Від яких продуктів поправляються? | vidpo.net\n1. Будь масла, включаючи рослинні\nБільшість людей припускаються поширеної помилки. Вони вважають, що рослинне масло може бути пісною. Насправді абсолютно всі види олій: вершкове, рослинне, рафінована і т.д. містять в собі жирів майже 100 відсотків. Так, ці жири рослинного походження. Але від цього немає ніякої користі, а шкода така ж, як і від тваринних жирів. Так що намагайтеся виключити зі свого раціону всі можливі види масел. Благо це зовсім не складно.\n2. Маргарини й різні майонези\nУ маргаринах і різного роду замінниках вершкового масла жирність становить порядку 60-75 відсотків. Є у продажу і так звані легкі або надлегкі масла. Але і їх жирність не на багато менше, ніж у вершкового масла. Більш того, маргарини проходять спеціальну хімічну обробку для довгого зберігання, це збільшує завдається шкоди організму. Що стосується майонезу, так його взагалі важко назвати продуктом харчування. Жирність звичайного майонезу становить 70 відсотків, але нещодавно стали з'являтися нові сорти з 40 – 45 відсоткам. Але навіть це дуже багато. Вобщем, маргарин і майонез взагалі не варто вживати в їжу не тільки для збереження колишнього ваги, але і з точки зору безпеки всього організму. Правда, якщо людина любить майонез, то відмовитися від нього на початку буде непросто. Але завжди можна знайти заміну. Наприклад, сметана підсолена, йогурт, а деякі люди в овочевий салат додають гірчицю з кефіром у пропорції 1:1.\n3. Тверді та плавлені сири\nТак, вранці приємно з'їсти бутерброд, намазаний сиром. Тим не менш, сучасні сири, особливо імпортні мають жирність близько 45-50 відсотків. Так що, варто відмовитися від них для збереження фігури. А чому ж тоді їх можна замінити? Коли захочеться сиру, візьміть підсолений нежирний сир або так звані м'які сири – бринза. При доброму смаку, їх жирність дуже низька. Так що на вазі це ні як не позначиться.\nВідсоток жирності у звичайній і пісній свинині перевищує 30 відсотків. А в жирній яловичині близько 25-30. Вживання такого м'яса, звичайно, позначається навнешнем вигляді. Причому, в гіршу сторону. Але організму потрібно білок. Інакше виникнуть головні болі, втому і млявість. Так що краще вживати в їжу більше риби, особливо морської і використовувати пісне м'ясо яловичини для приготування супів і м'ясних закусок. Благо з риби можна зробити дуже багато смачних страв.\n5. Варені ковбаси (Останкінська, докторська та ін), копчені свинячі ковбаси, сосиски і сардельки.\nКористі для організму від них ніякої, тільки шкода. Тим не менше, люди часто не вважають жирними сардельки, сосиски й деякі ковбаси. Так як в них жиру не видно. Але насправді жир є і коливається від 25 до 35 відсотків. Приміром, жирність докторської ковбаси становить близько тридцяти, що досить багато. Так що, краще відмовитися від цих продуктів і замінити їх рибою.\n6. Такі солодощі, як шоколад, вершкове морозиво і креми\nЇх легко можна замінити на маложирні солодощі. Приміром, мармелад, пастила, зефір, варення. І якщо в карамелі або в зефір жиру практично немає, то жирність шоколаду і шоколадних цукерок наближається до 50 відсоткам. Вершкове морозиво можна з легкістю замінити на дієтичне. Різниці в смаку практично немає. Так що цілком легко можна обійтися і без цих продуктів.\nДеякі молочні продукти містять високий відсоток жирності. Приміром, у сметани вона становить від 25-40 відсотків. Але, як правило, таким молочним продуктам завжди можна знайти маложирні аналоги.\n7 видів продуктів, що сприяють Вашому ожиріння\nДієтичне харчування при надлишковій вазі й ожирінні.\n12 помилок харчування\nЩо викликає ожиріння?\nДе знайти онлайн-калькулятори витрати калорій?\nНа яких сайтах є рецепти приготування салатів на Новий рік?\n« Як використовувати прянощі?\nЯка історія традиційної російської кухні? – Ч. 2 »


КНДР демонтувала ядерний полігон - КНДР | РБК-Україна\nЧетвер 24 травня 2018 14:15 Новость на русском\nФото: лідер КНДР Кім Чен Ин (twitter.com/kcna koreannews)\nРаніше Трамп обіцяв надати захист КНДР за умови денуклеаризації\nПівнічна Корея (КНДР) демонтувала ядерний полігон. Про це повідомляє AFP.\n"Північна Корея демонтувала ядерний полігон", - йдеться в повідомленні.\n#BREAKING North Korea dismantles nuclear test site: Yonhap\nЯк повідомляє видання Yonhap, південнокорейські журналісти повідомили, що в четвер Північна Корея знищила свій єдиний відомий ядерний полігон серією вибухів протягом декількох годин, зробивши перший крок до денуклеаризації.\nЯк повідомляється, підземний тунель № 2 був зруйнований близько 11 години ранку, два інших тунелі були зруйновані о 14:17, а потім були здійснені вибухи казарм, оглядових вишок і інших об'єктів на землі.\nЗазначимо, Північна Корея (КНДР) дозволила восьми південнокорейським журналістам бути присутніми на ліквідацію ядерного полігону Пунгери.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що президент США Дональд Трамп сказав, що надасть Північній Кореї та її лідеру Кім Чен Ину захист у разі відмови КНДР від ядерної зброї.\nТак, Президент США сказав, що якщо Кім Чен Ин погодиться на денуклеаризацію, то "він отримає захист, який буде дуже сильним". Крім того, на зустрічі з генеральним секретарем НАТО Йенсом Столтенбергом, Трамп сказав, що не збирається обговорювати питання військ США в Південній Кореї під час його зустрічі з Кім Чен Ином.\nНовини України Надзвичайні події КНДР


Вона – не бізнесвумен | Тверезий погляд\nОдин з головних міфів, створених навколо особи Юлії Тимошенко, звучить так: «Вона була дуже успішним підприємцем і тому буде чудовим керівником». Міф цей базуються на простому факті – Юлія Тимошенко справді тривалий час працювала директором і президентом низки прибуткових бізнесів. Але.\nЗнаєте, що спільного між Юлією Тимошенко та шахтарем Олексієм Стахановим? В обох випадках працювала команда, але успіх приписали лише одній особі. Корпорація ЄЕСУ та її попередник КУБ за свого існування були відомі завдяки хитрим бартерним схемам – до 12 товарообмінних операцій, аж допоки на якусь етапі не з’являлися живі гроші. Бізнес був неймовірно прибутковий, різниця у цінах в підсумку виходила мільйонна. Але. Організовувала всі ці схеми не Юлія Тимошенко, а Олександр Гравець, тодішній бізнес-партнер родини Тимошенків. Чому родини? Бо технічним директором і по факту керівником і КУБ, і ЄЕСУ був свекор Юлії Тимошенко, колишній начальник управління кінофікації Дніпропетровського облвиконкому Геннадій Тимошенко. Власне, зв’язкам Геннадія Тимошенко і КУБ, і ЄЕСУ завдячують своєю неймовірною успішністю.\nСправа в тому, що Геннадій Тимошенко ще в радянські часи був гарно знайомий з головою ради агропромислового комплексу Дніпропетровської області Павлом Лазаренком. Дніпропетровська область у тому числі аграрна. У 90-х АПК всієї України мав неабиякі проблеми з пальним – системи кредитів в нашому розумінні тоді ще не було. Забезпечувати пальним аграріїв Дніпропетровщини взявся КУБ родини Тимошенків під заставу врожаю, за бартерними схемами (тобто за цінами нижчими за ринкові). З цього й почалися мільйони Тимошенків. Бізнес був неймовірно вигідний, КУБ як таке не мав конкурентів, здогадайтеся чому?\nТе саме стосується корпорації «Содружество», у якій Юлія Тимошенко була директором, і яка забезпечувала газом підприємства Дніпропетровщини. Політтехнолог Андрій Золотарьов якось розповів в інтерв’ю як одне підприємство спробувало купляти газ не у «Содружества» і було дуже швидко та брутально віджате. Засновниками «Содружества» виступили з одного боку КУБ родини Тимошенків, з іншого – фірма «Інтерпайп», власниками якої тоді були Віктор Пінчук і… його тодішній тесть Володимир Аршава, колишній заступник завідувача Дніпропетровського обласного відділу охорони здоров’я та близький друг того таки Павла Лазаренка. Простіше кажучи, «Содружество» було бізнесом Павла Лазаренка.\nЮлія Тимошенко в інтерв’ю російському «Комерсанту» розповіла дивовижну історію з еротичним підтекстом – ніби бізнес ЄЕСУ почався з її угоди про закупівлю газу ЄЕСУ у російського «Газпрому», для чого на зустріч з Ремом Вяхірєвим (тодішнім керівником «Газпрому») вона припхалася у ботфортах і спідниці «міні» як Джулія Робертс у фільмі «Гарнюня». Не хочу обговорювати, наскільки дотепно в ботфортах і «міні» виглядає 35-річна жінка, зверну увагу на інше. Угода між «Газпромом» і ЄЕСУ була підписана практично зразу після створення ЄЕСУ, точніше – перереєстрації КУБ (він мав офшорних власників і відтак – податкові пільги, які збереглися при перереєстрації), тобто для Вяхірєва ЄЕСУ була «ніхто і звати ніяк». Але. Практично зразу після підписання угоди між ЄЕСУ та «Газпромом» на газовий ринок України зайшла компанія «ІТЕРА» – весела така фірма, яка примудрялася купувати у вяхіревського «Газпрому» газ по внутрішньоросійській ціні, а продавати за кордон за ринковою – і не мати конкурентів. Очевидно, хтось дав «ІТЕРІ» зайти на ринок України. А такі рішення, перепрошую, – не рівень Юлії Тимошенко. Це вже рівень віце-прем’єра і прем’єра Павла Лазаренка. Простіше кажучи, у переговорах з «Газпромом» роль Юлії Тимошенко зводилася до ролі кур’єра, який привіз пану чужому пропозицію пана свого.\nПідтверджують це і бібліографи Юлії Тимошенко. «Юлії Тимошенко на посту спершу комерційного, а потім і генерального директора КУБу спочатку відводилася роль чаруючої диви, символу компанії, ідеальної переговорниці» – І. Мільштейн і Д. Попов «Помаранчева принцеса». Простіше кажучи, все чим займалася Юлія Тимошенко – це «торгувала обличчям і їздила по вухах». Погодьтеся, те саме Юлія Тимошенко робить ще й досі.\n«Виходить, єдиним реальним бізнесом Тимошенко був відеосалон?» – запитаєте ви. Та в тому й справа, що ні. Я не знаю, кому першому спала на думку ідея відкрити відеосалон – кіно-чиновнику Дніпровського облвиконкому Геннадію Тимошенко, директору мережі кінотеатрів «Родіна-Панорама» Антоніні Ульяхіній (тьоті Юлії Тимошенко) чи самій Юлі, але не бачити, наскільки прибутковим був бізнес відеосалонів, пов’язані з кіно родичі Юлії Тимошенко просто не могли. Але самим родичам займатися відеосалоном тоді було не комільфо. Довелося братися Юлі. До речі, розмістився відеосалон Юлі у Дніпровському парку Шевченка – це практично центр міста і любиме місце відпочинку дніпровців. Здогадайтеся, скільки підприємців хотіли крутити відео саме там, і чому у них це не вийшло.\nЩоразу, як Юлія Тимошенко потрапляє у виконавчу владу (прем’єром, віце-прем’єром), країна смакує одним і тим самим – ручним керуванням, непродуманими діями та безмежним популізмом. І щоразу дивується, як же так – вона ж колись крупну корпорацію очолювала! А справа в тому, що не була Юлія Тимошенко ніколи успішним підприємцем, таким як Білл Гейтс або Лакши Міттал. Секрет всієї її бізнес-успішності завжди зводився до наявності гарних родичів з прибутковими зв’язками. Все.\nА чи були у Юлії Тимошенко бодай якісь бізнес-досягнення? Мушу обрадувати – були. Наприклад, дуже схоже на те, що саме Юлія Тимошенко придумала ввести у власники КУБ офшорну компанію, створену нею ж самою та її чоловіком. Наявність іноземного засновника у ті часи давала фірмі неабиякі податкові пільги, – і Юлія Тимошенко цим вдало скористалася.\nПро ці та інші деталі діяльності Юлії Тимошенко ви можете прочитати у моїй книжці «Секрети газової бабці». Подробиці – тут.\n← А сорок років по пустелі хто ходити буде?\nТри питання, пов’язані з нашим східним сусідом. Питання 1 →


ВИЩИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДІВ І-ІІ РІВНІВ АКРЕДИТАЦІЇ м. КИЄВА\nпро підсумки роботи міських методичних об’єднань за 2008-2009 н.р.\n„06” липня 200 9р\t. м. Київ\nЗ метою поліпшення фахової підготовки педагогічних кадрів у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, підготовки викладачів до засвоєння змісту нових програм, створення технологій їх реалізації, а також розвитку творчих здібностей, обдарувань і талантів студентів, які спонукають кожного педагогічного працівника до підвищення свого фахового рівня; сприяють взаємному збагаченню членів педагогічного колективу педагогічними знахідками, дають змогу молодим викладачам вчитися педагогічної майстерності у старших і досвідченіших колег, забезпечують підтримання в педагогічному колективі духу творчості, прагнення до пошуку, при Раді директорів протягом 2008-2009 навчального року функціонували 23 методичних об’єднання (надалі ММО). .\nУ процесі методичної роботи здійснювалися підвищення наукового рівня викладачів, постійне ознайомлення з досягненнями психолого-педагогічних дисциплін і методик викладання, вивчення і впровадження у освітню практику передового педагогічного досвіду, творче виконання перевірених рекомендацій, збагачення новими, прогресивними й досконалими методами і засобами навчання, вдосконалення навичок самоосвітньої роботи вчителя, надання йому кваліфікованої допомоги з теорії та практичної діяльності.\nВсі ММО працювали на належному організаційно-методичному рівні, об’єднуючи свої зусилля над вирішенням науково-методичних проблем, вивчаючи досвід роботи колег, проводячи відкриті заняття, конференції, олімпіади, конкурси творчих робіт, огляди художньої самодіяльності та багатого іншого.\nСвою роботу міські МО спрямовували на розв’язання проблем:\n• виявлення відповідності задач, розв'язуваних методичними об'єднаннями задачам, поставлених перед усім колективом; аналіз роботи методичних об'єднань відповідно до вимог, висунутими програмою розвитку освіти;\n• виявлення ролі і значення методичної ради в структурі навчального закладу;\n• знаходження шляхів підвищення ефективності методичної роботи;\n• формулювання мети і задач методичної роботи на наступний рік.\nПротягом року всіма ММО було проведено 111 засідань. Системність, послідовність роботи ММО забезпечувалася завдяки спеціальним планам, що охоплювали загальну характеристику педагогічної діяльності викладачів певних предметів.\nМіські методичні об’єднання у своїй роботі використовували колективні й групові форми методичної роботи: методичні семінари – практикуми, школи передового досвіду, інноваційні групи, науково-педагогічні конференції, конкурсні виставки методичних розробок.\nВсі засідання ММО та Ради директорів проходили, в основному, на базі навчальних закладів. Слід відзначити ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації, на базі яких проведено найбільша кількість засідань:\nКиївський коледж зв’язку – 12 засідань;\nПромислово-економічний коледж НАУ– 9 засідань;\nКиївський електромеханічний технікум зал. тр. ім. Островського –7 засідання\nКиївський індустріальний коледж – 4 засідання;\nКоледж будівництва, архітектури та дизайну – 4 засідання;\nКиївський геологорозвідувальний технікум – 3 засідання;\nКиївський професійно-педагогічний коледж ім. Макаренка – 3 засідання;\nКиївський технікум готельного господарства – 3 засідання\nКиївський технікум менеджменту транспортного будування –3 засідання;\nКиївський радіомеханічний коледж НАУ– 3 засідань;\nОкремо слід відзначити технікум готельного господарства , Київський коледж зв’язку, Київський технікум електронних приладів за надання приміщення для проведення міських конкурсів та спортивних змагань.\nМетодичні об’єднання ставили завданням у своїй роботі передати молодому поколінню соціальний досвід, багатство духовної культури народу, національну самосвідомість. Тому багато навчальних закладів протягом 2008-2009 н.р. забезпечували належне виконання наказів Президента України та Міністерства освіти та науки України, зокрема, щодо:\nпроведення заходів, присвячених 75-м роковинам Голодомору в Україні;\nз підготовки та відзначення 100- річчя з дня народження Боголюбова;\n- присвячених 90-й річниці подвигу героїв Крут;\n- відзначення Дня національної згоди, Дня Соборності України.\nЗ метою виховання гармонійно розвиненої особистості, національно-патріотичного та духовного збагачення, виявлення та підтримки молодих талантів, залучення до суспільно-громадської праці 11 грудня 2008 року Радою директорів на базі Київського технікуму електронних приладів був проведений конкурс «Студент року» серед студентів ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації м. Києва.\nСлід відмітити роботу, яку проводила протягом 2008-2009 н.р. створена при Раді директорів ВНЗ І – ІІ р.а., Координаційна рада з питань реалізації чинного мовного законодавства та розвитку освіти у ВНЗ І – ІІ р.а. м. Києва (голова – Б.С. Лавренюк).\nУ 2008-2009 навчальному році за ініціативи Координаційної ради проведено ряд заходів, метою яких було вивчення й переймання кращого досвіду ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації м.Києва з питань реалізації чинного мовного законодавства та розвитку освіти. Протягом року Координаційною Радою були організовані наступні заходи:\nТворча зустріч членів Координаційної ради та студентського активу з Лауреатами Національної премії імені Тараса Шевченка Юрієм Мушкетиком, Неонілою Крюковою, Іваном Драчем, Борисом Олійником, Богданом Бенюком (Національний музей літератури України);\n– Засідання координаційної ради в державному коледжі легкої промисловості. тематичний показ «Костюм в просторі і часі» -( До Шевченківських днів);\nТематичний конкурс на краще читання поезії Тараса Шевченка– ( Коледж будівництва, архітектури та дизайну);\n. Конкурс «Красуня Києва» серед педагогічних навчальних закладів м. Києва (Київський міський будинок вчителя);\n- Декада української літератури та мови, присвячена 195-річниці від дня народження Тараса Шевченка;\n- Зустріч з Героєм України, лауреатом національної премії ім. Тараса Шевченко Ніною Матвієнко, акторами національного театру ім. І. Франка, перегляд вистави «Самотність» ( Київський технікум електронних приладів);\n- Національний музей літератури України. Науково-практична конференція до 200-річчя з дня народження Миколи Гоголя;\n- Нагородження Лауреатів міжнародного конкурсу з української мови ім. Петра Яцика. Зустріч з провідними вченими України ( Національний театр ім. І. Франка );\n- Київський технікум електронних приладів. Спільне засідання Київської міської державної адміністрації (Головне управління у справах сім’ї та молоді) та координаційної ради;\n- Психологічна підготовка та формування навичок ефективного діалогу випускників технікумів з роботодавцями «Психологічний тренінг»;\n- Зустріч членів координаційної ради та студентського активу технікумів та коледжів м. Києва з акторами театру «Колесо».\nОсобливу активність у проведенні вище зазначених заходів виявили студенти таких навчальних закладів: технікуму електронних приладів, державного вищого музичного училища ім. Р.Глієра, радіомеханічного коледжу НАУ, медичного коледжу №3, механіко-технологічного коледжу, технікуму менеджменту транспортного будування, технікуму готельного господарства.\nММО методистів ( голова – Сазонова Н.Г.). Робота методичного об’єднання методистів ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації впродовж 2008-2009 навчального року велась за кількома напрямами і була направлена на поліпшення стану навчально-виховного процесу в навчальних закладах\nм. Києва. Вона була позначена цільовим підходом до організації методичної роботи об’єднання відповідно до програмних цілей ВНЗ та напрямків їх діяльності, підпорядковувалась організації роботи з педагогічними кадрами на основі врахування їх потреб та реального рівня професійної компетентності, системності та систематичності, опиралась на науковість, велась оперативно та мобільно при оптимальному поєднанні індивідуальних і колективних форм роботи.\nОсновними завданнями методичної роботи методоб’єднання були:\n- інформаційне забезпечення методистів навчальних закладів з проблем освіти, педагогіки, психології, інформування про досягнення науки і техніки, передового педагогічного та виробничого досвідів;\n- організаційно-методична допомога з розвитку педагогічної творчості\nекспериментально-дослідницької роботи, впровадження результатів наукових досліджень, передового досвіду, педагогічних технологій тощо;\n- удосконалення методів навчання та виховання студентської молоді,\nзабезпечення єдності, органічного взаємозв'язку їх загальноосвітньої та професійної підготовки.\nВраховуючи необхідність запровадження на сучасному етапі розвитку освіти в Україні модульно-рейтингової і кредитно-модульної системи в навчальний процес, методисти на своїх засіданнях та семінарах ретельно вивчали передовий педагогічний досвід із запровадження принципів Болонської конвенції на теренах України, відвідували навчальні заклади, в яких викладачі працюють за цією системою, заслуховували доповіді та повідомлення методистів коледжів та технікумів про необхідність та стан запровадження принципів Болонської конвенції.\nЗначна увага у цьому навчальному році була приділена також проблемам впровадження у навчальний процес інноваційних навчальних технологій.\nТакож на засіданні методоб’єднання вирішувалися проблеми використання викладачами при повідомленні теми, мети та мотивації заняття методів стимулювання інтересу до навчання: створення ситуації новизни, актуальності, морального переживання, цікавості, подиву, образності, дидактичних ігор, методів навчального заохочення; визначення суспiльного значення теми, що вивчається (її роль у економiчному, науковому, суспiльному, культурному життi країни); пiзнавального значення (наскiльки вона поширює світогляд, дає цiкавi, потрiбнi знання, розкриває невiдоме); свiтоглядного значення (наскiльки вона допомагає зрозумiти закони розвитку природи та суспiльства, розiбратися в суспiльних явищах); практичного значення (зв'язок із обраною професiєю, можливiсть оволодiння корисними вмiннями та навичками).\nМетодичне об’єднання провело п’ять засідань на базі навчальних закладів м. Києва.\nПерше засідання проходило в Київському технікумі КНЕУ ( вул. В.Верховинця, 3), де були визначені засади роботи методистів та розглянута проблема реформування освіти в Україні через пошук шляхів забезпечення підвищення якості вищої освіти, прискорення інтеграції України у міжнародний освітній простір, модернізації національної системи оцінювання знань в контексті Болонської конвенції.\nДруге методичне об’єднання проходило в Київському електромеханічному технікумі залізничного транспорту ім.. М. Островського (Київ, Повітрофлотський проспект, 35) і було присвячене активізації навчального процесу шляхом проведення тематичних заходів у позааудиторний час в межах навчального закладу.\nТретє методичне об’єднання відбулося в Київському технікумі менеджменту транспортного будування (Київ, вул. Вінницька 10) і було присвячене активізації навчального процесу шляхом використання ділової гри. Директор технікуму Луговий В.Я. взяв активну участь у проведенні методичного об’єднання, дав широку характеристику навчально-виховній і науково-пошуковій роботі викладачів і студентів свого навчального закладу, змалював перспективу його зростання.\nЧетверте засідання відбулося в Київському індустріальному технікумі (Київ, вул. Новоукраїнська, 24 а). На цій зустрічі методисти розглянули питання: «Методика проведення виховних заходів у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації», переглянувши відкритий виховний захід «Чорнобиль – наша спільна біль». Його мета: ознайомлення з досвідом проведення відкритих виховних заходів з використанням технічних засобів. Проведений захід засвідчив, що викладачі технікуму наполегливо проводять виховну роботу, дбаючи про високу духовність, бажання оберігати і захищати рідну землю, її багатства, природу, громадян. Велику роль в цій роботі відіграє дирекція технікуму, його методист\nП’яте засідання методичного об’єднання проводилось в Економіко-правовому технікумі при МАУП ( Київ, вул. Фрометівська, 2). Його тема: «Методика проведення лекцій з використанням інтерактивної техніки як засобу підвищення ефективності навчально-виховного процесу в умовах глобальної комп’ютеризації». Була продемонстрована методика використання інтерактивних технологій (в т.ч. інтерактивної дошки ) на прикладі професійно орієнтованих дисциплін). Мета цього передового педагогічного досвіду: ознайомлення з досвідом проведення лекції з використанням інтерактивної техніки як засобу підвищення ефективності навчально-виховного процесу в умовах глобальної комп’ютеризації.\nРобота методистів тих навчальних закладів, в яких проходили методичні об’єднання, свідчить, що методичний кабінет продовжує залишатися центром методичної роботи навчального закладу, де зосереджуються інформаційні, навчально-методичні, нормативні матеріали, матеріали кращого досвіду педагогічних працівників, зразки плануючої та звітної документації, дидактичних, наочних матеріалів тощо. Безпосередніми організаторами методичної роботи в навчальних закладах є методисти. Планування ними методичної роботи - це цілісна всеохоплююча система заходів, що забезпечує її безперервність, впорядкованість, визначеність, відповідність потребам навчально-виховного процесу та особистим запитам педагогічних працівників. Якраз в цьому і полягає основна посадова функція методистів, з якою вони досить успішно справляються.\nММО заступників директорів з навчальної роботи (голова – Шматко В.С.)\nУ 2008-2009 навчальному році проведено 5 засідань на базі Київського коледжу зв’язку. Розглянуто питання:\nОбговорення та затвердження плану роботи на 2008-2009 навчальний рік.\nПро зміни у порядку ліцензування та акредитації вищих навчальних закладів\nОбмін досвідом з питань організації роботи з підвищенням кваліфікації викладачів\nОбмін досвідом з питань використання мультимедійних технологій.\nОсобливості вступної кампанії 2009 року.\nММО заступників директорів з гуманітарної освіти і виховання\n(голова - Король В.М.).\nУ 2008/2009 н.р. проведено 3 засідання методичного об'єднання та 2 конкурси художньої самодіяльності.\n29.10.08 засідання методичного об'єднання проведено на базі Київського міського медичного коледжу, на якому відбулося:\n- Обговорення та затвердження плану роботи методичного об'єднання на 2008/2009 н.р. Доповідач – В.М.Король.\n- доповідь «Національно-патріотичне виховання студентів в КММК». Доповідач – В.М.Король.\n- Виступ народного самодіяльного фольклорного хорового колективу «Любисток». Художній керівник, заслужений працівник культури України, відмінник освіти України – М.В.Скрипка.\n17.12.08 - методичне об'єднання проведено на базі Київського Державного заповідника Києво-Печерська лавра. Проведена екскурсія в Український Національний декоративно-образотворчий музей.\n18.03.09 в Київському коледжі зв’язку проведений шостий огляд-конкурс сучасної української студентської пісні серед студентів ВЗО І-ІІ рівня акредитації м.Києва. В конкурсі брали участь студенти 27 навчальних закладів.\n22.04.09 на базі технікуму готельного господарства проведений шостий огляд-конкурс музичних та хореографічних колективів ВЗО І-ІІ рівня акредитації м.Києва, в якому брали участь студенти 19 закладів м.Києва.\n20.05.09 методичне об'єднання проведено на базі Республіканського ботанічного саду ім.Гришка. Порядок денний:\n1. Аналіз та підсумки оглядів-конкурсів художньої самодіяльності студентської молоді.\n2. Екологічне виховання студентів ВНЗ І-ІІ рівня акредитації м.Києва.\n3. Підсумки роботи методичного об'єднання заступників директорів з виховної роботи.\nДоповідач – В.М.Король.\nГолова ММО заступників директорів з виховної роботи особливо відзначає за активну роботу заступників директорів :\n1. Хоржан Олександра Олександровича – заступника директора коледжу зв’язку;\n2. Денисову Олену Миколаївну – заступника директора технікуму готельного господарства;\n3. Демешко Наталію Борисівну – проректора Київського інституту музики ім.Глієра;\n4. Шевченко Аллу Анатоліївну - заступника директора коледжу будівництва, архітектури та дизайну.\nМетодичне об'єднання викладачів інформатики та програмування протягом 2008-2009 н.р. провело 8 методичних об'єднаннь, із яких 4 оліміпіади:\nолімпіада з програмування 1 рівня складності серед ВНЗ 1-2 рівнів акредитації, на базі Деснянського економіко-правового технікуму при МАУП - 18.03.09 р.\nолімпіада з програмування 2 рівня складності серед ВНЗ 1-2 рівнів акредитації, на базі Економіко-правового технікуму при МАУП - 25.03.09 р.\nолімпіада з інформатики та комп’ютерної техніки , на базі Київського професійно-педагогічного коледжу ім. А. Макаренко.\nІІІ Всеукраїнська олімпіада з інформатики та комп’ютерної техніки серед студентів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації України на базі Вінницького технічного коледжу - 20 травня по 22травня 2009 року


Дихальна система у земноводних\nЗемноводних, по-науковому, називають амфібіями. Вони можуть жити як на суші, так і у воді і займають проміжне положення між рибами і наземними хребетними тваринами.\nАле це стосується лише дорослих особин. Дитинчат же земноводні виводять виключно у водному середовищі, тому що у них не яйця, а ікра, без твердої оболонки. Зростають личинки теж в більш комфортною водному середовищі.\nЗемноводні відкладають личинки в водному середовищі.\nНа суші амфібій підстерігають небезпеки. І це не хижаки, адже земноводні покриті слизом, який дуже несмачний або навіть отруйний. Небезпечне для земноводних саме повітряне середовище: амфібії тяжко переносять зміни погоди, тому що не можуть зберігати постійну температуру тіла.\nДихальна система у земноводних теж недостатньо добре пристосована до життя на суші.\nЯк дихають земноводні\nДихання амфібій здійснюється трьома способами:\nПо-перше – личинки земноводних, наприклад пуголовки, живуть у воді і дихають зябрами. Однак дорослі особини живуть і на суші, де дихати зябрами неможливо, тому що вони пересихають і стають непотрібними;\nПо-друге – у амфібій є легені. Але вони не такі розвинені, як, наприклад, у ссавців. Вони маленькі і схожі, скоріше, на мішечки, ніж на губку. Однак ними можна дихати;\nПо-третє – шкіра і слизові ротової порожнини. Через шкіру в організм земноводних потрапляє кисень, а вуглекислий газ виводиться.\nДихання земноводних і наземних тварин: в чому різниця\nАмфібії дихають шкірою більшою мірою, ніж легенями. Наприклад, у ставкової жаби цей спосіб основний. Через шкіру вона отримує більше половини необхідного їй кисню. Ще більше значення має шкіра амфібій для виведення вуглекислого газу.\nЗемноводні вуглекислий газ не видихають, вони випускають його через шкіру. Що ж стосується вищих хребетних, то шкіра в процесі їх дихання майже не грає ролі.\nЛегені не могли б впорається із забезпеченням амфібій киснем. Вони за своєю площею навіть дещо менше площі поверхні тіла земноводного. Тоді як у вищих хребетних легені, які мають пористу структуру, за площею більше поверхні тіла в 50, а то і в 100 разів.\nУ багатьох амфібій майже немає трахеї або вона маленька і переходить відразу в легені.\nКрім того, сам процес дихання відбувається не так, як у вищих хребетних. Амфібія як би заковтує повітря, захоплюючи його ротом і запихає його в легені. Видихає амфібія за допомогою м’язів живота. М’язи живота тиснуть на легені і виштовхують повітря.\nСсавці ж дихають не так: легені розширюються і стискаються за допомогою спеціальних м’язів грудної клітки.\nМожна зробити висновок, що дихальна система земноводних вже в чомусь подібна дихальній системі вищих хребетних, але все ж вона недосконала. Амфібії не такі досконалі істоти, як ссавці, зате вони надзвичайно цікаві і привабливі.\n« Леопард – найшвидший і найкрасивіший Антилопи – ясноокі, рогаті, швидкі »


УКРАЇНСЬКО-ПОЛЬСЬКІ КОНФЛІКТИ ХІХ – ПЕРШОЇ ПОЛОВИНИ ХХ СТОЛІТТЯ: ЕТНОСОЦІАЛЬНИЙ АСПЕКТ\nГоловна Реферати українською Дисертації та автореферати УКРАЇНСЬКО-ПОЛЬСЬКІ КОНФЛІКТИ ХІХ – ПЕРШОЇ ПОЛОВИНИ ХХ СТОЛІТТЯ: ЕТНОСОЦІАЛЬНИЙ АСПЕКТ\nУДК 94 (477.8) “18/19”\nРобота виконана в Центрі дослідження українсько-польських відносин Інституту українознавства ім. І.Крип’якевича НАН України.\nНАН України, керівник Центру дослідження українсько-польських відносин\nКолесник Віктор Пантелеймонович,\nдоктор історичних наук, старший\nНАН України, завідувач відділу новітньої історії\nЗахист відбудеться 25 березня 2008 року о 15.00 год. на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 35.222.01 в Інституті українознавства ім. І.Крип’якевича НАН України та Інституті народознавства НАН України (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 4).\nАвтореферат розіслано 23 лютого 2008 р.\nкандидат історичних наук Середа О.В.\nАктуальність теми дослідження. Протягом останніх двох десятиліть потреба досягнення українсько-польського порозуміння вимагає від дослідників з обох сторін кордону поглибленого наукового аналізу причин і характеру конфліктів між українцями і поляками. Необхідність їх з’ясування зумовлена й тим, що проблема співіснування народів, які були приречені жити поруч один з одним, була й залишилася однією з найгостріших у європейській цивілізації. Непорозуміння між народами етнічного характеру з їхніми різноманітними наслідками впродовж століть не лише підривали мир в усьому світі, виступали безпосередньою та опосередкованою причиною локальних і тотальних воєн, але й надалі є визначальним чинником значної частини конфліктів у сучасному світі.\nІсторія українсько-польських відносин є яскравим прикладом затяжного конфлікту між сусідніми етносами. Їхньою специфічною рисою було водночас те, що в зв’язку із запізнілим формуванням української нації домінуючий вплив на розвиток українсько-польських конфліктів, зокрема в ХІХ – на початку ХХ ст., зробили чинники соціального характеру. Відомо, що на певних (переважно початкових) етапах свого розвитку міжетнічні конфлікти є лише одним із різновидів суспільних конфліктів. Відповідь на запитання, коли суспільний конфлікт можна трактувати як конфлікт етнічний, не є однозначним. Це зумовлено тим, що об’єктами значної кількості суспільних інтеракцій, що їх деякі дослідники помилково тлумачать як міжетнічні конфлікти, є спільні цінності, що початково мають позаетнічний характер. Назагал більшість науковців вважає, що причини виникнення конфліктів між двома народами – панівним і пригнобленим – переважно пов’язані з дефіцитом у визначеному поліетнічному суспільстві окремих цінностей матеріального і нематеріального характеру, яких, на думку конфліктних сторін, справедливо розділити не можна. До найпоширеніших їх прикладів відносять територію (землю), економічні ніші, право на працю, владу тощо.\nДонедавна, однак, більшість українських і зарубіжних дослідників концентрувала свою увагу переважно на національно-політичних та релігійних аспектах протиборства між українцями і поляками, не зауважуючи або ж ігноруючи соціальні.\nРеферат на тему: УКРАЇНСЬКО-ПОЛЬСЬКІ КОНФЛІКТИ ХІХ – ПЕРШОЇ ПОЛОВИНИ ХХ СТОЛІТТЯ: ЕТНОСОЦІАЛЬНИЙ АСПЕКТ


Монастир Василіанів - Департамент культури Луцької міської ради\nБудівництву братського монастиря передувало спорудження шпиталю. Генеральний вікарій Олександр Мозеллі “Задумав шпиталь Братства Милосердя у місті нашому Луцьку, при церкві Братській Воздвиження Хреста...”, власним коштом.\nНовозбудований шпиталь мав по 7 кімнат і коридор на кожному з двох поверхів, підвал і сходи у східній частині будинку.\tВ час між 1803 та 1807 роками до східного торця добудували домову церкву. А в 1854 р. добудовується східна частина, колишнього шпиталю (в 50-х роках ХХ ст. ця прибудова була розібрана).


Тут ми бачимо певні крайнощі. Україна опиняється посередині двох безперечно европейських проєктів у той час, як сама Европа заслуговує на своє добре ім’я трохи менше, ніж, скажімо, нині. Тоді це була зовсім інша Европа. Европа, що ставила Україну посередині між двома конкурентними европейськими проєктами, заснованими на глобальних ідеологіях, спрямованих на світове панування. Про те, як це відбувалося на практиці, я пишу у своїй книжці «Криваві землі». Та в загальних рисах наслідки цих проєктів ви й так знаєте: у 1933–1945 роках не було на Землі небезпечнішої території за територію України. Тут у цей період від результатів проведеної політики загинуло чи було вбито більше людей, ніж будь-де в іншій країні.\nЯ не переказуватиму історію повністю, та в рамках цієї історії совєтської влади, німецької влади, суперництва і війни є також не менш значуща історія альянсу, яку, думаю, ми не оминемо сьогодні увагою. Альянс між Совєтським Союзом та нацистською Німеччиною у період між 1939–1941 роками, пакт Молотова-Рибентропа є дуже важливим для сьогоднішнього осмислення того, що ж таке Европа. Це також важливо, бо дає змогу розмежовувати те, що ми думаємо про Европу нині, із тим, що про неї думають у Москві. Бо період альянсу із нацистською Німеччиною чітко показав, чим насправді був антифашизм. Антифашизм фактично не був протистоянням фашистам. Він був політикою зміцнення і захисту Совєтського Союзу. Союз із Гітлером із погляду Сталіна був спробою повернути Европу проти самої себе. Ідея полягала в тому, і Сталін був цілком свідомий того, що якщо Совєтський Союз об’єднається із Німеччиною, то Друга світова війна точитиметься між Німеччиною, Францією та Великобританією і відтак призведе до знищення Европи і доведення капіталістичної системи, із купою її суперечностей, до остаточного краху. Тобто між 1939 і 1941 роками існувала дуже цікава схема: ти кажеш, що ти проти фашизму, а тоді об’єднуєшся із фашистами і робиш спробу знищити Европу. Але до цього ми ще повернемося.\nОт ми й дійшли до середини нашої історії. Звідси ми потрапляємо в надзвичайно цікавий історичний період, який тривав, коли ви всі ще не народилися. Бо ви ще дуже молоді. Зараз я скажу вам щось таке, із чого ви, вірогідно, сміятиметеся, бо всі на світі чомусь уважають це смішним. Вирішальним і справді цікавим десятиліттям цієї історії були 1970-ті роки. Чудово, ви не смієтеся, і це викликає повагу. Я вважаю 1970-ті роки осьовим десятиліттям. Це було вирішальне десятиліття, завдяки якому ми тепер живемо так, як живемо. Бо саме у 1970-х стає відчутною конкуренція між двома ідеями інтеґрації, конкуренція, що триває досі й має стосунок до сучасної України. У 1970-х уже більше немає сподівань на те, що українці стануть совєтськими громадянами, а сам Совєтський Союз перетворюється на утопію, де все ще існує ідея совєтизації українців. За проєктом Брєжнєва, у Совєтському Союзі мали переконатися, що вони мають єдину гуманітарну інтеліґенцію, єдину технічну інтеліґенцію, і обидва ці кола розмовляють російською. Тоді відбувається різкий перехід від української до російської мови у школах та університетах країни.\nЦе був один проєкт інтеґрації. Другий, европейський проєкт інтеґрації, також розпочався у 1970-х і тривав декілька десятиліть, які були вагомішими для Совєтського Союзу загалом, аніж окремо для України. Цей европейський інтеґраційний проєкт, зокрема, призводить до укладання Гельсинської угоди, яку 1975 року підписали европейські держави, Канада, США та Совєтський Союз. Ця угода стала поворотним моментом у світовій політиці, адже тоді в усій Европі, а також у США люди були захоплені ідеєю свободи слова, прав людини. Та менш відомо, чим відтак обернулися 1970-ті для Польщі й України. Тоді вперше за десятиліття – я навіть сказав би: за століття – українці та поляки почали почуватися більшими европейцями, ніж будь-коли досі, і сама Европа перетворювалася на більш ніж позитивне явище. Це були дуже важливі зміни. Вони розпочалися з дискусії на сторінках польського часопису «Культура», де поляки декларували свою зацікавленість у існуванні незалежної України в межах її тодішніх кордонів. Тобто вони не збиралися вимагати віддати їм Львів, тоді як більшість українських інтелектуалів саме проходила процес громадянського осмислення ідеї українського патріотизму, через призму якої їм стало легше говорити про Польщу. Словом, це означало, що 1989 року може статися щось надзвичайно важливе. Зовнішня політика тоді вже незалежної Польщі щодо України, яка ще не здобула незалежність, полягала в тому, що поляки діяли за европейськими стандартами і визнавали свої кордони на Заході. Визнавали Україну як окрему державу із власними кордонами тоді, коли вона ще такою не була. І це було безумовно европейською позицією, адже за правилами европейського проєкту, жодні кордони не може бути не визнано. Кордони держав приймають такими, як вони є. Це означає, що можна перетинати ці кордони й унаслідок цього створювати щось значуще. Тож багато речей починають змінюватися на краще. Отже, іще одна вдала ідея Европи, в якій Польща відіграла неабияку позитивну роль – саме позитивну, бо якби Польща тут вчинила неґативно, дуже важко було би сприймати всю Европу як позитивний проєкт, що починає формуватися.\nЯ омину увагою історію минулих двох десятиліть в Україні, бо ви її знаєте краще за мене: історія зовнішньої політики, що рухається зі Сходу на Захід, історія внутрішньої політики, що становить зміну різних олігархічних кланів і закінчується врешті-решт Майданом у 2013–2014 роках. Хочу наголосити, що тепер з’явився зовсім інший проєкт. На початку ХХІ століття Европейський Союз був, здається, єдиною атракцією. І це дуже добре. Добре для всієї групи країн Східної Европи, які приєдналися до ЕС, для всієї групи східноевропейських держав, які насправді не уявляють себе без Европи. Було знаково, що деякі країни, які щойно здобули незалежність, уже були здатні нею поступитися. Та на початку ХХІ століття, здається, це був єдиний інтеґраційний проєкт. Старий совєтський інтеґраційний проєкт зник, зник і сам Совєтський Союз. Натомість европейський проєкт рухався вперед: у 1990-х Европа представила, мабуть, найвражаючіший ринок, найвражаючішу спільноту людей і найуспішнішу державу, що тільки існувала. І европейці зрозуміли, що це воно, що це єдина і найкраща модель держави, і що їх усі підтримують.\nТе ж, що сталося минулого року, – і ось я наближаюся до моїх висновків – докорінно змінило все. Тепер у европейського проєкту є конкурент. Це вже не совєтський проєкт, і суперник тут не лише Росія, хоча й проєкт цей постав саме там. Ідеться вже про евразійський проєкт. Його особливістю – і в ідеології Дуґіна, і в політиці в руках Путіна – є те, що вперше хтось позиціонує ЕС як свого ворога. Уперше хтось уважає ЕС за щось неправильне і прагне його знищити. Хтось ретельно готує культурний, ідеологічний та політичний удар по ЕС. Я не розповідатиму вам історію Майдану. Ви і так є тут і все знаєте. Я просто намагаюся наголосити, що цей проєкт яскраво показав себе під час Майдану. Для тих із нас, хто спостерігав здалеку, для тих, хто вдень стежив за подіями на Майдані, а вночі дивився російське телебачення, було більш ніж зрозуміло, що щось принципово змінилося в російській пропаґанді. Це було аж занадто всім помітно. Росія позиціонувала Майдан як аґресію з боку Европейського Союзу, а не лише США. Така ситуація є нашою спільною провиною, і приймімо це як належне. Але цього разу вперше щось було означено як аґресію з боку ЕС, і цю аґресію було означено певним поняттям. Головним словом, яке все це означувало, було «декадентство». Декадентськими було названо всі основні свободи людини: питання того, як би ви хотіли жити, з ким і як. Декадентськими було названо основні громадянські права. Тож Европейський Союз тепер є не лише ворогом Росії, а й декадентським явищем. І якраз під час Майдану, на противагу йому з’явилися всі ці нові тенденції називати Европу «Ґейропою», що, звісно, звучить смішно, але насправді це не смішно. Усе те, що існувало в Росії й раніше, просто проявилося під час Майдану. І саме у таких термінах Росія описувала Майдан решті світу, вже як частину ворожого европейського проєкту.\nТа все це призвело до дуже цікавих суперечностей у тому, як Росія представляла Україну світові. У нас на Заході, як ви знаєте, російська пропаґанда називає українців поганими европейцями, бо вони фашисти. Хоча така думка побутує і в Росії, та проблема Росії в тому, що українці – занадто добрі европейці. У вас забагато европейського. Ви інші, ви – европейці. Ось у чому проблема Росії і основна суперечність російської пропаґанди. І, звичайно, це також і політичні суперечності, бо евразійський проєкт прагне мати союзників серед усіх европейських крайній правих, і це вже давно не таємниця. Я маю на увазі членів крайніх правих партій Франції та Австрії, дрібних партій по всій Европі, в Угорщині та Греції, які всі в основному публічно присягали на вірність путінським проєктам. Тобто тепер це ніби писк моди: міжнародна кооперація із крайніми правими партіями, зосереджена в Москві. Водночас вони критикують Україну, яка надто далека від політики правих. Отже, всі европейські крайні праві за Росію, і водночас вони не люблять Україну, бо вона не є правою. Тобто тут існують суперечності, що їх ми не одразу побачили, але вони справді дуже чітко проглядаються.\nУ Москві ніхто не турбується про ці суперечності, бо вони припускають, що ми на Заході просто занадто повільні й дурні, щоб усунути їх; і на жаль, вони в основному абсолютно мають рацію. Ми дуже повільні, і ми маємо бути повільними, бо ми плюралісти. Ми приймаємо всі арґументи всерйоз і повинні збалансувати їх усі разом із усіх боків. Чесно кажучи, це не так уже й погано. Ми не діємо так швидко, бо ми думаємо, що існують різні види арґументів, що їх ми маємо розглянути. Та це насправді не так складно, і я впевнений, що ми досить швидко ухвалимо рішення. Та ці суперечності, про які я вже казав, у Росії не мають значення. Там знають про їх існування, але їм байдуже. Важливо те, що це конкретний проєкт. Не божевільний або ірраціональний, а цілком конкретний проєкт зі знищення ЕС. Це послідовний проєкт, який має на меті зруйнувати Европейський Союз і заступити його геть іншим проєктом.\nНині є декілька моделей европейського майбутнього. Серед них є одна модель узагалі нереальна – повернення до держави-нації. І для України, і для всього ЕС загалом. Ви знаєте або принаймні всі розсудливі люди в Україні знають, що сильна українська держава існуватиме тільки тоді, коли її буде зінтеґровано з іншими вагомими й, сподіваюся, позитивно мислячими державними одиницями у цьому світі. Для України це так само справедливо, як це справедливо для Бельгії, Австрії чи Італії. Жодна із цих держав не витримає критики і тиску сам на сам. У Европейському Союзі на виборах до парламенту, які відбуваються прямо тепер, чільні партії обговорюють повернення до нації-держави, що є утопією, дурною, руйнівною утопією. Кожен, хто знає хоч що-небудь про Европу 1920–1930-х років, знає, як гидко тоді було, як було боляче. Як разюче це відрізнялося від того, що було в 1950–1960-х роках чи сьогодні. Але ідея повернення до національних держав – це утопія. Цього не може статися. А от що цілком може статися, то це Евразія. Ідея про повернення національної держави, незалежно від того, чи це буде Австрія чи Україна, неминуче підводить до ідеї Евразії. Бо метою Евразійського проєкту є перетворення Европи на те, чим сьогодні є Україна: одна, без достатньої кількости друзів, що розуміють її, із численними внутрішніми конфліктами та іноземним втручанням у її політику. Такою є ідея. Політика Росії щодо України сьогодні – це, звісно, окрема ситуація, і я не хочу применшувати її значення. Та це також і випробування для ЕС.\nТож Україна й Европа нині пов’язані між собою, думаю, значно більше, ніж европейці та українці собі уявляють. Існує евразійське майбутнє, куди всіх вас кличуть іти гуртом, а також існує европейське майбутнє, куди вас так само кличуть іти гуртом. Та є іще дещо спільне для вас усіх. Ідея національної держави такою ж мірою є утопією для вас, як і для італійців та для бельгійців. Або Европа буде разом, або Европа буде Евразією.\nУкраїна – це европейське сьогодення. Сьогодні ми досягли тієї точки, коли українська історія та історія Европи – це, певною мірою, одне й те ж, на благо це чи ні. Европейський Союз уже не самотній у цьому світі. ЕС більше не може обманювати себе, оголошуючи, що у нього немає ворогів. ЕС може втратити контроль над власними арґументами, як це відбувається в інформаційній суперечці про Другу світову війну. Европейський Союз уже більше не контролює історію Другої світової війни. Німецькі еліти втрачають контроль над тлумаченням історії Другої світової війни, як ми можемо бачити. Европа втрачає контроль над своєю історією, над своїми арґументами: сьогодні на Заході точиться інформаційна війна. У Німеччині, до речі, це відбувається навіть краще, ніж тут. Так кидають виклик усьому европейському порядкові, як і Україні. Може, не так сильно, не так болісно, але сьогодні це є проблемою. І в цьому сенсі европейське майбутнє залежить від українського майбутнього і навпаки.\nДуже дякую вам за увагу і за все те, чого я навчився за цей час від українських науковців та студентів.\nЗ англійської переклала Євгенія Гринь.


страхування ризиків під час транспортування;\nСРТ (Саrrіеr Paid То) — продавець і покупець поділяють між собою ризики і відповідальність. У певний момент, зазвичай якийсь проміжний пункт, ризики цілком переходять від продавця до покупця.\nСІР (Freight/Carriage and Insurance Paid To) — ризики переходять від продавця до покупця у певному проміжному пункті транспортування, але, крім того, продавець забезпечує і сплачує страхування товару.\nГрупа D означає, що всі транспортні ризики лягають на продавця.\nDАF (Delivered At Frontier)—продавець приймає на себе ризики до державного кордону. Далі ризики переходять на покупця.\nDES (Delivered Ex Ship) — передача ризиків продавцем покупцю відбувається на борту корабля.\nDEQ (Delivered Ex Quay)—передача ризиків продавцем покупцю відбувається в момент прибуття товару в порт завантаження.\nDDU (Delivered Duty Unpaid) — продавець приймає на себе транспортні ризики за псування, втрати, розкрадання, тощо, товару до визначеного угодою місця на території покупця.\nDDP (Delivered Duty Paid) — продавець відповідає за транспортні ризики до місця, визначеного покупцем, але останній оплачує їх.\nРизики можуть перейти від продавця до покупця раніше, якщо покупець з якихось причин не приймає товар чи не може здійснити оплату у визначений термін. Основна помилка, що тягне за собою фінансові збитки суб'єкта підприємництва, це неправильне визначення в контракті моменту переходу ризику від продавця до покупця. Крім того, існують ризики, пов'язані з вибором транспортного засобу. Керування цим типом ризиків здійснюють страхові компанії.\n1.5. Класифікація ризиків в логістичних ланцюгах\nПерш ніж перейти до поняття “ризики в логістичному ланцюзі” необхідно дати визначення поняттям “ логістичний ланцюг” та “ланцюг постачання”.\nЛогістичний ланцюг – це сукупність логістичних ланок через які проходить рух матеріального потоку з виділенням таких головних ланок: закупівля і постачання сировини, матеріалів і напівфабрикатів; зберігання продукції і сировини; виробництво товарів; розподіл, включаючи відправку товарів зі складів готової продукції аж до місця їх споживання. Названі ланки формуються на основі лінійно впорядкованої сукупності фізичних і юридичних осіб (постачальників, виробників, дистрибюторів, транспортно-експедиційних організацій, складів загального користування, тощо), які здійснюють логістичні операції, щоб довести матеріальний потік від однієї логістичної системи до іншої чи до кінцевого споживача.\nЧасто логістичний ланцюг позначають іншим терміном: ланцюг постачання. По своїй суті, ланцюг постачання – це послідовність постачальників і споживачів, оскільки кожен в подальшому стає постачальником для наступних видів діяльності (в більш нижчій ланці) або функцій, і так продовжується до тих пір, поки готовий продукт не поступить до кінцевого споживача. Тому можна говорити про своєрідну “мережеву структуру ланцюгів поставок”, в якій кожне підприємство (організація або окремий структурний підрозділ) постачають один одному матеріально-товарну продукцію або послуги, додаючи певну вартість до товару.\nПоняття “ланцюг постачання” в певній мірі умовне, так як будь-яке підприємство промисловості, торгівлі чи сфери послуг для забезпечення своєї діяльності утворює складну мережеву структуру, включаючи крім постачальників і споживачів різного рівня ще й значну кількість партнерів і контрагентів-посередників, яких можна розділити на логістичних, інституціональних і інших.\nДо логістичних посередників відносяться підприємства, що надають логістичні послуги на принципах аутсорсингу для центрального підприємства ланцюга постачання, зокрема експедитори, перевізники, склади, термінали, митні брокери, страхові компанії, агенти і т.п.\nІнституціональні партнери – це митні органи, органи контролю, нагляду і ліцензування (санітарна і хлібна інспекція, ветеринарна і карантинна служби, транспортна інспекція і т.д.). Інші посередники – це банки, компанії інформаційного сервісу, рекламні компанії і т.п.\nЛанки в мережевій структурі ланцюга постачання – це такі форми діяльності, де до товару, що переміщується по ланцюгу постачання, додається вартість, а зв’язками між ланками є транспортні шляхи матеріалів, напівфабрикатів, готової продукції, інформаційні комунікації по різних трансакціях, шляхи просування послуг.\nПід ризиком в логістичному ланцюзі розуміють небезпеку виникнення затримки в роботі ланцюга постачання, зрив постачання або порушення в роботі однієї або декількох ланок ланцюга.\nТаким чином, можна сказати, що до найбільш розповсюджених відносять логістичні ризики, пов’язані із виконанням відповідних логістичних функцій при виробництві, зберіганні, маркуванні і упакуванні, консолідації і подрібненні, транспортуванні різними видами транспорту, документуванні, розрахунках, розподіленні і т.д.\nВ логістиці на даний час діяльність по виявленню, ідентифікації і оцінці ризиків не отримала достатнього розвитку оцінки. Рішення про конкретні дії для захисту і зменшення ризику можуть бути деталізовані тільки при глибокому вивченні і аналізі ситуацій ризику, які матимуть місце в тій чи іншій ланці ланцюга.\nЗ цією метою доцільно ідентифікувати і прокласифікувати всі ризики, які можуть виникнути в логістичному ланцюгу.\nПід класифікацією ризиків в логістичному ланцюзі необхідно розуміти їх розподіл на окремі класи за певними ознаками класифікації. Науково обгрунтована класифікація ризиків дозволяє визначити місце кожного ризику в загальній системі і створити можливість для ефективного застосування відповідних методів і засобів управління ризиками, оскільки кожному виду ризику відповідає свій спосіб управління.\nІснуюча методологія передбачає застосування трьох ознак для класифікації логістичних ризиків:\nзовнішні і внутрішні ризики;\nризики основних елементів ланок постачання;\nризики управління логістикою.\nЗовнішні ризики – це ризики, що не залежать від організації ланцюга постачання і від самого підприємства. До зовнішніх ризиків можна віднести:\nзміни економічної ситуації.\nТрадиційно зовнішні ризики ототожнюють з форс-мажорними обставинами, однак в управлінні


Завдяки сучасному обладнанню КП «Житомирводоканал» проводить відеодіагностику мереж > Портал города Гостомель\nHome > Новости в регионах > Завдяки сучасному обладнанню КП «Житомирводоканал» проводить відеодіагностику мереж\n«Це мережі КП «Експлуатація штучних споруд», тобто зливова система підпорядковується безпосередньо їм. Після створеної проблеми до нас звернулися фахівці КП «Штучні споруди» за порадою, що трапилося та чому зливостоки не приймали ту кількість води. У нас є спеціальне обладнання, яким ми могли подивитися внутрішній стан зливової системи та з’ясувати, які причини та чому саме так трапилося», — говорить начальник відділу геоінформаційних систем та діагностики трубопровідних мереж КП «Житомирводоканал» Віталій Мильцев.\n«Одна з причин — це інженерні порушення, які були зроблені при прокладанні інших мереж. Тобто перетин цих мереж через зливову систему. Це створює підпор і система не встигає приймати ці стоки. Друге, що ми побачили — значно замулена система, наноси піску та каміння. Також, у деяких випадках було руйнування колектору, парості коріння. Все це було причиною того, що при таких опадах система не впоралася», — зазначив Віталій Мильцев.\n«По кожному проблемному моменту буде прийматися те чи інше рішення. Можливо, щось доведеться перебудовувати. Попередньо була нарада з «Житомиргазом». Вони зі своїми схемами визначили, що дійсно є дві труби, які пересікають зливовий колектор, їх побудовано у 80-і роки й раніше. Тому спільно з КП «Штучні споруди», працівники «Житомиргазу» відпрацюють й приймуть рішення. Тобто там, де зливовий колектор, який розташований від вулиці Грушевського до річки Кам’янка, будуть визначені всі проблемні місця, і по кожному проблемному місцю буде технічне рішення», — пояснив заступник Житомирського міського голови Олександр Шевчук.\n«У нас є два види телеінспекції. Перший — на глибині 12 метрів ми можемо подивитися, він на штангах і завдяки зуму, тобто збільшення, до 50 метрів можемо подивитися. Другий — це за допомоги кабелів, треба кабель просовувати», — додав Віталій Мильцев.\n«Настільки укомплектований тільки наш водоканал, навіть, фахівці з інших міст звертаються до нас. Нещодавно їздили в Новоград-Волинський, понад 1500 км каналізаційних мереж обстежили. Можуть звернутися до нас, ми не тільки телеінспекцію проводимо, а й трасування мережі, їхнє розташування, пошук прихованих витоків», — сказав начальник відділу геоінформаційних систем та діагностики трубопровідних мереж КП «Житомирводоканал» Віталій Мильцев.\nПревысил скорость почти в три раза: на Донетчине задержан водитель-лихач


Відходи на допомогу\nПротягом уже понад 20 років багато розвинених країн та великих промислових компаній реалізують ідею «циклічної економіки». По суті, це безвідходне виробництво. Про повторне використання сировини замислювалися навіть ті, хто має доступ до дешевих природних ресурсів. Ці компанії розуміють, що корисні копалини — вичерпний ресурс, а тому все частіше віддають перевагу повторній переробці промислових відходів.\nПротягом уже понад 20 років багато розвинених країн та великих промислових компаній реалізують ідею «циклічної економіки». По суті, це безвідходне виробництво. Про повторне використання сировини замислювалися навіть ті, хто має доступ до дешевих природних ресурсів. Ці компанії розуміють, що корисні копалини — вичерпний ресурс, а тому все частіше віддають перевагу повторній переробці промислових відходів. До того ж використання вторинних матеріалів часто коштує для бізнесу дешевше, зменшуючи вартість кінцевого продукту. В Україні такі випадки поки що нечисленні, хоча країна сповна «багата» на відпрацьовані матеріали, які чекають свого другого шансу.\nІ за прикладами не треба далеко ходити. Візьмемо хоча б галузь, яка нещодавно забезпечувала понад третину українського ВВП — металургію. У всьому світі металургійні комбінати виробляють чималу кількість відходів: відпрацьовану вогнетривку цеглу та інші матеріали, які застосовуються у процесі витоплювання сталі (вапняк, доломіт, магнезит тощо). Іноземні виробники вогнетривів знайшли для них нове застосування. Відпрацьовані вогнетриви та вапняки відправляються на повторну переробку, в результаті чого з'являється нова жароміцна цегла для печей. Наприклад, 45 % зламків вогнетривів придатні для вторинної переробки. Цегла із вторсировини у 2–4 рази дешевша за нові аналоги. Ефект для сталеварів відчутний: вони платять менше за сировину, скорочують витрати за складування відпрацьованих відходів (екоподаток) та заощаджують місце на відвалах, які заповнені переважно на 50–95 %. До того ж, так формується й відповідальне ставлення до природних корисних копалин, наприклад глини, каоліну та магнезиту «з кар'єру». Металурги можуть утилізувати вторсировину самостійно або віддавати цю функцію на аутсорсинг. У світі вже є подібні приклади — лідери з аутсорсингу відходів меткомбінатів: компанії HARSCO, Horn&CoMineralsRecovery і LKAB Minerals. Цікаво, що найбільший у світі виробник вогнетривів, австрійська компанія RHI, є ще й головним лобістом ініціатив повторного використання відпрацьованих вогнетривів.\nЗакордонні промисловці не забувають і про кольорову металургію. Платина, золото, мідь та алюміній — це цінна сировина з високими витратами на видобуток і переробку. Наявні родовища цих корисних копалин поступово виснажуються, а нові є або біднішими, або знаходяться в не дуже доступних місцях. У будь-якому випадку, собівартість виробництва зростає, а тому питання повторного добування з готових продуктів стає дедалі актуальнішим. Наприклад, у світі вже працюють над технологією, що дозволяє добути алюміній із так званого «червоного шламу» — відходу алюмінієвих ГЗКів і комбінатів, який містить частку кольорового металу.\nУкраїнська промисловість ще має чимало можливостей щодо використання вторсировини та побічних продуктів. Так, ми в UMG вже працюємо над проектами, які дозволяють повторно застосовувати золошлакові відходи з українських вугільних ТЕС, а також рідкі та технічні гази з вітчизняних меткомбінатів. Я переконаний, що рано чи пізно українські компанії все активніше знаходитимуть і використовуватимуть аналогічні можливості: одних підштовхне турбота про екологію, а других — питання собівартості.\nДиректор зі стратегії UMG


ДИВОГРАЦІЯ – ЦЕНТР КУЛЬТУРИ та МИСТЕЦТВ\nСпортивно-хореографічну студію «Дивограція» було створено наприкінці 2015 року.\nСпортивна хореографія – це система занять, в основу яких покладено елементи художньої гімнастики, акробатики, стретчингу та базові рухи класичної хореографії. Головною умовою наших занять є обов’яковий музичний супровід всіх вправ. Музика, яка застосовується на заняттях, різноманітна за темпом та жанрами. Це сприяє формуванню музичних уявлень дітей, розвиває музичний слух, почуття ритму, прискорює процес оволодіння технікою рухів.\nТаким чином, предметом вивчення в спортивній хореографії є мистецтво виразного руху.\nМетою програми наших занять є сприяння формуванню граціозності, витонченості, вихованню хороших манер поведінки, розвиток пластики рухів, усебічному вдосконаленню рухових здібностей та зміцненню здоров’я дітей.\nВже з перших занять поряд з вивченням хореографічних рухів, ознайомленням з технікою вправ з предметами, розтяжкою на шпагат та виконанням інших акробатичних елементів дівчатка розучують хореографічні постановки, які успішно демонструють на всіх святкових заходах ЦКМ.\nБажаємо успіхів маленьким граціям\nЦентру культури та мистецтв с. Ходосівка!\nСтарша група (8-10 років)\nМолодша група (4-5 років)\nвівторок, п’ятниця 17.00-18.00\nСередня група (6-7 років)\nвівторок, п’ятниця 18.00-19.00\nТренер – Клименко Анна Анатоліївна, майстер спорту з художньої гімнастики.\nТел. (050) 514-17-51


В Тернополі відбулась VI Міжнародна науково-практична конференція\nHome Інформація В Тернополі відбулась VI Міжнародна науково-практична конференція\n- Олега Юзчишина – директора Тернопільського регіонального центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт», який в своєму виступі звернув увагу на специфіку тренування та проведення занять з дітьми з особливими потребами;\n- Галини Федорович – директора Тернопільського міського центру фізичного здоров’я населення, яка поділилась своїм досвідом організації та проведення масових заходів спортивного направлення, участь в яких приймають сотні учасників.\n- Георгія Арделяна – професора вищої педагогічної школи з Румунії, який розказав про масовий спорт у Румунії\n- Андрія Огнистого - завідувача кафедри фізичного виховання ТНПУ ім. В.Гнатюка, з інформацією про досвід роботи кафедри за свою 70-річну історію;\n- Олександра Хоми – магістранта факультету фізвиховання університету, з доповіддю про свій досвід співпраці з організаторами як спортивного волонтера.\nУчасники мали змогу ознайомитись з матеріалами конференції та статтями, які були сформовані у збірник. У зубнику можна знайти інформацію, яка показує оптимальні шляхи вирішення актуальних проблем фізичного виховання різних груп населення в Україні та зарубіжем. Показано напрями роботи з фізичного виховання осіб середнього та похилого віку, студентської молоді, школярів та дошкільнят. Окреслено можливості використання різних форм та нетрадиційних засобів фізичного виховання. представлено досвід підготовки фахівців у сфері фізичної культури та волонтерства у масовому спорті.


Еволюція соціальної організації / Lib-Net.com\nЕволюція соціальної організації\nУ первісному суспільстві, при повному достатку благ, які дане суспільство споживало, проблема порядку доступу до них не була першочерговою. Крім того, необхідність колективного ведення господарства через відносну примітивність існуючих на той час знарядь присвоєння та виробництва диктувала суспільну власність на основні засоби виробництва. Монополізація будь-якою із тогочасних соціальних груп ресурсів влади була неможливою, оскільки не відбувалася концентрація власності через відсутність постійних надлишків продукції. Все це сприяло збереженню в суспільстві соціальної однорідності.\nДо розподілу суспільства на соціально неоднорідні частини (так зване первісне суспільство) теж існувала необхідність забезпечити його цілісність, єдність, керованість. Цю роль виконували існуючі у ньому органи соціальної влади. Але ця влада і ці органи (наприклад, збори роду, племені, старійшини роду чи племені, воєначальники та ін.) не мали політичного характеру, були явищами неполітичними.\nРід (або первісна родова община) об´єднував людей на основі кровного споріднення, спільної колективної праці, спільної власності на знаряддя праці і продукти виробництва. Звідси - рівність соціального становища, єдність інтересів і згуртованість членів роду. В управлінні брали участь усі дорослі члени роду - як чоловіки, так і жінки. Вищим органом влади були загальні збори, на яких вирішувалися питання, що стосувалися всього роду. Збори обирали військових вождів, мисливських та рибальських ватажків. Для вирішення поточних справ збиралася рада старійшин, вождів, влада яких базувалася виключно на їхному авторитеті. Порядок у внутрішньородових відносинах забезпечували звичаї, які не розділялися на моральні, релігійні і правові норми і носили злитий (синкретичний) характер споконвічних установлень (т.зв. «мононорми»). Примушення було порівняно рідкісним і полягало, як правило, у накладенні покарання за провину. Крайньою формою покарання було вигнання з роду. Рід захищав своїх членів від зовнішніх ворогів як військовою силою, так і глибоко вкоріненим звичаєм кровної помсти. Всі ці функції не вимагали існування окремого апарату управління і примусу, вони виконувалися самими членами роду (т.зв. первісна демократія, яка не знала ні майнових, ні соціальних відмінностей, ні державно-політичних форм).\nНа пізніх стадіях родоплемінного ладу відбувалося відокремлення нових родових общин від початкової. Зв´язок між ними зберігався у вигляді більш великих утворень — фратрій (братств) і племен. Розвиток племінних об´єднань збігається з початком розкладу первісно-общинного ладу. Плем´я, як правило, мало свою територію, своє особливе ім´я, мову або діалект, загальні релігійні та побутові обряди. Організація влади в племені грунтувалася на родової демократії. Племінний рада складався з верховних вождів (старійшин) родів, що входили до складу племені. Обирався військовий вождь племені. У міру подальшого розвитку функції влади і регулювання поступово все більше переміщалися від родових до племінних органів.\nПерехід від кочового до осілого способу життя племінних об´єднань призвів до розвитку нових форм діяльності людини і першого “розподілу праці” (землеробство і скотарство). Удосконалювання знарядь праці викликало формування ремісництва (другий “розподіл праці”). Спеціалізація в кожному з цих напрямків сприяла підвищенню продуктивності праці й утворенню так званого “надлишкового продукту”, коли виробник створює більше продукту, ніж може спожити. Надлишковий продукт став використовуватися для обміну між виробниками, що привело до формування нового виду діяльності - торгівлі (третій “розподіл праці”). Зросла ефективність праці. Джерела споживання набули стабільного, постійного характеру, залежність людини від навколишнього природного середовища ослабла, і це зразу відбилося на суспільній організації. На зміну кровноспорідненій прийшла сусідська громада, де індивідів пов´язували не стільки кровні зв’язки, скільки територія проживання. Загальна, колективна власність роду поступово трансформувалася в приватну власність окремих сімей. Земля закріпилася за сусідською громадою, а потім була перерозподілена між окремими патріархальними родинами. Спільна праця поступилася місцем праці окремих сімей. У приватно-сімейному володінні, крім землі, опинилася худоба, реманент, будівлі, пізніше — раби.\nНа основі регулярного обміну як між окремими суспільствами, так і всередині окремої громади відбувалося накопичення багатства. Із нагромадженням надлишків виробництва зявилася можливість концентрації ресурсів здійснення влади, що дало поштовх до експлуатації людини людиною і, відповідно, поділу суспільства на соціально-економічні класи—експлуататорів і експлуатованих. Соціальна структура суспільства істотно ускладнилася. В умовах присвоюючого господарювання громада була єдиною сім´єю, яка колективно протистояла зовнішнім загрозам. Нове господарство виробичого типу вело до громадського розподілу праці, соціальної, в тому числі класової диференціації, майнового розшарування населення, поділу на багатих і бідних, рабів і панів, нерівноправні касти. Людина почала усвідомлювати власні (сімейні) інтереси і потреби, відокремлюючи їх від загальногрупових інтересів громади як єдиного цілого. Звичайними стали гострі, перш за все майнові конфлікти в середині самої громади, врегулювати які методами громадського самоврядування було вже неможливо\nВтрачаючи соціальну однорідність, суспільство розділилося на частини, які відрізняються місцем і роллю в системі суспільного виробництва і розподілу матеріальних благ, способом життя, духовною культурою, соціальним і майновим станом тощо. У кожної з таких суспільних груп, крім однакових спільних інтересів, постали інтереси специфічні.\nНадлишок продукту створював також можливість залучення додаткової робочої сили, необхідної для утримання худоби та обробітку полів. Таку робочу силу доставляла війна. Саме зростання значення воєн і воєнної організації у багатьох племен стало одним з факторів, які прискорили перехід від родового ладу до держави. Військова організація поступово перетворювалася в систему «військової демократії» (коли вирішення найважливіших питань стає прерогативою військових зборів, які представляють всіх чоловіків, що приймають участь у військових діях). Військовий побут сприяв об´єднанню споріднених племен в єдиний народ.\nВиділилися групи людей, що не брали участь в матеріальному виробництві, а на професійній основі виконували військові, судові, управлінські, ритуальні й поліцейські функції.\nПоступово формувався особливий загін озброєних людей — дружина. Це вело до зміцнення одноосібної влади військових вождів, які претендували на передачу своєї влади в спадщину, до домінування влади військового вождя над владою зборів племені, які перетворилися на збори військової дружини. Іноді в руках військового вождя зосереджувалися функції верховного жерця і верховного судді. Процес концентрації багатства, його накопичення у вузькому привілейованому шарі супроводжувався злиттям багатства і влади. На відміну від первісної епохи, влада тепер давала значні переваги і привілеї, перш за все, в плані збагачення. Все це призвело до прагнення передачі громадських посад у спадок, закріплення їх за представниками окремих сімейств. Основна частина общинників поступово усувалися від участі в управлінні суспільством.\nСоціально-економічні протиріччя у соціально неоднорідному суспільстві, суттю яких стала боротьба за власність та пільговий доступ до ресурсів, призвели до заміни старої самоврядної-— племінної та общинної організації суспільства новою, політичною організацією—державою. Потреба в регулюванні відносин між різними частинами суспільства викликала створення специфічної організації, основним призначенням якої є забезпечення єдності, цілісності суспільства. Такою владною організацією є держава, котра виступає як форма об´єднання всього суспільства, але діє передусім в інтересах домінуючої соціальної групи та економічно пануючого класу і здатна на основі примусу і насильства забезпечити існування суспільства з його антагоністичними протиріччями як єдиної структури. Згодом пануюча частина суспільства, що володіє реальною публічною владою, сформувала власну структуру владних органів, реалізуючи в ній, перш за все, свої політичні та економічні інтереси, які не завжди співпадають з інтересами суспільства в цілому.


Порушення обміну амінокислот\nГістидинемія -Успадкування аутосомно-рецесивне. Його частота дорівнює 1:20000. Перші хворі на гістидинемію описані в 1961 р. Відомі кілька форм захворювання. При цьому відзначається дефіцит у печінці і шкірі ферменту гістидази, який у нормі перетворює гістидин на уроканінову кислоту.\n10. Л.А. Атраментова. Сборник задач по генетике, Харків, 2002 р\nІІІ.4. Орієнтовна карта для самостійної роботи .\nВивчити: 1.Моногенні хвороби, пов’язані з порушенням обміну речовин. 2. Гемоглобінопатії. Звернути увагу на своєчасні методи дослідження ензімопатій, геміглобінопатій.\nЗавдання №1. Підготувати доповідь на тему:\n1. «Генні хвороби з порушенням обміну вуглеводів (глікогенози)»\n2. «Генні хвороби з порушенням обміну амінокислот (гістидинемія, цистинурія).\n3. «Генні хвороби з порушенням обміну ліпідів (Тея — Сакса)».\n1. Причина захворювання\n2. Клініка захворювання\n3. Діагностика (пренатальна діагностика)\n1. Що таке ферментопатія?\n2. Який тип успадковування обмінних захворювань?\n3. Які методи досліджень обмінних захворювань?\n4. Яка причина захворювання на ФКУ?\n5. Які клінічні симптоми при муковісцидозі?\n6. Що таке гемоглобінопатії?\n«Хромосомні хвороби з порушенням структури та кількості хромосом (хвороба “котячого крику”, Едвардса, трисомія-Х, дисомія Y-хромосоми)»\nХромосомні хвороби поділяють на пов'язані з аномаліями соматичних хромосом (аутосом) і з аномаліями статевих хромосом. При цьому враховують характер хромосомної аномалії - порушення числа окремих хромосом, числа хромосомного набору або структури хромосом. Ці критерії дозволяють виділяти повні або мозаїчні клінічні форми хромосомних хвороб.\nII. Навчальна ціль:засвоїти фенотипові прояви хромосомних хвороб, причини їх виникнення та методи діагностики.\n- геномні і хромосомні мутації;\n- хромосомні хвороби, спричинені зміною кількості аутосом та кількістю статевих хромосом;\n- хромосомні хвороби, пов’язані зі зміною структури хромосом;\n- методи діагностики хромосомних хвороб.\n- виявляти хромосомні мутації методом цитогенетичного аналізу;\n- визначати статевий хроматин для виявлення хворих з порушеною кількістю статевих хромосом.


ПриватБанк заблокує всі картки: стала відома дата незвичайного рішення - NEWSTIME\n«ПриватБанк» зупинить операції з картами в ніч з 12 на 13 січня. Ці заходи були прийняті, щоб провести черговий етап регламентних робіт з модернізації процесингового центру.\nПро це передає прес-служба «ПриватБанк»\nНова пошта влипла в гучний скандал, а все з-за неправильного проведення оплати. На цей раз конфлікт виник з клієнтом, який намагався оплатити послуги карткою «ПриватБанка» через термінал «Ощадбанку». Сталося так, що за товар він заплатив двічі — готівкою, карткою.\nТисячі українців не знають, що винні ПриватБанку десятки тисяч гривень. Стало відомо, за якою схемою працюють крелитеі карти і що ми зазвичай втрачаємо, переглядаючи договір.\nУмови договору по кредитній карті фінустанови дозволяють «Привату» списувати в рахунок боргу усі надходження на будь-яку з відкритих у банку карт — в українців-боржників без їх відома, навіть можуть забрати половину заробітної плати.\n«Зникла мама»: секс-скандал з поліцейським чиновником обростає загадковими подробицями\nБританська поліція звинуватила YouTube в рості злочинності\nВИБІР РЕДАКЦЇЇ 408\nЗайцеву спіймали на прогулянці Харковом: з’ясувалося, у чому справа


НЕБО.Fest − фестиваль вуличного мистецтва – Студвей\nНЕБО.Fest − фестиваль вуличного мистецтва\nНіна Ліщук 24.06.2015 Можливості\n20-21 червня на Арт-заводі Платформа в Києві кращі вуличні актори, музиканти, художники й інші креативні митці демонстрували українське вуличне мистецтво.\nІ я на небі…\nЩо таке справжнє мистецтво? Дорогі картини в золотих рамках, що спокійно висять у стерильних стінах галерей або маєтків? Чи, може, античні скульптури, які продаються на світових аукціонах за 6-значні суми? Сучасне українське мистецтво має бути емоційним і вільним, запевняють організатори.\nАтмосфера заходу сприяла гарному відпочинку, пошукам натхнення, творчості та щирим емоціям. У програмі фестивалю − виступи вуличних театрів і цирків, конкурси графіті, street art-перфоманси, музичні експерименти від вуличних музик, діджеїв і навіть оркестрів.\nУ рамках Flower crossing гостям пропонували обмінюватися квітами. А творчі майстер-класи дозволили всім охочим зануритися у світ фотографії і театру. У виставковому павільйоні майстри працювали над створенням піщаних скульптур, картонних еко-інсталяцій та пано із шурупів і ниток.\nНа території Арт-заводу діяли ігрові зони, Fashion маркет і фудкорт від Ulichnaya Eda. Ажіотаж серед дітей і дорослих викликали велоперегони, лялькові спектаклі й серфінг на водяному килимі.\nОрганізатори хотіли створити платформу для розвитку творчого потенціалу у відвідувачів різного віку. Фестивальні дні пройшли під гаслом: «Чисте небо − світле майбутнє!»


Презентація на тему "Василь Симоненко". Презентація #2\nСлайд #1Василь Симоненко\nЖиттєвий і творчий шляхСлайд #2«Що я можу сказати про себе? Ще так мало прожито і так мізерно мало зроблено. Хочеться бути людиною, хочеться робити гарне й добре, хочеться писати такі вірші, які б мали право називатися поезією. І якщо це мені вдається рідко, то не тому, що я не хочу, а тому, що мало вмію і мало знаю. Найбільше люблю землю, людей, поезію і... село Біївці на Полтавщині, де мама подарувала мені життя. Ненавиджу смерть. Найбільше боюся нещирих друзів. Більше мені сказати про себе нічого.»Слайд #3Слайд #4Вже перші його поезії засвідчили: в українській літературі з'явився самобутній і зрілий Майстер. Симоненко вразив читача осяянням краси власної душі, справжністю почуттів, інтелектуальною високістю і молодечим завзяттям. Слайд #5Слайд #6Слайд #7Слайд #8Не докорю ніколи і нікому,\nЩо в 20 літ в моєму серці втома,\nЩо в 30 - смерті в очі подивлюсь.\nМоє життя - розтрощене корито,\nІ світ для мене - каторга і кліть...\nТак краще в 30 повністю згоріти,\nНіж до півсотні помаленьку тліть. 1955 рікСлайд #9\nГазированная водаХіміяЗахворювання серцево – судинної системи. ПрофілактикаБіологіяЗоряні скупчення та асоціаціїАстрономія


Як пришивати окантовочні стрічки | Мода\nЯк пришивати окантовочні стрічки\nПодивіться, як просто і правильно пришити окантовочні стрічки.\nЯк пришити окантовочні стрічки\nОкантовочні стрічки можна купити вже упакованими в фабричні коробочки або замовити їх онлайн. Вони бувають абсолютно різних кольорів і різної ширини. Мої улюблені окантовочні стрічки ручної роботи, я можу сама вибрати, що краще підходить до мого проекту. Зараз я вже знаю, де взяти якісні стрічки, і не експериментую з магазинними екземплярами. Подивіться мій попередній пост про те, як зробити окантовочні стрічки власноруч.\nАле як же пришити окантовочні стрічки? Я думаю, що точно впевнена, що зможу показати вам, як це зробити правильно. Це схоже на урок і голос вчителя, так? Ні, правда, я давно вже вивчила цей метод, а потім спробувала пришивати окантовочні стрічки іншим способом, і була сильно розчарована. Завжди не виходило.\nТе, що я робила, це затискала між окантовочными стрічками поділ і відразу відправлялася його пришивати (виходив своєрідний бутерброд). Спереду все виглядало чудово, а ось ззаду не дуже. Дуже часто, петлі просто не захоплювали окантовочні стрічки, і мені доводилося вибирати, або всі розпорювати, або залишати ось так, негарно. Про боже! Я так рада, що, нарешті, змогла навчитися цим способом!\nЩо вам потрібно, щоб пришити окантовочні стрічки\nОб’єкт з необробленими краями\nСорочечка, до якої я пришиваю окантовочні стрічки, це туніка від Ма Шері із зимової колекції.\nВона створена з дуже дорогої тканини від Мэбел Медісон, постачальника високоякісного попліну.\nЯк пришити косу бейку (відео):\nОтже, причина, по якій я хотіла додати окантовочні стрічки, це тому, що я хотіла додати трохи унікальності, не тільки внизу, але і на рукавах.\nВи можете додати окантовочні стрічки до чого завгодно, якщо тільки на виробі немає воланів (хоча і там можна додати окантовку, якщо дуже хочеться).\nЄдина модифікація, яку ви хочете зробити, це додати довжину, наприклад, топ, плаття, спідниці або штанів. Туніка зазвичай має складчастий пояс, так що я просто зняла припуск, і все. І туніка була готова до пришиванию окантовочних стрічок.\nКрок 1: Розмістіть окантовочні стрічки під тканиною двома згинами вниз, а один раз нагорі.\nКрок 2: Переверніть тканину так, щоб правильна сторона дивилася внизу (я знаю, що вже повинна була це зробити. Так показано на зображенні вище).\nПеремістіть стрічки за тканину і розгорніть нижні складки. Переконайтеся, що вірна сторона дивиться на невірну.\nКрок 3: Продовжуйте приколювати всю стрічку. Використовуйте багато голок.\nОсь фото ближче, де добре видно, як саме прикріплена окантовочна стрічка до невірної стороні тканини. Верхній шар стрічки все ще складний.\nКрок 4: Починайте робити стібки з ПРАВОГО. Ви можете робити стібки 1/16 або 1/8. Просто не шийте вздовж складки, тільки поряд з нею.\nКоли закінчите, стібки виглядають ось так:\nЯк зшити плаття і обрізати його\nКрок 5: Цей крок не обов’язковий, але мені подобається обрізати те, що залишилося після зашитого шва. Це стане в нагоді при шитті трикотажу, і вміння пропускати шви вам у цьому стане в нагоді.\nКрок 6: Тепер настає веселощі! Переверніть тканина задом наперед. Тепер ви будете обробляти необроблені кря. Закріпіть окантовочні стрічки разом і прикрийте шви. Злегка пригладьте шви.\nКрок 7: Продовжуйте шити, поки не з’єднайте разом краю окантовочною стрічки.\nЯкщо ви незабаром збираєтеся пришивати окантовочні стрічки, поділіться з нами фотографіями в нашій групі в Фейсбуці! Ми з радістю на них подивимося!\nВи хочете, щоб ми повідомляли вам кожен раз, коли публікуємо новий пост? Ви можете вибрати те, що цікаво саме вам! Виберіть зі списку і введіть вашу адресу електронної пошти! Ми обіцяємо, що будемо надсилати вам не більше 1-2 листів у тиждень!