3. ЛОГІЧНА СТРУКТУРА НАУКИ - КОНСПЕКТ ЛЕКЦІЙ КИЇВ НТУУ "КПІ" 1997 МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ УКРАЇНИ НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ...\n3. ЛОГІЧНА СТРУКТУРА НАУКИ\n1. Наукове знання, його мова і особливості.\n2. Структура та характер критеріїв науковості знання.\n3. Структурні елементи науки.\nЗнання як необхідний елемент і передумова практичного відношення людини до світу є процесом утворення ідей, які цілеспрямовано, ідеально відображують об’єктивну реальність у формах ЇЇ діяльності і існують у вигляді певної мовної системи. Знання людини спочатку існували у вигляді емпіричного досвіду, який фіксував спостереження за явищами природи і суспільного життя. Цей досвід передавався з покоління в покоління і збагачувався з розвитком самого суспільства.\nЗнання, що входить у ту чи іншу науку і складає її елемент, має назву наукового. У цьому розумінні воно протипоставляеться буденному знанню, що виникає внаслідок узагальнення досвіду повсякденного життя з застосуванням засобів, понять, які не є складовою частиною сучасної науки.\nНаукові і буденні знання спрямовані на один об’єкт. Наукове знання, якої б форми воно не набуло, як би його мова не була формалізована, своїм змістом також має об’єктивну реальність, її явища, процеси, властивості і закономірності, як і буденне, з тією лише різницею, що перше глибше охоплює цю реальність, ніж друге.\nРазом з тим наукове знання багато в чому відрізняється від буденного знання. Наукове знання має системний характер. Буденне ж знання не є упорядкованою системою, воно, як правило, являє собою неупорядковану суму поодиноких висловлювань (думок) людей. Наукове знання - логічно організована система, створена для вирішення певних пізнавальних завдань.\nНаукове знання характеризується свідомим, цілеспрямованим застосуванням методу, на відміну від буденного, яке користується не цілісним методом, а лише окремими розрізненими правилами.\nНаукове знання передбачає відображення законів функціонування і розвитку об’єктів, суттєвих, сталих, таких, що повторюються, зв’язків. Буденне знання містить відомості про предметно-орієнтивні зв’язки, які несуть однобоку інформацію про явища світу, що нас оточує, без проникнення до їх суті.\nХарактерна особливість наукового знання - мова науки - чітка, точна, яка строго підкоряється логічним вимогам. Це перш за все стосується формалізованих мов науки. Проте вони пов’язані між собою, і окремі терміни буденної мо можуть переходити в мову науки і навпаки. Проблеми логічного та філософського аналізу мови науки з певного часу стали привертати увагу філософів.\nСучасну наукову теорію можна розбити на два елементи: структури, що виражені мовою математики, та емпіричні дані. Отже, і саме знання а певному розумінні можна розглядати як мову (штучну та природну). А коли так, то правомірним буде постановка питання про мову як спосіб відображення дійсності (якщо вона береться в цілому, включаючи значення знаків і їх зв’язки).\nВплив мови на мислення є фактом для сучасної науки, що створила систему різноманітних штучних мов. Мова фіксує результати знання, які синтезуються мисленням, а як певна апріорна форма - спрямовує і визначає подальші шляхи його руху. Від обраних вихідних пунктів знання залежить його подальший розвиток.\nЗавжди необхідно враховувати складність мови як форми існування знання, приступаючи до інтерпретації сучасної наукової теорії.\nПізнавальне значення термінів та виразів наукової теорії трактує формальна логіка, створивши апарат для синтаксичної, семантичної, емпіричної та прагматичної інтерпретації мови науки. Дослідження в даному напрямку будуть продовжуватись і приведуть до нових плідних результатів.\nНайважливішою особливістю наукового знання є можливість перевірки його на практиці, в науковому експерименті. Звичайно, і в буденних знаннях ми опираємось на повсякденну практику, життєвий досвід. Але емпіричні знання, породжені життєвим досвідом, бувають не тільки відмінними, а і протилежними. Це визначається суб’єктивними відмінами в життєвому досвіді, рівнем освіти окремих людей, міркуваннями користі, психологічним настроєм особи, недоліками звичайної мови. Особливість процедури перевірки в науці (розчленованість її на ряд операцій, кожна із яких описується за допомогою точної мови) дозволяє повторити дослід, відтворити перевірку фактів і максимально усунути суб’єктивні помилки.\nСлід зазначити і таку особливість наукового знання, як його теоретичність. Наукове знання по своїй суті в цілому - теоретичне знання (ця особливість не відміняє виділення емпіричного і теоретичного рівнів), тому що осягнення суті, законів знаходить свій істинний вираз у теорії - вищій формі організації наукового знання. Як теоретичне знання наукове знання виконує функції пояснення та передбачення, що також є його характерною особливістю.\nПрагнення відшукати мінімальний набір сутнісних ознак наукового знання як гносеологічної категорії виправдане. Разом з тим звести характеристику наукового знання до однієї із перерахованих вище ознак не можна. Отже, наукове знання можна характеризувати як системне, динамічне, теоретичне, яке відображає закони, передане мовою науки і може бути перевірене практикою.\nУ сучасних умовах на розвиток знання філософія впливає як метод і теорія знання. Аналіз знання як форми осягнення об’єкта завжди був найважливішим завданням філософії.\nЗнання, його форми і закони є результатом матеріальної взаємодії суб’єкта і об’єкта, що виступає в формі практики. Суть знання можна виразити формулою: діяльність суб’єкта, що осягає предмет, об’єктивну реальність у певних формах. У знанні можна виділити декілька зв’язаних між собою сторін:\n1) об’єкт, даний у мисленні;\n2) діяльність суб’єкта, спрямована на об’єкт;\n3) результат цієї діяльності - форми мислі, в яких виступає об’єкт.\nОб’єкт, що існує поза свідомістю, є предметом наук, що дають нам знання про об’єктивну реальність. Діяльність суб’єкта, або, іншими словами, мислення як суб’єктивна діяльність - це предмет психології і суміжних з нею наукових дисциплін. Форми ж осягаючого мислення, що приводили його до об’єктивної істини, завжди були предметом філософського аналізу. На основі вивчення знання з цього боку установлена така його важлива особливість, як категоріальний характер.\nЗнання не може починатись ні з чого. Для теоретичного оволодіння об’єктом людині мало мати перед собою цей об’єкт, практично взаємодіяти з ним. Їй потрібні засоби, що допомагають у певних формах осягнути об’єкт. Такими засобами виступають досвід пізнання світу, який закріплений у мові.\nДо початку кожного акту процесу мислення людина озброєна попереднім досвідом пізнання, виробленим понятійним апаратом, за допомогою якого вона намагається зрозуміти нові закономірності і властивості об’єктивної реальності. Таким чином, поняття виступають не тільки результатом пізнання людиною об’єктивної реальності, а і як засіб, апарат мислення, на основі якого здійснюється освоєння нею нових об’єктів, їх властивостей і закономірностей. Більше того, без цього апарату людське мислення взагалі не може функціонувати, без категорій не можна пов’язати між собою навіть двох фактів.\nФілософія, виходячи з того, що процес мислення відбувається на понятійній основі, вирішила декілька завдань, що витікають із цього факту:\n1) виявила найбільш загальні поняття, необхідні для мислення, не про якийсь окремий об’єкт, а про об’єктивну реальність узагалі;\n2) розкрила природу цих понять як відносно до об’єктивної реальності так і до практичної діяльності людини;\n3) показала їх функціонування у процесі мислення, їх роль у досягнення об’єктивно істинних результатів.\nПроблема відношення категорій мислення до об’єктивної реальності не може бути вирішена без розкриття їх генезису і ролі в ньому матеріальної практичної діяльності. Категорії, як всі інші поняття, не існують у самій дійсності і не дані одвічно в розумі як його форми. Вони виникли у процесі оволодіння людиною явищами, силами природи і суспільства, вони є результатом усього пізнання світу і його практичного перетворення. Об’єктивність їх змісту доводиться впровадженням у життя результатів теоретичного мислення, що функціонує на основі категорій. Коли суб’єктивний світ перетворюється в об’єктивний світ речей і явищ, мислення і його категорії знаходять підтвердження своєї об’єктивності і всезагальності.\nНа основі категорій утворюються нові наукові поняття, теоретично осмислюються, екстраполюються дані досвіду, поєднуються результати пізнання, досягнуті в різний час різними способами, і, здавалося б, такі, що не мають відношення одне до одного. Творча здатність розуму базується на синтезі, а останній базується на категоріях мислення. Але категорії здатні не тільки спрямовувати думку на утворення нових понять і теорій у науці, а і оволодівати ними, змінювати власний зміст, утворювати нові категорії.\nТільки таким способом мислення здатне долати межі в пізнанні світу, осягати такі його об’єктивні властивості, які раніше здавались неосяжними.\nЩо відрізняє науковий підхід від інших типів світосприймання? Це питання можливо вирішити, виділивши об’єктивні індикатори, показники науковості. Проблема фіксації такого роду показників і є, по суті, проблемою критеріїв науковості.\nКритерії науковості не однопорядкові, вони багатомірні. Вони поділяються на три множини. Перша, позначимо її "А" - група універсальних критеріїв, що відділяє наукове знання від ненаукового. Тут фігурують такі нормативи, як формальна непротирічивість, причинно-наслідкові зв’язки, раціональність, відтворюваність тощо. Вимоги, що утворюють групу "А", необхідні і усунення будь-якої з них загрожує розпадом науки як способу освоєння дійсності.\nДруга множина критеріїв, позначимо її "В" - це група історично прийдешніх нормативів, які визначають модельно-аналоговий, пояснювальний, змістотворчий процес, що утворюють зразки зв’язків, у термінах яких можна робити висновки про перебіг подій. До них належать такі нормативи, як вимоги до онтологічних структур, гіпотез існування, гносеологічних припущень, картин світу та ін., які зорієнтовані на визнані ідеали знання.\nНа відміну від критеріїв "А", критерії "В" фіксують лише культурно-стилістичну розміреність вчених, мають принципове значення для класифікації знання у його конкретно історичній проекції.\nТретя множина, позначимо її "С" - група дисциплінарних критеріїв науковості, що застосовуються до професійно розчленованих галузей - систем знань і діяльності. На відміну від критеріїв груп "А" і "В", критерії "С" значно вужчі. Вони являють собою інструмент атестації конкретних видів знання і діяльності, відображають окремі параметри науки.\nМножинність форм знання та діяльності зобов’язують розвивати теорію науки як досить представницьку і багату. Представництво і багатство цієї теорії забезпечується різноманітністю критеріїв, що виділяються і моделюють науковість як багатопорядкову сутність, що має ядро (критерії "А"), а також історичне (критерії "В") та дисциплінарно-тематичне (критерії "С") вимірювання.\nКритерії науковості класифікуються по таких групах: логічні критерії і в емпіричні критерії. Специфічним критерієм науковості є практика.\nЛогічні критерії науковості характеризують знання з позицій його формальної адекватності, гармонійності, досконалості внутрішньої організації. Такими критеріями є непротирічивість, повнота і незалежність.\nЕмпіричні критерії науковості - це емпіричне підтвердження (верифікація), емпіричне спростування (фальсифікація).\nПрактика відіграє роль критерію науковості тією мірою, якою вона грає роль критерію істинності науки. Хоч наука та істина не тотожні; не все що стосується науки, - істинне, і не всяка істина - наукова, проте як зведення істин наука спрямована на пошук та віднайдення істини. Виключення питань істини із науки рівноцінне втраті науки.\nА чи виражається науковість усіма охарактеризованими критеріями разом узятими? Певною мірою так. Проте ця міра абстрактна. Наука в такому випадку представляється надмірно досконалим знанням - істинним та необхідно обгрунтованим.\nНасправді стан речей далеко не такий. Адекватне і строге знання складає лише певну, позбавлену фікцій, "вірну" частину науки, тоді як наука в цілому включає в себе фікції.\nНаука включає в себе: теорії, що мають протиріччя; недоведені теореми; гіпотетичні об’єкти зі смутним пізнавальним статусом; необгрунтовані припущення, уявлення і роздуми, що породжують антиномії.\nНаука як ціле не може прирівнюватись до своєї "вірної" частини, а ця частина не може видаватись за науку, тому що поряд з істинним та обгрунтованим наука має і неістинне і необгрунтоване, причому без цієї "недосконалої матерії" науки просто нема, і справедлива, але ідеалізована інтерпретація науки як зосередження всього набору критеріїв вимагає корекції. Корекція знаходиться на шляху усвідомлення розгалуження внутрішнього складу (онтології) науки.\nБезперечно, наука є дуже динамічним утворенням як з точки зору знання, що входять до нього, так і з точки зору пошукової діяльності, спрямованої на виробництво цього знання. Епістемологічна оцінка реалізованих у науці знань та діяльності свідчать: і наукове знання, і наукова діяльність виявляються в багатьох відношеннях різними, а нерідко - протилежними і непорівнюваними з генетичне передуючими їм формами.\nУ цьому зв’язку виникає питання про "онтологічні" властивості самої науки: якою мірою вона внутрішньо цілісна і однорідна?\nНаука з точки зору знання, що утворює її, не виступає скільки-небудь гомогенною цілісністю. Це проявляється у двох відношеннях: по-перше, наука включає альтернативні і гостро конкуруючі теорії, які не є змістовно сумісними; по-друге, наука являє собою своєрідний конгломерат наукового і ненаукового знання.\nСкладовою науки є її історія, у якій виявляються такі знання, які не тільки змістовні, але і гносеологічне альтернативні. Факт гносеологічної несумісності певних типів знань, що входять до науки, є істотним. Але на його основі формулюється антиномія, що утруднює тлумачення науки як цілого: якщо застарілі концепції слід назвати міфами, то виявляється, що джерелами останніх можуть бути ті ж методи, а причини їх існування виявляються такими ж, як і ті, за допомогою яких у наші дні досягається наукове знання. Якщо, з іншого боку, їх слід назвати ненауковими, то виявляється, що наука включає в себе елементи концепцій, абсолютно несумісних з тими, які вона містить у даний час.\nЯким чином це протиріччя можна подолати? Для відповіді на це питання для усунення невизначеності "що називати наукою?" розмежуємо два поняття: "істинність у собі" і "науковість".\nПід "істинністю у собі" розуміємо будь-яке твердження, яке висловлює що-небудь так, як воно є. Під "науковістю" слід розуміти специфічне відношення суб’єкта до істини, обумовлене формами її засвідчення і визнання.\nПринципом розмежування наукового і ненаукового знання з позицій урахування форм засвідчення і визначення істини є закон достатньої підстави. У відповідності до його вимог ніяку групу розрізнених предметних знань (істин) неможливо назвати наукою. Для цього потрібно дещо більше, а саме систематичний зв’язок у теоретичному смислі, під яким розуміємо обгрунтування знання та належний порядок і зв’язаність обгрунтування.\nТаким чином, умови істинності наукового знання, що встановлюються виключно на основі закону достатньої підстави, є раціонально засвідчуваними. Не випадково уже Платон, виявляючи гносеологічну специфіку знання на відміну від погляду, об’явив умови першого раціональними, а умови другого - чуттєвими.\nНенаукове знання може включати істину, але ця істина залишається "в собі", тобто не є належним чином засвідченою. Наука ж містить у собі лише засвідчену науковими засобами істину. Проте істина - категорія не незмінна, вона не дана у свідомості як завершений стан. Істина, як і форми її засвідчення - обгрунтування, доказ - динамічні, вони змінюються від епохи до епохи. Те, що колись вважалось істинним, потім уточнюється, модифікується, а часом і відкидається. Достатньо вказати на прийняті в науці, а згодом виключені з неї теорії теплороду, ефіру та ін. Уточнюються також, модифікуються, вибраковуються форми засвідчення - інструменти обгрунтування та доказу.\nЯк бути з тими продуктами пізнання, які відповідають умовам науковості їх генезису (отримані в межах наукової доказовості), але піддались вибраковці, не відповідають науковості по їх реальному статусу?\nСучасна позиція така: всі реалізовані в історії науки оперативні конструкції моделі, побудови, що фігурували як істини, засвідчені стандартами науки, слід включати в науку.\nОднак чи не спричинить це включення деформації поняття "наука": чи не надто розширюються її межі. Вихід полягає в моделюванні науки як онтологічно багатомірної, раціонально-множинної структури, не позбавленої відступів від ідеалізованих розумінь.\nОнтологію науки створює наука переднього краю, тверде ядро науки та історія науки.\nНаука переднього краю регламентується такими цінностями та нормативами, як інформативність, нетривіальність, евристичність та ін. Одночасно з цим послаблюються вимоги до точності, строгості, обгрунтованості та ін. Призначення науки переднього краю - варіювати альтернативи, програвати можливості, розширювати семантичний горизонт, продукувати нове. Інформативність і строга обгрунтованість певною мірою виключають одне одного. У науці має бути строго обгрунтоване, але не тільки воно:, інакше наука позбавилась би евристичності. З цієї причини в науці переднього краю має бути допущене погано обгрунтоване, недостатньо підтверджене, добре спростовуване, "божевільні ідеї", які в той же час не повинні вичерпувати науку.\nНаука переднього краю - це найбільш гіпотетичний, проблематичний, недостовірний сегмент науки, що включає галузь імовірного та малоймовірного знання, який у той же час не відкидається, зокрема, тому, що: а) не доведена його суперечність; б) є надія на майбутнє обгрунтування; в) критичне випробування малоімовірного знання каталізує виробництво нового знання, усування помилок із змісту науки позбавило б її здатності до прогресу; г) необхідність селекції теоретичних альтернатив підвищує гнучкість, динамічність, критичність, доказовість науки.\nТверде ядро науки регламентується такими цінностями і нормативами як ясність, строгість, достовірність, обгрунтованість, доказовість та ін. Завдання твердого ядра науки - виступати фактором визначеності, відіграти роль базового знання, що орієнтує та коригує пізнавальні дії, уособлює найбільш сталу, об’єктивну частину науки.\nІсторія науки є перш за все фрагментом науки, а вже потім - історією. Історико-наукова діяльність - це діяльність вченого, вона входить до дослідження. Історія науки: а) стимулює дослідження; б) містить у собі розвернену панораму динаміки знання, сприяє розумінню внутрішньонаукових перспектив і можливостей; в) акумулюючи інформацію про шляхи здобуття знань, про форми, способи аналізу, виконує охоронні функції - застерігає, перешкоджує зверненню до тупикових ідей. Усім цим історія науки сприяє адекватній пізнавальній реконструкції предмета, що вивчається, що і обумовлює її входження до науки як органічної частини.\nВідмічаючи особливості цінностей та нормативів, що є в різних сегментах науки, не варто перебільшувати їх роль. Є цінності і норми, які пронизують науку в цілому, властиві і науці переднього краю, і твердому ядру науки, і історії науки.\nЦі універсальні цінності і норми задаються гносеологічною спрямованістю науки як пізнавального засобу, її установкою на досягнення істини та необхідної обгрунтованості. Істина та необхідна обгрунтованість виступають тими цінностями, жертвувати якими не можна. Виключення їх з науки загрожує скасуванням науки, втратою її функції як спеціалізованої сфери діяльності, що має на меті відображення об’єкта з боку його сутності, діяльності, невіддільної від виявлення істини, досягнення необхідного обгрунтування. У цьому розумінні все, що стосується науки, зорієнтовано на істину і необхідну обгрунтованість.\nАле чи нема протиріччя в тому, що радикально орієнтована на істину та необхідну обгрунтованість наука включає в себе неістинне та необхідно обгрунтоване? Ні, оскільки, враховуючи цю універсальну орієнтованість, вдається показати, що фігуруючі в науці помилки не є абсолютними, що і відрізняє неістинне та необгрунтоване наукове знання від ненаукового знання.\nНаукове знання і сам процес його одержання характеризується системністю та структурністю. Перш за все у структурі наукового знання зазвичай виділяють емпіричний та теоретичний рівні. А сукупність тих дослідницьких процедур, що ведуть до досягнення знання на цих двох рівнях, відповідно поділяється на емпіричний та теоретичний етапи наукового дослідження.\nЦі два етапи і рівні в науковому дослідженні різняться гносеологічною спрямованістю дослідження, характером і типом одержуваного знання, використовуваними методами і формами пізнання, пізнавальними функціями, співвідношенням чуттєвого і раціонального моментів пізнання та рядом інших ознак.\nЗа гносеологічною спрямованістю емпіричний та теоретичний рівні дослідження відрізняються тим, що на емпіричному рівні пізнання зорієнтоване на вивчення явищ і поверхових зв’язків між ними, без заглиблення в суттєві зв’язки і відношення, а на теоретичному етапі пізнання головним гносеологічним завданням є розкриття причин і суттєвих зв’язків між явищами.\nГоловним пізнавальним завданням емпіричного етапу є опис явищ, а теоретичного - пояснення явищ, що вивчаються.\nОсновною формою знання, що одержується на емпіричному рівні, є науковий факт та сукупність емпіричних узагальнень. На теоретичному рівні одержані знання фіксуються в формі законів, принципів та наукових теорій, які розкривають сутність явищ, що вивчаються.\nВідмінність між емпіричним та теоретичним етапами пізнання полягає також у різному співвідношенні чуттєвого і раціонального корелянтів пізнавальної діяльності. В емпіричному пізнанні домінує чуттєвий корелянт, а у теоретичному - раціональний.\nОднак при всіх відмінностях чіткої межі між емпіричним і теоретичним пізнанням не існує.\nВнутрішня логіка методологічних досліджень ставить на порядок денний питання про необхідність уведення нової методологічної одиниці. У цьому новому базисному методологічному понятті фіксується існування в науці ще одного, третього, рівня знання, який знаходиться над теоретичним знанням і виступає метатеоретичною, екстратеоретичною передумовою самої теоретичної діяльності в науці. У західній літературі такого роду спроби введення в філософію науки нової базисної одиниці найбільш яскравий вираз одержали в широко відомих методологічних концепціях Т.Куна і І.Лакатоса.\nТ.Кун, не заперечуючи різниці між теоретичною та емпіричною діяльністю в науці, вводить принципово нове базисне методологічне поняття "парадигма", в якому фіксується існування особливого типу знання в науковому дослідженні, яке відрізняється від теоретичного знання за способом свого виникнення та обгрунтування.\nХоча в концепції Куна як парадигма може виступати та чи інша фундаментальна теорія, яка, ставши парадигмою, набуває таких нових характеристик, які за способами обгрунтування та функціонування вже не дозволяють вважати її теорією. Парадигмальне знання не виконує безпосередньо пояснювальної функції, а є умовою та передумовою певного виду теоретичної діяльності по поясненню та систематизації емпіричного матеріалу. Аналогічне значення має і поняття "дослідницька програма", що вводиться в методологію науки І.Лакатосом. Дослідницька програма також розуміється Лакатосом як певного роду методологічне утворення, що містить набір вихідних ідей та методологічних установок, які обумовлюють побудову розвиту та обгрунтування певної теорії.\nУ вітчизняній літературі найбільш широко застосовуються такі поняття "інтертеорія", "стиль мислення", "картина світу".\nДо інтертеоретичного знання належить той загальний комплекс відомостей, які необхідно брати до уваги при розгляді даної теорії.\nПід стилем мислення розуміємо певний тип пояснення дійсності, що виникає історично, який як загальний для даної епохи проявляється в розвитку основних наукових напрямків і обумовлює деякі стандартні уявлення в метамовних контекстах всіх фундаментальних теорій свого часу.\nКартина світу визначається таким чином, що стиль мислення виступає лише її складовою частиною, хоч, як і поняття стилю мислення, спочатку картина світу розумілась у вузькому розумінні слова і пов’язувалась лише з фіксацією певних уявлень про структуру об’єктивної реальності, що виникли історично.\nЗ розвитком науки у нас виникає бажання мати щось більше ніж просто форму. Спочатку ми спостерігаємо явища, потім за допомогою вимірів одержуємо числа і, нарешті, відкриваємо закон, що зв’язує ці числа. Але справжня велич науки полягає в тому, що ми можемо знайти такий спосіб міркування, завдяки якому закон стає очевидним.\nЯкщо основним елементом теоретичного знання є закон, твердження про необхідні, суттєві зв’язки між явищами, то метатеоретичне знання формулюється у вигляді принципів різного порядку, в яких щось стверджується вже про саму теорію та практику теоретичної діяльності. У формі принципів формулюються вимоги, що ставляться до самої наукової теорії. Крім того, якщо теоретичне знання завжди виступає в певному контексті дослідження як проблематичне знання, знання, що вимагає обгрунтування і перевірки, то метатеоретичне знання в тому ж контексті умовно розглядається як непроблематичне, передумовне знання, яке емпіричному обгрунтуванню і перевірці не підлягає.\nДля розкриття суті метатеоретичного рівня знання в літературі вводиться поняття "архетипу теоретичного мислення". Під архетипом теоретичного мислення розуміємо сукупність принципів різного порядку, які на певному етапі розвитку тієї чи іншої наукової дисципліни задають певний спосіб теоретичної діяльності по поясненню явищ, що вивчаються, визначають вибір засобів Цієї діяльності, відбір і прийняття остаточних результатів. Архетип теоретичного мислення, що існує у даній науці, задає певне бачення світу, спосіб його відображення в науковому пізнанні, що разом визначає певний тип теоретичного мислення, сукупність допустимих прийомів теоретичної діяльності.\nЗазначимо, що під теоретичним мисленням розуміють мислення, спрямоване на удосконалення і розвиток концептуальних засобів науки, на побудову "теоретичного світу" на противагу емпіричному мисленню, яке спрямоване на встановлення зв’язку концептуального апарату науки з реальністю, що виявляється в експерименті та спостереженні.\nАрхетипове знання не має тієї строгості і системності, яка характерна для теоретичного знання. Його межі можуть бути виявлені лише заднім числом, на основі зіставлення з новим архетипом мислення, який приходить йому на зміну.\nХоч архетипове знання і передує емпіричному і теоретичному дослідженню в будь-якій конкретній ситуації, воно в той же час залежить від результатів цього дослідження, і його зміст, і склад змінюються в залежності від цих результатів, що виявляє в кінцевому результаті його апостеріорний, дослідний характер.\nПринципи, що входять до складу архетипового знання, можуть бути поділені на дві великі групи. До першої групи належать ті принципи, на яких базується наукова картина світу, а також змістовні принципи будь-якої даної науки. В них фіксуються певні уявлення про структуру реальності, що вивчається. До другої групи можна прирахувати принципи гносеологічного і методологічного порядку. В них безпосередньо не відображається структура реальності, а фіксуються особливості самої пізнавальної діяльності, спрямованої на її відтворення.\nЯкщо принципи першого роду спрямовують теоретичне мислення на пошуки найбільш глибоких суттєвих основ явищ, що вивчаються, то принципи другого роду визначають правила науково-теоретичної діяльності, спрямованої на пошук суті явищ, що вивчаються.\nСпецифіку архетипового мислення відносно до теоретичного можна характеризувати різним співвідношенням розсудкового і розумового корелянтів мислення на цих рівнях. Якщо на архетиповому рівні знання домінує розумовий корелянт мислення, то на теоретичному рівні - розсудковий.\nРозсудкове мислення звичайно характеризується як мислення, обмежене суворими правилами. Воно не має власної мети, а виконує заздалегідь визначену мету. Як протилежність цому розумове мислення є цілеспрямованим мисленням. Якщо в розсудковому мисленні домінує аналітичний елемент, то в розумовому домінує прагнення до синтезу. Розум не лише використовує поняття і абстракції, а і рефлектує їх, намагається вникнути в їх зміст і гносеологічну природу.\nНаука як система знання виконує певні логічні функції.\nТоді, коли наука існувала в формі нерозчленованого цілого, у неї взагалі не могло бути ніякої логічної структури, тому що не було створено строгих наукових теорій з певною структурою, системою доказів і т.ін. Фіксація деяких фактів геніальні здогади, фантастичні уявлення і т.ін. - от що складає зміст нерозчленованої науки. Логічну структуру наука стала набувати, коли з неї почали виділятися окремі галузі з відносно строгими науковими теоріями.\nНабуття наукою логічної структури передбачає перш за все більш-менш строге визначення предмета її вивчення, особливості якого багато в чому визначають її.\nОскільки науки різняться за їх предметом, мірою зрілості їх розвитку, то можна говорити про своєрідність логічної структури кожної науки. Для логіки ж наукового дослідження надзвичайно важливо виявити логічну структуру побудови науки взагалі. Ця структура буде певною мірою мати характер ідеалу, до якого повинні прагнути науки у своєму розвитку.\nНе можна виявити логічну структуру науки шляхом порівняння структур різних галузей знань на всіх етапах їх історичного розвитку і виявлення загального в їх побудові. Існує лише один шлях: розглядати сучасні зрілі галузі наукового знання, в яких найбільш чітко виражена і уже осмислена структура; на основі аналізу цих галузей знання спробувати уловити тенденцію в розвитку структури науки, що утворює реальний ідеал наукового знання.\nЕлементами логічної структури науки є: 1) основи; 2) закони; 3) основні поняття; 4) теорії; 5) ідеї.\nОснови науки. Слід виділити два роди основ науки: 1) ті, що знаходяться за її межами: 2) ті, що входять у саму систему науки.\nОсновою будь-якої науки і всього знання в цілому є матеріальна дійсність і практична діяльність людини. Перша складає об’єктивний зміст будь-якої науки, оскільки всі науки мають діло з відображенням закономірностей руху явищ об’єктивного світу. Друга - критерій істинності наукових теорій, в який упирається будь-який закон.\nАле ні сама матеріальна дійсність, ні практика як такі не входять у систему якої-небудь однієї науки і навіть науки в цілому. Вони включаються в систему наукового знання уже відображеними у свідомості людини: одна у вигляді теорій, принципів, аксіом, законів науки і т.ін., інша - у формі певного логічного способу побудови і доказу наукових теорій. У першій відображені закономірності, властивості об’єктивної реальності: у другій - у формі логічних фігур закріплюється практична діяльність людини.\nОснови науки, що входять в її систему, складають перш за все ті її теоретичні положення, які виражають загальні закономірності предмета даної науки, що розглядаються певною мірою з певного боку у всіх її теоріях. Ці положення є основою при логічній побудові даної науки. Наприклад, в геометрії такими положеннями є її аксіоми, що розкриваються у вигляді визначень, постулатів, загальних понять.\nКрім того, у структурі основ науки можна виділити 3 блоки основ:\n1) ідеали і норми наукового пізнання;\n2) наукова картина світу;\nНаукове знання регулюється певними ідеалами і нормами, які виражають цільові установки науки. Це ідеали і норми: а) доказовості і обгрунтованості знання; б) пояснення і описування; в) побудови і організації знання. Це ті основні форми, в яких реалізуються і функціонують ідеали і норми наукового пізнання.\nДругий блок основ складає наукова картина світу, яка вміщує в сої загальні уявлення про світ. Ця загальна наукова картина світу включає уявлення про природу і суспільство. Уявлення про структуру і розвиток природи називають природничо-науковою картиною світу.\nТретій блок основ науки складають філософські основи, що включають в себе філософські ідеї і принципи, які обґрунтовують ідеали і норми науки, з одного боку, наукову картину світу - з іншого. При цьому філософські основи науки забезпечують входження наукового знання в загальну тканину культури людського суспільства.\nЗакони науки. Якщо основи науки стоять на верхньому щаблі ієрархії логічної структури науки, то закони - на найнижчій. Закони по суті виконують функцію фактичної бази науки, це твердження, що відображають предмет даної науки і мають всезагальний характер. Як факти, закони мають достовірний характер, у процесі розвитку науки вони не спростовуються, змінюється тільки галузь їх застосування. Закони науки - об’єктивно істинні, і в силу цього вони мають певну міру інваріантності.\nФункція законів: вони виступають принципами істинного знання, що є в даній науці. Поняття "закон" і "принцип" у науці одноступеневі і трудно розрізняються. Закон стає принципом, коли він виконує логічну функцію в систематизації знання, слугує вихідним положенням у побудові теорії, в дослідженні нового знання. Закони складають кістяк теоретичних побудов, а відкриття закону - одне із головних завдань будь-якого наукового дослідження.\nОсновні поняття науки. Основи, закони науки існують у формі понять або їх системи. Наука відображає свій предмет у поняттях, без яких не можна побудувати жодної теорії. Поняття науки за своїм місцем і значенням неоднозначні. Є поняття, фундаментальні для даної науки, вони відображають загальні закономірності предмета, що вивчаються нею і мають відношення, по суті, до всіх її теорій; є поняття, які відносяться тільки до окремих її теорій, вони відображають окремі сторони, моменти предмета даної науки.\nІсторія науки свідчить, що аналіз та перегляд вихідних понять інколи приводить до революційних змін у ній. Поняття в науці виступає у вигляді системи, що утворює теорію.\nТеорія є осереддям знання. У ній воно досягає певної міри повноти і завершеності, набуваючи водночас безумовного характеру. Окремі поняття науки абстрактні і суб’єктивні. В теорії, яка є виразом чогось цілого, тенденцією розвитку предмета, проявляється об’єктивність змісту понять науки.\nТеорія - особлива форма пізнання, що має свою структуру. Загальне для всіх теорій - це те, що будь-яка теорія є системою знань. Мається на увазі те, що в науковій теорії судження і поняття певним чином зв’язані між собою, утворюють деяку цілісність.\nАле не кожна сукупність понять і суджень складає наукову теорію. Необхідно, щоб ця система знання описувала і пояснювала явище або групу явищ виявляла закономірні зв’язки, знання яких необхідні для практичної і теоретичної діяльності людини.\nСудження і поняття в теорії складають певну єдність, що знаходить свій вираз в об’єднуючому началі, яке відображає важливий для даної сукупності явищ зв’язок. Таким чином, теорію можна визначити так: це система наукового знання, яка описує і пояснює певну сукупність явищ, дає знання реальних основ висунутих положень і зводить відкриті в даній галузі закономірні зв’язки до єдиного об’єктивного начала. У цьому визначенні дана характеристика теорії в ідеальній формі.\nСучасна формальна логіка бачить у теорії мову - систему знаків, зв’язаних між собою за певними, заздалегідь заданими правилами, і тільки з цього боку вона займається логічним аналізом теорії.\nФункція теорії - звести а систему досягнуті результати пізнання, ще вона є шляхом до нових понять, законів, які глибше і повніше відображають досліджуваний предмет.\nСлід зазначити також, що, починаючи з XIX ст., відбувається створення так званих об’єднуючих теорій - ряд теорій об’єднуються в одну на основі єдиної ідеї.\nДля розуміння суті цього процесу необхідно з’ясувати логіко-гносеологічну функцію ідеї.\nІдея. В ній органічно поєднуються два моменти, необхідні для науки: об’єктивно істинне відображення дійсності і створення форм її перетворення із встановленням засобів практичної реалізації їх. Перший момент виражає споглядальну сторону знання, а другий - дієво-практичну. В ідеї вони злиті воєдино, і завдяки цьому ідея виступає своєрідним гносеологічним ідеалом, до якого прагне пізнання. Кінець кінцем наука створює теорії для того, щоб творити ідеї - форми, в яких людина здійснює свою мету по перетворенню дійсності. Знання, щоб утвердити себе у світі, має стати ідеєю.\nВ ідеї об’єктивне підноситься до рівня мети і прагнень суб’єкта, створений об’єктивно-істинний образ стає його внутрішньою потребою, тим що саме він повинен внести у світ у процесі своєї практичної діяльності. Це з одного боку. А з іншого - в ідеї цілі і прагнення людини набувають об’єктивного характеру, вони не чужі об’єктивному світові, а в силу своєї об’єктивної істинності через матеріальну діяльність самі стають об’єктивною реальністю.\nЩоб сформувати ідею, потрібне знання не тільки про об’єкт, а і про суб’єкт, його мету і прагнення, суспільні потреби, врешті, знання про знання, тобто про засоби і шляхи перетворення дійсності, втілення теоретичного знання в життя.\nІдея виступає як ідеал в декількох відношеннях:\n1) у ній в концентрованому вигляді виражені досягнення наукового знання;\n2) вона містить у собі прагнення до практичної реалізації, до свого матеріального втілення, утвердження себе;\n3) містить знання про саму себе, про шляхи і засоби своєї об’єктивізації. Будь-яка наукова ідея - історично минущий ідеал пізнання, який з часом перестає бути ідеалом, а суб’єкт досягає знання більшої об’єктивності і повноти, з більшими реальними можливостями для реалізації, а тому створює новий ідеал.\nІдея - це кінець знання і початок речі. Ідея реалізується не тільки у практичній, а і в теоретичній діяльності людини. У будові науки ідея виконує синтезуючу функцію, об’єднує знання в певну єдину систему - теорію чи систему теорій. Синтезуюча функція ідеї випливає з її природи. В ідеї відбито пізнання фундаментальної закономірності, яке дає основу для об’єднання понять чи навіть теорій. В ідеї знання досягає вищого рівня об’єктивності що і створює умови для синтезу попереднього знання.\nЗвезденюк А.В. Становление научного знания. - Ташкент, 1989.\nИльин В.В. Критерии научности знания. - М., 1989.\nИльин В.В. Структура и развитие научной теории. - М., 1980.\nКарпович В.Н. Научное знание: логика, понятие, структура. - Новосибирск, 1987.\nКарпович В.Н. Системность теоретического знания: логический аспект. - Новосибирск, 1984.\nКрымский С.В. Научное знание и принципы его трансформации. - К., 1974.\nНаучное знание: уровни, методы, формы. - Саратов, 1986.


Покупки для незнайомців в кращих магазинах Мадрида Іспанія - Країни відпусток\nНа кращих торгових вулицях Мадрида, шопінг дуже весело. Тут незнайомець знайде величезний вибір відомих дизайнерів з пропозиціями в кращих магазинах міста. Колекції великих дизайнерів, як правило, знаходяться у верхній частині кожного списку покупок під час поїздки до Іспанії. Але є і дешеві електронні пристрої, ювелірні вироби і багато іншого, що звертається до незнайомців. Кращі магазини можна знайти на найпопулярніших торгових вулицях Мадрида, які розташовані в центрі міста.\nУгода мисливців і найкращий час для покупок\nСпеціальні пропозиції доступні в столиці Іспанії цілий рік, але найкращий час для пошуку угод – січень – березень (зимові колекції) і липень – вересень (літні розпродажі). Спеціальні акції доступні в такі дні, як “Чорна п’ятниця”. Тут ми представляємо основні торгові вулиці для туристів.\nCalle Gran Vía – Головна торгова вулиця в місті Мадрид\nГотель Calle Gran Vía має довжину 1,3 км і знаходиться в дуже центрі міста. Уздовж цього Calle Gran Vía вишикувалися театри, кінотеатри, ресторани та найкращі магазини. Багато хто також називає цю вулицю «вулицею, яка ніколи не спить». Всесвітньо відомі бренди мають тут свої магазини. Великі універмаги мають свої величні будівлі тут, на головній торговій вулиці.\nCalle de Preciados – тільки пішохідна торгова вулиця\nCalle de Preciados – пішохідна вулиця на південь від Калле-Гран-Віа. Він має довжину близько 500 м і є однією з найпопулярніших торгових вулиць в центрі Мадрида. У невеликих бутиках і великих універмагах є відеоігри, чоловіча і жіноча мода та інші товари. У передній частині вулиці ви можете відпочити від покупки в тапас-барах і ресторанах.\nCalle de Serrano – Елегантна дизайнерська мода та ювелірні вироби в висококласній атмосфері\nГотель Calle de Serrano довжиною 3 км розташований на північ від центру міста. Торгові центри, ювеліри та магазини годинників, дизайнерські магазини та багато міжнародних розкішних брендів розміщені в південній частині цієї елегантної вулиці. У Calle de Serrano ви знайдете все, що ваше серце бажає, якщо ви хочете робити покупки в класі розкоші. Також широкий вибір ресторанів, орендуються безпосередньо в торгових центрах. Багато розкішних готелів розташовані в районі між площею Пласа-де-ла-Індепенденсія і площею Республіки Аргентина. Відвідувачі Іспанії обов’язково повинні зробити об’їзд тут.\nCalle de Fuencarral – нетрадиційна торгова вулиця в центрі Мадрида\nДорога довжиною 1,5 км розташована на північ між Калле-Гран-Віа і Глоріета-де-Кеведо. Calle Fuencarral – це хіп-, сучасна торгова вулиця, особливо відома альтернативними модними лейблами. Звичайно, тут ви також знайдете відомі імена, але і невідомі, дуже талановиті молоді дизайнери представляють тут свої творіння. З татуюваннями і пірсинг-студій, азіатських магазинів і затишних кафе і ресторанів, ви можете відчути нетрадиційний художник чуття скрізь в Калле Фуенкаррал. Покупки тут дуже весело!


У Кам'янському чоловік влаштував засідку на поліцейських і розбив їхнє авто - Korrespondent.net\nУ Кам'янському чоловік влаштував засідку на поліцейських і розбив їхнє авто\nТекст: Елена Буркало, 2 листопада 2021, 02:13\nХуліган розбив вікна та проколов колеса на поліцейському автомобілі\nСкоївши злочин, зловмисник утік, проте його оперативно затримали. Йому загрожує штраф або позбавлення волі до п'яти років.\nУ місті Кам'янське Дніпропетровської області нетверезий 38-річний чоловік розбив вікна та проколов колеса на поліцейському автомобілі, коли правоохоронці прибули на виклик. Про це у понеділок, 1 листопада, інформували у прес-центрі Нацполіції в регіоні.\nЗазначається, що інцидент стався вихідними: зловмисник прийшов додому до колишньої дружини і влаштував скандал.\n"Щоб угамувати непроханого гостя, жінка зателефонувала до поліції. Почувши це, чоловік втік і сховався поряд з будинком. Дочекавшись, коли поліцейські увійшли в під'їзд, зловмисник підійшов до автомобіля і розбив транспортний засіб", - повідомила прес-служба.\nСкоївши злочин, чоловік утік, проте його оперативно затримали.\nПорушено кримінальну справу за статтею про хуліганство (ч.1 ст.296 КК). Фігуранту загрожує штраф, арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до п'яти років.\nРаніше у Львові п'яний водій за кермом Volkswagen на повному ходу влетів в автомобіль поліцейських, намагаючись уникнути погоні. Постраждали двоє копів та пасажирка Volkswagen.\nХулігани мочилися на авто поліції та знімали відео\nТЕГИ: фото, полиция, хулиганство, Днепропетровская область, автомобиль


Акценти саду » Все для дачників і городників, поради та рекомендації\nВажлива частина іміджу вашого саду - це його акценти. Що це таке? Це яскраві, що запам'ятовуються деталі, які роблять ваш сад індивідуальним.\nВ саду може бути все: композиція, стиль, прекрасний підбір рослин, але все це сприймається не в першу мить. А перше враження - найсильніше. Ваш сад повинен справити незабутнє враження відразу, запам'ятатися. Значить, щось у вашому саду повинне «кинутися» в очі, якась незвичайна деталь, елемент. Ось це і є акцент. Це як прикраса до сукні, роль точно така ж. Навіть найкрасивіший наряд вимагає доповнень, щоб образ «склався». Акценти підкреслюють красу і унікальність конкретного саду.\nЩоб правильно виставити акценти саду, потрібно знати, під-первьог, скільки акцентів вам необхідно, по-друге, де їх потрібно помістити, і, по-третє, у вигляді чого, власне, можуть бути ці акценти.\nСкільки акцентів повинно бути в саду? На будь-якій ділянці не повинно бути більше 4-5 акцентів, в переважній більшості випадків це 1-3 акценту, причому ці акценти ніяк не пропорційні розмірам ділянки. Навіть на самій маленькій ділянці повинен бути якийсь великий акцент, тому що ділянка тільки з маленькими акцентами виглядає плоским. Зустрічаються невеликі акценти, але в переважній більшості випадків акцент - це все-таки досить велика деталь. Де найкраще розставляти акценти? Там, де вони щось підкреслено. Відповідно це повинні бути ті місця, де акцент помітять. Акцентом можна виділити якийсь ландшафтний елемент в саду, означити кордон садової зони, помістити на тлі майданчики відпочинку, альтанки або квітника, так, щоб він підкреслив стиль саду; можна також помістити його на «парадному» газоні, який видно з усіх точок саду . Тоді акцент стане героєм саду, «річчю, про яку всі говорять». Що являють собою акценти саду? Їх перевага в тому, що до них не приписана якась певна група об'єктів або предметів. Акцентом може бути що завгодно, лише б це було незвично, помітно, оригінально, яскраво, індивідуально і стильно. Стильно не означає в стилі саду. Призначення акценту цей стиль підкреслювати, але іноді краще всього це зробити річчю в абсолютно протилежному стилі.\nОтже, акцентами можуть бути різні предмети, одиничні рослини, садові куточки-мініатюри, окремі конструкції, скульптура, камені, світильники, садові аксесуари, авторські інсталяції. Оскільки такі елементи, цілком природно, зустрічаються і десь ще у вашому саду, то ось ці, обрані на роль акцентів, повинні бути особливими. У акцентах ідея важлива, мабуть, як ніде більше.


В кожному куполі розміщене king-size ліжко з ортопедичним матрасом та необхідною постільною білизною. В санвузлі є душ з гарячею та холодною водою, косметикою для догляду (гель для душу та шампунь, зубна щітка з пастою та тапочки) та необхідними рушниками.\nНаш глемпінг працює у всі сезони, тому що в ньому налаштована хороша система обігріву, вентиляції та охолдження завдяки кондиціонерам, камінам та вентиляції.\nГості можуть готувати їжу на власній кухні, в якій є базовий посуд для приготування (сковорода/кастрюля), столові прибори, бокали для ігристого, чашки для кави/чаю. Окрім того, з техніки ми додали: чайник з декількома видами чаю, кавамашину з кавовими капсулами, індукційна плита. Також для гостей є опція замовити їжу по спеціальному сет-меню з наших ресторанів в Одесі (меню розташоване в кожному куполі).\nКожен купол має власну терасу, парасольки від сонця, шезлонги, столик з кріслами для відпочинку.\nВ загальному доступі для гостей є зона барбекю, в якій є кострище та гриль для приготування улюблених страв. Обідня зона з видом на море, в якому ідеально організовувати сніданки також загального користування.\nЗ нашої території є вихід до моря, а поруч з нами (до 2 хв. ходьби) є маленький пісочний пляж з гарним морським дном для купання. Гості можут користуватися SUP та каяками для прогулянок на морі.


Теньґий бельфер з отакенною фуярою | Збруч\n«Винничук для журналу «Дзвін» перекладав твори із рідкісних східних мов (???) і отримував за то грубі (???) гроші. Аж з'ясувалося, що тоті твори вже перекладені російською, і Винничук, відповідно, перекладає їх з російської, а в східних мовах ні бе, ні ме. Кажуть, що, коли редактор «Дзвону» зажадав від нього пояснень, Винничук спокійно пояснив: «Я просто перевіряв вашу пильність».\nОце так: тимчасом, як Винничук складав «Легенди Львова», Львів уже його самого зробив героєм своїх легенд».\nХоча стоп... Вже є – адже в російському перекладі «Танґа смерті» цитується арканумська, себто моя, поезія.\nАбо ось правосєки обізвали мене «сєпаром» на тій лише підставі, що я поставив питання про повернення архівів Івана Франка, Володимира Гнатюка та НТШ назад до Львова, звідки вони були незаконно вивезені. Хоча Франко заповів свій архів саме Львову.\nАргумент обуреного юного націоналіста звучав так: «Франко належить усій Україні».\nНема питань, треба до Києва перевести зі Львова картинну галерею, вивести на Львівську площу нашу ратушу з цілим Ринком – бо вони теж належать цілій Україні. Проблема лиш в тому, що поза Галичиною Франка розуміють не до кінця, а не розуміючи, цих архівів не вивчають. Безліч слів з його творів залишаються не розтлумаченими, як і безліч понять. Бо якщо у Франка зустрічається перший поверх, то це не перший поверх, а другий, бо перший називався «партером». Зокрема, в одному з давніших перекладів Бруно Шульца теж читаємо, що жив він на «першому поверсі», хоча насправді на другому.


Напівчеревики Tommy Hilfiger FW0FW03694-403 для жінок Синій - купити в Києві, Україні в магазині Intertop: ціна, фото, відгуки\nКод товара: FW0FW03694-403\nНапівчеревики жіночі Tommy Hilfiger з замши. Взуття бренда виробляється для європейського ринку, використовуються тільки натуральні матеріали, які проходять жорсткий контроль якості і екологічну еккспертизу. Унікальні технології виробництва «Tommy Hilfiger» дають гарантію довговічності і комфорту. Всі моделі колодок мають запатентований дизайн, що гарантує їхню впізнаваність і унікальність.\nНапівчеревики зі шнуровкою Tommy Hilfiger модель FW0FW03694-403


Ялина звичайна Віргата ціна, Picea abies Virgata купити, ялина Віргата догляд, посадка, опис, фото.\nКаталог » Хвойні щеплені » Ялина звичайна / європейська Віргата\nФорма: неповторна унікальна колекційна форма ялини європейської. Невисоке дерево, у віці 30 років досягає висоти 15 м, діаметр крони 4-5 м. Хвоя темно-зелена, блискуча, довжиною 1-2 см. Рослина фантастично цікава своєю незвичайною ажурною кроною.\nШвидкість росту: щорічний приріст у висоту 35 см, завширшки 15-20 см.\nКолір хвої: хвоя блискуча, темно-зелена, довжиною 1-2 см.\nШишки: шишки великі, рідко розташовані на звисаючих гілках. Молоді шишки зелено-пурпурного кольору, у міру дозрівання перетворюються на буро-коричневі.\nПагони: довгі пагони, декоративно звисають, вони нагадують батоги або шланги і майже не гілкуються.\nГрунт, ґрунт: вимоги до грунту середні. Віддає перевагу вологим, добре дренованим грунтам. не виносить застою води, і сухості грунту.\nПосадка: саджанці ялини Віргата краще купити в Україні (акліматизовані) в пластиковому контейнері з довгограючими добривами, так рослина не піддається викопці з неминучим пошкодженням кореневої системи, після посадки легко приживається. Перед посадкою контейнер з рослиною необхідно ретельно полити. Посадкова яма повинна бути більше контейнера приблизно в 1,5-2 рази. Коренева шийка повинна знаходитися на рівні землі. Всі рослини, придбані в розпліднику PROXIMA, забезпечені пролонгованими добривами з новітніми формулами кращих європейських виробників і можуть продаватися у Вашому садовому центрі без додаткового підживлення цілий рік. Але найбільша перевага покупки рослин в горщику в тому, що їх можна висаджувати, без покупки додаткового добрив, з березня по грудень - навіть у найспекотніші дні літа.\nЗастосування: використовується для солітерної або групової посадки. Часто в посадці на партерному газоні. Доросла рослина створює містичне незабутнє враження. Побачене один раз вами рослина залишиться в пам'яті назавжди.\nКупити Ялину звичайну Віргата в Києві за низькими цінами можна в розсаднику декоративних рослин PROXIMA.\nОберіть висоту: 160-180 см 180-200 см 200-220 см 260-280 см


Казка про втомленого чарівника | Видавнича Група «Основа»\n21.12.2019 2036 0\nСиндром професійного вигорання — це небезпечне професійне захворювання тих, хто працює з людьми: лікарі, юристи, соціальні працівники, психіатри, психологи, вчителі тощо. Нині він має вже діагностичний статус у Міжнародній класифікації хвороб — 10: «Z 73 — проблеми, пов’язані з труднощами управління власним життям». Попередити розвиток синдрому професійного можна, зокрема, методами казкотерапії.\nСиндром професійного вигорання розвивається на тлі хронічного стресу, призводить до виснаження емоційно-енергетичних і особистісних ресурсів людини. Факторами, які впливають на вигорання, є індивідуальні особливості нервової системи і темпераменту. Швидше «вигорають» працівники зі слабкою нервовою системою і ті, хто має інтровертований характер, індивідуальні особливості яких не поєднуються з вимогами професій типу «людина — людина».\nУчені визначають, що процес вигорання виникає в результаті внутрішнього накопичення негативних емоцій без відповідної «розрядки» і розвивається поступово.\nСпочатку у «вигораючого» починає зростати напруження у спілкуванні. Далі емоційна перевтома переходить у фізичну, людина не відчуває в собі сил для виконання навіть дріб’язкових справ, доводиться докладати багато зусиль, аби примусити себе розпочати роботу. Така втома може провокувати стан пригніченості, апатію, спалахи роздратування, відчуття постійного напруження, дискомфорту. Дослідники наголошують, що професійне вигорання призводить до таких негативних наслідків, як погіршення психічного і фізичного здоров’я, порушення системи міжособистісних стосунків, зниження ефективності професійної діяльності, розвиток негативних настанов стосовно колег та вихованців тощо.\nІснує багато різноманітних методів (рівнів) гармонізації психофізичного стану педагога. Хотілося б запропонувати казкотерапію як дієвий психотерапевтичний засіб попередження професійного вигорання вчителя. Казкотерапія є одним із пріоритетних напрямів бібліотерапії. Це напрям психологічної допомоги засобами метафоричних ресурсів казки. Казкотерапія — найдавніший у людській цивілізації метод практичної психології, один із наймолодших методів у сучасній науковій практиці. Казки не лише приносять естетичне задоволення, а й змушують нас замислитися над проблемами реального життя, поведінки, вибору правильного рішення, допомагають людині розібратися у власних переживаннях і внутрішніх конфліктах.\nКазкотерапія дає змогу здобути відчуття психологічної захищеності в повсякденному світі, не лише на рівні свідомості глибше розібратися у собі, а й на рівні підсвідомості активізувати внутрішні ресурси. Важливим фактом є те, що, читаючи казку, розмірковуючи про неї, людина на несвідомо-символічному рівні вмикає власні творчі процеси, внутрішні ресурси, що мають терапевтичний ефект. Ознака гарної, справжньої казки — це добра кінцівка.\nМета казки про втомленого чарівника: профілактика та попередження професійного вигорання педагогів, психологів; сприяння самоактуалізації людей «професій, що допомагають», самоусвідомленню, знаходженню нових ракурсів, сенсу життя та професії\nЖив-був Чарівник. Жив він у гарній квітковій країні, теплій та сонячній. У країні, в якій інколи наставала холодна сніжна зима. Та й то з’являлася вона ненадовго і лише на прохання дітей, які мріяли про снігові кульки, санчата та новорічні подарунки під зеленою красунею-ялинкою.\nЦе була не звичайна країна, а казковий світ чарівництва, чудес і здійснення бажань. На клумбах у міських парках несподівано з’являлися, змінюючи одне одного, то осінні айстри, то пахучі весняні фіалки, то чайні літні троянди. Алеями парку ходили золоті фазани та рожеві фламінго, а на зелених гілках цвірінькали снігурі й співали солов’ї. Біля лавок мирно й дружно відпочивали, по-домашньому муркочучи, як кошенята, леви. А продавці морозива, несподівано з’явившись невідомо звідки, пригощали перехожих безкоштовним ескімо. Та так само раптово зникали. Іноді по небу пропливали рожеві хмари з різнокольоровими написами — освідченням у коханні для таємничої незнайомки. А інколи зненацька перед яким-небудь містянином виникали букети з польових квітів або величезних кульок. І всі люди навколо раділи, знаючи, що це чиєсь «виконане бажання».\nЯк таке може бути, запитаєте ви? Так ось: у цій країні жив Чарівник. І як усі чарівники в усіх країнах, він творив дива. З ранку до вечора, щодня! І так багато-багато років! Адже люди не втомлюються мріяти і сподіватися на дива!\nБезліч різних людей приходило до Чарівника. Чого тільки вони не бажали, просили для себе та інших! Бажання були величезними і скромними, мрії заповітними, які окрилюють, або зовсім простими, земними. Іноді Чарівник, вислухавши людину, посміхався, плескав у долоні, змахував чарівною паличкою й виконував бажання. Але бувало й так: Чарівник довго і задумливо дивився на людину, погляд його глибоко проникав у душу мрійника, і... і тоді в тиші лунав м’який добрий голос, який, можливо, чула лише душа людська: «Якщо ти хочеш цього, чого ти хочеш насправді?» І, отримавши відповідь про сокровенний сенс мрії, Чарівник виконував те, чого жадала душа прохача. Жінці, яка мріяла про неймовірну вечірню сукню та стрункий стан, він дарував Взаємне Кохання. А учневі, котрий бажав щодня отримувати відмінні оцінки, Чарівник подарував гарну пам’ять та любов до науки. Люди отримували те, про що мріяли, думали, хотіли, або позбавлялися від того, що їх турбувало та лякало. Радісно і здивовано озиралися вони на всі боки, не вірячи в те, що сталося. Дякували Чарівникові, вигукуючи: «Це ж диво! Просто неймовірне диво! Ви — справжній чарівник!» І йшли собі... але за ними приходили нові. Адже люди не втомлюються мріяти! А ось Чарівник стомився! Напевно, тому, що для людей це були дива, а для нього — щоденна робота...\nВ один з нескінченних днів чарівництва й виконання чужих бажань Чарівник відчув, як він стомився... Дуже стомився... Стомився глибоко заглядати в таємниці чужої душі й намагатися зрозуміти, що ж насправді потрібно людині. Долоні Чарівника за багато років від постійного плескання вкрилися подряпинами, боліли й вимагали відпочинку. А чарівна паличка, як стомлене кошеня, що награлося, раптом позіхнуло і, згорнувшись у клубочок, заснуло...\nІ тоді Чарівник вирішив відпочити та побути в тиші. Він з останніх сил, долаючи біль, плеснув у долоні, й негайно перед порогом його будинку з’явилися квіти, іграшки, кулі та букети для іменинників і закоханих. Для всіх, кому терміново могли знадобитися найпростіші чудеса. Він зачинив віконниці, а на вхідних дверях повісив папір із написом: «Дива скінчилися. Чарівник стомився». І зник усередині будинку.\nМинуло кілька днів. Квіти, іграшки, кульки, букети для іменинників і закоханих закінчилися. Але втомлений Чарівник не виходив, а люди щоранку продовжували приходити до його будиночка. Вони з надією дивилися у вікна й очікували дива. Деякі обурювалися й вимагали терміново їх вислухати, звинувачуючи чародія в ліні та байдужості. Інші жбурляли каміння у вікна й жалібно кликали виконавця бажань. Найважче втомленому Чарівникові було чути голоси дітей, які навперебій кричали, вимагаючи золотих рибок, собак, кроликів, велосипедів, упевненості, сміливості, друзів, добрих учителів, легких домашніх завдань...\nМинуло ще кілька таких же днів. Утомлений Чарівник не почувався краще. Удень не заважали відіспатися й відпочити люди, а вночі — совість, думки і сумніви... І тоді він вирішив вирушити за порадою (або секретом) до інших чарівників, щоб дізнатися, як їм вдається не втомлюватися від чарівництва і не перетворювати дива в роботу.\nНа світанку Чарівник крізь потаємні двері тихенько вийшов з будиночка і вирушив у сусідню країну. За день подорожі він опинився біля домівки побратима-чародія. Насилу проштовхавшись крізь натовп людей, які чекали неймовірних чудес, він увійшов усередину. Місцевий чарівник теж був заклопотаний з ранку до вечора і з вечора до ранку. Він здалеку помахав рукою, намагаючись зобразити привітну усмішку на втомленому обличчі. Побратим-чародій творив дива, переходячи від однієї людини до іншої, водночас розповідаючи втомленому Чарівникові про свої турботи, обмаль часу та постійну втому від роботи, тобто від чудес. Навколо місцевого чарівника чулися радісні вигуки людей, які отримали бажане, у повітрі пурхали пташки і метелики, з нізвідки сипалися цукерки, а в руках малюків з’являлися черепашки й м’ячики. А подружжя, яке дійшло згоди, знову дивилося одне на одного з любов’ю. Побратим, за допомогою чарівної палички, щось нескінченно створював, створював, створював. Але, побачивши його похилі плечі, наш Чарівник зрозумів, як той утомився, дуже втомився...\nДо Мага з далекого-далекого міста черга ще більша, бо Маг був дуже знаменитий. І дуже старий. Утомлений Чарівник і у нього не зміг запитати поради, точніше, не наважився, боячись відволікти від безлічі справ, не бажаючи втомлювати сивого побратима, який не лише творив чудеса, а й записував їх у величезні-величезні книги, розкладені по всьому будинку. Товстезні книги, написані дрібним, швидким, утомленим почерком. Навіщо? Мабуть, Маг і сам уже не знав навіщо. Можливо, побоюючись щось забути або сподіваючись, що його нащадки підрахують, скільки добрих справ чи кришталевих туфельок він створив. А може, він побоювався, чекаючи посланців із Міністерства контролю нездійснених надій? Іноді Маг спотикався через величезні облікові книги, тихо й утомлено лаявся, і в цю мить замість цукерок та метеликів на підлогу падали жаби й бліді поганки.\nНаступний чарівник працював чарівником у кількох містечках одночасно. Щоб устигнути створити побільше чудес, він постійно перестрибував з потяга у потяг, перебігав із вагона у вагон, виконуючи мрії пасажирів, іноді зупиняючи час або кваплячи власне життя. Навіщо? Напевно, він думав, що без нього світ зупиниться, тоді більше ніхто й ніколи не допоможе людям і не подарує їм чудеса. Він відчував себе дуже-дуже важливим, потрібним усім та відповідальним за всіх. Чи дізнався у нього секрет утомлений Чарівник? Ні! Він навіть не зміг наздогнати вагонного Мага! Утім, здалеку він устиг помітити і втому, заховану за ввічливою посмішкою Мага, і потертості на старій чарівній паличці, і рукавички, що приховували натруджені долоні. І тоді втомлений Чарівник вирішив повернутися додому.\nПовільно йшов він лісовою дорогою, далеко від галасливих міст і натовпів людей, які не втомлюються мріяти. Уперше за багато років, не поспішаючи, він милувався світом навколо себе, деревами, луками. Слухав спів птахів, не намагаючись переробити чи поліпшити світ, несподівано усвідомивши, як добре просто «бути»! Насолоджувався миттю, коли не потрібно творити чудеса, а можна милуватися тим, що створено природою. Чарівник сів на березі озера, радіючи красі світу. Як раптом на дзеркальній поверхні води побачив своє відображення. Точніше, побачив себе, але бадьорого, радісного й щасливого.\n— Ти втомився? — запитало відображення.\n— Так, дуже, — чесно відповів Чарівник.\n— Чому? — наївно здивувалося відображення.\n— Напевно, я виконую дуже багато чужих бажань.\n— А коли ти творив дива, щоб порадувати самого себе? — продовжувало розпитувати відображення.\nЧарівник задумався. Він не міг згадати.\n— Не знаю, — сказав він. — Не пам’ятаю. Стільки справ потрібно встигнути, стількох людей і дітей зробити щасливими. День у день. Про себе думати ніколи, та й незручно, соромно…\n— А коли ти почувався щасливим? Коли це було? — не вгамовувалося відображення.\n— Я завжди щасливий за людей, коли вони радіють чудесам, здійсненим мріям, — відповів утомлений Чарівник.\n— А коли ти був щасливий «за себе»? Скільки хвилин радощів та щастя ти даруєш собі щодня? — продовжувало запитувати відображення.\n— Невже це правильно — думати про себе, коли іншим треба допомагати, коли люди просять про щастя? — зніяковіло запитав утомлений Чарівник.\n— Порожні відра ніколи нікого не врятують від спраги! Наповни спочатку свої відра, перш ніж напоїти інших! Півгодини щастя в день, півгодини радощів для самого себе та хоча б одне диво собі в подарунок! — задерикувато вигукнуло відображення і... зникло. Утомлений Чарівник із подивом удивлявся в озерну воду. На мить йому здалося, що це був сон. Але у нього в голові лунав веселий голос: «Порожні відра нікого не врятують від спраги! Спочатку зроби свої відра повними, перш ніж напоїти інших! Півгодини щастя в день, півгодини радості для самого себе і хоча б одне диво собі в подарунок!»\nРозмірковуючи над цим, Чарівник повертався додому. Він захотів з’їсти морозива і... створив його для самого себе. Тримав у долонях створеного для самого себе яскравого метелика, а на вухо причепив духмяну конвалію. Він ішов і милувався навколишнім світом. Чесно кажучи, він не пам’ятав, коли востаннє радів таким простим речам, подарованим самому собі. З кожним кроком він відчував, як загоюються його долоні та до нього повертаються бадьорість і спокій…\nБіля свого будинку Чарівник побачив лише одну дівчинку, яка з тужливою надією дивилася на зачинені вікна.\n— Малятко, навіщо ти тут і чого ти хочеш? — запитав Чарівник.\n— Я почуваюся самотньою. Напевно, я нікому не потрібна. Може, я хочу друзів? — піднявши величезні блакитні очі, невпевнено вимовила дівчинка. «Як важко бути всім потрібним та корисним, але як сумно почуватися самотнім та непотрібним!» — подумав Чарівник і подарував дівчинці відкритість серця, щедрість душі та віру в людей. А друзі? А друзі з’явилися самі собою!\nВідтоді Чарівник продовжував творити чудеса. Вони вже не були для нього роботою. Але щодня опівдні й на заході сонця він зачиняв на півгодини віконниці та двері, йшов до квітучого (чи засніженого) саду і творив дива та радість для самого себе. Слухав спів птахів або малював веселку, годував рибок або саджав справжні квіти. Роблячи те, що надихало його душу й дарувало щастя саме йому. І ніхто не міг у цей час турбувати Чарівника! Люди терпляче очікували здійснення бажань, пошепки передаючи одне одному загадкові слова: «Кожен Чарівник повинен наповнити свої відра! Порожні відра нікого не врятують від спраги!»\nАвтор: І. В. Гармаш, ЗОШ № 109, м. Харків\nігри зі стрічкою


НАЗК: над чим ще потрібно працювати? - Юридична Газета\n12 липня 2018, 18:04\nНАЗК: над чим ще потрібно працювати?\nОднією з найбільш популістичних тем в нашому суспільстві є антикорупційна реформа, оскільки всі можновладці обіцяють побороти корупцію, але значних зрушень в цьому питанні ще не помітно. Головним суб’єктом, який має протидіяти корупції та впроваджувати контроль за доброчесною поведінкою певного кола осіб, є Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК). За результатами моніторингу, який проводився з грудня 2017 р. до червня 2018 р., стосовно того, чи ефективно НАЗК протидіє корупції, є певні підстави констатувати (це підтверджується звітом), що покладені на НАЗК функції виконуються не на задовільному рівні.\nЗвіт був презентований сьогодні, 12.07.2018 р. Захід проводився у межах проекту «Посилення громадянського суспільства у забезпеченні демократичних реформ і якості державної влади», який фінансує Європейський Союз.\nНа відкритті заходу Микола Хавронюк, член правління Громадського об'єднання «Центр політико-правових реформ», наголосив: «Потрібно привчати людей до доброчесності, як ми вчимо дітей користуватися ложкою і виделкою». За його словами, донині сферу діяльності НАЗК ніхто належним чином не досліджував.\nЧому ж проводили цей моніторинг? Варто відзначити такі передумови: запобігання більш тяжким порушенням закону, недослідженість проблеми, прихованість інформації, початковий аналіз внутрішніх актів НАЗК, перші розвідки й перші прогнози, КпАП УРСР та ін.\nЗ презентацією виступив Олександр Дудоров, доктор юридичних наук, професор. За результатами звіту, найбільші прогалини полягають у наступному:\nНедоотримання відповідних вимог щодо протоколювання, внаслідок чого матеріали повертаються із судів до НАЗК. Через це закінчуються встановлені строки для накладення адміністративного стягнення, що призводить до фактичної безкарності порушників;\nВідсутність однакової та усталеної практики судового розгляду у справах про адміністративні правопорушення (здебільшого ця практика формується судами першої інстанції). Також спостерігається нестача дієвих механізмів, які забезпечували уніфікацію тлумачення і застосування відповідних адміністративно-правових заборон;\nНедосконалість та невідповідність сучасним реаліям норм КУпАП (щодо притягнення до відповідальності осіб за правопорушення, пов’язані з корупцією). Тут пропонується ч. 2 ст. 294 КУпАП після слів «у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу» пропонується доповнити словами «та у справах про адміністративне правопорушення, пов’язане з корупцією»;\nНезадовільний стан наукового забезпечення адміністративно-правової протидії корупції, а саме те, що мало публікації, де аналізувалася б судова практика, пов’язана із застосуванням статей КУпАП.\nНа НАЗК була покладена велика відповідальність та великі надії. Тож ті прогалини, які наразі існують, повинні бути заповнені, а отже, працювати ще є над чим.\nТеги: корупція, реформи, КУпАП, антикорупційне законодавство, НАЗК, Дарина Сидоренко


Тетяна ЯЦКІВ: "У Казахстані чемпіонат сильніший, ніж в Україні"\nТетяна Яцків / Микола Мартинюк\nВолейболістка казахстанської команди "Жетису" Тетяна Яцків в інтерв'ю sport.if.ua розповіла про свій теперішній клуб, як живеться в Казахстані та підготовку до нового сезону.\n– Перш за все, вітання з тимчасовим та таким довгоочікуваним поверненням в рідне місто! Лише зараз тобі вдалось вирватись трохи додому, ти весь цей час залишалась в Казахстані?\n– Дякую! Так, три місяці сиділа на карантині.\n– Яке рішення прийняли по чемпіонату у зв'язку з цією всім відомою проблемою?\n– Як і всюди чемпіонат був зупинений, а наша команда оголошена чемпіоном Казахстану, так як ми йшли на першій позиції (Жетису увосьме виграв чемпіонат – 2009 – 2015 та 2020 – ред.).\n– Скільки часу загалом ти вже провела в Казахстані?\n– Живу тут вже два роки, залишаюсь в Жетису і на наступний сезон.\n– Які взагалі враження від країни та чемпіонату?\n– Враження дуже класні. Мені тут подобається, ми базуємося в Алматі і там нереально круто. Можу сказати, що тутешній чемпіонат сильніший, ніж в Україні.\n– А як щодо інших міст чи життя вирує лише в Алматі та столиці? Як правильно столиця, офіційно Нур-Султан (з 2019 року – ред.), чи за привичкою називають Астаною?\n– В інших містах теж непогано, але Алмата це топ! Нур-Султан, вже так говорять.\n– Декілька слів про колектив, проведення вільного часу.\n– Дівчата всі дуже хороші, професіонали своєї справи. Всі підтримують одне одного. Тренер в нас з Туреччини, багато чого нового відкрив для нас, зовсім інший підхід до тренувань, ніж в Україні. Досить вимогливий, тому кожне тренування викладаємось на максимум. У нас були вихідні, тобто це манікюр, педикюр, кінотеатр, торгові центри, відпочити від волейболу, адже це теж потрібно. Також їздили в гори, на озеро, до яких пів години. Можна порівняти як в нас – Яремче, Буковель. Тому часто користуючись вихідними, їздили в гори, це справді чистий кайф.\n– Розкажи про режим тренувань. Скільки легіонерок в команді?\n– Пів року ми тренувались два дні по два тренування, один день – одне тренування, далі пів дня відпочинку, четвер-п'ятниця по два тренування, в суботу – одне, а неділя – вихідний. Далі режим трохи змінився і було за схемою 1-2-1-2 та вихідні. Легіонерок було двоє, окрім мене, 22-річна сербка та кубинка Юана Паласіо. Ще одна кубинка Юнеска Батіста отримала громадянство Казахстану (нещодавно стало відомо, що в "Жетису" виступатиме ще одна наша землячка – Надія Кодола – ред.).\n– Як пройшов карантин, які обмеження існували? Чи можна було тренуватись? Я так розумію, що ти не встигла повернутись додому як планувала…\n– Така ситуація вийшла. Україну закрили в березні, а ми до того моменту ще не знали чи продовжуватимуть чемпіонат. Через три дні нам повідомили, що чемпіонат завершено і дозволили роз'їхатись, щоб встигнути. Всі встигли, окрім мене. Довелось сидіти три місяці на карантині. Перший місяць я виходила раз в три дні, бо все зачинено, крім магазинів та аптек. Звичайно, і за відсутність маски одразу штрафували. Спочатку було важко. На другий місяць я очікувала полетіти додому, купила білет, 5 квітня не полетіла, чекала вже до кінця квітня і знову не вийшло. Весь час чекали якихось позитивних новин. І от, лише 30 червня в мене вийшло вилетіти, а в Казахстані уже все відкривалось, я ходила тренуватись. Кожному скидали індивідуальну програму. Очікувала побути в Франківську 2-3 дні, а вийшло більше місяця, так як з п'ятого липня в Казахстані знову повертають карантин і старт чемпіонату переноситься. Тим менш, треба і тут тренуватись, адже програми скидають.\n– Схоже, важка там ситуація з вірусом, якщо знову карантин.\n– Так, кожного дня було по 1000-1500 нових хворих, багато безсимптомних було людей і знову почало поширюватись. Така-от ситуація. У зв'язку з цим, є інформація, що наша команда планує провести навіть збори в Україні…\n– Ого, оце новини, це ж так далеко…\n– Збори мали бути в Туреччині. Але вибрали отакий варіант з Україною. Мені невідомо, чому так вирішили. За попередніми даними у нас на початок серпня заплановано збір в Запоріжжі.


Приготувати канди для бджіл в домашніх умовах можна з медом або без нього. Рецепт приготування з цукром передбачає тривале уваривание, а з медом вимагає тривалого замішування\nКанді з медом\nРецепт канди з медом: знадобиться цукрова пудра і свіжий мед, зібраний від здорових бджолосімей (3: 1).\nКількість води становить 1% від загальної маси, а кількість оцтової кислоти – 0,02%. У процесі приготування знадобиться кулінарний градусник.\nТехнологія приготування підгодівлі:\nМед повинен мати однорідну рідку консистенцію. Для цього його нагрівають до 55 ° С. Після розчинення, ємність знімають з вогню і охолоджують до 37 ° С і додають воду з оцтовою кислотою.\nНевеликими порціями в рідкий мед вводять цукрову пудру, ретельно перемішуючи.\nОтримана маса замішується як тісто. Робити це краще на обробній дошці, присипаної цукровою пудрою. У процесі вимішування додають пудру. Час вимішування – 25 хв. Готова суміш не липне до рук і добре тримає форму.\nГотовий продукт зберігають у прохолодному і темному місці, попередньо розділивши на частини. Для зберігання варто використовувати поліетиленові або вакуумні пакети.\nКанді з цукром\nЗробити канди для бджіл на основі цукру дуже просто. Для приготування знадобиться цукрова пудра, інвертований цукор (3: 1) і 1 л чистої води, парафинированная або воскова папір, кілька дерев’яних паличок товщиною 6-10 мм.\nСпочатку готують цукровий сироп в емальованій каструлі або мисці. У ємність наливають чисту воду, і підігрівають до температури 60 ° С. З вогню не знімають.\nУ воду невеликими порціями додають цукрову пудру і цукровий пісок, постійно помішуючи. До того, як сироп закипить, цукровий пісок повинен повністю розчинитися. Варимо сироп до тих пір, поки він не стане схожим по консистенції на помадку. Температура кипіння не повинна перевищувати 140 ° С.\nКрапельку сиропу додають в воду з температурою 10 ° С. Якщо вона стане твердою і крихкою, значить, сироп готовий. У роті ця крапелька повинна стати в’язкою і м’якою.\nНа парафінований папір укладають дерев’яні палички, які дозволять сформувати пласт потрібного розміру і не дадуть цукрової помадки розтектися. Готову помадку виливають на папір. Коли сироп затвердіє, його потрібно нарізати на квадрати.\nКанді з борошном\nЄ і рецепт приготування канді для бджіл з борошном. Він використовується в тому випадку, якщо у вулику недостатньо перги.\nЗнадобиться цукор і борошно, пропорція 3: 1, вода (1 л). Технологія приготування канді за цим рецептом відрізняється від приготування корму з цукром тим, що після закипання сиропу до складу додається борошно.\nПриготування канди з борошном\nПеред годуванням заготовлений корм дістають з холодильника, і звільняють одну сторону пластини від упаковки. Щоб комахою було простіше дістатися до корми, на його поверхні відбуваються надрізи товщиною ¼ від товщини шару. Потім, тістоподібної масу розташовують на металевій або пластиковій решітці, і поміщають у верхню частину вулика. У кожен вулик кладуть по 1 кг корму.\nПри підготовці корми до роздачі його не завжди дістають з поліетилену. Після скоєння надрізів корм обгортають в поліетилен, і роблять великі надрізи, що дозволяють комахою дістатися до ласощі. В такому випадку решітка не потрібна.\nКласти підгодівлю в вулик потрібно акуратно, щоб бджоли не стривожилися. Щоб збільшити вологість і розбудити апетит у комах, поверх солодкої пластини розташовують поліетиленову плівку\nПідгодовують канди взимку або на початку весни. Восени комахи харчуються медом, який знаходиться в залишених для трудівниць рамках. Викачувати весь мед небажано. Бджолосім’ї, які харчуються тільки підгодівлею, слабкі і більш схильні до захворювань.\nНайчастіше для зимової підгодівлі 1 кг канді вистачає. Якщо рік був урожайним, і сім’ям залишили достатню кількість меду, підгодівлю здійснюють в січні ілірале.\nЯкщо зимової було недостатньо, проводиться весняна підгодівля паралельно з чисткою вуликів після зими. При відсутності зимової підгодівлі навесні обов’язково дають поживні склади.\nПри весняної підгодівлі іноді дають рідкий цукровий сироп, який стимулює років комах. Але якщо дати такій сироп в період дощів, то під час літа загине частина комах.\nДобавки до живильних сумішей\nПриготувати солодкий канди своїми руками нескладно. А щоб збільшити поживність складу в нього додають інші продукти бджільництва (пилок або маточне молочко, наприклад).\nКорисні склади з хвойним екстрактом і настоянками лікувальних трав. Екстракт хвої продається в аптеках, а настої трав нескладно виготовити самостійно. Його слід додати відповідно до інструкції на упаковці.\nДля профілактики захворювань додають ліки: ноземат і Фумагілін – Б.\nВиробництвом поживних сумішей займаються в Україні та України. Також є імпортні суміші, у яких більш висока цінова політика і паста для бджіл. Однак не весь товар якісний і приготований згідно з технологією.\nПри приготуванні своїми руками склад корму відомий, на відміну від магазинних кормів. До того ж, неможливо визначити, чи дотримані були при виготовленні правильні пропорції меду, борошна та цукрової пудри. Тому готувати склад краще самому.\nКанді для бджіл Як я роблю кандіПріготовленіе канди для пчелПріготовленіе канди для бджіл.\nПриготування канди для бджіл не відніме багато часу. Правильно Хранта в холодильнику або прохолодному погребі. Якщо під час зберігання на поверхні пласта з’являється мед, повторно перемішують і поміщають в більш холодне місце. Підгодовувати бджіл сумішшю протягом 10-12 місяців. Готують корм восени на весь сезон.\nКанді для бджіл: рецепт, підгодівля в домашніх умовах Ссылка на основную публикацию\nЯк зробити жабу з паперуПапір є основним матеріалом для створення простих ...