того льодяного й міцного дотику по тілу розтікся страшний біль. Мирослав вийшов із заціпеніння та підбіг на порятунок. Але тільки-но він потягнувся до нападника, як той витягнув щось довге, схоже на меч, та відсік йому руку. А потім лезом накреслив щось на лобі хлопця. Кривавий потік залив обличчя юнака, і той упав. А підлога поступово забарвлювалася в багряний колір.\nНіколь голосно закричала. Таємничий чоловік знову повернувся до дівчини і злим хижим поглядом гіпнотизував її, мов козу перед закланням. Вона не могла поворухнутися, а постать тим часом змахнула рукою, тіло дівчини почало левітувати, а з-під столу майбутньої жертви вилетіли цвяхи і прибили її руки до стелі. Тоді відкрилася кватирка, і залетіла зграя воронів. Птахи із червоними очима напали на дівчину, видзьобали її очі, розірвали сукню та залишили всюди якісь знаки.\nЗадоволена істота зникла.\nКупка студентів із факультету фізичного виховання, яка вночі вдерлася до університету завдяки заздалегідь вкраденим ключам, розважалася в лекційному кабінеті. Коли на вулиці стояв лютий мороз, у стінах рідного ВиШу було тепло й затишно. А невеличке порушення закону надавало відчуття адреналіну, якого потребували двадцятирічні хлопці й дівчата після розпитого коньяку.\nПро компанію однолітків інші студенти пліткували таке:\n«Ніколь та Мирослав – пара, яка зародилася під час навчання. То були найгарніші студенти курсу. Їхня любов викликала захват і заздрість в багатьох людей.\nІнка – типова дівчина-хуліганка. Могла безсоромно підколоти будь-кого, хто їй не подобався. Та й стусана дати, якщо треба. Адже вага в 90 кілограмів давала перевагу дівчині над багатьма суперниками.\nМакс – той, кого називають ботанік. Брюнет із невиразною зовнішністю в окулярах. Захоплювався комп’ютерами. Мав погані спортивні показники, але чудове знання теорії.\nХристина – білявка з завжди бездоганно нафарбованим обличчям, кокетливою посмішкою та здатністю отримувати добрі бали без зусиль.\nІванка – сором’язлива руда дівчина із веснянками. Але відмінною спортивною формою. Була невидимкою в групі.\nЯрина – найздібніша студентка на курсі. Та не дуже симпатична брюнетка з мужикуватою ходою, контактними лінзами, але довгими й спритними ногами.\nЖеня й Денис – рідні брати з різницею в рік, у школі навчалися в одному класі. В універ також пішли разом в одну групу. Але дружба між ними була умовна, більше сварок».\nОдин із трохи підпитих товаришів, Микола, виявив бажання знайти закоханих голубків. Бо ті надто довго розважаються наодинці.\n— То пішли покличемо, мабуть, пора вже збиратися, щоб охоронець нас не засік, — сказала Христина.\nІнші п’ятеро веселих студентів кивнули в знак згоди. Але продовжували вальяжно палити цигарки та розливати принесений алкоголь. Тож Микола та Христя пішли на пошуки друзів удвох.\n— Тобі не здається, що на другому поверсі якось морозно, — сказала студентка.\n— Є таке. Аж занадто. А ще дивно, що дуже тихо. Невже вони ще не скінчили любощі? — здивувався Микола.\nВони посвітили ліхтариками смартфонів і неголосно покликали одногрупників, та марно. Тоді зателефонували. Десь поблизу пролунала пісня популярного гурту «Скай» і ще одна стандартна мелодія. Коли хлопець і дівчина підійшли до розчинених дверей кабінету історії і зайшли всередину, побачили на підлозі світло від телефонів їхніх зниклих. Але поблизу нікого не було видно.\n— О, а це що? Якісь дивні статуетки, свічки, черепи стоять в колі на столі. Один взагалі розбився, — мовив Микола, коли підняв його із підлоги.\n— Дідько, треба склеїти. А то Іван Іванович розізлиться, — відповіла Христя.\n— Тебе це хвилює? То й нехай старий дурень лютує, — в’їдливо посміхнувся юнак.\nМикола відчув, як йому на голову щось скрапнуло. Він підняв голову й присвітив ліхтариком.\n— Господи, Кріс, дивись!\nХристина перевела погляд на стелю й щосили закричала. На них дивилися вже не люди, а два пошматовані тіла із кривавими ранами. У чоловічого трупа не було руки і на лобі виднівся якийсь знак. А жіночий весь був у таких же символах, із зниклих очей стирчали гілки. Кінцівки прибиті цвяхами.\nМолоді люди настільки злякалися, що відразу побігли розказати іншим із компанії. Коли розповіли про знайдені тіла, студенти спочатку не повірили, але потім пішли перевірити і злякалися до мурах. Вони розуміли, що якщо повідомлять поліцію, підозрюватимуть саме їх. А кого ж іще? Будівля пустувала. А містичну складову ніхто не візьме до уваги, бо то фантастична версія. Тому усі дружно домовилися мовчати про побачене і щосили тікати звідти.\n— Ви ж там нічого не чіпали? — спитала найрозумніша з усіх Ярина, яка полюбляла детективи і трилери.\n— Та ні, телефони їхні не чіпали, ручки дверей теж, — відповів Микола.\nА Христя кивнула, але на емоціях паніки забула про дещо, покладене в сумку.\nПовернувшись додому, ніхто із семи друзів не міг заснути. А коли кліпав очима, то жах відразу поринав у свідомість, наче павукові пазурі. Тож зранку усі переписувалися з приводу пережитого. Вони боялися, що вбитих знайдуть і пов’яжуть смерть із ними. А одночасно сподівалися, що зараз багато хто пішов у відпустку, то, може, і не помітить так скоро трупи в кабінеті історії.\nЯрина створила чат із назвою «21 грудня» для обговорення усіх подальших подій. Після того, як шестеро контактів — Коля, Макс, Інка, Іванка, Женя та Денис — поділилися подробицями безсоння і страхом опинитися за ґратами, зрозуміли, що Христя єдина досі мовчить. На дзвінки також не відповідає.\nТож Ярина вирішила з’їздити до неї додому. Вона підійшла до дверей та постукала, ані звуку. Знову зателефонувала на сотовий. Мелодія прозвучала, але ніхто не брав трубку.\n— Спить чи що? Оце дає.\nВона взялася за ручку дверей. Ті виявились незамкнені. У квартирі Христини стояв безлад і лютий холод. Ярина пройшлася кімнатами. Нікого, бо ж сусідки Христі вже роз’їхалися по домівкам на зимові канікули. Але раптом у спальні пролунав якийсь звук. Дівчина обережно підійшла до джерела шурхоту і побачила найжахливішу сцену в житті, неначе голівудський горор утілився в реальність: від Христі майже нічого не залишилось. Вона лежала на підлозі у крові. Грудина була пробита наскрізь. Наче її проткнули, мов у давнину, списом. А голова дивним чином билася об ліжко, наче мозок у смертельно зраненому тілі ще досі працював.\nМайже мертва подруга відкрила скляні очі й сказала:\nПотім вона знову закрила повіки і завмерла. Цього разу назавжди.\nЗлякана Ярина прислухалася до дихання подруги, але не почула нічого, крім гупання власного серця в грудях. Коли вона піднялася, щоб піти, помітила на комоді біля ліжка невеличкий склеєний череп. Майнула жахлива думка про те, що тепер через оту поцуплену кістку з універу смерть Крісті пов’яжуть із вбивством Ніколь та Мирослава.\nПотім Ярина востаннє подивилася на подругу-мерця. Її затрусило. Але, вибігаючи із квартири, вона обачливо витерла можливі відбитки пальців. Потім якнайдалі відійшла від дому померлої, щоби повідомити в чаті друзям про зустріч. Писати про побачене не стала. Аби розказати наживо.\nПізніше шестеро друзів сиділи біля розпаленого багаття на пустирі та розмірковували вголос:\n— Тебе 100% міг бачити хтось із сусідів. Тож повідомить мєнтам, — вирішив Макс.\n— Ага, ось і все. Кінець нормальному життю, — підбила підсумки Іванка.\nКомпанія дев’яти друзів поступово танула, мов сніг при плюсовій температурі. Троє загадково загинуло.\nЯрина деталізувала побачене в квартирі Христі, адже мала ідеальну пам’ять. Вона розказала про велику рану на тілі, її незрозуміле передсмертне повідомлення та склеєні уламки черепа з історичного кабінету, які стояли на комоді біля ліжка.\n— Так, я бачив кістки ті кляті в універі. Вона їх забирала, мабуть. А я не помітив. Думав, вона забула, — пригадав Микола.\n— То ж що ми маємо. Два вбивства і одне самогубство. Чи все таки ні? Хто чи що погубив наших друзів? — сказала Інка.\n— А пам’ятаєте на тілі Мирослава та Ніколь були якісь знаки? А в Христі вони були? — втрутився Коля.\n— Гм, так, коли вона билася об дерев’яну панель ліжка, здається, на потилиці щось таке теж було, — із болем пригадала Ярина.\nДрузі вирішили пошукати той символ в інтернеті. Але через те, що фото в них не було, намагалися віднайти знак серед купи зображень у гуглі. Після півгодинного перегляду вони вже нічого не розуміли.\n— Стривайте, слово «пріношеніє» якою мовою? Може, старослов’янською? — згадав Макс. — У мене сестра філологиня, того й чув, що є така мова, від неї наша пішла.\n— Ага, розумник, Максе, шукаймо старослов’янські знаки, — похвалила товариша Ярина.\nЧерез пару секунд студенти нарешті побачили малюнок того самого символу, який був вишкрябаний на тілах убитих. То виявилась руна Перевернутого Древа світу, що символізувала Чорнобога, старослов’янського царя Наві, народженого з тіней та гріховних людських бажань. У давнину його ще називали Темновітом, Чорним змієм, адже той міг перетворюватися в різних тварин та птахів, а також керувати силами природи. Божество – то темна сторона людського єства, яка скерована на зло й ненависть. Щоб задобрити чорного князя, йому приносили криваві жертви на вівтар. Різдвом страшного бога слов’яни вважали ніч з 21 на 22 грудня.\nВолодар ночі за старослов’янськими міфами з’явився разом із братом Білобогом, який був наділений абсолютно протилежними силами – добром, чесністю, світлом. Разом вони існували для того, щоб урівноважувати Всесвіт.\n— Мабуть, я зрозумів, що до чого. Коли вчора Ніка та Славко ем-м-м піддавалися плотським утіхам, вони осквернили вівтар цього самого Чорнобога, пам’ятаєте, в кабінеті стояли в колі якісь тотеми й статуетки? А розбитий череп, може, якось вивільнив древній дух, — подав теорію Микола.\n— Друзі, учора ж якраз було 21 грудня, — зрозуміла Інка.\n— І що тепер, ми всі помремо? Станемо тими пріношеніями? — злякала всіх Іванка своїми думками.\nІ як тільки не переривали друзі інет, та нічого не знайшли про те, що старослов’янське божество може ожити і вбивати. А як його здолати – і взагалі. Мізерним шансом на порятунок стало денне світло, бо Чорнобог його начебто боїться.\nНа таємній раді вони вирішили поки що нічого не робити, адже, можливо, жертвоприношень більше не буде. А якщо раптом знову хтось помре, вони розіб’ють статуетку Чорнобога в універі. Іншого виходу поки що не вигадали.\nУ той же день увечері по новинам всюди показували про трагічну й загадкову загибель трьох студентів.\nНаступного дня усю компанію передбачувано викликали до відділку. Слідча Петренко ретельно допитувала молодих людей, чи були вони 21 грудня в універі, чи мали намір убити своїх друзів і таке інше. Питань багато – відповіді плуталися. Але усім довелося визнати, що вони були на місці злочину. Адже знайшлися свідки. Ярину біля будинку Христі теж бачили. Тож друзів очікувано закинули до слідчого ізолятору на період розслідування. Коли настала ніч, майже всі з тимчасово ув’язнених поснули, одна Ярина не могла стулити повіки. Адже страшну смерть Крісті пережила тільки вона одна.\nКоли Ярина, розбита втратою близької подруги, почала рюмсати, то відчула подих холодного вітру, неначе хтось поставив кондиціонер на 0 градусів. Тоді дівчина почула чиїсь важкі кроки і гуркіт, неначе хтось тягнув метал кахлем. Охоронець, який сонно схилив голову, сидів непорушно. Аж раптом повз нього промайнула тінь. А потім нізвідки з’явився вовк (а то було перевтілення Чорнобога), заричав і зосередив на дівчині увагу. Ярина завмерла і боялася навіть дихнути, адже чомусь була впевнена, що ґрати не захистять її від темних сил. Чорний вовк вишкірився, оббіг ізолятор і знову перетворився на тінь.\nДівчина озирнулася на всі боки, але нічого не видавало присутність древнього бога-вбивці. Та невдовзі усе навколо камери, в якій перебувала компанія, почало рухатися та гриміти: стільці, столи, наручники, лампи. Друзі перелякано прокинулися та вирячили очі. А під їхніми ногами стелився чорний туман.\n— Це, це Чорнобог прийшов за нами, — прошепотіла налякана до смерті Ярина. — Тепер він хоче помститися нам за руйнування вівтаря.\nРаптом ґрати заходили ходором, затрусилися — і замок поступово відкрився. Друзі вибігли на волю. Аж раптом озирнулися і побачили, що Макс залишився всередині клітки.\n— Максе, швидше, виходь, — крикнули всі одночасно.\nАле хлопець не озивався. А потім злетів вгору і, наче та примара, із налитими кров’ю очима полетів повітрям прямо на них. У хлопців і дівчат з’явилися дрижаки і пасмо сивого волосся від жаху. Вони кинулися вибивати двері виходу з відділку, чим тільки могли і, коли нарешті ті піддалися, щодуху втекли. А за дверима почувся вистріл. Охоронець прокинувся та від переляку вбив підсудного.\nУ голові Ярини майнула думка, що треба бігти туди, де все почалося: в універ. Але як? Там, мабуть, усе закрито й загороджено через поліцейських. Вона крикнула друзям рушати з нею. Недалеко пролунали звуки сирен поліції, але студенти щодуху мчали до місця злочину, неначе серійні вбивці.\n— Усе та проклята статуетка Чорнобога. Треба розбити її та вівтар, — захекано сказав Микола.\nКоли друзі пробігли два квартали, сили вже скінчалися. Але ВиШ був близько. Тож вони перелізли через огорожу і крадькома відкрили службовий вхід ключем-дублікатом, який був схований у потайній кишені Інки.\n— Не дякуйте, — хмикнула вона.\nТихо, прокрадаючись повз пост охоронців, вони рушали коридорами універу. Кабінет історії був, звісно, зачинений і загороджений попереджувальними стрічками. Але друзям утрачати вже нічого – їх переслідувала сама смерть. Тож Микола і Женя зламали замок і забігли досередини першими. Звичайно, на стелі трупів не було. Але страх все одно паралізовував кожного.\nІванка відкрила вікно, щоби побачити хоч щось у темряві. І почала шукати статуетку Чорнобога серед інших ритуальних речей. Коли вона її знайшла, почула шепіт за спиною. І через долю секунди її руки оповила велетенська чорна змія.\n— Розбий її, швидше, — ледь вимовила вона, коли слизька істота вже оповилася навколо шиї і здавила її, мов велетенський дужий монстр.\n— Ні, Іванка, — хлопці відкинули геть змію, але їхня подруга вже зі зламаною шиєю впала. Микола схопив статуетку зі столу й розбив об підлогу. У цю ж мить перед ним постав Чорнобог і з хижим поглядом відтяв обидві руки мечем. Хлопець, стікаючи кров’ю, упав, а на його щоці з’явилася руна.\nУсі, хто бачив це, вибігли із кабінету з криками. Залишилася тільки Ярина. Вона намагалася пригадати хоч щось, щоб допомогло відправити божество назад у його вимір. Денного світла не було, якихось заклинань вона не знала. Аж ось перед очима постав рядок із міфу, у якому говорилося про те, що Чорнобог та Білобог протиставлені один одному. Значить, мають якось боротися між собою. Пригадалася руна білого царя зі сторінок інету. Ярина намалювала її на власній долоні кров’ю з губи, яку не помітила, як прокусила.\nЧорнобог, схожий на грізного старця зі зброєю, втупився в неї чорними очима. Але не міг наблизитися. Хоча наготував уже спис для вбивства.\nДівчина набралася сміливості та крикнула:\n— Годі, скільки ж можна забирати жертв. Зупинись уже.\nЧорнобог криво посміхнувся, а потім його тінь пролетіла геть повз дівчину.\nЯринка видихнула і побігла наздогнати друзів, щоби розповісти їм про руну, яка рятує від зла. Та побачила, що їх вже затримали поліцейські.\nІнка, Женя, Денис і Ярина знову потрапили до поліції. Але цього разу вони розповіли усе, як було, з міфом про Чорнобога і подробицями того, що відбувалось. Звичайно, ніхто не сприйняв слова всерйоз. І друзям, які вижили, довелося знову ночувати в ізоляторі. А Миколу та Іванку в цей час відвезли до моргу.\nНаступного ранку усіх чотирьох бранців викликали на зустріч із кимось. Вони сподівалися й одночасно боялися побачити родичів. Але провідати студентів навідався занепокоєний викладач історії. Іван Іванович зі страхом подивився на молодь і, побачивши на їхніх обличчях намальовані руни Білобога, тихо сказав:\n— Пробачте мені, то все моя вина. Я не знав, що все зайде так далеко. Ви потрапили в мій кабінет і осквернили вівтар, який я напередодні звів на Різдво Чорнобога. Я молився йому й просив допомогти своїй дружині, щоби він пожалів її і не забирав до царства Мертвих. Адже в неї 4 стадія раку шлунку, лікарі передбачали місяць, не більше. Я провів ритуал жертвоприношення маленького козеняти, щоби задобрити Темновіта. Проказав закляття, яке завдяки богу мало надати життєвих сил моїй любій жінці Ганні. Та терміново зібрався додому, бо дружина чекала. А живу ж в 30 кілометрах звідси.\nІван Іванович, коли розказував, пітнів і хвилювався. Потупив очі, але не зупиняв монолог-сповідь:\n— На жаль, я не дочекався ніяких змін у самопочутті Ганнусі. А потім, коли через день почув страшну історію, що трапилася в університеті і з тією студенткою вдома, повернувся, аби завадити богу. Я лише тоді зрозумів, що оживив його своїми словами, а не просто задобрив. Вибачте, це все через мене. Мав померти я, адже відродив його дух із Наві. А ви лише опинилися не в тому місці і не в той час – опівночі, коли духи переходять межу між світами. Тож сьогодні я відшукав ще декілька раритетних джерел і прочитаю закляття, яке має не тільки зупинити Чорнобога, а й стерти спогади про нього в усіх, хто стикався з наслідками злих сил. Мабуть, через те, що існує така магія, майже ніде не згадується про полювання того старослов’янського темного князя на землі. Переписи подають то як добровільні жертви.\nІсторик винувато продовжив:\n— Гадаю, уже зовсім скоро вас відпустять. Як? Зникнуть усі подробиці кримінальної справи. З’являться провали в пам’яті, щезнуть світлини із трупами.\n— То всі забудуть про те, що наших друзів жорстоко вбито? — розлючено спитала Ярина.\n— На жаль, так. Але це вам на користь, вас не звинуватять у вбивстві. З’явиться думка про самогубства, тіла спокійно похоронять і справу закриють, — відповів викладач.\nІван Іванович прокрався вночі у свій кабінет. Поблизу нього постійно відчувалась присутність злого богу. Адже хтось пробігав темними коридорами й завивав. Руки в чоловіка тряслися, шкіра покривалася дрижаками від холоду та страху, хоча він і знав, що руни на тілі вбережуть від магії Темновіта. Тож чоловік підійшов до вівтаря, запалив свічки, пролив кров із пальця на місце пріношенія. Потім хриплим й надірваним голосом таки вимовив закляття старослов’янською мовою. Чорнобог з’явився перед ним на секунду в істинній личині зі списом у руках, спрямував його на чоловіка, а потім хитро посміхнувся й зник. Вівтар для древнього бога розвалився й перетворився на попіл. Викладач змахнув краплі поту з обличчя й нажаханий побіг геть, щоби встигнути до дружини.\nКомпанія студентів наступного дня засмучено покинула відділок поліції. Адже правозахисники, немов під амнезією, забули все, що казали раніше. Слідча Петренко пояснила, що все у справах померлих студентів вказує на самогубства. Шоковані й знесилені, колишні ув’язнені роз’їхалися нарешті по тимчасовим домівкам. Два дні вони не могли ні їсти, ні спати. У душі вирувала злість через те, що нічого не змінити, друзів не повернути. А Ярина мучилася сумлінням. Винною в усьому вона вважала саме себе. Адже чи не найперша вмовила компанію вдертися тієї зловісної ночі до універу. Потім підбурювала й ховатися від поліції, не розказувати правду. Тож дівчина закрилася від усіх та на декілька днів поринула в сумні думки.\nНезабаром усе сталося, як сказав історик. Спогади студентів, які вижили після бійні Чорнобога, нарешті зникли. Та все ж Женя, Денис, Інка і Ярина на новорічних канікулах почувалися дивно. Вони не знали, чому, але їм було постійно страшно. Відголоски жаху, що відбувся в універі, проникали в нічні марення й не давали спокою до ранку. Але то невелика ціна за мирне життя без чорного богу.\nГіркота на душі через померлих товаришів нікуди не поділася. Але з суїцидами довелося змиритися, попрощавшись з тілами колишніх друзів на похоронах. Після вихідних у лютому друзі знову пішли до університету, але щось підказувало їм не заходити до кабінету історії.\nІван Іванович невдовзі поховав кохану дружину. Вона прожила відведений строк і відійшла на небо (чи в Царство мертвих, як думав її чоловік). На жаль, смерть стала порятунком від тілесних страждань. А історику довелося визнати, що ніякі ні добрі, ні темні сили не зможуть її врятувати… Тож він полишив не тільки викладання, а й небезпечні спроби зазирнути в інший світ. Та чи були інші, хто це робив?\n2Максим Безрук04-04-2021 11:30\nДякую за відгук). Коли писала, сама розуміла, що це схоже більше на кіносценарій. Загалом одна з перших спроб створення міфічного горору).\nКритика дуже важлива. Наразі я працюю над вдосконаленням манери письма. Гарного вам дня!\nПерш за все, через жахастики автор має навчити людей, які перебувають в тяжкій життєвій ситуації або затяжній депресії позбутися синдрому вивченої безпомічності (коли тривалі невдачі в певний період життя зумовлюють «опускання рук» і помилкову віру, що «шеф, все пропало»).\nДосить часто такий синдром формується, коли будь-які дії людини не призводять до порятунку. І людина не знає, де «епіцентр» (соціальні негаразди) або не може дати прямий відпір (наприклад, сюди відносимо родичів-гвалтівників – для дітей та підлітків, тиранів – для дружин, псипаток – для чоловіків і т.д.).\nТому, на мою думку, автор хорору має навчити реальну людину через свого персонажа правильним вчинкам в скрутному становищі (і знизити світову статистику суїцидів та побутових вбивств).\nОтже, переносимо на сюжет.\nу кутку кімнати сиділа якась істота з чорними очима.\nАвтор ще в першій половині твору достатньо детально показав, що є конкретна тварюка із конкретним візуалом, а також де вона сидить, куди рухається і т.д. Це означає, що страшно не буде. Загроза вивчена і відома. А людей лякає те, що невідоме й непередбачуване.\nТаким чином, читач на початку твору має зануритись в емоцію безвихідності (садистом в даному випадку виступає якась умовна звірючка). Як правило, реальні садисти нападають без попередження. Їх агресію складно передбачити, але вона регулярна. Отже, ваша звірючка має падати на голову, вистрибувати зі шпарин чи загалом з’являтися періодично, але завжди неочікувано.\nвідсік йому руку. А потім лезом накреслив щось на лобі хлопця. Кривавий потік залив обличчя юнака, і той упав.\nІ при цьому тварючка має наносити неприродні каліцтва, що лиш потім призводять до смерті. Наприклад, в жахастиках описують розтини черепа, кишечника чи грудної клітини. Якщо є бажання – почитайте в Інтернеті, що пишуть ЗМІ про вчинки реальних маньяків-злочинців.\nНа них дивилися вже не люди, а два пошматовані тіла із кривавими ранами.\nЗнову-таки, ви повинні доволити людині дофантазувати деталі. Бо тут просто детально описані шматки зомбі-м’яса, якими важко здивувати. Та ще й загроза так просто відпустила своїх жертв? Та ну! Ви бачили вовків, які не нападають на овець, якщо вони бігають перед писками? Загроза має завжди бути небезпечною.\nСадиста в реальному житті вблагати неможливо. Тому цей епізод не реалістичний, тому виглядає зайвим.\nТож чоловік підійшов до вівтаря, запалив свічки, пролив кров із пальця на місце пріношенія. Потім хриплим й надірваним голосом таки вимовив закляття старослов’янською мовою.\nДалі ви зробили майже правильно. Адже автор повинен показати читачу, як долати сильнішого небезпечного ворога. Якщо ми пишемо про аналог садиста (про криваву пожеройку, що харчується людятиною), то пам’ятаємо, що в реальному житті, наприклад:\n- ідеально терміново покинути садиста/звірючку по-англійськи, тобто не прощаючись;\n- знайти надійного захисника (викликають поліцію, психіатричну бригаду і т.д.) – тобто десь в наприкінці твору ми вводимо персонажа, який зв’яже аб’юзера (аналогами сили, ліків чи кайданів – вирішувати автору) – тут в нас виступає персонаж Іван Іванович.\n- надаємо діям садиста превселюдного оголошення (щоб реальна жерва навчилась розповідати про своє горе та шукала ефективного порятунку в соціумі).\nПтахи із червоними очима напали на дівчину, видзьобали її очі, розірвали сукню та залишили всюди якісь знаки.\nЗдається, у випадку твору вижили деякі другорядні друзі. Про всяк випадок, наголошу, якщо автор хоче приносити користь своїми творами, то головний герой має бути явно зрозумілим та завжди бути врятованим. Інакше, якщо ваш читач – жертва, то ви закріпите в нього думки про безвихідь та суїцид. А воно вам треба?\nЗагальне враження. Авторе, перш за все наголошу, що все вище сказане - лише моя особиста думка. А ви, без сумніву, пишете чудово! Деякі сюжетні хитрощі ви швидко засвоїте і вважаю, що будете писати надзвичайно сильні детективи чи хорор.\nХай ваша праця принесе тільки добрі плоди! Бажаю добра.\nДякую за детальний аналіз твору. Я розумію ті аспекти, на які ви вказали. Це мені, сподіваюсь, допоможе в майбутніх творах.\nЩодо того, що героїня Ярина намагалася зупинити садиста (Чорнобога), то зовсім не слова на нього вплинули, а руни. Хоча, можливо, це якось невиразно написано.\nЗагалом мені дуже важливо, щоби читач оцінив саме сюжет). А над формою твору я готова надалі працювати, щоби вдосконалити.\nЩе раз дякую за коментар)!\nДякую, що ви витерпіли мене\nВього вам доброго!\nАнонімність в небезпеці, авторко)\nПерш, ніж почну доволі жорстоку критику, зазначу, що бачу в авторці чималий потенціал.\nВзагалі, попри те, що антагоністом виступає аж ціле божество, більшість твору скидається на звичайний горор-слешер типу фільмів про Фредді. Маємо купу відповідних штампів. Хочете групу підлітків, які полізли відпочивати туди, куди їм не можна? Ловіть, прямо як у "Зловісних мерцях". Хочете сцену кривавої смерті підлітків під час сексу? Ловіть, прямо як Фредді вбивав. Розбита статуетка, використання темних сил для порятунку смертельно хворої дружини, виклик протилежної сили для захисту - як говорив один відомий Кучма: це ж було вже. Це перший вагомий мінус.\nДругий - це сам стиль оповіді. По-перше, текст не дивує. Точніше, часом дивує помилками типу "богу" замість "бога" й недоречностями типу "льодяними" замість "крижаними", але не своєю глибиною. Ми не маємо чітко окресленого головного героя, та й взагалі персонажів ви намагалися розкрити короткими фразами на початку. Якби їх було двоє чи троє, це спрацювало би, але їх забагато, тому я так і не запам'ятав, хто і чим там особливий. Через це, власне, ми нікому не співпереживаємо. І, що ще гірше, ви, здається, теж. Опис убивства поданий так відсторонено і спокійно, що мимоволі думаєш "а, ну ладно, вмерт так вмер". Не складається враження, що відрубана рука чи вирвані очі - це справді страшно. Всю таємницю антагоніста ви розкрили ще у назві, тому половину інтриги втрачено. Та й, по-суті, не дуже важливо, хто той антагоніст, бо з таким же успіхом це міг бути Фредді Крюґґер - нічого б не змінилося б. Ну, Білобога замінили б на Джейсона, бгг)\nТепер перейдімо до переваг твору. По-перше, дуже плюсую за те, що звернулися саме до нашої міфології, і навіть посилаєтеся на старослов. По-друге, проглядається таки потенціал. Зараз ви ще більше відтворюєте культурні коди і сюжетні моделі, закладені масовою культурою. Але як тільки ви підтягнете трохи стилістику й візьметеся створювати щось принципово нове, постійно питати себе "а чи не повторюю я когось?" - ви створите щось дуже хороше.\nДякую, що бачите потенціал. Я не буду з вами сперечатися. Але ж і інші твори загалом можна порівняти з якимись іншими. Наслідування - це не злочин). Поки так, спроба орієнтована на масового читача, поціновувача жанру. Я працюю над власним стилем. Сподіваюсь, у майбутньому створю щось більш глибоке.\n9Добра злюка06-04-2021 16:31\nОй, ми щось розтрощили на столі в кабінеті історії, — посміхнулася дівчина. — Оце прєпод засмутиться.\nЯка цікава дівчина. Їй кофтинку розстібають, вона вирішила хлопцю нагадати, що вони саме в кабінеті історії, а не фізики чи математики))).\nАга, після смерті трьох своїх друзів сидіти на пустирі біля вогнища - саме те. А чому б не на кладовищі для антуражу?\nякий я напередодні звів на Різдво Чорнобога\nОй, то це ще й було взимку. Холод, пустир, вогнище, зимові пальта - романтика.\nУ хлопців і дівчат з’явилися дрижаки і пасмо сивого волосся від жаху.\nОдне сиве пасмо на всіх?))\nПротягом всього читання мене переслідувало дежавю. Цей сюжет я вже явно десь бачила/читала. Історія мала б налякати, але більше насмішила. О, згадала, точно як "тіні незабутих предків"))\nБез образ - історія більше схожа на переказ якогось фільму в шкільному творі, а не на самодостатню історію.\nЯкщо дочитали історію до кінця, і вона принаймні вас потішила, то це вже якийсь результат). Мабуть, було б гірше, якби моє оповідання не зацікавило взагалі. Тому дякую за відгук). Розумію, в якому напрямку і з якою стилістикою писатиму далі.\n11Добра злюка06-04-2021 21:44\nУ вас правильний настрой, авторе! Хай прибуде з вами сила\n12Автор з сумним виразом обличчє.08-04-2021 01:20\nЯкась все натягнуто, родзинки не побачив, не злякався і не відчув теми. Про русизми і граматику вам і так багато написали, а ще більше про сюжетні нелогічності, що підривають довіру до історії. Три таких ляпи на початку - і все, пропала історія.\n13Якийсь автор28-04-2021 00:44\nТреба конкретизувати, інакше автор ніби розписується у тому, що це вигадка. Подробиці завжди додають реалізму (навіть нереалістичні подробиці). А якщо не хочеться давати подробиць, то принаймні не акцентувати увагу читача на тому, що їх немає.\nЯк на мене – інфодамп, який все одно не знайомить з персонажами (показувати, а не розповідати!). В результаті тут центральний персонаж насправді один, просто він колективний – юрба. І слідкуєш не за дійовими особами, а за їхньою кількістю – десять негренят пішли вбивати монстра...\nА потім нізвідки з’явився вовк (а то було перевтілення Чорнобога)\nВставка-спойлер від автора. Краще було б дати якусь мітку, за якою читач сам упізнавав би антагоніста.\nвідкрили службовий вхід ключем-дублікатом, який був схований у потайній кишені Інки.\nПригадалася руна білого царя зі сторінок інету. Ярина намалювала її на власній долоні кров’ю з губи, яку не помітила, як прокусила.\nЦе – роялі в кущах. Інструменти, які раптово з’являються в руках героїв саме тоді, коли вони потрібні. Тобто, звісно, друзі наче знайшли руну раніше, але ніде не вияснили, що треба саме цей знак намалювати кров’ю саме з таким ефектом.\nтварин та птахів\nАаа, як я це люблю. ЗВІРІВ та птахів. Запам’ятайте: птахи, комахи, слимаки, риби, хробаки і навіть морські губки – це все теж тварини.\nЗагалом, справляє враження школярської страшилки, яку розповідають у таборі. З тарантінівськими раптовими беземоційними відрізаннями кінцівок, але вони б тут грали, якби решта атмосфери теж була такою.


Чоловік забив до смерті рідного брата – РОГАТИН СЬОГОДНІ\nЧоловік забив до смерті рідного брата\n24/10/2017 admin-rogatyn НОВИНИ ОБЛАСТІ 0\nКoнфлікт між брaтaми виник нa пoбутoвoму грунті. Щoб «вихoвaти» нa п’ять рoків мoлoдшoгo брaтa, який чaстo злoвживaв спиртним, стaрший брaт пoбив йoгo.Після кoнфлікту вoни пoлягaли спaти, a вже врaнці він виявив брaтa без oзнaк життя.\nПовідомляє сайт ФРАНИК NEWS з посиланням на blitz.if.ua.\nВчoрa, 23 жoвтня, зрaнку дo місцевих прaвooхoрoнців нaдійшлo пoвідoмлення від 49-річнoгo кaлушaнинa прo те, щo він виявив мертвoгo 43-річнoгo брaтa зa місцем йoгo прoживaння.\nНa місце пoдії oдрaзу ж прибулa слідчo-oперaтивнa групa, якa в хoді першoчергoвих слідчих дій з’ясувaлa, щo нaпередoдні ввечері підoзрювaний прийшoв дo свoгo брaтa. В хoді рoзмoви між ними виник слoвесний кoнфлікт нa пoбутoвoму ґрунті з привoду системaтичнoгo вживaння пoтерпілим aлкoгoльних нaпoїв, який в пoдaльшoму переріс у бійку. Стaрший брaт нaніс численні удaри рукaми тa нoгaми пo гoлoві тa тілу мoлoдшoму. Після вичерпaння кoнфлікту вoни пoлягaли спaти, a вже зрaнку прoкинувшись, виявив брaтa без oзнaк життя.\nВ результaті прoведення судoвo-медичнoї експертизи, встaнoвленo, щo причинoю смерті є нaбряк тa стиснення гoлoвнoгo мoзку, крoвoвилив під oбoлoнку тa речoвину гoлoвнoгo мoзку, зaкритa черепнo-мoзкoвa трaвмa.\nПідoзрювaнoгo у злoчині зaтримaнo в пoрядку ст. 208 КПК Укрaїни. Нaрaзі вирішується питaння прo oгoлoшення йoму підoзри у скoєнні вкaзaнoгo злoчину тa oбрaння судoм міри зaпoбіжнoгo зaхoду – тримaння під вaртoю.\nЗa цим фaктoм рoзпoчaтo кримінaльне прoвaдження зa oзнaкaми злoчину передбaченoгo ч. 2 ст. 121 (умисне тяжке тілесне ушкoдження) Кримінaльнoгo кoдексу Укрaїни. Сaнкція стaтті передбaчaє пoкaрaння у вигляді пoзбaвлення вoлі нa стрoк від 7 дo 10 рoків.\nFRANYK news, UATOPINFO-ВСІ НОВИНИ УКРАЇНИ, Івано-Франківськ новини, Новини Івано-Франківська, новини Івано-Франківщини, новини онлайн, новини регіонів України, новини світу


Фестиваль «З країни в Україну» у Торецьку\nПонедельник 17.01.2022 19:10\nБільше місяця тому представники влади, громадських організацій та ініціативної молоді міста розпочали у Торецьку роботу по організації найбільшого мандрівного фестивалю «З країни в Україну».\nФестиваль «З країни в Україну» - це масштабна культурно-просвітницька подія, яка проходить під гаслом «Все починається з культури». Це майстер-класи народних ремесел, демо-зона новітніх здобутків України, відкрита бібліотека, дитячі і юнацькі активні ігри, кінопокази найкращих зразків вітчизняного кінематографу, лекції для дорослих та дітей. Головна ідея Фестивалю - об'єднати місцеві громади і підтримати їхню діяльність. Програму для кожного міста готують його жителі, виходячи з місцевих особливостей.\nЗавдяки зусиллям команди 29 жовтня стало можливе проведення такого грандіозного заходу у Торецьку. Роботу розпочали вже зранку: встановлюються палатки з обігрівом, монтується сцена та місця дислокацій для майстер-класів.\nВ будівлі Торецького музичного коледжу розташувалась виставка малюнків вихованців Центру дитячої та юнацької творчості і шкіл міста та проходив показ найкращих кінострічок від українських кінорежисерів.\nДля любителів спорту в спортивній залі НВК «Школа-ліцей» пройшли ігри «Козацькі розваги.\nПротягом дня мешканці міста мали нагоду обрати розвагу до душі: кращі майстри декоративно-прикладного мистецтва провели майстер-класи з вишивки, виготовлення ляльок-мотанок, воскових свічок. Народний музей історії міста розташувався в шахтарському куточку, розписні шахтарські каски, порода – експонати, до яких можна було доторкнутись, стати на крок ближчими до історії свого міста та праці дідів та батьків. Особливої популярності набула Відкрита бібліотека, тореччани могли ознайомитись з творчістю українських письменників та обрати улюблену книгу.\nГостинно пригощав чаєм та дарував пряники з емблемою банку керівник Ощадного банку Родіон Чернобровкін з командою. Люди мали нагоду дізнатися про акції та умови співпраці, а заодно і зігрітися. Торецький міський центр зайнятості провів профтестування щодо вибору майбутньої професії.\nВірші, пісні, танці та малюнки на асфальті – юні дарування Торецька мали можливість виступати поруч з головною сценою та отримувати подарунки. Створити новий образ допомагали майстри з аквагриму з Центру дитячої та юнацької творчості та Стації юних техніків.\nФуд-зона «Підзарядка» від місцевих підприємців (кафе «Солоха», кафе «Шалє») вражала різноманітністю смаколиків на будь-який смак, а справжній українській бануш не залишив жодного байдужого.\nВесь день продовжувався ярмарок, де жителі міста могли обрати товари до смаку: солодощі, мед, ковбасні вироби, садженці дерев, керамічні вироби.\nФіналом Фестивалю став концерт української музики: гурти ZAPASKA, Nesprosta, Роялькіт, ОТ VINTA наповнювали мешканців Торецька єдністю та відчуттям українського духу, гордістю за свій рідний край.\nДякуємо Фестивалю та його організаторам за можливість весело і з користю провести час та долучитися до рідної української культури.\nТеги: З країни в Україну, фестиваль\nФестиваль "З країни в Україну" відвідав Торецьк\nФЕСТИВАЛЬ «З КРАЇНИ В УКРАЇНУ» ЗНОВУ ВІДБУДЕТЬСЯ У ТОРЕЦЬКУ\nВід Заходу до Сходу: Фестиваль «З країни в Україну» приї...


Городоцька дитяча бібліотека: квітня 2017\nЦікаво пройшла зустріч у районній бібліотеці з Вірою Петрівною Спірякіною, яка своєю багатогранною творчістю вражає і дорослих і дітей. Письменниця, художник, майстер декоративно - прикладного мистецтва. Поезія авторки мелодійна, співуча, чиста, неначе джерельна вода, неначе сама природа, з її красою, пахощами, світлом, чи не кожен вірш - наче картинка, накидана щедрими, соковитими мазками. Багато поезій звучать так природно, наче й сам чуєш ці аромати і співи птахів, ніби на власні очі спостерігаєш те, що описує авторка з такою теплотою і непідробним захопленням.\nУ неї є також твори для дітей, які сприяють належному вихованню підростаючого покоління українців, торкаються сторінок історії рідного краю, вчать життєвій мудрості, доброті, людяності.\nНеповторністю і казковою чарівністю роботи декоративно –прикладного мистецтва Віра Петрівна створює з пташиного пір’я. Завдяки легкості, ніжності і повітряній текстурі матеріалу, автору вдається надати об’єму зображенням, роблячи їх справді казковими. Для художниці пір’я, як матеріал, є неймовірним джерелом натхнення для творчості. Саме з їх допомогою можна створювати воістину прекрасні картини та аплікації, які здалеку нагадують живопис. Своєю неперевершеною колірною гамою, штрихами і мазками Віра Петрівна віддає перевагу незвичайному мистецтву. Кожна її робота – справжній шедевр, де завдяки непересічному погляду на природу речей, нестримній фантазії, копіткій праці, оживають образи і сюжети. Дивлячись на них радіє душа.ТвориСпірякіної прикрашають колекції мистецтвознавців Франції, Німеччини, Ізраїлю, Польщі.Витонченість ліній, оригінальний задум картин, художниця черпає із власної поезії.\nОсновним знаряддям духовного виховання дітей є книга. Любов та інтерес до книги формується у дітей з дошкільного віку, увага до навколишнього світу, інтелект і світогляд.\nУ Городоцькій районній бібліотеці для дітей проведено ряд зустрічей-екскурсій з вихованцями дитячого садка «Казка».\nВ ході екскурсій бібліотекарі знайомили дошкільнят з правилами користування бібліотекою, книжковими виставками, книгами, які допомагають краще зрозуміти світ, приносити якнайбільше користі.\nУ читальній залі для дітей проведено знайомство із першими казками та віршиками, журналами і газетами.\nЦікавою для маленьких читайликів була розповідь про збереження книг, поводження з книгами.\nБільш детально про події Городоцької районної бібліотеки для дітей можете дізнатись на сайті:www.crbgorodok.km.ua/районна-бібліотека-для-дітей/нов..\nБібліотекарі районної бібліотеки для дітей привернули увагу присутніх книжково-ілюстративною виставкою-подією «Великодня радість землю обіймає», на якій було представлено видання, що висвітлюють національні особливості Великодніх свят, а також традиції, звичаї святкування та пов’язані з ними символічні дійства. Захід провели у теплій дружній атмосфері. Діти та присутні батьки, залюбки пограли у народні ігри «Вербич», «Вербова гілочка», «Жучок», «Котилося яєчко», «Подоляночка» та інші.\nБільш детально про події Городоцької районної бібліотеки для дітей можете дізнатись на сайті:www.crbgorodok.km.ua/районна-бібліотека-для-дітей/новини/.\nБільш детально про події Городоцької районної бібліотеки для дітей можете дізнатись на сайті:\nЦікаво пройшла зустріч у районній бібліотеці з Ві...\nСьогодні, 27 квітня 2017 року, відбувся зональни...\nКнига мала, а розуму надала. Основним знаряддям ...\nХай мир у серці Вашому панує. Хай ангел Божи...\nВеликдень всіх нас на гостини просить, М...\nВ рамках тижня дитячого читання в Городоцькій рай...\n29 березня 2017 року виповнюється 10 років з ...\nПід час проведення Тижня дитячого читання у Город...


Якісна зміна - ПСИХОЛОГІС\nПід якісною зміною мають на увазі дві досить різні речі: або кількісне зростання на порядок і більше, або повна зміна способу дії (новий напрямок, новий механізм...)\nКоли розвивається зародок, спочатку він просто зростає: збільшується кількість складових його клітин. Пізніше, на місці старих однакових розвиваються інші клітини, більш різноманітні, які в майбутньому утворюють скелет, м'язи, нерви. Це вже - процес розвитку.\nСтосовно особистості: тренінгах людина спочатку придивляється, збирає враження, відпрацьовує ті чи інші навики - відбувається деяке зростання знань і умінь, але це ще не розвиток. Коли ж людина навчилася жити на позитивному душевному фоні, управляти емоціями, піклується про людей поруч, це вже - розвиток. Далі, людина просто розвиває ці якості в собі, не додаючи нічого нового - етап розвитку знову змінився процесом зростання. См.→\nКількісне зростання на порядок\nВикористовуючи новий алгоритм запам'ятовування, людина став запам'ятовувати в десять разів більше. Освоєння скорочитання дозволяє читати сторінки тексту не за 150 секунд, а за 15 секунд, - в десять разів швидше.\nПовна зміна способу дії\nПісля тренінгу людина перестав мислити у форматі "проблеми і хто винен", почав думати в форматі "завдання і що зробити".\nПроцессники (частіше жінки) звертають увагу переважно на те, відбулися якісні зміни в процесі самоусвідомлення, переживанні та стилі життя. Результатники (частіше чоловіки) звертають увагу переважно на результат, відбулися якісні зміни в об'єктивних, зовнішніх, підсумкових показниках. См.→


Як вибрати компанію-постачальника gps моніторингу - Супутниковий GPS моніторинг\nГлавнаяСтатті та публікації про GPS моніторингЯк вибрати компанію-постачальника gps моніторингу\nGPS контроль транспорту в наші дні\nGPS контроль транспорту сьогодні дуже популярний. Подібні послуги надаються великою кількістю компаній, однак, надаються на абсолютно різному рівні. Щоб якість послуг вас не засмутила, вибирати такі компанії рекомендується дуже обережно.\nБезперечно, не варто керуватися однією лише рекламою. Тим не менш, якщо у компанії немає реклами на телебаченні або в друкованих ЗМІ, це теж повинно викликати у вас підозру. У будь-якому випадку вам потрібно вибирати найбільш відому компанію, яка існує на ринку не перший рік і має багатий досвід. Супутникова система GPS моніторингу подібної компанії буде працювати швидко, точно і дуже якісно. Якщо ж ви виберете подібну систему у невідомої компанії, або ж у компанії з поганою репутацією, то можете отримати не зовсім добре діючу систему.\nGps моніторинг пересування транспорту – головні аспекти\nПам'ятайте, що ні в якому разі не можна купувати собі найдешевший сервіс. Вся справа в тому, що даний процес досить складний, а, отже, він ніяк не може коштувати занадто дешево. Крім цього, за обслуговування системи повинні відповідати якісні фахівці, у тому числі фахівці в сфері IT, менеджери, монтажники та інші. Всі ці фахівці вимагають високої оплати праці.\nЯк тільки ви визначилися з компанією, вам потрібно вирішити конкретні завдання, які повинні бути у системи. Саме від цього і буде залежати кінцева вартість. Наприклад, ви можете вибрати таку систему, яка лише буде вказувати конкретні координати. Більш дорогі системи володіють зворотним зв'язком, можливістю контролювати всі ключові вузли автомобіля і т.д. Можливість контролювати вузли автомобіля в цьому випадку полягає в тому, що ви зможете при необхідності блокувати двигун, коробку передач та інше. Але не варто забувати і про те, що будь-яка техніка, навіть сама якісна, може дати збій, тому потрібно двічі подумати перед установкою подібних опцій.\nОтже, коли ви вибрали одну або декілька компаній, ретельно вивчіть їх інтернет ресурс, якщо такий є. Він повинен не тільки розповісти вам, що таке gps моніторинг пересування транспорту, але і надати повну інформацію про надання тих чи інших послуг. Дуже добре, якщо є демо-версія програми з реальними gps маячками, що рухаються в реальному часі. Якщо ж подібної інформації ви не знайшли, та й сама якість сайту вам не сподобалася, то навряд чи варто віддавати перевагу даній компанії.\nДалі вам потрібно запросити повний розрахунок вартості впровадження. Якщо ви ще не вибрали певну компанію з декількох, то запросіть подібний розрахунок у них всіх. Тепер вам потрібно буде відкинути найдешевші і найдорожчі пропозиції. Якщо з дешевими все зрозуміло, то дорогі, як правило, не надають нічого нового, в порівнянні із середньою ціною. Іншими словами, вам не потрібно переплачувати.\nПісля цього вам потрібно домовитися про тестування обладнання. У цей момент ви зможете перевірити не тільки якість обладнання, але і якість обслуговування. Вибирайте в підсумку той варіант, який вас найбільше задовольнив.


Пукач відбуватиме покарання у "камері-одиначці" - ДПТС — 5 канал\nЕкс-генерал МВС України Олексій Пукач, якого етаповано до Чортківської установи виконання покарань №26, відбуватиме довічний термін в одиночній камері. Про це повідомила старший інспектор у зв'язках зі ЗМІ та громадськістю ДПтС в області Марія Гайдуцька, передає "Укрінформ".\n"Уночі Пукача доставлено спецтранспортом у Чортківську установу виконання покарань №26. Ніяких претензій засуджений не виявляв, виконував усі вимоги, що йому висувалися під час етапування та прибуття на місце. Покарання він відбуватиме в одиночній камері, так, як і інші кілька засуджених до довічного позбавлення волі", – зазначила вона.\nЗа словами Гайдуцької, Пукач носитиме одяг спеціального зразка. Йдеться про форму для ув’язнених на довічне.\nКрім того, повідомляється, що Пукач може розраховувати на короткострокове побачення раз на півроку, а також отримувати дві посилки та дві бандеролі протягом року. Екс-генерал МВС також має працювати тільки на території спецустанови.\nНагадаємо, Олексія Пукача визнали винним у вбивстві Георгія Гонгадзе. Екс-генерал МВС перебував у розшуку з 2005 року. Після його затримання Печерський райсуд Києва у 2013 році засудив Пукача до довічного позбавлення волі.\nЯк відомо, Апеляційний суд Києва залишив вирок без змін, після чого визначене судом покарання набрало чинності.\nдовічне ув'язнення Пукач Пенітенціарна служба Георгій Гонгадзе


Все про Акапулько - Світ мандрів\nВсе про Акапулько\nАкапулько (Acapulco) – різноманітне місто, яке пропонує послуги та переваги великого міста, з чисельністю населення понад 2 мільйони жителів, проте безліч районів Акапулько зберігає атмосферу невеликого міста.\nРозташоване в 300 кілометрах на північний захід від національного капіталу, в Мехіко, вздовж Тихого океану, Акапулько є 18-м за величиною містом Мексики. Воно розділене на три великі зони: Морське Акапулько (Acapulco Nautical), Золоте Акапулько (Acapulco Dorado) і Діамант Акапулько (Acapulco Diamond). Інфраструктура Акапулько пов’язана з межуючими державами Морелос (Morelos), Оаксака (Oaxaca), Мічоакан (Michoacán) і Мехіко (Mexico City).\nАкапулько є містом мільйонером, а половина жителів проживає нічним життям, величезними пляжами і прекрасним кліматом. Це місто, є живим свідченням незалежності і сучасності.\nАкапулько відрізняється жвавістю своїх портів, сюди пребувають гості, на круїзних судах, з усього світу. Саме з цієї причини, місто є туристичним засновником Мексики. Акапулько є місцем, де ви знайдете розкішні курорти, місто, яке не рідко приймає до себе знаменитостей, романтичні пляжі і шикарне нічне життя.\nСаме тут розташовуються кращі в своїй розкоші готелі, житлові комплекси, а так само елегантні, приватні вілли.\nАкапулько міжнародний морський курорт, з активною життєдіяльністю. Широку популярність йому принесли прекрасні пляжі і приголомшливе сонце, які підкреслили курортну чарівність цього місця. Акапулько припаде до смаку любителям риболовлі та активного відпочинку, наприклад, серфінгу, водних лиж, підводного плавання, віндсерфінгу і плавання. Без сумніву, місто є раєм для любителів пляжного відпочинку і шанувальників водного спорту.\nМісто пропонує колосальні задоволення, які уподібнюють його до раю. Тут необхідно отримувати задоволення в повному обсязі, курорти Акапулько залучають більше п’яти мільйонів відвідувачів на рік, у всьому світі, це прекрасне місце для відпочинку з барвистою і радісною атмосферою. Відоме вибуховими ночами, місто Акапулько не припиняє свого життя із заходом сонця.\nАкапулько є найбільшим і пишним курортним містом Мексики, ідеальне місце відпочинку та проведення захоплюючого дня під жарким сонцем. Це одне з найцікавіших місць в світі, що приваблює тих, хто любить розважатися весь день і не лягати спати вночі. Неважливо, де ви плануєте проводити більшу частину свого часу, проблем з житлом на території Мексики немає.\nМексика. Останні новини\nПонад 600 заходів - на культурному фестивалі в Мексиці\nЗ 8 по 26 жовтня в місті Гуанахуато, розташованому в центральній частині Мексики , проводиться 42-й міжнародний фестиваль мис...\nНа курорті Плайя-Боніта відкриється Музей підводної археології\nВ Вересні 2014 року на курорту Плайя-Боніта (Playa Bonita), розташованому на південь від Кампече (Campeche), в 100 м від узбе...\nУ Мексиці з'явився готель з труб\nУнікальний готель спроектований дизайнерами компанії T3arc в Мексиці. Незвичайна назва «TuboHotel» цілком виправдана, адже го...\nНові можливості активного відпочинку створені в Мексиці\nУ мексиканському штаті Гуанахуато (Guanajuato) відкрився новий екотуристичний парк розваг San Miguel Adventure. Проект реаліз...\nНовий Holiday Inn відкритий в мексиканському місті Пуебла\nГотельна мережа InterContinental відкрила в мексиканському місті Пуебла, історичний центр якого входить до Списку Всесвітньої...\nМексика. Останні статті\nМузей мумій Гуанахуато: тіла, що збереглися природним шляхом\nДеякі мумії, які сьогодні лякають відвідувачів світових столиць, були знайдені ще тисячі років тому. Що стосується мумій мекс...\nПлаваючі сади Cочімілько\nУ південній частині сучасної столиці Мехіко знаходиться красива зона , плаваючі сади Cочімілько ( мекс. - « Xochimilco »). Це...\nКалакмуль (Calakmul). Одне з найстаріших міст Майя\nУ минулому одне з найбільших і потужних древніх міст , коли-небудь виявлених в низовинах майя. Столиця Канульского царства. ...\nНа півострові Юкатан, на західній частині цієї території, розташовується місто-фортеця, що носить назву Кампече. У першій пол...\nМехіко - древня столиця\nОдне з найбільших міст світу, його населення зараз становить понад 19, 7 мільйонів чоловік, було заснований в 1325 році ацтек...\nПідземний світ Юкатану\nТериторія півострова Юкатан на півдні Мексики - заповідна зона, де немає великих фабрик і сільського господарства. В основном...\nДля всіх країн СНД, а також багатьох інших в'їзд до Мексики візовий. Типи Мексиканських віз. Мексиканські візи бувають різних типів, залежно від мети і термінів перебування аплікантів в Мексиці: короткострокова віза (тип C), транзитна віза (тип A і B), національна віза (тип D). Найбільш поширені...\nДетальніше на тему Віза до Мексики


Книга пам’яті |\nНародився 27 травня 1989 рокy в місті Ужгород у студентській сім’ї. У 2006 році з золотою медаллю закінчив ужгородський багатопрофільний ліцей «Лідер». У 2003 році з відзнакою закінчив...\nТаким ми Тебе запамятали, дорогий Олексію! Олексій, Ти з нами назавжди! Єдиний наш, любимий сину !\nКнига памяті Олексія Різака.1.\nКнига Памяті Олексія Різака.2.\nКнига Памяті Олексія Різака.3.\nКнига Памяті Олексія Різака.4.\nКнига Памяті Олексія Різака.5.\nКнига Памяті Олексія Різака.6.\nКнига Памяті Олексія Різака.7.\nКнига Памяті Олексія Різака.8.\nКнига Памяті Олексія Різака.9.\nКнига Памяті Олексія Різака.10.\nКнига Памяті Олексія Різака. 11.\nКнига Памяті Олексія Різака.12.\nКнига Памяті Олексія Різака. 13.\nКнига Памяті Олексія Різака. 15.\nКнига Памяті Олексія Різака. 16.\nКнига Памяті Олексія Різака.17.\nКнига Памяті Олексія Різака.18.\nКнига Памяті Олексія Різака. 19.\nКнига Памяті Олексія Різака.20.\nКнига Памяті Олексія Різака.21.\nКнига Памяті Олексія Різака.22.\nКнига Памяті Олексія Різака.23.\nКнига Памяті Олексія Різака.24.\nКнига Памяті Олексія Різака.25.\nКнига Памяті Олексія Різака.26.\nКнига Памяті Олексія Різака.26....\nКнига пам’яті Олексія Івановича Різака


Дайджест цікавого. У ліжку з чужою дружиною, вуличні голі | Курйози | OBOZREVATEL\nДайджест цікавого. У ліжку з чужою дружиною, вуличні голі\nНавіщо Вам шукати самим цікаве в інтернеті, якщо є "Обозреватель"? Ось ми і оглядаємо для Вас найцікавіші співтовариства і представляємо матеріали, які користуються найбільшою популярністю і коментованим. Заходьте до нас частіше, буде цікаво. Рубрика буде постійною.\n@ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @\nВводимо фразу: "Все на вибори! Голосуйте за Януковича!" і перекладаємо з\nросійської на китайську (будь-який з двох китайських, які є в списку).\nОтримуємо ієрогліфи, копіюємо їх в поле і переводимо назад на російську.\nМилуємося на результат\nСем працює на місячній гірничодобувної станції. Його робочий контракт скоро закінчується. Йому на заміну з'являється новий співробітник - як дві краплі води схожий на нього. Прямого зв'язку із Землею немає. Сем починає розуміти, що його підставили. Але хто? Як йому з усім цим розібратися ... "Соляріс" Тарковського послужив гарною основою для творців фільму "Місяць 2112". Єдине, напевно, чого не вистачило режисерові, так це більшої реалістичності, як це зазвичай прийнято в американському кіно Фільм у прокаті з 17 вересня 2009 року.\nЛесь Подерв'янський.Король літр\nНа ніві, вдобреній добрячим екскрементом\nПроізрастає квіточка блакитна -\nУлюблена забавка гомосеків.\nІ скотоложество застєнчіво цвіте .... Прикольно, чи знаєте ..) Кому цікаво, почитайте ..\nКазахські акини дуже люблять співати. Вони співають про те, що бачать. Головне - не потрапити з акином в баню.\nЯк відомо з історичних джерел, "нехлюєм" на Русі називався купець, що не входить ні в одну гільдію. Хто ж такий тоді распиздяй? Та що ж за рік-то такий, Стіва Ірвіна вбив скат, Алана Карра куріння, Алі Самдуссіна кобра. Мені стає страшно за Куклачова. Поляки хочуть переглянути результати Другої Світової Війни? Можна їм перепоказать.\nЯкби місяці не були такими довгими, наші зарплати не здавалися б такими маленькими. Необхідно забрати у жінок право зберігати мовчання, вони їм все рівно не користуються. Водоканал - постачальник 60% вмісту пляшки горілки. Деякі жінки мріють про те, щоб їх постійно завойовували , але лише деякі пам'ятають про те, що зазвичай роблять загарбники-переможці ... - Ти де був? - З парашутом стрибав. - А чому майка мокра? - У польоті перекидався. Новини науки. Британські вчені відправилися на пошуки затонулої Атлантиди. Разом з усією Британією ...\nПорно для будь-якого віку\n-Віддати тобі любов?\n-Вона в грязі ...\n-Віддай в багнюці.\n-Я поворожити хочу ...\n-Ще хочу запитати ...\n-Припустимо, постукаю ...\n-Припустимо, покличу ...\n-А якщо там біда?\n-А якщо обману?\n- "Заспівай!" - Накажу тобі ...\n-Замкни для друга двері ...\n-Скажу тобі: убий!\n-Скажу тобі: умри!\n-А якщо захлибнуся?\n-А якщо буде біль?\n-А якщо раптом стіна?\n-А якщо вузол?\n-А якщо сто вузлів?\n-Любов тобі віддати?\n-Не буде цього! ..\n-За що ?!\n-За те, що не люблю рабів.\nМудрі - це ті, хто п'є горілку на могилах тих, хто хотів пити шампанське. Хто рано лягає, пізно виходить заміж! - До чого ж твоя дитина схожий на твого чоловіка! - І не говори. Сама дивуюся. - Вибачте, що я до вас звертаюся ... (Зі звернення президента до народу) Справжнє людське серце виглядає не так, як його зазвичай малюють. Тому й любов не ідеальна! Дівчина, повільно переходить дорогу, несподівано замінила ляльку на весільної машині. Командувач флотом: - Під час навчального бою ворожа підводний човен опустилася на дно і зачаїлася. Це добре! Погано, що наші есмінець і крейсер проробили те ж саме. Це була дівчина, у якої найбільшими опуклостями були очі ... Якщо в понеділок начальство не повернеться з відпустки, я сопьюсь на роботі ...\nДесятка відмазок коли Вас застукали в ліжку з іншою!\nЙде мужик по лісі. Назустріч йому старенька. Мужик каже:\n- Бабуся, що ж ти робиш в такій глушині?\n- Я, ??синку, Баба Яга. Ходжу, ось, по лісу, збираю мухомори. Потім їх з гівном змішую, і на спирту наполягаю. Виходять цілюща настоянка, я її людям продаю, тим і живу. Хочеш, і тобі секрет цілющої настоянки розповім?\n- Ні, дякую, бабуся, - говорить мужик, - як гроші на лайні з мухоморами робити, я й сам знаю.\n- Ну, тоді прощавай, синку ... Всього доброго!\n- І тобі , бабуля, до побачення!\nБаба Яга розвернулася і пішла в свою сторону, а Пелевін у свою ... Офіційне спростування: Не всі політики, чиновники та журналісти у нас продаються. Багато хто вже продані. Дінамісткі - це жінки, в яких стервозна сторона їх натури постійно домінує над блядское. У пологовому будинку батько нахиляється над новонародженим сином, дивиться, потім каже дружині: - Слухай! Ти бачила? Ні, ти бачила, яка в нього здоровенна піся? - Дорогий, що не нервуй, не нервувати, подивися на його оченята - копія твоїх.\nВідмінна пародія на кліп Make The Girl Dance \_ "Baby Baby Baby\n@ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ Цікава фізика. Опір провідника, як правило, менше опору провідниці. - Дружина весь час бурчить: " Чи не писай в раковину, не писали в раковину ... ". - Це вона від заздрощів.\nЧорна кішка перейшла дорогу Юрію Куклачову ... на задніх лапах. Горілка сама ідеальна косметика - і сам замаскувався і на подругу приємно подивитися Бідні, дурні американські рабовласники! ... Скільки проблем вони поимели і ще поімеют в майбутньому через необачно завезених на новий континент чорних братів ... Краще б вони завезли в свій час білорусів. З білорусами ніколи ніяких проблем. Як тільки знаходиш свою половинку, навколо починають бродити інші половинки і змушують тебе сумніватися. Цікаво, а пити горілку опівночі, вважається після роботи або до? - Іду я, значить, по пустелі і раптом за черговий дюною здалося п'ятнадцять абсолютно голих жінок! - І що? - Я ж кажу - здалося! Жадібність - це коли чогось зовсім не треба, але дуже не вистачає. Він чудова людина - веселий, добрий, надійний, друг сім'ї і просто хороший коханець ... Бажання жінки - закон, поки бажання чоловіка - жінка І жили вони душа в душу. То він їй у душу, то вона йому в душу ..... Я люблю бути заміжня. Так здорово знайти особливу людину, якого хочеться злити до кінця життя.\nГорілку потрібно пити дуже холодну. Просто крижану. Тоді у вас на ранок буде не ганебний бодун, а благородна ангіна, на підставі чого будь-який лікар просто зобов'язаний видати лікарняний. З недоліків? Ну хіба що одружений ... - У житті може бути все, - міркував Буратіно після шлюбної ночі з Мальвіною, - з поліна може вийти хлопчик, а з дівчинки - колода. Якщо ви хочете, що б дама не забула ніч з вами, то використовуйте замість мастила бальзам "зірочка".\nНайрозумніша дівчинка АГМУ\n@ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ @ - Яка різниця між вірним чоловіком і невірним? - Величезна! Вірного мучать докори сумління. Колега (молодий, холостий) счас запитує: - А че, є порнухи какойнть? - Ну, якщо треба, то особливо не проблема знайти ... - А багато? - Ну хз ... Терабайта 1,5 тобі вистачить? (секудная пауза) - Бля, так етож можна ВАЩЕ не одружуватися! ..\nЧитайте також наші попередні випуски:\nДайджест цікавого. Підза, зайняти рот дівчині і розстріл\nДайджест цікавого. Заборонена секс-реклама і соски\nДайджест цікавого. Відео авіакатастрофи, Одеський пароплав\nДайджест цікавого. Голда, "пів на шосту" і постільні дівки\nДайджест цікавого. БДСМ, Путін з пивом і наркотики\nДайджест цікавого. Навантаження мертвих, баяніст та діти-менти\nУкраїнцям знову перерахують тариф на електроенергію: коли і як\nВартість електроенергії знизили тимчасово


Державного виконавця та посередника затримали під час отримання хабара • Телеканал «Лтава»\n23 лютого 2017, 15:24\nДержавного виконавця та посередника затримали під час отримання хабара\nДержавного виконавця та посередника затримали під час отримання хабара. На Полтавщині працівники Служби безпеки України викрили виконуючого обов'язки начальника одного із районних відділів Державної виконавчої служби обласного управління юстиції. Він вимагав від місцевого жителя шість з половиною тисяч гривень. За це посадовець мав закрити кримінальне провадження щодо арешту автомобіля. Державного виконавця затримали у службовому кабінеті під час передачі частини грошей. Відкрили кримінальне провадження.\nвідео: прес-служба СБУ\nПродавця зброї затримали на Полтавщині 7 лютого 2017\nУ Миргороді затримали наркодилерів-родичів 3 лютого 2017\nНа Полтавщині затримали 26-річного інспектора поліції, який збував наркотики 23 січня 2017


Вакцинація від коронавірусу в Нідерландах розпочнеться 8 січня | РБК-Україна\nНідерланди мають намір розпочати масову вакцинацію від COVID-19 у січні\nАмстердам, Четвер 17 грудня 2020 20:23 Новость на русском\nМіністр охорони здоров'я Нідерландів Уго де Йонг заявив, що вакцинація від коронавірусу розпочнеться 8 січня. Однак для цього Європейське агентство з лікарських засобів схвалить використання вакцини Pfizer і BioNTech.\nУго де Йонг заявив, що органи охорони здоров'я розробили план, який, за його словами, "обережний, безпечний і відповідальний".\nПершими в Нідерландах мають намір вакцинувати персонал будинків престарілих та медичних працівників.\nНідерланди очікують отримати перші 500 тисяч доз вакцини Pfizer і BioNTech до кінця року.\nНагадаємо, глава Єврокомісії Урсула фон дер Ляєн заявила, що ЄС почне масову вакцинацію населення від COVID-19 27 грудня.\nДо цього вона запропонувала країнам Євросоюзу почати вакцинацію від коронавірусу в один день.\nКрім того, напередодні віце-президент Єврокомісії Маргаритис Схинас пообіцяв, що дозвіл на продаж вакцин від COVID-19 буде видано через дві доби після схвалення.\nДодамо, що Європейське агентство з лікарських засобів збереться на засідання 21 грудня, щоб розглянути питання схвалення вакцини від COVID компаній BioNTech і Pfizer. Якщо вакцину не схвалять в понеділок, то регулятор збереться знову через тиждень.\nНовини України В світі Нідерландивакцина от коронавируса


Роздуми з нагоди 50-ліття СКУ | New Pathway Ukrainian News | Новий Шлях Українські Вісті\nHome Community Ukrainian World Congress Роздуми з нагоди 50-ліття СКУ\nПрезидент СКВУ Юрій Шимко під час наради з Президентом України Леонідом Кравчуком у Києві\nЮрій Шимко, Президент скву (1988-1993).\nВідзначення п’ятидесятиліття діяльності Світового Конґресу Українців дають нагоду роздумуватись над пройденим шляхом та поділитись думками про майбутнє тієї всесвітньої громадської надбудови української діяспори, яка протягом півстоліття майже вчетверо збільшила число країн-членів.\nМені судилось бути активним речником діяльності СКУ протягом 10 років, виконуючи обов’язки Генерального Секретаря (1973-78) та Президента (1988-93). Це були роки бурхливих подій другої половини ХХ століття, коли наша міжнародна організація звалась Світовим Конґресом Вільних Українців.\nЦі роки охоплювали період Брежнєвського застою, коли в Україні проходили масові арешти дисидентів, а в Діяспорі велись акції протестів, які вимагали їх звільнення з тюрем та мордовських таборів смерті. Це були часи трагічної Чорнобильської аварії та Ґорбачовської гласності і перебудови, які були покликані врятувати Радянський Союз від остаточного розкладу, але які довели до неминучого розгрому СССР та проголошення 1991 року Незалежної Української Держави.\nЗ огляду на те, що зі всіх колишніх президентів СКУ лише залишився при житті крім мене Аскольд Лозинській, вважаю обов’язком поділитись своїми особистими поглядами на минулі успіхи та невдачі з перспективи того історичного потоку змагань багатьох поколінь українського народу за своє право вільно жити у власній незалежній державі. Відзначаючи цього року століття початку української Революції, яка завершилась Січневими Актами Самостійності та Соборності Української Народньої Республіки, зложім низький уклін тим безчисленним борцям, які протягом минулого століття віддали життя в захисті Батьківщини, та одночасно тим жертвам, які сьогодні знову відстоюють незалежність і територіальну цілісність України.\nЯкщо накреслити головні моменти моєї п’ятилітньої каденції як Генсекретаря СКВУ, можна сказати про мою зустріч 1973 року з Міністром Закордонних Справ Канади та передачу йому петиції про звільнення українських політв’язнів – захисників людських прав напередодні його участі на установчих зборах Гельсінських Угод, що породили ОБСЄ та спричинили творення руху опору, Гельсінської Спілки в Україні. Сьогодні ОБСЄ виконує вагому роль в припиненні збройного конфлікту в Україні через Спеціальну Моніторинґову Місію на теренах Росією окупованого Донбасу.\nПриміщення канцелярії СКВУ в центрі Торонта стало осідком Комітету в Обороні Валентина Мороза, який, після арешту 1970 року та засудження на 14 років, почав 1 липня 1974 безтермінове голодування, яке тривало протягом 5 місяців у Володимирській в’язниці.\nВ його захисті виступали дисиденти та політв’язні в Україні та велись протестні акції по країнах української діяспори включно з двотижневим голодуванням 5 осіб в Оттаві перед совєтським Посольством. Щоб довідатись про стан здоров’я Мороза, мені пощастило літом 1974 року нав’язати безпосередний контакт та мати чотири телєфонні розмови з Андреєм Сахаровим, який перебував під домашним арештом на засланню в Ґрозному. Після моєї останньої розмови радянські власті зірвали телєфонний контакт між Сахаровим та Західним світом.\nНаполегливі акції та протести в країнах поселення української діяспори, координовані Комісією прав людини СКВУ, частинно увінчались успіхами, коли поступово випустили на волю дисидентів. Між ними були генерал Петро Григоренко, Надія Світлична та Леонід Плющ, які своєю участю та виступами звеличали Третій Конґрес СКВУ в листопаді 1978 р. Під тиском світової громадськості в 1979 р. влада змушена була обміняти Валентина Мороза та ще чотирьох дисидентів на двох радянських агентів КДБ. Понад 30,000 людей вітали його на великій маніфестації перед міським ратушем в Торонто.\nЗа винятком моєї першої в житті поїздки в Україну пару днів після проголошення Незалежності, вважаю, що моє найбільше особисте та громадське досягнення відбулося при кінці моєї каденції Генерального Секретаря СКВУ. Мене тоді було обрано у дострокових виборах 16 жовтня 1978 р. депутатом Федерального Парламенту Канади. Це дало мені доступ до канадської Місії при ООН, за посередництвом якої 21 листопада 1978 р. я передав Президентові Генеральної Асамблеї ООН, Достойному І. Ліевано, спільний “Меморандум – Резолюцію про Деколонізацію СССР” від п’яти Світових Конґресів – Українського, Білоруського, Естонського, Латиського та Литовського.\nНаше бюро при Пресовому Центрі ООН одночасно передало цей 80-сторінковий Меморандум кожній делєгації країн-членів Об’єднаних Націй. Підготовка і редагування документації меморандуму та координація співпраці п’яти світових конґресів покривала два роки наполегливої праці. Відбуто було понад 30 засідань спільного комітету під головством Генерального Секретаря СКВУ, що вимагало повної посвяти мого часу й обов’язків.\nРезультатом акції деколонізації було створення при СКУ Комісії Національних Прав України, тоді коли в Україні почав діяти Комітет Деколонізації Совєтського Союзу.\nНе оминулось мені також стати жертвою брудних наклепів від радянської агентури КДБ на сторінках газети Вісті з України в англомовній статті “Career of a Politico” з травня 1979 року та в україномовній статті “Справжнє Обличчя Пана Шимка” 30 липня 1981 де було сказано:\n“Вже у перші місяці свого перебування в ролі обранця канадського народу він прибрів зі своїми маяченнями до секретаріату ООН і вимагав якоїсь ‘деколонізації’ СРСР і безпідставно звинувачував нашу країну в порушенні міжнародних угод та домовленостей”.\nКрім вищезгаданих п’яти світових конґресів відбулися також зустрічі з єврейськими організаціями в Америці й Канаді про обговорення спільних проблем, щоб спільно пропагувати правду про трагічний ґеноцид наших народів комуністичним та фашистівським режимами та боротись проти спільного ворога — антисемітської та українофобної Москви, яка в той час підсилювала взаємну ворожнечу між нами кампанією розшуку так званих воєнних злочинців.\nВважаю, що в сучасних обставинах, коли український народ веде відкриту війну проти намагань путінської Росії відновити нео-імперський союз в парі зі старанням України до повної євроінтеграції, СКУ повинен доложити всі зусилля для утворення постійного форуму співпраці зі світовими конґресами діяспори народів Прибалтики, Білорусі, Польщі та інших країн Східної Європи, більшість яких сьогодні стали повноправними членами Євросоюзу та НАТО. Конечно також підписати меморандум співпраці з новоствореним Світовим Конґресом Кримських Татар для спільної мети деокупації Криму.\nМені не снилось, що після 10 років від закінчення ІІІ Конґресу СКВУ в Нью-Йорку мене оберуть в листопаді 1988 року Президентом, вперше відкритим голосуванням делеґатів на V Конґресі в Торонті. Тим більше ніхто не сподівався, що після 12 років від нашої акції з метою деколонізації Україна стане Незалежною Державою, укріпленою волею 90% населення на проведеному всенаціональному референдумі.\nПершим моїм завданням була особиста передача Звіту Міжнародного Трибуналу Розслідування Голодового Ґеноциду в Україні (The International Tribunal of Inquiry into the Famine in Ukraine) у руки Голови Комісії Прав Людини ООН в Женеві та Президентові Парляментської Асамблеї Ради Європи в Штразбурзі в супроводі Василя Кирилюка та Ярослава Кальби. Одночасно переслано було цей Звіт Генеральному Секретарю ООН та мною особисто 21 вересня 1991 р. Леонідові Кравчукові, тодійшньому Голові Верховної Ради України.\nТрибунал був покликаний 1984 року з ініціативи Ігната Білинського, першого голови Комісії Голодового Ґеноциду при СКВУ, що взяв на себе відповідальність покрити всі кошти видатків у сумі $649,000. Нова Президія перeбрала $185,000 дефіциту, який до року був сплачений.\nТрибунал діяв від 1987 року продовж каденції Президента СКВУ Петра Саварина в складі видатних юристів від сімох країн, між ними був Джон Гамфрей, автор Універсальної Деклярації Прав Людини ООН. Адвокатом СКВУ був Іван Сопінка перед його призначенням до Верховного Суду Канади.\nУ висліді перевірки 15 томів документації та переслухань в Брюселлі, Лондоні та Нью-Йорку свідків-очевидців і свідчень від таких визначних знавців як проф. Р. Конквест, журналіст М. Маґґерідж та др. Дж. Мейс, Трибунал прийняв рішення, що Голодомор з понад 7 мільйонами жертв був «плянований ґеноцид народу України та злочин проти людства».\nНемає сумніву, що це вплинуло на початок розслідувань Голодомору в Україні та продукцію Кіностудією ім. Довженка фільму Олеся Янчука “Голод 33”, якій був висвітлений по всій Україні напередодні Референдума 1 грудня 1991 р.\nЗ історичної перспективи, СКВУ та його складові організації відіграли вагому роль у виданні Американським Конґресом 10 томів Рапорту про Голод в Україні, виготовленого Дж. Мейсом; у прийнятті Резолюції Генеральної Асамблеї ООН про Голодомор; та у законному визнанні Верховною Радою України Голодомору ґеноцидом українського народу, яке офіційно підтвердили майже 20 країн.\nВ якості Президента СКВУ, щоб зібрати належні фонди, я постарався одержати кредитову картку Master Card для СКВУ через домовлення з канадським банком та виступав на Річних Зборах Українських Кредитових Спілок в США та Канаді зі зверненнями про фінансову допомогу.\nЩоб гідно відмітити людей, які заслужили подяки за їх віддану працю та жертву для добра українського народу, було створено Медалю Святого Володимира, якою посьогодні нагороджується українців та неукраїнців. Перші нагороди були вручені в Канаді та США, як також підчас відвідин наших громад в Європі та Полудневій Америці. Перебуваючи в Україні, вручено цю медалю колишнім політв’язням та Голові Верховної Ради за проголошення Державної Незалежності України.\nОдна із перших акцій нової Президії була поміч вірменським жертвам землетрусу та виступ у Вашінґтоні на конференції з питання Захисту Людських Прав. В червні 1989 р. я взяв участь у Парижі на Конференції Людських Прав Гельсінського Процесу, на якій СКВУ одержав статус “неурядової установи” як член офіційної делегації Канади. Під час цих міжнародних нарад відбулась прес-конференція СКВУ, яку відкрив посол Канади у Франції.\nВідбулась також зустріч з Католицьким Архиєпископом Парижу, який був призначений Ватиканом вести переговори з Кремлем про легалізацію Української Греко-Католицької Церкви. Учасниками на зустрічі були також наш Владика у Парижі Кир Володимир Гринчишин та Христина Ісаїв від Комісії Прав Людини.\nУ вересні 1989 р. з першим днем створення Народного Руху України за Перебудову, ми з Генеральним Секретаром Василем Веригою надіслали в Київ привітального листа солідарності, обіцяючи моральної допомоги. Це було ризикове рішення з огляду на те, що не було узгіднене з Президією. Однак радикальні зміни, які пройшли за пару місяців після розгрому Берлінського Муру та обрання у виборах до Верховної Ради в березні 1990 року 189 депутатів від Демократичного Блоку, оправдали наше рішення. У грудні 1989 р. Президія рішила надати патронат СКВУ новоствореному Канадському Товариству Приятелів Руху.\nВ листопаді та грудні 1989 р. відбулись відвідини українських громад в Арґентині, Параґваю та Бразилії. У бразильському Прудентополісі 3-го грудня з ініціятиви Василя Іваницького було урочисте відкриття пам’ятника Тарасові Шевченкові, якого виготовив Леонід Молодожанин. Описати цю подорож по розкинутих оселях п’яти поколінь українських хліборобів та глибокі вражіння, які залишились у моїй душі та пам’яті вимагає окремої статті. Незважаючи на їх убогий стан та жахливі умовини життя, українці Полудневої Америки зберегли рідну мову, віру та національний дух головно завдяки опіці Церкви.\nВ червні 1990 р. делєгація СКВУ брала участь у Конференції Прав Людини країн-учасниць Гельсіньського Процесу в Копенгаґені, Данія. Членами делєгації, яку очолював колишній депутат Канади Андрій Вітер, були Христина Ісаїв, Леся Шимко та Євген Пронюк, голова українського Товариства колишніх політв’язнів. Відбулась успішна прес-конференція, на якій учасники одержали виготовлений Меморандум СКВУ.\nПроголошення 16 липня 1990 р. Суверенності України Верховною Радою, де колишні політв’язні стали народними депутатами, було ознакою неповоротного шляху до незалежної демократичної держави. Ми рішили спільно з Юрієм Рейтом, Головою Об’єднання Українців Польщі, організувати Перший Спільний Форум Української Діяспори Сходу та Заходу з демократичними депутатами України. Ця історична зустріч відбулася 18-21 серпня 1990 р. у Білому Борі, Польща. Перед тим у Варшаві відбулась зустріч в Сеймі з депутатами від Солідарності та з Головою Сенату. У спільних нарадах серед представників з України, які брали участь, були В’ячеслав Чорновіл, Михайло Горинь, Олесь Шевченко, Іван Драч, Володимир Пилипчук та інші. Від діяспори виступали разом з Президентом СКВУ Генсекретар Василь Верига, Голова СФУЖО Оксана Соколик, Юрій Рейт, Володимир Мокрий та інші.\nБуло розглянуто низку питань, як помогти Україні та як прийняти до СКВУ наших рідних зі Східної Європи. Я домовився з Іваном Драчем, що наступний Форум відбудеться в Києві лише тоді, коли Україна стане Незлежною Державою. Ми з Іваном Драчем ще мали зустрічі з нашими громадами у Щецині та інших місцевостях, де були українці, депортовані під час горезвісної Акції Вісла. Після Польщі я відвідав українську громаду в Чехії та відбув спільні зустрічі з нашими Крайовими Організаціями у Великій Британії та Франції.\nВосени 1990 року у Києві відбулася “Революція на Ґраніті” – голодовий страйк студентів проти диктаторського монополю комуністичного режиму та підписання нового союзу з Росією. Було також арештовано депутата Степана Хмару. Тому я рішив в грудні 1990 р. вперше відвідати Українське Радянське Посольство до ООН, де зустрівся з амбасадором Генадієм Удовенком. Я заявив наш протест щодо подій в Україні та передав йому листа від СКВУ до Леоніда Кравчука, в якому вимагав негайного звільнення Степана Хмари.\nПропонував Генадієві Удовенку, щоб Посольство Суверенної України переселилось до окремого приміщення від Місії СРСР та щоб час від часу голосувати самостійно на сесіях Генеральної Асамблеї, на що він відповів: “Я раз здержався”! Хто б тоді подумав, що Удовенко колись стане членом партії Чорновола напередодні вбивства Чорновола у 1999 р., перед президентськими виборами.\nНа початку 1991 р. відбулись зустрічі в Торонті з представниками демократичної опозиції Литви та Білорусі. В квітні член Президії Микола Кушпета зорганізував масову маніфестацію, присвячену жертвам Чорнобиля у п’яту річницю тієї трагічної аварії. На маніфестації промовляв довголітній політв’язень Левко Лук’яненко. Його було нагороджено медалею Святого Володимира. Подібна маніфестація відбулась і у Вашінґтоні, за участі В’ячеслава Чорновола.\nУ травні 1991 року Секретаріят СКВУ вперше прийняв нових членів зі Східної Європи: Об’єднання Українців Польщі на чолі з Юрієм Рейтом та Союз Українців Румунії з Головою Степаном Ткачуком.\nКоли тільки провалився путч в Москві, комуністична більшість у Верховній Раді підтримала вимогу демократів, щоб проголосити 24 серпня 1991 Незалежніть України. Комуністи зробили це лише задля захисту своїх інтересів, привілеїв та нагромадженого майна, яке завжди було у їх руках. Тим більше тепер, коли вони стали панами ситуації без нагляду імперського центру. Перефарбована на демократів комуністична номенклятура подальше володіла політичною та економічною силою. Партія влади з її адмінресурсами була готова не лише віддати свою ядерну зброю, але навіть залишитись в СНДівській петлі сфери впливу Росії. Це була держава із зовнішною формою українською, але внутрішним змістом – надалі рядянським.\nДля української діяспори проголошення державної незалежності було манною, яка впала з небес. Для деяких це було завершенням одної з основних причин творення та діяльності СКВУ і тому питали, навіщо тієї надбудови? Напередодні VI Конґресу порушовалось навіть питання про ліквідацію СКВУ як зайвої структури.\nОднак більшість громади закордоном та нескорених демократів в Україні зрозуміли, що державотворення є еволюційний процес, який вимагатиме українізації та декомунізації країни, а основою для цього є гарантія політичної незалежності та територіальної цілісності.\nЗрозумілим також було, що СКВУ є соціально-громадська, а не політична надбудова, яка самостійно координує дяльність українських громадян іноземних держав незалежно від уряду України. Вона існуватиме так довго, як житимуть українці за межами України. На таких засадах та в такому розумінні ми разом з Конґресом Українців Канади намагались 29 серпня 1991 р. переконати Прем’єр Міністра Канади негайно визнати незалежніть України. Він обіцяв це зробити лише після висліду референдума і дотримався свого слова.\nЗустріч з майбутнім першим президентом Леонідом Кравчуком відбулась 21 вересня 1991 р., на другій день мого приїзду до Києва в супроводі Голови Комісії Прав Людини Андрія Вітра, Голови Екологічної Комісії Юрія Куриса та Голови Канадського Товариства Приятелів Руху Ераста Гуцуляка. Слідуючого дня ми виїхали до Львова де нас вітали Левко Лук’яненко та В’ячеслав Чорновіл.\nПід час цієї поїздки я побував на святкуванні 900-ліття Дрогобича, рідного міста моїх покійних батьків, був у Моршині на похороні Зіновія Красівського, у Івано-Франківську на відзначенні 100-ліття поселення українців у Канаді, у Каневі на могилі Шевченка. У Києві мав зустрічі зі студентами-учасниками Ґранітної Революції, був на офіційних поминках трагедії в Бабиному Ярі та зложив китицю квітів на могилах останніх жертв Совєтського Ґулаґу: Василя Стуса, Юрія Литвина та Олекси Тихого.\nПід кінець вересня 1991 р. я виїхав до Москви, де відбулася зустріч з провідними членами української громади, яким пропонував організувати Об’єднання Українців Росії. Відбулась важлива зустріч з американським амбасадором Кампельманом, який тоді вів переговори з Росією про ядерне роззброєння. В розмові наголосив йому вагомість визнання Америкою Незалежності України та прийняття України повноправним членом Конференції Гельсінського Процесу.\nЗ нагоди, що у Москві відбувались Наради з питань Безпеки і Співпраці Країн Європи, відбулась наша пресова конференція, на якій виступали зі мною Андрій Вітер, Олександер Ємець та Левко Лук’яненко.\nВ поворотній дорозі я зустрівся з нашою громадою у Відні та в супроводі Івана Жупника відвідав Міністерства Закордонних Справ та Внутрішніх Справ Австрії, як також зустрівся з Директором Міжнародньої Агенції Атомної Енергетики в справі Чорнобиля.\nХоча офіційно СКВУ був співорганізатором Першого Всесвітного Форуму Українців в Києві 21-24 серпня 1992 р., в дійсності вся програма та імпрези були устійнені та фінансовані урядом і Комітетом під головством Миколи Жулинського, призначеного Адміністрацією Президента. Радянський порядок командної системи залишився той же самий без змін.\nУкраїнська Всесвітня Кордійнаційна Рада була також створена в часі Форуму головно за ініціативою Івана Драча на зразок колишнього радянського Товариства Україна, що видавало «Українські Вісті», з метою задержати ту саму мережу контактів колишньої КДБівської агентури, яка існувала перед проголошенням Незалежності.\nУВКР приписало собі право бути єдиним преставником Східної Діяспори та міжнародною установою, якій має підлягати також Західна Діяспора, тобто організації при СКВУ та колишні українські комуністичні організації, які не входять до СКВУ. В додатку УВКР мало також бути представником громадських організацій в Україні.\nХоч я мав поважні застереження до такої пірамідної структури, яка подвоює дяльність організацій громадян іноземних країн, я погодився лише тому, щоб скріплювати контакт діяспорних громад з громадами в Україні.\nМи передали Президентові Меморандум від СКВУ, в якому було представлено аналіз сучасного стану України з точки зору діяспори та подано низку рекомендацій до Уряду. У свойому виступі на Форумі я підкреслив, що конструктивна критика лояльної опозиції та вільної преси є найкращою гарантією захисту демократії та верховенства закону. Подібні думки висловив Аскольд Лозинський у свойому виступі в Києві з нагоди відзначення Першої Річниці Незалежності коло пам’ятника Богдану Хмельницькому. Ці погляди викликали негативну реакцію властей до тієї міри, що від Президентської Адміністрації було видано мені та Аскольдові Указ, щоб ми до 24-ох годин покинули Україну. Мені не відомо по сьогодні, чи це був дійсний Указ Президента чи просто провокація. Так почались перші відносини між урядом України та діяспорою.\nЯ згодом поїхав до Львова і взяв участь у поході перенесення тлінних останків Патріярха–Кардинала Йосипа Сліпого. На панахиді у Соборі Св. Юра я промовив прощальне слово разом з Патріярхом Мстиславом в присутності Президента України та Амбасадора Америки.\nМоя остання подорож в Україну в ролі Президента СКВУ була від 8-го до 12-го вересня 1993 р. з нагоди офіційного відзначення 60-річчя штучно створеного Москвою Голодомору-Ґеноциду. Я виступив з окремим словом скорботи на жалобній відправі перед високим курганом на Полтавщині серед широкого поля, на якому колись майоріли села, а тепер сумує пустиня, очищена смертю.\nМої обов’язки Президента закінчились на VI Конґресі СКВУ, який відбувся 2-7 листопада 1993 року в Торонті і на якому відбулося переіменування на СКУ. Він був виїмковий з огляду на радикальні зміни, які пройшли протягом 5 років не лише в Україні але по всіх країнах Європи. Ще проливалась кров на Балканах, загрожуючи життю русинсько-української меншості.\nКонґрес одержав надісланий привіт від Першого Президента Незалежної України, Леоніда Кравчука, разом з привітами від Першого Українського Генерального Ґубернатора Канади, Рамона Гнатишина, та Першого Українського Прем’єра Саскачевану, Роя Романова. Учасниками Конґресу від України були Віце-прем’єр Уряду Микола Жулинський, колишній Міністер Оборони ген-полк. Костянтин Морозов, Голова УВКР Іван Драч, Амбасадор до Канади Левко Лук`яненко та Амбасадор до Чехо-Словаччини Роман Лубківський.\nУкраїна стала тоді незалежною державою, але ще не була українською за своїм змістом, ані вповні правовою державою в порівнянні до країн Заходу. Треба було ще пройти дві революції, мирну Помаранчеву Революцію та криваву Революцію Гідності. Незважаючи на великий прогрес у євроінтеграції через втілення Угоди про Асоціацію, впровадження безвізового режиму та інших реформ, Україна ще знаходиться у стані війни без запевнень миру та захисту від дальшої російської агресії через нестабільну політику діючого Президента Америки.\nСКУ досяг великих успіхів, зокрема, поширилась мережа членів, було здобуто статус неурядової організації ООН та члена Атлантичної Ради. Головна мета – доложити всіх зусиль, щоб Україна стала повноправним членом Євросоюзу та НАТО.\nНа відміну від УВКР ми є преставниками виключно українців за межами України, які є громадянами іноземних країн. УВКР повинен змінити свою назву на “Українська Всегромадська Координаційна Рада”, представляючи виключно громадян України. Відійшовши в грудні 2016 року від УВКР, необхідно, щоб СКУ домовився про координовану співпрацю з громадськими організаціями в Україні через реформовану структуру УВКР.\nСКУ є незалежною організацією, яка не підлягає законам держави України, тоді коли її складові члени підлягають законам держав, де вони є громадянами.\nСКУ повинен укласти молодіжні програми в Україні у формі літніх таборів та курсів українознавства та координувати побратимські зв’язки між містами України та містами в країнах діяспори.\nСКУ протягом 50 років зумів з’єднати українців, незважаючи на їх релігійну, політичну та расову різноманітність. На цьому шляху можна ще багато більше досягти. Пропагувати та боронити Правду завжди було основою узгіднення, толерантності та гідності у відношеннях між людьми та організаціями, яких об’єднувала наша міжнародна установа.\nХочу закінчити мої роздуми пророчими словами Івана Франка, які сьогодні звучать сучасно з огляду на путінську кібер-війну та дезінформацію. Але вони не менше промовляють також до тих наших рідних в Україні та в діяспорі, які знущаються над людьми, що відстоюють правду, справедливість, прозорість та демократію.\nХоч би глухим, до німої гори,—


Карантин у Києві: підлітки влаштували небезпечні розваги у вагоні метро (відео) — Київ — tsn.ua\nКористувачі Мережі обурились, що, мовляв, "нормальні люди не можуть потрапити у метро, а ці курилку влаштовують".\nУ Києві хлопець з дівчиною курили просто у вагоні метро.\nЗазначимо, що весь громадський транспорт: і наземний, і метро на період суворого карантину працює за спеціальними перепустками пасажирів. Тобто виключно для перевезень працівників підприємств критичної інфраструктури\nМолодих людей навряд чи можна назвати працівниками критичної інфраструктури.\nОпубліковано Київ Оперативний Понеділок, 19 квітня 2021 р.\n"Цікаво, а чому нормальні люди не можуть потрапити у метро, а ці курилку влаштовують?" – йдеться у дописі до відео.\nДо слова, судячи зі шкіряних сидінь, це червона гілка столичного метро.\nМожливо, оприлюдненим відео зацікавиться поліція.\nНагадаємо, у столиці подовжено дію суворих карантинних обмежень - до 30 квітня.\nновини Києвалокдаун у києвімолодькуріннякиївське метро


Начальника Дрогобицького відділу Нацполіції звинуватили у побитті затриманих | Новини Львова\nНачальника Дрогобицького відділу Нацполіції звинуватили у побитті затриманих\nПро це він розповів під час прес-конференції в Укрінформі “Презумпція винуватості. Чому у правоохоронних органах підозрюваних переслідують і карають фізично?”.\nВін розповів, що 2 вересня поточного року він разом зі своїм братом Юрієм Пагутою та батьком Мирославом Пагутою були у місті Дрогобич на Львівщині у справах оформлення спадщини. Того дня їх затримали співробітники карного розшуку місцевої поліції за підозрою у вчиненні квартирних крадіжок. При цьому в ході допиту з’ясувалося, що затриманим уже інкримінують підпал машин у місті Трускавець, потім – пошкодження чужого майна у місті Стрий і навіть роботу на ФСБ Російської Федерації.\n“Під час допиту начальник Дрогобицької поліції Білас, який прибув у супроводі місцевого прокурора Юрія Малахівського, опізнав в мені якогось старшого лейтенанта і називав якісь прізвища, які мені не відомі. Опери дипитували нас, якщо це можна так сказати, а насправді – чинили тортури, не давали води, заставляли роздягатися… Найменше, що зі мною чинили опери, – це плювали мені в обличчя. Те саме робили з моїми родичами. Начальник Дрогобицької поліції Андрій Білас завдавав мені ударів у голову та у пах. При цьому це відбувалося в присутності місцевого прокурора”, – розповів Пагута.\nВін додав, що слідчий Дрогобицького відділення поліції Михайло Романський не вів протокол допиту, а відповідно – не оформлював слідчі дії у передбачений законом спосіб.\nРодина Пагут розповіла, що у Дрогобицькому відділенні поліції їх протримали 14 годин, після чого відпустили без речей, грошей та паспортів.\n“Коли нас врешті випустили, то вилучили, а насправді вкрали, всі особисті речі. Забрали верхній одяг, взуття, оргтехніку, паспорти та гроші і викинули нас на вулицю в тапочках о 4 ранку”, – зазначив Пагута.\nВін також розповів, що поскаржився на дії начальника Дрогобицького відділу Нацполіції Андрія Біласа до Генпрокуратури, однак наразі відповіді іще не отримав.\nУкрінформ попросив прокоментувати інцидент начальника Дрогобицького відділу Нацполіції у Львівській області Андрія Біласа.\nВін підтвердив, що працівники поліції допитували родину Пагут як свідків у справі про квартирні крадіжки. “Так, ми затримували Пагут. Це був батько і два сини… Вони були доставлені у відділ, і з’ясовувалися всі обставини, ми взяли їхні дані, речі і допитували в кримінальному провадженні як свідків”, – сказав він.\nБілас також спростував розповідь Івана Пагути про роздягання догола та побиття його і його батька у Дрогобицькому відділенні Нацполіції.\n“Це повна нісенітниця. Я не можу вам такого сказати. Ми проводили огляд”, – прокоментував він.\nЧитайте також: Бурцева затримали за побиття прикордонників на “Шегині” – Геращенко\nПоліцейський також стверджує, що особисті речі у родини Пагут були вилучені слідчим в рамках кримінального провадження. При цьому він не зміг пояснити, чому в людей, які проходять як свідки у кримінальній справі, відібрали паспорти, гроші та особисті речі.\n“Їм повинні вручити повістки про явку на допит. Вони повинні з’явитися до слідчого, і він їм усе роз’яснить”, – резюмував Білас.\nНаступна публікація Луцькі автобуси возитимуть школярів Львівської та Херсонської областей\nПопередня публікація Зірвали презентацію і зробили книжку Лариси Денисенко популярнішою разів у 100 (огляд соцмереж)


Управління формуванням і розвитком потенціалу підприємства\nНазвание работы: Управління формуванням і розвитком потенціалу підприємства\nОписание: Оцінка організаційного потенціалу підприємства. Методів управління при формуванні потенціалу підприємства. Це досягається формуванням організаційного потенціалу шляхом: проектуванням і створенням цілеспрямованої виробничої і соціотехнічної системи; організації підприємства з встановленням цілей діяльності і корпоративних норм; організацією управління діяльністю підприємства; забезпеченням інформацією; реорганізацією реструктуризацією підприємства відповідно до зміни цілей стану внутрішнього середовища потреб споживачів продукції;...\nОцінка організаційного потенціалу підприємства.\nМетодів управління при формуванні потенціалу підприємства.\nУправління інвестиційним потенціалом для його зростання (аналіз, методи оцінювання економічної діяльності, ефективність).\n1. Основним призначенням механізму управління сукупним потенціалом є посилення організаційного потенціалу як частини ресурсів управління, що впливають на фактори виробництва. Це досягається формуванням організаційного потенціалу шляхом: проектуванням і створенням цілеспрямованої виробничої і соціотехнічної системи; організації підприємства з встановленням цілей діяльності і корпоративних норм; організацією управління діяльністю підприємства; забезпеченням інформацією; реорганізацією (реструктуризацією) підприємства відповідно до зміни цілей, стану внутрішнього середовища, потреб споживачів продукції; розвитком мотивації щодо змін в оргструктурі і системі управління.\nГудвіл=оцінка підприємства не для продажу – оцінка підприємства для продажу.


Золото та прикраси Pandora: в Жмеринці зловили квартирного крадія : 27:09:2021 - 20 хвилин Вінниця\nВчора, 26 вересня, жителька Жмеринки повідомила в поліцію, що обікрали її будинок.\nЗ помешкання заявниці зникли ювелірні вироби.\nЗа словами начальника Жмеринського районного відділу поліції Анатолія Присяжнюка, у ході проведення розшукових заходів працівники сектору кримінальної поліції встановили особу, причетну до крадіжки.\n— Під підозру потрапив 40-річний житель міста Вінниці, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, — кажуть у відділі комунікації поліції Вінницької області.\nЧоловіка затримали на вулиці у місті Жмеринка.\nПоліцейські вилучили у нього усі викрадені у жінки ювелірні вироби.\nЗа інформацією слідства, підозрюваний спричинив матеріальну шкоду на суму близько 15 тисяч гривень.\nЗа цим фактом відкрили кримінальне провадження.За статтею185 Кримінального кодексу України за крадіжку, поєднана з проникненням у житло, закон передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.