Оксана Володимирівна | Репетитор по химии | Репетиторы Львова\nТелефон: (093) 339-7901\nОтзывы пользователей о репетиторе во Львове: Оксана Володимирівна\n06 июля 2013, 18:19 #\nЧудовий викладач! Доступні пояснення, цікаве навчання.\n24 июля 2013, 19:02 #\nЯ вступив з балом 198. Щиро дякую, Ви супер! Бажаю Вам успіху і розумних дітей.\n26 июля 2013, 21:30 #\nШановна Окана Володимирівна! Дуже Дякую Вам за свого сина Максима. З хімії у нього 197 балів. Каже, що у Вас просто не можливо не зрозуміти. Відколи син почав займатися з Вами суттєво підтягнув і оцінку в школі. Вступив у медуніверситет, як і планували. Всією родиною дякуємо Вам за Ваше розуміння, доброзичливе ставлення до дітей і співпрацю з нами, батьками. Ваша моральна підтримка дуже допомогла подолати синові його невпевненість у власних силах. Тепер молодшу доньку тільки до Вас! Через два роки чекайте нас знову! Успіхів Вам!\n12 сентября 2014, 14:58 #\nЯка вартість одного заняття ?\n24 сентября 2014, 21:46 #\nПро це можна дізнатися за вказаним телефоном\n22 октября 2014, 19:19 #\nпрошу написати на якій вулиці проживаєте.\n31 октября 2014, 13:26 #\nВсі деталі узгоджуються по телефону.\n04 ноября 2015, 21:07 #\n04 ноября 2015, 21:08 #


Рада суддів після протестів і вмовлянь делеґувала своїх представників до Етичної ради. | Збруч\nРада суддів України обрала за своєю квотою чотирьох кандидатів до Етичної ради — органу, який має контролювати доброчесність членів Вищої ради правосуддя. Раніше вона саботувала вимогу делеґувати своїх членів до складу ради. Втім у Центрі протидії корупції заявили, що щонайменше двоє із суддів мають сумнівну репутацію.\nДо Етичної ради делегували суддю у відставці Володимира Сіверіна (20 голосів), суддю Київського апеляційного суду Юрія Трясуна (24 голоси) та суддів Верховного Суду Льва Кишакевича (26 голосів) і Тетяну Чумаченко (17 голосів).\nУсього в Етичній раді мають бути шість членів: трьох обирає Рада суддів України, ще трьох — певні міжнародні організації. Перелік із чотирьох кандидатів від Ради суддів мають надіслати голові Вищої Ради правосуддя, який призначить трьох представників у визначений термін. Якщо цього не відбудеться, троє перших кандидатів за рейтингом вважатимуть призначеними автоматично.\nЯк пише Центр протидії корупції, щонайменше двоє із номінантів мають сумнівну репутацію та очевидно не відповідають критеріям доброчесності.\nУ ЦПК зазначають, що Трясун у листопаді 2016 року пройшов "фейкове" кваліфікаційне оцінювання — воно не передбачало участі громадськості та звільнення недоброчесних суддів.\nЯк свідчить декларація судді, рідний брат Трясуна щонайменше з 2012 року працював у спецпідрозділі "Беркут".\nА у 2016 році Трясун у складі колегії суддів звільнив із-під варти "беркутівця", обвинуваченого в убивствах у Кріпосному провулку в Києві 18 лютого 2014 року.\nНатомість Сіверін, згідно з даними Фундації DEJURE, неодноразово ухвалював свавільні рішення. У ЦПК зазначають, що керівниця апарату суду скаржилась на те, що як голова суду Сіверін нібито здійснював тиск на працівників суду та підбурював їх діяти за межами повноважень, зокрема втручатись в автоматизовану систему розподілу справ.\n13 вересня Рада суддів України не дала достатньої кількості голосів для того, щоб обрати трьох членів Етичної ради — органу, який має контролювати доброчесність членів Вищої ради правосуддя. У Центрі протидії корупції назвали це блокуванням судової реформи.\n21 вересня Рада суддів оголосила про старт нового відбору членів Етичної ради.\nВища рада правосуддя – колегіальний незалежний орган суддівського врядування. Він складається із 21 члена, десятьох із них обирають на з'їзді суддів України серед суддів чи суддів у відставці.\nПо двоє членів делеґують Президент, Верховна Рада, з'їзд адвокатів, всеукраїнська конференція прокурорів та з'їзд представників юридичних вищих навчальних закладів і наукових установ. Також до складу ВРП входить голова Верховного Суду.


Гута Пеняцька: символ розбрату чи порозуміння? | Львівський портал\nГута Пеняцька: символ розбрату чи порозуміння?\n26 Лютого 2009, 15:20 |\nПодії 65-річної давнини збурили відносини між Україною та Польщею. Йдеться про відзначення на найвищому рівні річниці від часу спалення села Гута Пеняцька разом з його жителями-поляками. Попри те, що участь в урочистостях мають намір взяти президенти обох країн, обидві сторони мають кардинально протилежні погляди на те, від чиїх рук загинули мешканці цього села.\nОфіційні польські джерела вказують, що до знищення жителів Гути Пеняцької причетні вояки дивізії «Галичина» та підрозділи УПА. Хоча українські історики знайшли ті ж таки польські джерела, які вказують – село і його жителів знищив спецпідрозділ німецької поліції. Але як у багатьох інших випадках , політична доцільність переважає історичну правду.\nДослідники цього складного періоду історії вказують на те, що міф про причетність «українських буржуазних націоналістів» до спалення села народився в радянські часи. Дуже вже було зручно зіпхнути цю трагедію на дивізійників та УПА, щоби було чим маніпулювати в пропагандистській боротьбі. Так само це було зручно й про радянському режимові Польщі, який наполегливо плекав образ різунів з УПА.\nІ головна пікантність полягає в тому, що президент Польщі приїде в Україну вшановувати поляків, серед яких було багато військових з Армії Крайової та місцевої самооборони, разом з президентом України, співвітчизників якого польська сторона звинувачує в цьому злочині. Щоправда, поки що достеменно невідомо, чи приїде Віктор Ющенко, однак місцеві політики вже відраджують його від такого кроку, аби вберегти політичне обличчя держави, адже сам предмет конфлікту варто було б все-таки врегулювати, згідно з історичними даними.\nВрешті, ще одним не менш важливим моментом є те, що пам’ятник на місці села польська сторона відновила, не маючи на це жодних дозволів. Де були в той час представники влади Брідщини і області, дуже цікаве питання. Таке враження, що будь-хто може поставити що завгодно на території області і нічого йому за це не буде. Чи, може, хтось з відповідальних осіб отримав за це невеличкий бакшиш і зробив вигляд, що це питання не в його компетенції.\nМає цілковиту рацію депутат облради Ростислав Новоженець, який вважає, що офіційні чинники Польщі мали б щонайменше спростувати інформацію про те, що в загибелі жителів Гути Пеняцької винні українські вояки перед тим, як туди приїдуть найвищі посадові особи обох держав. Бо інакше знову повториться ситуація з військовим цвинтарем на Личакові, який відкривали після відновлення за участі президентів, а потім виявилося, що багато чого там не так, як перед тим домовлялися.\nВоєнне лихоліття Другої світової стало дуже великим і важким випробуванням для поляків та українців. На превеликий жаль, неприємних моментів в той час між обома народами виникло набагато більше, аніж приємних. У взаємних боях загинули тисячі людей з одного і з другого боку. Однак всі ці складні і не надто приємні для національного самолюбства випадки, а особливо, звинувачення у вбивствах невійськових, кожен народ мусить виносити на світло Боже, тільки після того, як будуть перевірені і усунуті найменші сумніви і нюанси, що можуть поставити під сумнів провину якоїсь зі сторін. Адже нечистий ховається в подробицях, а ці подробиці можуть при певному трактуванні перерости у великі труднощі. Врешті, в плані порозуміння між українцями та поляками цей процес ми спостерігаємо вже майже 20 останніх років.


Вім Вендерс — Вікіпедія\nErnst Wilhelm (Wim) Wenders\nВім Вендерс на кінофестивалі у Каннах, 2002\nПрезидент Європейської кіноакадемії\nЕрнст Вільгельм Ве́ндерс\n14 серпня 1945(1945-08-14) (75 років)\nМюнхенський університет телебачення і кіноd (1970)\n1966 — дотепер\nАкадемія мистецтва НДРd, Берлінська академія мистецтв, Німецька кіноакадемія, Writers Guild of America Westd і Directors Guild of Americad\nЗолота пальмова гілка (1984)\nЗолотий лев (1982)\nВім Вендерс у Вікісховищі\nЕрнст Вільгельм (Вім) Ве́ндерс (нім. Ernst Wilhelm (Wim) Wenders; нар.14 серпня 1945(19450814), Дюссельдорф, Німеччина) — німецький кінорежисер, фотограф, сценарист і продюсер, лауреат численних нагород і премій. З 1996 року — президент Європейської кіноакадемії.\nВім Вендерс народився 14 серпня 1945 року в Дюссельдорфі, Німеччина в сім'ї лікаря доктора Генріха Вендерса і його дружини Марти. У 1949 році родина переїхала в Кобленц, а пізніше в Оберхаузен. Після закінчення школи в 1963 році Вендерс чотири семестри вивчав медицину, психологію, філософію і соціологію в Мюнхені, Фрайбурзі та Дюссельдорфі. У жовтні 1966 він відправився в Париж і готувався до вступу в кіношколу ІДЕК (IDHEC), але не пройшов за конкурсом. До вересня 1967 працював у гравюрному ательє і регулярно відвідував Французьку синематеку, де відкрив для себе історію кіно — у тому числі і німецького. Повернувшись до Німеччини, працював деякий час в Дюссельдорфському філії прокату United Artists. У 1967 році вступив до щойно заснованої Вищої школи кіно і телебачення в Мюнхені. У період навчання в кіношколі Вендерс зняв ряд короткометражних фільмів, які він, як правило, сам фінансував. Однак перший фільм «Місця дії» був знятий ще в 1966 році. Перший повнометражний фільм «Літо в місті» (1970) став його дипломною роботою. Під час навчання в кіношколі Вендерс писав короткі рецензії на фільми. У 1971 році разом з дванадцятьма іншими кінематографістами він став співзасновником Фільмферлаг дер АУТОР (Filmverlag der Autoren) для виробництва та прокату нових німецьких фільмів.\n«Страх воротаря перед одинадцятиметровим» (1972) за однойменною повістю Петера Гандке став першим ігровим фільмом Вендерса після закінчення кіношколи. Першого офіційного визнання він домігся завдяки «Помилковому руху» за оригінальним сценарієм Петера Гандке: в 1975 році цей фільм отримав шість федеральних кінопремій Deutscher Filmpreis, в тому числі за режисуру. Наступний фільм «З плином часу», який Вендерс фінансував самостійно і зняв без сценарію, був показаний на міжнародному кінофестивалі в Каннах і мав великий глядацький успіх у Німеччині. У 1976 році Вендерс зняв німецько-французький фільм «Американський друг» за романом Патриції Хайсміт «Гра Ріплі». Подивившись його, режисер і продюсер Френсіс Форд Коппола запропонував Вендерсу зняти фільм «Хеммет». У березні 1978 року Вендерс переїхав до Сан-Франциско, припускаючи восени приступити до зйомок, які були кілька разів відкладені з різних обставин.\nНавесні і влітку 1979 року Вендерс зняв документальний фільм «Кіно Ніка» про свого друга режисера Ніколаса Рея, який в червні 1979 року помер від раку. Монтаж Вендерс доручив Петеру Пшіггоде, оскільки він сам повинен був прискорити підготовку до зйомок «Хеммета», які почалися 4 лютого 1980. Незадоволений показаної на Каннському фестивалі версією «Кіно Ніка», Вендерс сам змонтував остаточний варіант.\nРобота над «Хеммета» була перервана через розбіжності з приводу фіналу . Коппола найняв нового сценариста і заморозив зйомки на невизначений час. У кінці 1980 року Вендерс поїхав до Лісабона, щоб доставити Раулю Руїсу, який знімав там фільм «Територія», залишки плівки від «Кіно Ніка». На місці він вирішив зробити фільм про проблеми знімальної групи. Так в короткий термін навесні 1981 був знятий фільм «Стан речей», в роботі над яким брали участь багато членів групи Руїса. Зйомки «Хеммета» поновилися 23 листопада 1981 з іншим оператором. На прем'єрі в Каннах «Хеммет» був прийнятий вельми стримано, тоді як фільм «Стан речей» отримав у Венеції «Золотого лева».\nВлітку 1982 для фестивалю в Зальцбурзі Вендерс поставив спектакль за п'єсою Петера Гандке «По селах», що отримав критичні відгуки в пресі. Проект екранізації тетралогії Гандке («Повільне повернення додому», «Урок Сент- Віктуар», «Дитяча історія», «По селах») не знайшов фінансової підтримки.\nЗнятий восени 1983 року в Америці німецько-французький фільм «Париж, Техас» отримав на Каннському фестивалі 1984 Золоту пальмову гілку і користувався комерційним успіхом. У 1987 році Вендерс зняв «Небо над Берліном», що отримав приз за найкращу режисуру на Каннському кінофестивалі, перший європейську кінопремію «Фелікс», німецьку федеральну кінопремію і премію кінокритиків в Лос-Анджелесі. Він став найпопулярнішим фільмом режисера.\nУ 1991 році в прокат вийшов фільм «Коли настане кінець світу», на підготовку якого пішло багато років, а в 1993 році — «Так далеко, так близько», свого роду продовження «Неба над Берліном» в умовах об'єднаної Німеччини.\nВендерс є почесним доктором Сорбонни (1989), професором берлінської Академії кіно і телебачення, членом берлінської Академії мистецтв (1984), президентом Європейської кіноакадемії (1991), кавалером федерального ордена «За заслуги».\nУ 1968—1974 рр. Вендерс був одружений з актрисою й художницею Еддою Кехль, до свого переїзду до Америки жив з актрисою Лізою Крейцер, в 1979 році одружився з американською співачкою і акторкою Роні Блеклі, з якою розлучився в 1981 році, в 1986—1993 рр. жив з актрисою Сольвейг Доммартін, в 1993 році одружився з Донате Шмідт, яка була асистентом оператора на його фільмі «Так далеко, так близько».\nРік Назва Назва мовою оригіналу Короткий опис\n1970 Літо у місті Summer in the City -\n1972 Страх воротаря перед одинадцятиметровим Die Angst des Tormanns beim Elfmeter За новелою Петера Гандке (Peter Handke).\n1973 Багряна літера Der Scharlachrote Buchstabe За новелою Натанієля Готорна (Nathaniel Hawthorne).\n1974 Аліса у містах Alice in the Cities/Alice in den Städten Перша частина «дорожньої трилогії Вендерса»\n1975 Фальшивий рух Falsche Bewegung Друга частина «дорожньої трилогії Вендерса»\n1976 З плином часу Im Lauf der Zeit Третя частина «дорожньої трилогії Вендерса»\n1977 Американський друг The American Friend/Der Amerikanische Freund За новелою Патриції Гайсміт (Patricia Highsmith) «Гра Ріплі» (Ripley's Game) інша новела якої «Талановитий містер Ріплі» була згодом неодноразово екранізована.\n1980 Блискавка над водою Lightning Over Water Документальний фільм про останні дні Ніколаса Рея.\n1982 Кімната 666 Chambre 666\n1982 Обернений ракурс Reverse Angle Документальний фільм, у якому Вендерс дискутує з Френсісом Фордом Копполою під час зйомок фільму Хемметт.\n1982 Гемметт Hammett Вигадана історія про американського письменника Дешіла Гемметта (Dashiell Hammett), на основі новели Джо Горса.\n1982 Стан речей Stand der Dinge\n1984 Париж, Техас Paris, Texas\n1984 Док. драма Docu Drama\n1985 Токіо-Га Tokyo-Ga\n1987 Небо над Берліном Der Himmel über Berlin Сценарій написано спільно з Петером Гандке.\n1989 Записки про міста і вбрання Aufzeichnungen zu Kleidern und Städten\n1990 Червоногаряче і синє Red Hot and Blue Кліп до пісні Night and Day (Ніч і день) U2.\n1991 Коли настане кінець світу Until the End of the World/(нім.Bis ans Ende der Welt)\n1992 Аріша, ведмідь і кам'яне кільце Arisha, der Bär und der steinerne Ring\n1993 Так далеко, та близько! In weiter Ferne, so nah! Частково, сіквел Неба над Берліном.\n1994 Історія Лісабона Lisbon Story Частково, сіквел Стану речей.\n1995 Поза хмарами Al di là delle nuvole Спільно з Мікелянджело Антоніоні (Michelangelo Antonioni)\n1995 Брати Складановські Die Gebrüder Skladanowsky\n1996 Люм'єр і компанія Lumière et compagnie\n1997 Кінець насилля The End of Violence\n1998 Віллі Нельсон у Театро Willie Nelson at the Teatro\n1999 Громадський клуб «Буена Віста» Buena Vista Social Club Документальний фільм про кубинських музикантів. Спільно з Раєм Кудером\n2000 Готель «Мільйон доларів» The Million Dollar Hotel\n2001 Юнімонд Junimond\n2002 Багато сталось — BAP-фільм Viel passiert — Der BAP-Film (в англійському перекладі\nOde to Cologne: A Rock 'N' Roll Film)\nBAP — рок-гурт Вольфґанґа Нідекена (Wolfgang Niedecken) з Кельну, шанувальником музики якого був Вендерс.\n2002 На десять хвилин старше (епізод «Дванадцяти миль до Трона») Ten Minutes Older: The Trumpet (Twelve miles to Trona)\n2003 Душа людини The Soul of a Man\n2004 Земля достатку Land of Plenty\n2005 Заходьте без стуку Don't Come Knocking\n2008 Зйомки в Палермо Palermo Shooting\n2011 Піна: танок пристрасті Pina 3D фільм про легендарну німецьку танцівницю і хореографа Піну Бауш\n2014 Сіль Землі Le Sel de la Terre Фільм про життя та творчість бразильського фотографа Себастьяно Сальгадо\n2015 Все буде добре Every Thing Will Be Fine\n2016 Прекрасні дні в Аранхуесі Les Beaux Jours d'Aranjuez\n2017 Занурення Submergence\n2018 Папа Франциск. Людина слова Pope Francis — A Man of his World документальний\n↑ European Film Academy : People на сайті Європейської кіноакадемії. Процитовано 18.04.2017\n↑ DGA Member Directory — ISSN 0419-2052\nNNDB · AllMovie · AlloCiné · Ciné-Ressources · Discogs · Danmarks Nationalfilmografi · Filmportal.de · Internet Movie Database · KINENOTE · MovieMeter · Open Media Database · Open Library · Scope · Шведська база даних фільмів · Turner Classic Movies · ČSFD · MusicBrainz · RKDartists · Quora\nBIBSYS: 90125702 · BNC: a11857699 · BNE: XX999258 · BNF: 120755296 · CiNii: DA02040811 · GND: 118631195 · ICCU: IT\_ICCU\_RAVV\_038128 · ISNI: 0000 0001 2147 3745 · LCCN: n82106673 · LNB: 000121210 · NDL: 00477043 · NKC: ola2002139629 · NLA: 826682 · NSK: 000081773 · NTA: 070901090 · NUKAT: n97065515 · PTBNP: 47745 · LIBRIS: 280677 · SUDOC: 029047455 · VIAF: 109430683 · ULAN: 500247841\nЄвропейський кіноприз найкращому режисеру\nВім Вендерс (1988)\nҐезо Беремені (1989)\nЖан-П'єр Жене (2001)\nЛарс фон Трієр (2003)\nАлехандро Аменабар (2004)\nПедро Альмодовар (2006)\nКрістіан Мунджіу (2007)\nМаттео Гарроне (2008)\nМіхаель Ганеке (2009)\nСюзанна Бір (2011)\nМіхаель Ганеке (2012)\nПаоло Соррентіно (2013)\nПавел Павліковський (2014)\nМарен Аде (2016)\nРубен Естлунд (2017)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Вім_Вендерс&oldid=31113414\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 20:42, 30 березня 2021.


Ця сексуальна красуня була головною розлучницею в Голлівуді – Свідок\nЗ приходом весни у людей, чутливих до квіткового пилку, починаються серйозні проблеми з самопочуттям. Як…\n8 Квітня 2018, 23:12\nПісля низки іспанських фільмів, які часто провалювались в прокаті, Пенелопа все одно перетворюється на секс-символ сучасності. Можливо, саме тому її помічають та запрошують до Голлівуду. Цей шанс вона просто не могла пропустити, незважаючи навіть на те, що зовсім не знала англійської. Але зйомки починаються моментально, і Пенелопа зазубрює свої фрази. Як тільки акторка з’являється на майданчику, жоден голлівудський красунчик не може встояти. Вона зустрічається з Метом Деймоном, Ніколосом Кейджем, Метью Макконахі та Томом Крузом. А коли дізнається, що кожен з них був в той момент в стосунках або й одружений з іншою, кліпає своїми великими очима та говорить, що все завжди починається з дружби.\nЗ кожним романом Пенелопа все більше розуміла, що ніхто з заморських красенів не сприймає її серйозно. Усім подобається такий запальний темперамент, як у неї, але що з ним робити вони не знають. Тому просто йдуть і вона залишається одна. Насправді ж акторці набридли короткі романи, і вона завжди мріяла про надійного чоловіка і велику сім’ю. Їй вже за 30 і вона нарешті навчилась розбиратись в чоловіках. Але мабуть занадто добре, тому що більше ні з ким не зустрічається.\nВона майже зневірилась, коли на зйомках у Вуді Алена побачила знайоме обличчя. Хав’єр Бардем посміхнувся, і Пенелопа нарешті зрозуміла, що шукала своє щастя так далеко і довго, а воно було поруч. Адже ніхто не в змозі зрозуміти та приборкати її бурхливу емоційність так, як справжній іспанець. Пенелопа зізнається, що ніколи в житті не зустрічала такого надійного та доброго чоловіка, як Хав’єр. Нарешті в Голлівуді про Пенелопу не говорять, як про розлучницю. За нею закріпилась нова репутація – вірної дружини та чудової матусі.\nДва російські бомбардувальники-ракетоносці Ту-95 були перехоплені…\nСупермодель Розі Хантінгтон-Вайтлі і актор Джейсон Стейтем, у яких вже є спільна дитина,…\nПідписники у соцмережах кажуть, що коміка тепер не впізнати. На сторінці гумориста в Instagram…\n08:35 Фахівці розповіли про ефективні методи усунення сезонної алергії


Профіль Pr-3161 під натяжну стелю | plintus-profile.com.ua\nГоловна / Алюмінієвий профіль тіньового шва / Профіль Pr-3161 алюмінієвий\nПокриття чорний матовий або білий матовий\nПрофіль Pr-3161 алюмінієвий кількість\nШиряючий профіль Pr-3161 для натяжних стель має продуманий дизайн, який спрощує монтаж самого виробу та ПВХ-плівки. Міцна та надійна конструкція з алюмінію забезпечує довгий термін служби даної моделі у різних умовах, у тому числі з підвищеною вологістю, високими та низькими температурами.\nТіньовий профіль Pr-3161 на натяжну стелю\nСпосіб оригінального декору приміщення. Дана модель сконструйована таким чином, що після її встановлення та натягу підвісного полотна зверху по периметру приміщення зупиниться рівний тіньовий шов. Цей візуальний ефект «ширяючої стелі» активно використовується при оформленні оригінальних інтер’єрів.\nТемне матове покриття. Цей профіль під натяжну стелю поставляється в чорному кольорі. Таке забарвлення дозволить експериментувати з дизайном, посилити ефект тіньового шва по периметру кімнати.\nДовговічність. Алюмінієвий сплав АД-31, з якого виготовлений цей профіль для натяжної ширяючої стелі, не втрачає свої високі технічні характеристики з часом. Конструкція не деформується, кріплення полотна не «прослизають», ПВХ-плівка знаходиться на початковому місці протягом мінімум 5-10 років.\nЦя модель також пропонується у білому матовому кольорі. Усі деталі та наявність продукції на складі можна уточнити у менеджерів нашого магазину. Для внутрішнього підсвічування натяжних стель є модель Pr-3228.\nАлюмінієвий профіль тіньового шва\t155,00 грн / пог.м


Український прорив: "Лоенгрін" у Львові - Lviv National Opera\nУкраїнський прорив: “Лоенгрін” у Львові\n1 березня, 16:21 , Дмитро Левицький\nУ перший день весни у Львівському національному театрі опери та балету імені Соломії Крушельницької — знакова прем’єра: “Лоенгрін” Ріхарда Вагнера.\nГенеральний директор-художній керівник Львівської опери Василь Вовкун ініціював програму “Український прорив”, мета якої — реалізувати на українській сцені амбітні й актуальні музичні проекти, запрошувати до співпраці світових зірок, втілювати яскраві тенденції сучасного світового оперного мистецтва. І якщо мова йде, зокрема, про класичну оперу, то, на думку художнього керівника театру, має бути і особливе новаторське режисерське рішення.\nОтже, на постановку класичного “Лоенгріна” театр запросив відомого німецького режисера Міхаеля Штурма. У його творчому доробку чимало гучних оперних проектів у різних європейських театрах. Останнім часом він активно співпрацює з Театром Фрайбурга. А 2017-го з успіхом презентував свій проект на Міжнародному оперному фестивалі у Фексфорді.\nДо опери “Лоенгрін” цей режисер уже звертався в Люксембурзі, Саарбрюккені, — тому його львівська версія шедевра Вагнера викликає особливе зацікавлення.\nДо речі, у творчій біографії майстра Штурма є й постановка “Проданої нареченої” (1995), яку він здійснив… у колишньому концентраційному таборі Терезієнштадт.\nПоки що рано говорити про режисерську концепцію Штурма у Львові. Втім, варто зауважити, що “Лоенгрін” — міжнародний проект. Адже сценограф і художник костюмів — Маттіас Енгельман (Австрія), хормейстер-консультант — Йоганнес Кьолер (Німеччина), диригент-постановник — Мирон Юсипович, хормейстер-постановник — Василь Коваль. Усі вони й запропонують новітню інтерпретацію класичного оперного сюжету, в якому переплелися міфи про вічне та миттєве, у якому діють лицар Лоенгрін та король Генріх…\nНагадаємо, що перша постановка “Лоенгріна” відбулася майже 170 років тому у придворному театрі у Веймарі під керуванням Ференца Ліста. Хоча сам Вагнер, зважаючи на серйозні обставини, зміг почути свою оперу лише через десять років у Відні.\nВ одному з інтерв’ю напередодні львівської прем’єри режисер Міхаель Штурм зауважив, що важливою темою у вагнерівському шедеврі для нього є тема свободи: “Мистецтво як свобода, як вираз нас самих”.\nВажлива деталь — “Лоенгрін” Вагнера з’явиться на українській сцені доби Незалежності вперше. Попри те, що творів видатного композитора фактично немає в афішах наших театрів.\nОпера у Львові виконуватиметься німецькою мовою з українськими субтитрами. Серед виконавців головних партій у найближчих виставах — Роман Коренцвіт, Юрій Мінчун, Нуттхапорн Таматі, Олеся Бубела, Алла Родіна, Софія Соловій, Роланд Марчук, Андрій Маслаков, Юрій Трицецький та інші.\nHome/News/Top news/Український прорив: “Лоенгрін” у Львові


Реферат: Сім нових чудес світу - BestReferat.ru\nРеферат: Сім нових чудес світу\nНазвание: Сім нових чудес світу\nТип: реферат Добавлен 14:53:47 11 декабря 2010 Похожие работы\nПросмотров: 2585 Комментариев: 13 Оценило: 8 человек Средний балл: 4.4 Оценка: 4 Скачать\nВ 2001 році швейцарський мільйонер Бернард Вебер запропонував оголосити всесвітнє голосування з відбору нових семи архітектурних шедеврів, оскільки з «класичних» чудес залишилося лише одне – піраміда Хеопса в Гізі.\nНезабаром після цього він заснував в Цюріху Фонд «Нові сім чудес світу» (NOWC).\nВ кінці 2005 року почалося всесвітнє голосування. Будь-який житель планети міг відправити свій голос, скориставшись телефоном або електронною поштою, на підтримку семи з 21 заздалегідь відібраного архітектурного шедевра. До речі, організатори визнали, що механізм голосування не припускав захист від людей, які могли висловлюватися на підтримку тієї або іншої споруди по кілька разів.\nЮНЕСКО ж, яка складає власний список об'єктів, що належать до Всесвітньої спадщини, від церемонії в Португалії дистанціювалася. В свою чергу, Ватикан звинуватив організаторів інтернет-голосування за сім нових чудес світу в умисному ігноруванні християнських пам'ятників. Хоча в короткому списку претендентів значаться монументальна статуя Христа Спасителя і московський храм Василя Блаженного, в Римі переконані, що ці витвори мистецтва потрапили в перелік фіналістів тільки завдяки політичному тиску цих двох країн, відзначає лондонська газета The Times.\nНезадоволеність списком фіналістів раніше виявив і Єгипет: у цій країні визнали, що піраміди в Гізі не потребують ніякого інтернет-голосування і є дивом світу самі по собі.\nСаме 7 липня 2007 року (07.07.07 – символічна дата) в Лісабоні (Португалія) відбувся фінал конкурсу на звання «Чудо Світу» (The New Seven Wonders): нові чудеса світу отримали офіційний статус. А сім визнаних чудес світу іменуватимуться тепер з приставкою «минулі сім великих чудес світу».\nНа звання Нових чудес світу претендували:\nАкрополь, Афіни, Греція\nАнгкорський храм, Камбоджа\nАцтекське місто Чичен-Ітца, Юкатан, Мексика\nВелика стіна, Китай\nМісто Тімбукту, Малі\nСтародавнє місто Петра, Йорданія\nЗамок Нойшвайштайн, Німеччина\nБудівля оперного театру Сіднея, Австралія\nЗагублене місто інків МачуПікчу, Перу\nМосковський Кремль / Покровський собор (Храм Василя Блаженного),\nПіраміда Хеопса в Гізі, Єгипет\nСтатуї острова Пасхи, Чилі\nСтатуя Свободи, Нью-Йорк, США\nСтатуя Христа Спасителя, Ріо-де-Жанейро, Бразилія\nСтоунхендж, Еймсбері, Великобританія\nМавзолей Тадж-Махал, Агра, Індія\nХрам Кіоміцу, Кіото, Японія\nХрам Святої Софії, Стамбул, Туреччина\nЕйфелева башта, Париж, Франція\nБуло вирішено вибрати сім нових див світу шляхом всесвітнього голосування в три етапи. В результаті першого прямого голосування було відібрано 77 об'єктів, другого – 21 об'єкт. Переможці оголошені 7 липня 2007 року в Лісабоні (Португалія). Голосування проходило за допомогою SMS, телефону або Інтернету.\nВнаслідок голосування майже 100 мільйонів осіб фаворитами виявилися:\nАгра , Індія\nВеликий китайський мур – серія кам’яних та земляних укріплень в північній частині Китаю, збудованих з метою захисту північних кордонів Китайської імперії проти вторгнень різних кочових племен. Найстаріша частина муру була збудована ще в п’ятому столітті до н.е. Пізніше, будівництво нових секцій тривало аж до 16 століття включно. Одна з найбільш відомих частин муру збудована в 220–206 до н.е. першим імператором Китаю Цінь Ші Хуан-ді. Небагато з них дійшли до наших днів. Більшість нині існуючих були збудовані в епоху династії Мін.\nВеликий китайський мур простягається від Шаньхайгуань на сході до Лобнор на заході по дузі, що приблизно розмежовує південні околиці Внутрішньої Монголії. Найбільш повне археологічне дослідження, з використанням передових технологій, останнім часом прийшло до висновку, що Великий мур з усіма його секціями простягається на 8,851.8 км. Ця довжина складається з 6259 км самих стін, 359,7 км траншей та 2 232,5 природних захисних бар’єрів, таких як гори та річки. Уздовж усієї Великої китайської стіни споруджені каземати для охорони і сторожові башти, а у головних гірських проходах – фортеці. Великий китайський мур зберігся до наших днів, переважно, у вигляді кам'яної захисної стіни династії Мін (17 століття).\nДо періоду Весни та Осені, який розпочався приблизно у 8 столітті до н.е., китайці вже були знайомі з технікою будівництва захисних стін. У період Воюючих царств з 5 століття до н.е. до 221 року до н.е., удільні князівства Цінь, Вей, Чжао, Ці, Янь та Чжуншань побудували протяжні укріплення для захисту своїх власних кордонів. Здатні витримати атаку легкої зброї, такої як мечі та списи, ці стіни будувались, головним чином, утрамбовуванням землі та гравію між щитами.\nЦінь Ші Хуан-ді підкорив практично всі ворогуючі князівства та об’єднав Китай в 221 році до н.е., започаткувавши династію Цінь. Маючи намір запровадити централізоване правління і не допустити відродження колишніх регіональних правителів, він наказав будувати нові мури щоб з’єднати вже існуючі укріплення вздовж нових північних кордонів імперії.\nВ 221 році до Р.Х. імператор Цінь Ші Хуан-ді наказав послати на кордон імперії 300-тисячну армію на чолі з полководцем Мен Тянем для будівництва між наявними земляними валами фортифікаційних укріплень із каменю та цегли, значна частина яких повинна була проходити в непрохідних гірських районах.\nБудівництво муру розпочали з будівництва башт, яких налічувалось близько 25 000. Вони були різного розміру та побудовані з різного матеріалу, але кожна представляла піраміду завширшки та заввишки близько 12 м. Відстань між ними була в «два польоти стріли», а з'єднувались вони товстою стіною заввишки близько семи метрів. По ширині стіни спокійно могла пройти шеренга із восьми чоловік. Будівництво муру в основному було закінчено до 213 року до н. е. Крім 300 тисяч солдат, у будівництві стіни брали участь сотні тисяч мобілізованих селян. «Найдовшим цвинтарем світу» називають Великий китайський мур, де на будівництві загинуло близько 400 000 чоловік. Незважаючи на назву в самому мурі вони поховані не були.\nКонструкція Великого муру була відновлена ще раз в епоху династії Мін. невдовзі після поразки китайської армії від ойротів в битві при Туму в 1449 році. Мін не вдалося підкорити маньчжурські та монгольські племена після цілого ряду проведених битв а тривалий конфлікт ліг тяжким тягарем на імперію. Мін прийняла нову стратегію захисту від кочових племен, яка полягала в будівництві муру вздовж північних кордонів Китаю. Визнаючи встановлення монгольського контролю над пустелею Ордос, стіна огинала південний її край, включивши, натомість, вигиб річки Хуанхе.\nНаприкінці династії Мін, Великий мур допоміг захистити імперію проти маньчжурських вторгнень, що розпочалися близько 1600 року\nЗагальна характеристика муру\nДо використання цегли Великий мур будувався, головним чином, із земляного ґрунту, каміння та дерева. В часи династії Мін цегла активно використовувалась в багатьох секціях муру нарівні з вапном та каменем. Розмір та вага цегли полегшували роботу, у порівнянні з каменем та ґрунтом, тому будівництво пришвидшилось. До того ж, цегла могла витримувати більше навантаження та служити триваліший термін, ніж утрамбований земельний насип. Камінь може витримувати більше навантаження, ніж цегла, але він більш складний у використані. Камінь, висічений у формі прямокутника, використовувався при закладанні фундаменту, внутрішніх та зовнішніх частин муру та проходів. Парапети, найвища частина муру, були збудовані в більшості секцій, з отворами шириною 23 см та висотою 30 см.\nЗв’язок між військовими підрозділами вздовж Великого муру, включаючи можливість виклику підкріплень, та попередження війська про наближення ворога, мав велике значення. Простягаючись на тисячі кілометрів, Великий мур з'єднав в одне ціле фортеці, застави, гірські проходи і сигнальні вежі, які ставилися на певній відстані одна від одної. Сторожові вежі служили, головним чином, для передачі військових сигналів. При виявленні ознак противника вдень сигнал передавався при допомозі диму. Вночі запалювався вогонь, таким чином система передачі утворювала цілісний ланцюжок зв'язку. Вежі над стіною мали 2–3 поверхи, в них жили воїни, зберігалася зброя, вони зіграли важливу роль у військовій обороні.\nСтаровинна китайська легента оповідає, що будівничі великого китайського муру замішували розчин для скріплення каменів на рисовому відварі. В наші дні, під час археологічних досліджень перед реставрацією міського муру періоду Мін (1368–1644) археологи дійсно знайшли в складі вапняного розчину сліди рисового клейстеру. Цілком можливо, що легенда передає реальні факти – стверджують дослідники.\nЗгідно з легендою, душа Цінь Ші Хуан-ді під час сну злетіла на Місяць і звідти побачила Землю. Китайська імперія видалася йому маленькою беззахисною цяткою. Тоді й народилась у імператора думка спорудити мур, що захистив би всю імперію від набігів жорстоких варварів\nПетра – столиця Едома або Ідумеї, пізніше столиця Набатейського царства, головне місто синів Ісава. Місто розташоване на території сучасної Йорданії, на висоті більше 900 метрів над рівнем моря і 660 метрів над навколишньою місцевістю, долиною Арави, у вузькому каньйоні Сик. Прохід в долину – через ущелини, розташовані на півночі і на півдні, тоді як зі сходу і заходу скелі прямовисно обриваються, утворюючи природні стіни до 60 метрів у висоту.\nПетра розташовувалася на перехресті двох найважливіших торгових шляхів: один сполучав Червоне море з Дамаском, інший – Перську затоку з Газою на узбережжі Середземного моря. Караванам, що відправлялися від Перської затоки, переповнені дорогоцінними прянощами, тижнями доводилося мужньо переносити суворі умови Аравійської пустелі, поки вони не досягали прохолоди вузького каньйону Сик, ведучого в довгождану Петру. Там мандрівники знаходили їжу, дах і прохолодну цілющу воду. За словами римського історика Плінія туристичний бізнес жителів Петри був дуже прибутковим, тому що окрім плати за житло і за корм для верблюдів, були потрібні подарунки для охоронців, сторожів, служителів храму і слуг царя. Але прянощі і пахощі, що продаються в багатих європейських містах, приносили нечуваний прибуток, тому купці не жаліли коштів на такі витрати. Сотні років торгівля приносила Петрі велике багатство. Але коли римляни відкрили морські шляхи на схід, сухопутна торгівля прянощами зійшла нанівець і Петра поступово спустіла, загубившись в пісках. Багато споруд Петри споруджувалися в різні епохи і при різних господарях міста, в числі яких були ідумеї (18–2 ст. до н.е.), набатеї (2 ст. до н.е. – 106 р. до н.е.), римляни (106–395 рр. до н.е.), візантійці і араби. У 12 столітті н.е. ним володіли хрестоносці. Поряд з античним театром тут можна побачити будівлю епохи ідумеїв або набатеїв. Проте, пам'ятників, споруджених після 6 століття н.е. практично немає, бо в ту епоху місто вже втратило своє значення.\nВ наші дні близько півмільйона туристів приїжджає до Йорданії щороку, щоб подивитися на Петру, будови якої свідчать про її славне минуле. Коли туристи проходять прохолодним каньйоном Сик завдовжки кілометр, за поворотом їм відкривається Скарбниця – велична будівля з фасадом, висіченим з величезної скелі. Це одна із споруд першого століття, що найкраще збереглися. Будівлю вінчає величезна урна з каменя, в якій нібито зберігалося золото і коштовні камені, – звідси й походить назва «Скарбниця». Каньйон поступово розширюється, і туристи потрапляють в природний амфітеатр, в пісчаникових стінах якого безліч печер. Але головне, що впадає в очі, – це видовбані в скелях склепи, в які неодмінно бажають потрапити туристи. Колонада і амфітеатр свідчать про присутність римлян в місті в першому і другому століттях. Сучасні бедуїни, нащадки набатеїв, пропонують стомленим туристам проїхатися на верблюдові, продають сувеніри і поять свої стада кіз з міських джерел, води яких угамовують спрагу людей і тварин. Старими мощеними дорогами Петри до цих пір ходять виключно верблюди, коні і осли.\nСама назва «Петра», що означає «скеля», пов'язана з каменем. І Петра, дійсно, була містом з каменя, подібного до неї в Римській імперії не було. Набатеї, які побудували місто, з терпінням висікали будинки, склепи і храми з кам'яних глиб. Петра затишно розташувалася серед червоних пісковиків, які відмінно підходять для будівництва, і до першого століття нашої ери в серці пустелі виросло монументальне місто.\n41.89, 12.491944 Колізе́й (лат. Colosseum ) – найбільший амфітеатр Стародавнього Риму, символ могутності імператорського Риму. Розташований в Римі, в улоговині між Еквіллінським, Палатінським і Целієвським горбами, на тому місці, де колись був ставок, що належав до «Золотого Будинку» Нерона. Вміщав біля 50 000 глядачів. Будівництво цієї споруди розпочато імператором Веспасіаном після його перемог в Юдеї і закінчено у 80 р. н.е. імператором Титом, який ознаменував відкриття влаштуванням у ньому ігор, які тривали сто днів і коштували життя багатьом сотням гладіаторів і 5 тисячам диких звірів.\nСпочатку Колізей називався амфітеатром Флавіїв (лат. Amphitheatrum Flavium), нинішня назва (лат. Colosseum, Colosaeus, італ. Colosseo) закріпилася за ним з VIII століття, і походить або від колосальності його розміру, або від того, що поблизу від нього стояла гігантська статуя, споруджена Нероном на честь самого себе.\nПодібно до інших римських амфітеатрів, Амфітеатр Флавієвий в плані являє собою еліпс, середина якого зайнята ареною і концентричними кільцями глядацьких місць, які її оточують. Від всіх споруд такого роду Колізей відрізняється своєю величиною. Це найграндіозніший античний амфітеатр: довжина його зовнішнього еліпса дорівнює 524 м, велика вісь – 187,77 м, мала вісь – 155,64 м, довжина арени – 85,75 м, її ширина 53,62 м; висота його стенів – від 48 до 50 метрів. При таких розмірах він міг вміщати в себе до 87000 глядачів.\nАмфітеатр Флавієвий побудований з великих шматків травертінського каменя, які колись були сполучені між собою залізними зв'язками; для внутрішніх частин використані також місцевий туф і цегла. Дірки, видимі нині в різних місцях стін, – гнізда згаданих зв'язків, зниклих в середні віки, – епоху, в яку залізо дуже цінувалося і всюди розшукувалося. Із зовнішнього боку будівлю представляли три яруси арок. Між арками розташовані півколони, в нижньому ярусі – тосканського, в середньому – іонічного і у верхньому – стилю Корінфа. Зображення Колізею на стародавніх монетах, що збереглися, свідчать про те, що в прольотах арок середнього і верхнього ярусів стояло по статуї. Над верхнім аркадним ярусом підноситься четвертий вищий поверх, який є суцільною стіною, розчленованою пілястрами Корінфа на компартіменти і яка мала по чотирикутному вікну в середині кожного компартімента. На краях великої і малої осей еліпса знаходилися чотири головні входи у вигляді трьохарочних воріт. Двоє з цих воріт (на краях малої осі, з боку Еквіллінського і Целієвського горбів) були призначені для імператора; останні служили для урочистих маршів перед початком видовищ, для впускання звірів і для ввезення необхідних машин.\nГлядачі входили в амфітеатр з-під арок нижнього поверху, помічених цифрами від I до LXXVI, і піднімалися до своїх місць по сходах, яких було також 76. Ці місця були розташовані навколо всієї арени у вигляді рядів кам'яних лав, що піднімаються одна над іншою (лат. gradus). Нижній ряд, або подіум (лат. podium), був призначений виключно для імператора, його сімейства, сенаторів і весталок, причому імператор мав особливу, піднесену нішу для сидіння (лат. pulvinar). Подіум відділявся від арени парапетом, достатньо високим для того, щоб захистити глядачів від нападу випущених на арену тварин. Далі слідували місця для публіки, складаючі три яруси (лат. maeniana), відповідно яруси фасаду будівлі. У першому ярусі, що містив в собі 20 рядів лав (тепер абсолютно зруйнованих), сиділи міські власті і особи, що належать до стану вершників; другий ярус, що складався з 16 рядів лав, призначався для людей, що мають права римського громадянства. Стіна, що відокремлювала другий ярус від третього, була досить високою, лави ж третього ярусу були розташовані на крутішій похилій поверхні; цей задум мав на меті дати відвідувачам третього ярусу можливість краще бачити арену і все, що відбувається на ній. Глядачі третього ярусу належали до нижчих станів. Над цим ярусом знаходився портик, що опоясував все коло будівлі і що примикав одною своєю стороною до його зовнішньої стіни. На його даху, під час видовищ, поміщалися матроси імператорського флоту, які вишиковувалися для натягування над амфітеатром величезного тенту (лат. velarium) для захисту глядачів від пекучих променів сонця або від негоди. Тент цей прикріплявся за допомогою канатів до щогл, розставлених по верхньому краю стіни. У багатьох місцях зовнішнього карниза ще до цієї пори видно отвори, через які проходили такі щогли, що упиралися своїм нижнім кінцем в висунуті зі стіни камені, як би кронштейни, що донині уціліли там, де ще зберігся четвертий поверх. Місця для глядачів підпиралися знизу могутньою склепінчастою конструкцією, що містила в собі прохідні коридори (лат. itinera), камери різного призначення і сходів, що вели у верхні яруси.\nПід ареною, у фундаменті внутрішньої стіни, знаходилися клітки для звірів, а ближче до середини арени виявлено, як вже було сказано вище, безліч стін, стовпів і зведень, що підтримували арену або що служили для миттєвої появи з-під неї людей, тварин, машин і декорацій. Хоча новітні розкопки розповсюдилися більш ніж на половину всього простору арени, призначення багатьох з цих стін і стовпів поки що достовірно невідоме.\nДовгий час Колізей був для жителів Рима та гостей міста головним місцем розважальних видовищ, таких, як бої гладіаторів, цькування диких звірів, морські битви (наумахії). При імператорові Макріні цирк сильно постраждав від пожежі, але був реставрований за указом Александра Севера. У 248 імператор Філіпп ще святкував в ньому тисячоліття Рима. Гонорій в 405 заборонив гладіаторські бої як несумісні з духом християнства, яке було запроваджено після Костянтина Великого пануючою релігією римської імперії; проте, звірині цькування продовжували відбуватися в Колізеї до смерті Феодосія Великого. Після цього для Флавійового амфітеатру наступили сумні часи.\nНашестя варварів привело амфітеатр Флавіїв у запустіння і поклало початок його руйнуванню. Ще в 1332 році місцева аристократія влаштовувала тут бої биків, проте з цієї пори почалося систематичне руйнування Колізею. На нього почали дивитися як на джерело добування будівельного матеріалу, і не тільки каміння, яке відвалювалося, але і навмисне виламані з нього, почали йти на нові споруди. Так, в XV і XVI сторіччях папа Римський Павло II брав з нього матеріал для споруди так званого венеціанського палацу, кардинал Ріаріo – палацу канцелярії (Cancelleria), Павло III – паллацо-фарнезе. Проте значна частина амфітеатру уціліла, хоча будівля в цілому залишилася спотвореною. Сикст V мав намір скористатися нею для обладнання суконної фабрики, а Климент IX насправді перетворив Колізей на завод для добування селітри.\nЗ середини XVIII сторіччя прийняв колізей під свій захист Бенедикт XIV (1740–58). Він присвятив його Пристрастям Христовим як місце, обагрене кров'ю багатьох християнських мучеників, і наказав поставити посеред його арени величезний хрест, а навколо нього поставити ряд вівтарів в пам'ять катувань, ходу на голгофу і хресної смерті Рятівника. Цей хрест і вівтарі були видалені з Колізею лише в 1874 році. Папи, що слідували за Бенедиктом XIV, особливо Пій VII і Лев XII, продовжували піклуватися про збереження уцілілих частин будівлі і підкріпили контрфорсами місця стін, які могли обвалитися, а Пій IX реставрував.\nКолізей втратив дві третини своєї первинної маси; проте, він і понині безсумнівно величезний: один архітектор в XVIII сторіччі взявся приблизно обчислити кількість будівельного матеріалу, використаного на будівництво Колізею, і визначив його вартість, по цінах того часу, в 1 мільйон скудо (близько 8 млн. франків). Тому Колізей спрадавна вважався за символ величі Рима. «Поки Колізей стоїть» – говорили пілігрими в VIII сторіччі – «стоятиме і Рим, зникни Колізей – зникнуть Рим і разом з ним весь світ».\nТа́дж Маха́л – монумент, розташований за два кілометри від міста Агра (Індія), на березі річки Джамна. Збудований імператором Шах Джахан Мугалом як мавзолей для своєї персидської дружини Мумтаз Махал (в дівоцтві Арумад Бану Бегум), також відомої як Мутмаз-Ул-Замані, племінниці впливового царедвірця при дворі індійського правителя. Будівництво зайняло 23 роки (з 1630 по 1652 рік).\nСлова Тадж і Махал походять з мови урду. Тадж на урду означає корона або діадема . Махал означає палац, будинок або особняк . За іншою теорією назва Тадж Махал походить від «Тейо Махала я» назви бога Шиви мовою гінді. Висота Тадж Махалу з маківкою досягає 74 м. В його основі лежить квадратна платформа зі сторонами понад 95 м. По кутах мавзолея розташовані чотири мінарети.\nСтіни викладені полірованим мармуром, зовні в деяких місцях доповнені червоним піщаником. У вікнах та арках – ажурні решітки. Склепінчасті переходи розписані сурами із Корану арабськими літерами.\nБільшість дослідників вважають, що Тадж Махал побудовано з матеріалів, які привозилися з усієї Індії і Азії. Для транспортування будівельних матеріалів використовували понад 1000 слонів. Білий мармур привозили з Раджастану, яшму з Педжабу, нефрит і гірський кришталь з Китаю. Бірюзу завозили з Тибету, лазур з Афганістану, сапфіри з Шрі Ланки, сердолік з Аравії. У будівництві брало участь до 20 000 робітників. Ім'я архітектора невідоме, але поширена думка, що в розробці проекту брали участь найкращі архітектори Індії та інших країн Сходу на чолі з агрським архітектором Устад-Ісою. Не виключено, що одним з авторів був сам Шах Джахан, який мав високий художній смак. Навколо Тадж Махалу Шах Джахан висадив сад, причому сам мавзолей знаходиться на початку саду. В центрі саду є мармурове водоймище. Вздовж зрошувального каналу з фонтанами висажені кипариси.\nМачу-Пікчу (кеч. Machu Picchu – «стара вершина») – доколумбове місто інків, розташоване на висоті 2400 метрів на вершині гірського хребта над долиною річки Урубамби в Перу, у 80 км на північний схід від Куско. Місто, яке часто називають «втраченим містом інків», є символом Імперії інків. Це місто було створене як священний гірський притулок великим правителем інків Пачакутеком за сторіччя до завоювання його імперії, тобто приблизно в 1440 році, і функціонувало до 1532 року, коли іспанці вторглися на територію імперії, після чого місто було покинуте його мешканцями.\nМісто залишалося забутим протягом століть, і знову отримало всесвітню відомість в 1911 році, відкрите американським істориком Хайремом Бінгхемом, на той час вже в руїнах. Відтоді Мачу-Пікчу став важливою туристичною пам'яткою. Територія навколо міста в 1981 році була проголошена історичним заповідником, який в 1983 році був внесений до списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО.\nЧерез свої незначні розміри Мачу-Пікчу не може претендувати на роль великого міста – тут не більше 200 споруд. В основному це храми, резиденції, склади і інші приміщення для суспільних потреб. Переважно вони складені з добре обробленого каменя, плит, що щільно приганяють одне до одного. Вважають, що в ньому і навколо нього проживало до 1200 чоловік, які поклонялися там богові Сонця Інті та обробляли сільськогосподарські культури на терасах.\nБільш ніж на 400 років це місто було забуте і перебувало в запустінні. Його виявив американський дослідник з Йєльського університету, професор Хайрем Бінгхем 24 липня 1911 року. Коли він добрався сюди у супроводі виділеного урядом загону охорони і місцевого хлопчика-провідника, він виявив селян, що живуть там. Як вони розповіли йому, вони жили там «вільними, без небажаних візитерів, чиновників, що вербують в армію «добровольців», або збиральників податків». Крім того, тут раніше вже побували любителі визначних пам'яток, що залишили свої накреслені вугіллям імена на гранітних стінах.\nМачу-Пікчу – типове місто інка[Джерело? ] , містить центральну площу, королівський палац, храм сонця, які побудовані з багатокутних кам'яних блоків. Місто має дуже чітку структуру. На південному сході розташовано комплекс палацових споруд. Камені, з яких вони складені, оброблені настільки ретельно, що можна з упевненістю сказати: перед нами житла сановників і вельмож.\nІспанські конкістадори так і не дісталися до Мачу-Пікчу. Це місто не було зруйноване. Але ми мало що знаємо про нього. Навіщо знадобилося інкам будувати місто на висоті 2400 метрів над рівнем моря, так далеко від центру держави? Нам невідоме ні число жителів, ні навіть його справжня назва.\nАмериканські дослідники Річард Бюргер і Люсі Салазар з Єльського університету, спираючись на матеріали іспанської хроніки XVI століття, висунули припущення, що це була зимова резиденція Пачакутека. У літній період, під час сезону дощів, в місті, ймовірно, залишалося не більше 200 чоловік. Пізніше, після краху імперії інків, місто втратило своє значення, і жителі покинули його назавжди.\nУ південно-східному краю Мачу-Пікчу інкські каменярі звели дві значні конструкції, які Бінгхем вважав за роботу «майстрів-художників», – напівкруглу башту і будову, яка примикає до неї.\nСхожість цієї башти із закругленою секцією храму Сонця в Куско змусила його дати своїй знахідці таку ж назву. Через те, що сама башта і прилеглі до неї будови дуже схожі на середньовічну фортецю, перуанці пізніше назвали весь цей комплекс Ель-Торреон («бастіон»), але головне його призначення, імовірно, було чисто релігійним. Башта була зведена навколо незачепленого шматка природної скелі, який було обтесано і перетворено на вівтар. Під баштою знаходиться грот. Бінгхем припускав, що в нім знаходяться мумії правителів інків, але учені вважають, що він, швидше, служив приміщенням для якихось ритуальних дій. Після розкопок і приведення його в порядок цей комплекс показує нам всю свою красу і точність архітектури, якою він відрізнявся ще чотири сторіччя тому. Сходи перед Будинком принцеси ведуть до башти, звідки трапецієвидне вікно дозволяє оглянути мальовничу долину, яка розкинулася внизу. Це вікно, ймовірно, використовувалося жерцями для спостереження за переміщенням сонця під час зимового сонцестояння.\nСвященна площа була, як вважають, релігійним центром Мачу-Пікчу. На північному кінці розчищеного майданчика стояла тристінна будівля з білого граніту, «з блоків циклопічних розмірів, вищих за людський зріст».\nДо західної стіни храму примикає невелике закрите приміщення, назване «Прикрашеною кімнатою», є яскравим свідоцтвом прекрасної майстерності інкських каменярів: два величезні блоки її фундаменту з вирізаними 32 кутами в трьох вимірюваннях, щільно прилягають до сусідніх глиб. Можливо, найпринаднішим зі всіх споруд в Мачу Пікчу є розташований в східній частині площі «Храм трьох вікон». Ці три вікна, які мають форму трапеції, що виходять на схід, мають з боків «сліпі вікна» таких же розмірів, які могли служити нішами. Якщо вірити місцевій історичній хроніці, перший правитель інків наказав побудувати храм на тому місці, де він народився, в Тамбо-Токо, причому в нім мали бути три вікна, символізуючих собою печери, «будинок його предків по батьківській лінії, від яких він веде своє походження». Бінгхем вважав, що тут якраз і знаходиться це місце. На жаль, таке принадне припущення суперечило достовірним свідоцтвам про те, що архітектурний стиль Мачу Пікчу відноситься до пізнього інкському періоду.\nВід Священної площі по гранітному схилу з терасами, по довгих сходах ледь можна дістатися до вершини скелі, там лежить великий, вирубаний багатокутний камінь «інтіуатана», або «місце, де прив'язано сонце» (у художньому перекладі «інті» означає «сонце»; «уата» – «прив'язувати»). Бінгхем припускав, що тут інки символічно «прив'язували» сонце, щоб воно не тікало від них під час зимового сонцестояння. «Ті жерці, – писав він, – які могли двадцять першого або двадцять другого червня зупинити рух сонця і «прив'язати» його до кам'яного стовпа в одному з храмів, користувалися у інків особливою повагою і шануванням».\nЦей елегантний, вирубаний в скелі камінь міг бути і сонячною обсерваторією, де жерці визначали кращий час для початку сівби або збору урожаю, стежачи за зникненням тіней від сонця під час осіннього і весняного рівнодення. В таких випадках жерці засипали камінь оберемками квітів і трав, зокрема, в час «інті раймі» – в червні і грудні влаштовувалися прекрасні свята Сонця. Жителі Мачу-Пікчу, мабуть, збиралися біля «інтіуатани», де протягом декількох днів проводили релігійні обряди із статуями божеств, співали пісні і молилися.\nДорога з Мачу-Пікчу до Куско – прекрасного зразка мистецтва інкських будівельників. Навіть у сезон дощів перебувала у чудовому стані. Вся імперія була охоплена широкою мережею комунікацій, протяжністю приблизно в 40000 км. Дороги в державі інків мали перш за все стратегічне значення – по них повинні були проходити війська. Крім того, вони сприяли культурному обміну між всіма областями держави. Завдяки дорогам люди вчилися один у одного майстерності кераміки, ткацтва, обробки металів, архітектури і будівництва.\nІнки не знали колесо, і гірські дороги найчастіше були ступінчастими. Ті, що проходили по океанському узбережжю, спеціально обгороджувалися з двох сторін глинобитними стінами, які захищали від сонця, вітру і піщаних зсувів. Якщо на шляху зустрічалася болотиста низина, робили насип. Через річки будували кам'яні і перекидали підвісні канатні мости, які у інків вважалися за священні об'єкти, – того, хто пошкодить міст, чекала смерть.\nХристос-Спаситель (порт. Cristo Redentor ) – статуя Ісуса Христа в Ріо-де-Жанейро, Бразилія . Статуя має розмір 39,6 м заввишки, важить 700 тонн, і знаходиться на вершині 700-метрової гори Корковаду в національному парку ліс Тіжука, в межах міста . Збудована як символ християнства, статуя стала символом Ріо-де-Жанейро і Бразилії .\nІдея встановлення великої статуї на горі Корковаду була вперше висловлена в середині 1850-х років, коли католицький священик Педру Марія Босс попросив у принцеси Ізабели фінансування, щоб побудувати статую великого ченця. Принцеса Ізабелла не була в захваті від цієї ідеї, яка була загалом забута в 1889 році, коли Бразилія стала республікою та за новою конституцією церква була відділена від держави .\nВдруге проект великої статуї на горі був запропонований в 1921 році, вважається що його висловив єпископ Ріо-де-Жанейро. Єпархія організувала подію під назвою Semana do Monumento («Тиждень Пам'ятника»), щоб зібрати пожертвування . Проекти «статуї Христа», що розглядалися, включали великий християнський хрест, статую Ісуса з глобусом в руці, і п'єдестал, що символізував би світ . В результаті була вибрана статуя Христа-спасителя із розкритими руками.\nПроект статуї був складений бразильським інженером Ейтором да Сілва Коста, її спорудження було проведено під керівництвом Поля Ландовського, французького скульптора польського походження . Група інженерів і техніків розглянула пропозицію Ландовського і прийняла рішення побудувати структуру з залізобетону (інженерний проект був створений Альбертом Какоутом) замість запропонованої спочатку сталі, як матеріалу, що більше відповідає структурі хрестоподібної статуї . Зовнішня поверхня була обліщована стеатитом, вибраним за його стійкість і легкість обробки . Камінь був завезений з Лімгамна (Мальмьо, Швеція). Спорудження монументу зайняло п'ять років – з 1926 по 1931 року – і 12 жовтня 1931 року статую було відкрито. Вартість пам'ятника склала 250 тисяч доларів США.\nЧічен-Ітца (від юкатецької мови майя: chich'en itza' – «біля виходу джерела Іца») – велике доколумбове місто цивілізації Майя і археологічна ділянка, розташована в центрі півострова Юкатан, зараз територія Мексики.\nЧічен-Іца була важливим регіональним центром юкатанських Майя від пізнього класичного періоду до початку пост-класичного періоду. Місто містить безліч архітектурних стилів, від стилю Пуук, характерного для Майя північних низовин до так званого «мексиканізованого» стилю, що нагадує архітектуру долини Мехіко (зокрема тольтеків). Хоча багато дослідників вважають, що наявність центрально-мексиканського стилю є результетом прямої міграції або навіть завоювання з народами центральної Мексики , інші розглядають присутність цього стилю більше як результат культурної дифізуї.\nЗаснований, ймовірно, в VII в. н. е. Священне місто народу Іца, відомий як Чічен-Іца, розташований в 75 милях на схід від міста Меріда, столиці Юкатан, Мексика. У перекладі з мови місцевих племен ця назва означає «Колодязь племені Іца». Археологи вважають його одним з місць сили, пов'язаних з культурою майя. Останки міста можуть бути умовно розділені на дві групи. У першу включені будови, які відносяться до культури майя та датуються VI–VII ст. н.е. Друга група будівель відноситься до періоду тольтеків X–XI ст. н. е. У X столітті був захоплений тольтекамі. З середині XI століття Чічен-Іца стала столицею тольтекської держави. У 1178 держава була розгромлено об'єднаним військом трьох міст-держав – Майяпана, Ушмаля і Іцмаля, яке очолював Хунак Кеєль. До часу іспанських завоювань (середина XVI ст.) Чічен-Іца представляло собою руїни.\nНа території Чічен-Іци неодноразово проводилися розкопки, в результаті яких були відкриті великі архітектурні пам'ятки майя-тольтеків: «Храм Кукулькана» – 9-ступінчата піраміда (висота 24 метри) з широкими сходами на кожній зі сторін. (У дні весняного і осіннього рівнодення (20 березня і 21 вересня) приблизно о третій годині дня промені сонця висвітлюють західну балюстраду головних сходів піраміди таким чином, що світло і тінь утворюють зображення семи рівнобедренних трикутників, що становлять, у свою чергу, тіло тридцятисемиметрової змії, яка «повзе» по мірі пересування сонця до власної голові, вирізаної в основі сходів.); «Храм воїнів» на невисокій 4-ступінчатій піраміді та «Храм ягуара» (обидва з настінними розписами); обсерваторія «Караколь»; 7 «стадіонів» для гри в м'яч. «Велике поле для гри в м'яч» (Уего де Пелота) – найбільший гральний майданчик з усіх створених майя. В довжину ігрове поля сягає 135 м. Існують деякі свідчення того, що гру в м'яч супроводжувала певна жорстокість; руїни 4 колонад, що утворюють гігантський прямокутник («Група тисячі колон») та ін. Збереглися статуї божеств з характерною стилізація пластичних форм, рельєфи, багаті рослинної і геометричної орнаментики, твори дрібної пластики і художніх ремесел. На території комплексу розташований Священний сенот – природний колодязь глибиною близько 50 м, який був призначений для жертвоприношень.\nРуїни Чічен-Іци зараз є федеральною власністю мексиканського уряду, а керівництво ними підтримується мексиканським Національним інститутом антропології та історії (Instituto Nacional de Antropología e Historia, INAH ). Земля під руїнами, проте, конфіденційно належить сімейству Барбачано.\nOlya 23:51:15 25 августа 2019\n. 23:51:14 25 августа 2019\n. 23:51:13 25 августа 2019\n. 23:51:12 25 августа 2019\nРаботы, похожие на Реферат: Сім нових чудес світу


У Лодзинському воєводстві було створено Центр інтеграції та підтримки іноземців | Infoza\nУ Лодзинському воєводстві було створено Центр інтеграції та підтримки іноземців\nНагадаємо, у Плешеві у співпраці з фондом «Україна» з Вроцлава було організовано спеціальне безкоштовне навчання для іноземців, серед яких переважають українці.\nУ місті Кутно в Лодзинському воєводстві було теж організоване місце, де іноземці, які проживають або тимчасово перебувають у Польщі, можуть отримати широкий спектр допомоги фахівців. Заклад підтримує інтеграцію та культурний обмін. Він також інформує місцеву громаду про проблеми іноземців.\nЗа словами Маріоли Гродницької, президента Агенції розвитку Кутського регіону, засновника Інтеграційного центру, у закладі є консультант, який допомагає в адміністративних справах, пов’язаних із перебуванням.\nНайважливішою ініціативою Центру є організація пункту вивчення польської мови, тобто організація групових мовних занять у вихідні дні для дорослих та дітей. Заняття відбуваються у формі безкоштовних бесід з викладачем польської мови.\nТворці Центру інтеграції та підтримки іноземців сподіваються, що вивчення основ польської мови, а також розширення знань про культуру та традиції сприятимуть асиміляції людей, які працюють та оселяються в Кутно.\nВ даний час в Лодзинському воєводстві легально працює майже 44 000 іноземців. Переважна більшість з них - українці. У Кутно живуть і працюють цілі родини з України, Грузії та Казахстану.


Націоналізм – сила, що об’єднує народи\nУкраїнська дипломатія рідко дає приводи для компліментів. Але цього разу їй вдалося досягти значного результату. Посольство України в Польщі переконало представників Сейму не вносити до одного з законопроектів поправку, котра суттєво погіршила б українсько-польські взаємини.\nІдеться про законопроект “Пpo зaбopoнy пpoпaгyвaння кoмyнiзму чи iнших тоталітарних устроїв шляхом назв будівель, об'єктів і місць публічного значення”. Сенатор Єжи Червінський вніс до документу поправку, згідно з якою до “iнших тоталітарних устроїв” також віднесено український і литовський націоналізм.\nНинішня українська влада зробила чимало помилок у відносинах з Польщею. Причому йдеться не про якісь принципові питання, де послідовний захист національних інтересів неминуче призводить до назрівання конфлікту, а саме про прикрі помилки. Серед них варто назвати такий недружній крок як призначення на високі пости дискредитованих у Польщі політиків (Бальцерович, Новак та ін.). Та цього разу дипломатам вдалося досягти суттєвого результату, який піде на користь і Україні, і Польщі. Добре, що й польські політики проявили неабияку далекоглядність і зробили ставку не на ура патріотизм а на тверезе розуміння стратегічного значення співпраці між двома державами.\nОтож, холодний розум допоміг уникнути чергової помилки. В протилежному випадку прийняття законопроекту зі скандальною поправкою навряд чи пішло на користь польським інтересам, а в Україні викликало б нову хвилю малопродуктивних розмов про “польську українофобію і шовінізм” (не кажучи вже черговий привід для російської пропаганди).\nСлід розуміти, що серед поляків існує консенсус щодо ставлення до минулого українського націоналістичного руху. У багатьох випадках модель розуміння цього минулого являє собою яскравий приклад міфотворення, котре має небагато спільного з реальними історичними фактами.\nЦе не означає якоїсь тотальної “українофобії” польського суспільства — увага фокусується саме на сторінках минулого і, передусім, на націоналістичному русі. Тим не менше, згаданий консенсус є суттєвою перепоною на шляху розбудови добросусідських стосунків.\nУкраїнцям варто чітко усвідомлювати, що модель історичної пам'яті поляків в принципі не може змінитися за короткий проміж часу. Тому варто діяти, виходячи з ситуації, що склалася. При цьому, звісно, потрібно працювати над створенням українсько-польської “дорожньої карти” бачення минулого і просто доносити до польського суспільства історичні факти (паралельно будучи готовими самим миритися з фактами, котрі не вкладаються в ідеалізований підхід до української історії).\nПоки що розвиток добросусідських відносинах неминуче буде наштовхуватися на питання історичної пам'яті. Цього не уникнути. І це не привід відмовлятися від розвитку відносин. Але ми повинні прагнути досягнення в майбутньому такої ситуації, коли націоналізм одного народу не викликатиме ніякого протиборства з боку іншого народу. Навпаки, здоровий, очищений від егоїстичних крайнощів націоналізм — це ключ для міжнародної солідарності і тісної регіональної співпраці. Такого націоналізму потребує уся Центральна і Східна Європа Адже лише міцна права ідеологія спроможна захистити народи цього регіону від викликів глобалізації і агресивного лібералізму.\nУсе це надає особливої ваги розбудові приязних відносин між українськими і польськими націоналістами. Націоналізм повинен остаточно утвердитися у якості сили, що мобілізує і об'єднує європейські народи задля захисту всієї Західної цивілізації.


Salesbook: Закупівлю послуг з проведення монтажу силосу сухого зерна на елеваторі м.Городенка, Івано-Франківська область - Агрохолдинг «Continental Farmers Group»\nЗакупівлю послуг з проведення монтажу силосу сухого зерна на елеваторі м.Городенка, Івано-Франківська область\nГрупа компаній Контінентал Фармерз Груп оголошує про проведення відкритого тендеру на закупівлю послуг з проведення монтажу силосу сухого зерна на елеваторі м.Городенка, Івано-Франківська область, і запрошує прийняти в ньому участь.\nДо участі в тендері запрошуються суб’єкти підприємницької діяльності, що мають позитивний досвід роботи з компаніями групи, а також ті, що пройшли процедуру акредитації постачальників.\nДля проходження процедури акредитації постачальників необхідно, до завершення першого туру тендеру, надіслати на електронну адресу authorize to view.наступні документи:\n- копія витягу з реєстру платників податку на додану вартість та/чи єдиного податку (для неприбуткових організацій, копія документа, виданого податковою інспекцією про те, що організація є неприбутковою);\n- копія виписки/витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;\n- копії окремих сторінок Статуту, засвідчених печаткою підприємства:\n• титульний лист;\n• 1-ий лист Статуту;\n• сторінки із зазначенням видів діяльності;\n• сторінки з переліком повноважень органів управління;\n- копію рішення уповноваженого органу управління про призначення керівника;\n- банківські реквізити, засвідчені керівником або головним бухгалтером, або довідка (лист) від банку, в якому\n- Ф1 та Ф2 фінансового звіту за останній звітній період;\n- копії інших документів, необхідних для виконання робіт.\nОпис об’ємів робіт зазначено у прикріпленому файлі. До розгляду будуть прийняті пропозиції, які відповідають вимогам замовника, що описані в умовах цього тендеру.\nУ разі зацікавленості взяти участь у тендері просимо надати належним чином оформлену пропозицію у терміни, зазначені в паспорті тендеру. Після завершення термінів надання пропозиції прийматися не будуть.\n1) До розгляду будуть прийматися пропозиції із зазначенням вартості робіт у гривні з ПДВ;\n2) При відсутності ліцензії, якщо її наявність передбачена законодавством України для даного виду робіт, пропозиції розглянуті не будуть;\n3) Проведення тендеру не є зобов'язанням компанії на придбання робіт;\n4) Компанія залишає за собою право вибрати пропозицію учасника не оптимальної вартості, на підставі комплексної оцінки пропозицій;\n5) З усіх питань в рамках тендеру учасники повинні звертатися виключно до його організатора, в разі виявлення контактів з іншими представниками компанії можлива дискваліфікація учасника; з технічних питань прохання звертатися в техпідтримку APS tender;\n6) Оголошення результатів конкурсу відбувається у вигляді поштової розсилки. Повідомлення надається всім учасникам конкурсу, які прийняли участь в закупівлі;\n7) Передача робіт оформлюється актом виконаних робіт згідно договору;\n8) Згода працювати за взірцем договору підрядника.\nУвага! До завершення тендеру опис робіт може бути деталізовано.\nОб’єми робіт у прикріпленому файлі «!Перелік робіт по монтажу силоса в Городенці». У цьому файлі заповнити ціни, та прикріпити його до тендеру як Вашу КП.\n•\tТермін виконання робіт – два місяці з правом дострокового виконання.\n•\tУмови оплати по домовленості.\n•\tВ вартість включити всі витрати.\nАдреса робіт – Івано-Франківська область, м.Городенка.\nЗа результатами тендера буде обраний виконавець робіт (/ ки - не більш двох), який буде максимально відповідати вимогам компанії Контінентал Фармерз Груп та, який запропонував найбільш економічно-вигідну пропозицію до співпраці.\nУмови проведення закупівлі.\nПланується проведення два тури тендеру:\n1 -й тур - збір, аналіз, оцінка пропозицій;\n2-й тур - зниження цін, акредитація учасників, вибір переможця.\nЗ технічних питань просимо звертатися на службу підтримки APS Tender - тел:authorize to view.З питань щодо предмету закупівлі та умов тендеру просимо звертатися за електронною адресою authorize to view.моб. authorize to view.\nЗгода працювати за взірцем договору замовника (прикріплений у файлах)\n!Перелік робіт по монт. силоса v2.xlsx


ВІДЕООГЛЯД ПОВІТРЯНОЇ КАМІННОЇ ТОПКИ BEF PASSIVE 7\nКамінна топка Bef Passive 7 - це повітряна камінна топка, яка має новий привабливий зовнішній вигляд і сучасну інноваційну систему розподілу тепла від чеського виробника. Топка оснащена регулюванням подачі первинного і вторинного повітря, а також системою самоочищення скла, завдяки якій скло завжди залишається чистим. Виготовлена зі сталі. Камін з бічним відкриванням дверцят, з прямим склом SCHOTT ROBAX 670х468, завдяки його надзвичайно низькому тепловому розширенню, скло витримує високі температури. Для підвищення температури всередині топки і поліпшення якості згоряння палива, що підвищує ККД топки, використовується акумулююче тепло матеріалів CARCON. Камін Bef Passive 7 стане головною перевагою вашого бездоганного інтер'єру, буде привертати увагу і зачаровувати полум'ям, що йде з такої топки.


CITY LiFE - ????????????? ?????? ????? ????  МОМЕНТ ІСТИНИ  Сорочинське ЧУДО\nСтаття написана з благословення настоятеля Сорочинської\nСпасо-Преображенської церкви протоієрея о. Іоанна. Фотографії іконостаса зроблені з його ж дозволу.\nЦерква ця була побудована в 1728-1734 роках гетьманом Лівобережної України Данилом Апостолом як храм-усипальня, де спочиває тіло засновника храму і його родина. У цій же церкві, до речі, хрестили Гоголя.\nУ білому п’ятикупольному храмі й досі знаходиться унікальний іконостас. Розміри його грандіозні: двадцять два метри в довжину й сімнадцять у висоту. Входиш — і серце завмирає: прямо на тебе, як живі, дивляться з розташованих по обидва боки від царських воріт ікон Ісус Вседержитель і Богоматір із Немовлям на руках. Піднімеш голову й бачиш гігантську ікону «Спаса на престолі» і звернені до нього фігури Отців церкви й святителів. А далі очі розбігаються, й неможливо миттєво оцінити всю пишноту безлічі ікон — великих і малих. Виблискує золото, одяг святих немов розвівається вітром. Щокаті ангели й суворі старці, прекрасні воїни в збруї... Сам іконостас вирізаний із липи, причому глибина різьблення досягає іноді двадцяти п’яти сантиметрів. У поєднанні з наскрізним ажурним різьбленням це створює надзвичайне відчуття легкості й духовного піднесення. Ікони немов укладені у витончені рослинні орнаменти. Залишається тільки здогадуватись, як діяв іконостас на віруючих, коли це різьблення було в суцільній позолоті! На жаль, древня позолота практично не збереглася.\nДо того ж це повний, п’ятиярусний іконостас, тобто ікони розташовані в п’ять рядів відповідно до церковних правил; усього ж ікон в іконостасі було сто п’ятнадцять! Крім того, іконостас цей нестандартний, тобто іншого такого в усьому світі немає. Воістину — одне з найбільших чудес світу.\nШедеври в іконостасі написані в манері українського бароко. Це унікальне художнє явище в українському живописі XVII-XVIII століть. На жаль, важка історія України, руйнівні війни, які неодноразово прокочувалися по нашій землі, винні в тому, що збереглися буквально одиничні зразки шедеврів барокового іконопису. Особливо це стосується ікон прославленої Полтавської школи, що дала такого відомого майстра, як Боровиковський.\nУ центральноукраїнських землях (Київ, Переславль, Чернігів, Полтава) процвітало так зване «пишне бароко». З розвинутою, витонченою декоративністю одягу святих, урочистими, пафосними жестами, вираженням почуттів радості й інших позитивних і дуже бурхливих переживань, якими майстри наділяли святих. Інакше як чудом не назвеш те, що в Сорочинцях стоїть непошкоджена Спасо-Преображенська церква, і в ній — близько сотні найцінніших шедеврів.\nАле коли шок першого сприйняття проходить, і починаєш вдивлятися в ікони уважніше, в очі кидаються деякі не дуже приємні деталі. Ось у рядах ікон зяє порожнє «вікно», ось ще одне. Ось поруч із древнім шедевром — ікона сучасного письма. Але це ще півбіди. Придивившись, помічаєш: в однієї ікони обвалена частина тла, іншу розсікає навпіл велика тріщина, а третя... Господи, та на ній же живопис повністю розвалюється, гине — ось уже тільки лик і фрагменти одягу залишилися; не зрозуміло навіть, що за святий зображений. Точніше — був зображений.\nСорочинці — село невелике, кількість парафіян незначна. Тому на щедрі пожертвування розраховувати не доводиться. А великий храм і особливо правильне утримування у ньому такої кількості древніх ікон вимагає коштів, і чималих. Багато ікон потребують реставрації, деякі — термінової.\nОтець Іоанн, який служить настоятелем Сорочинської церкви ще з 1992 року, каже, що на повне відновлення іконостаса, включаючи й золочення різьблення, необхідна сума в півтора мільйона гривень. Тому кожен, хто чимось допоможе Сорочинській церкві, буде безпосередньо сприяти збереженню культурної святині українського народу. Сорочинський іконостас повинен продовжувати радувати своєю красою й нас, і наших нащадків!\nБажаючим допомогти Спасо-Преображенській церкві в селі Великі Сорочинці повідомляємо її реквізити:\nОдержувач Спасо-Преображенська церква (с. Великі Сорочинці)\nКод ЗКПО 26068774\nБанк одержувача ПОФ АППБ «Аваль» (м. Миргород)


Шуби Manzari (Манзари) (30 фото): моделі та відгуки\nГреція... у більшості людей ця країна асоціюється з відпочинком, їжею, але не як з хутром і пошиттям шуб. Але саме Греція вважається європейським центром з пошиття якісних шуб.\nСеред безлічі підприємств з пошиття хутряних виробів в Греції, особливо виділяється фірма Manzari. У світі моди цей бренд відомий з 1990-х років. Засновників фірми Manzari можна по праву вважати законодавцями хутряної моди. Завдяки співпраці з найвідомішими світовими дизайнерами, колекції шуб постійно викликають захоплення навіть у самих вимогливих модниць. Для своїх колекцій фірма купує якісні хутра на аукціонах у Канаді, Америці, Данії, Фінляндії і Санкт-Петербурзі.\nТоргова марка Manzari особливу увагу приділяє безумовного та якісного пошиття виробів, тому заслужила визнання не тільки в самій Греції, але і далеко за її межами.\nШуби торгової марки Manzari відомі своїм найвищим якістю, ідеальним пошиттям і естетичним виглядом. Для пошиття шуб компанія використовує нірку, лисиці, соболя, каракульчу, рись, шиншилу. Особливою перевагою шуб бренду є поєднання високоякісної сировини, новітньої техніки пошиття та дизайну. Також після покупки, кожна жінка отримує можливість післяпродажного обслуговування.\nОстаннім часом, почастішали випадки підробок, тому компанія ввела додатковий захист для своїх виробів. Разом з фірмовою фурнітурою і написами на підкладці, виріб тепер має свій унікальний серійний номер, який наноситься на голограму. Також цей номер обов'язково повинен бути в сертифікаті якості.\nЗ року в рік провідні дизайнери представляють все більше і більше нових моделей шуб на будь-який смак. Також і хутряні вироби бренду Manzari вражають своєю різноманітністю і яскравими моделями.\nЯк свідчить сама кампанія: «Ми робимо шуби для жінок певного віку». Дійсно, в колекціях бренду шубку підберуть собі і дівчата, і жінки, і дами.\nБільшу частину колекцій шуб торгової марки Manzari займають шуби з норки, так як вони дуже легкі, теплі і стильні. Популярні моделі довгих шуб з чорної норки приталеного силуету з великим коміром.\nДуже цікаво виглядають подовжені моделі з стриженої норки білого та бежевого кольорів з коміром-стійкою. У новій колекції Manzari такий фасон шубки можна знайти з хутра баргузинського соболя. У таких шубках жінки виглядають просто карколомно в будь-яку погоду!\nДля жінок великої комплекції варто звернути увагу на розкльошені моделі шуб. Такі варіанти шуб роблять силует струнким і летять.\nЗ недавніх пір, особливою популярністю користуються укорочені моделі, так звані автоледі. Найчастіше їх шиють з чорної і білої норки. У новій колекції така модель виконана з хутра рисі. Як правило, такі шубки прикрашають масивним коміром і широкими рукавами.\nКрасиво і дуже зручно виглядають півпальто з хутра чорної норки і баргузинського соболя. Рукава можуть бути тричетвертних або довгими.\nВсі ті, хто купив шуби торгової марки Manzari дуже задоволені своєю покупкою, так як вироби дуже якісно пошиті, шви і підкладка без стирчать ниток та іншого шлюбу. Відзначають покупниці і те, що вибір шуб просто величезний, забарвлення найрізноманітніші і цінова політика приємна.\nМодниці, які купували шуби безпосередньо в торговому павільйоні Manzari в Греції, хваляться тим, що після покупки протягом короткого часу, їм поміняли фурнітуру на ту, яка найбільше сподобалася.\nРадує покупців і те, що модельний і розмірний ряд шуб бренду Manzari дуже широкий. Також не упустили можливості і відзначити те, що хутряні вироби чудово носяться не один рік і при цьому не втрачають свого вигляду.\nЗважаючи на те, що шуби з натурального хутра стали особливо популярними останнім часом, хотілося б


Чи може провайдер бути платником єдиного податку? (Думка) – Дебет-Кредит\nЧи може провайдер бути платником єдиного податку? (Думка)\nНасправді, питання можливості застосування спрощеної системи оподаткування для провайдерів програмної послуги не є надто складним. І все було б добре, якби до його рішення не приєдналися податківці, і, жонглюючи поняттями, в яких, судячи з усього, розбираються не зовсім досконале, зуміли зробити дещо дивні висновки. Але про все по порядку.\nВсе основне правове регулювання питань застосування спрощеної системи оподаткування міститься в главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України (статті 291 – 300).\nЗагальні умови, за яких підприємець може обрати спрощену систему оподаткування, визначені підпунктами пункту 291.4 Податкового кодексу. Переважно ці критерії відштовхуються від обсягів доходу та середньої чисельності працівників.\nУ той же час, стаття 291.5 Податкового кодексу встановила перелік видів діяльності, здійснення яких за будь-яких обставин не надає особі права перейти на спрощену систему оподаткування.\nЯк показала практика, основним проблемним питанням для провайдерів програмної послуги стало те, чи потрапляє його діяльність (надання програмних послуг та доступу до мережі Інтернет) до тих видів діяльності, які виключають застосування спрощеної системи. Головним творцем цих проблем, як часто буває, стали самі податківці, про що поговоримо далі.\nОтже, чи справді діяльність провайдерів програмної послуги підпадає під виключення, при яких особа не може використовувати спрощену систему?\nПрограмні послуги = послуги зв’язку?\nПроблемним виявився підпункт 8 пункту 291.5.1 Податкового кодексу. Так, відповідно до зазначеної норми, не можуть бути платниками єдиного податку суб’єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи – підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур’єрської діяльності) та зв’язку (крім діяльності, яка не підлягає ліцензуванню).\nПроблемою стало питання, чи можливо діяльність провайдера програмної послуги віднести до діяльності у сфері зв’язку, що ліцензується.\nВ Єдиній базі податкових знань податківці розмістили роз’яснення, виходячи з яких випливає, що “надання послуг інтернет-зв’язку і телебачення ставляться до діяльності у сфері телекомунікацій, яка підлягає ліцензуванню”. Отже, “підприємці, які здійснюють діяльність з надання послуг інтернет-зв’язку і телебачення, повинні мати відповідні ліцензії і не можуть бути платниками єдиного податку”.\nІншими словами, на думку податківців діяльність провайдера програмної послуги з надання абонентам пакетів програм та доступу до мережі Інтернет по суті є діяльністю у сфері зв’язку, що підлягає ліцензуванню. Тому, відповідно до наданого роз’яснення, провайдер програмної послуги не може перебувати на спрощеній системі оподаткування. Але чи справді це так?\nЩо таке “послуги зв’язку, які підлягають ліцензуванню”?\nСудячи з усього, плутанина виникла через використання Податковим кодексом поняття “послуги зв’язку” в не зовсім коректному конексте.\nСправа в тому, що встановивши виключення для постачальників послуг зв’язку, які підлягають ліцензуванню, законодавці не врахували безпосередньо саме законодавство про ліцензування.\nПерелік видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, вичерпно визначено в Законі України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”. Згідно зі статтею 2 Закону про ліцензування, види господарської діяльності, не передбачені у статті 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню. А якщо звернутися до тієї ж статті 9 Закону, можна побачити, що нею не передбачено ліцензування такого виду діяльності як “надання послуг зв’язку”.\nТаким чином чисто формально, надання послуг зв’язку в Україні не ліцензується як окремий вид діяльності.\nОднак, законодавство передбачає ліцензування послуг зв’язку як одного з різновидів телекомунікаційних послуг.\nТак, стаття 42 Закону про телекомунікації визначає, які саме послуги зв’язку можуть ліцензуватися:\n– Надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку;\n– Надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування кан\n– Надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку.\nТобто, з усіх можливих послуг зв’язку, які можуть надаватися в Україну, ліцензуванню підлягають виключно послуги телефонного зв’язку – мобільного та стаціонарного.\nЛіцензування інших послуг зв’язку законами України не передбачено.\nТаким чином, у разі, якщо особа не надає послуги фіксованого чи мобільного телефонного зв’язку, то в такому випадку на нього не поширюються винятки, за яких не допускається перебування на спрощеній системі оподаткування.\nЗрозуміло, що більшість провайдерів програмної послуги не займаються телефонним зв’язком. Тому, очевидно, для них не повинно бути перешкод для застосування спрощеного режиму оподаткування.\nАле чому податківці виступають проти? На чому вони засновують свої висновки, які не зовсім стикуються з тим, що написано в законодавстві?\nПозиція податкової служби: “програмна послуга” = “послуга з технічного обслуговування і експлуатації телемережі”\nЗнову повернемося до бази податкових знань і роз’яснення, яке в ній міститься. На думку податківців (вираженого в традиційній для них “непрямої” манері), надання послуг “інтернет-зв’язку і телебачення” є “діяльністю з технічного обслуговування і експлуатації телекомунікаційних мереж”. А оскільки ця діяльність підлягає ліцензуванню, то зазначені послуги не можуть надаватися підприємцями, які використовують спрощену систему оподаткування.\nНа підставі чого саме податківці прийшли до цього висновку роз’яснення не розкриває. Але те, що дане роз’яснення є далеким від досконалості – в цьому може переконатися кожен, хто має доступ до сайту НКРЗ – там міститься повне складання законодавства у сфері телекомунікацій.\nЗакон України “Про телекомунікації” у досить зрозумілій формі регулює питання надання будь-яких телекомунікаційних послуг, у тому числі послуг з технічного обслуговування і експлуатації телекомунікаційних мереж. Зокрема, за статтею 63 Закону, телекомунікаційні послуги надаються абонентам на підставі договору, що укладається із споживачем такої послуги, і її оператором або провайдером.\nЗгідно зі встановленими НКРЗ вимог до телекомунікаційних договорами, в договорі на надання телекомунікаційних послуг обов’язково вказується перелік послуг, які надаються. А у випадку, якщо надаються певні “ліцензійні” послуги, то предмет договору між оператором / провайдером і споживачем повинен відповідати формулюванням, зазначеним у ліцензії (пункт 3.4.2 Основних вимог до телекомунікаційних договорами).\nІншими словами, послуги з технічного обслуговування і експлуатації телесистем надаються споживачам тільки в тому випадку, якщо споживач їх прямо замовив, і ці послуги прямо вказані в договорі. І в разі, якщо провайдер укладає саме такі договори, то він дійсно не може бути платником єдиного податку.\nОднак, предметом договору між провайдером програмної послуги та абонентом про надання можливості перегляду телевізійних пакетів зазвичай не передбачається надання абоненту послуг з технічного обслуговування телемереж.\nВиходячи з визначення програмної послуги, наданого статтею 1 Закону про телерадіомовлення, предметом договору між провайдером програмної послуги та абонентом є формування пакетів програм та надання абоненту можливості їх перегляду [а не технічне обслуговування і експлуатація телемереж].\nТому у випадку, якщо особа надає абонентам тільки програмні послуги, то воно не має якихось спеціальних обмежень щодо обрання спрощеної системи оподаткування.\nДосить красномовне підтвердження цієї тези міститься в чинних Правилах надання телекомунікаційних послуг. Даними правилами встановлено, що провайдер програмної послуги не надає послуги з технічного обслуговування телемереж, а сам їх отримує від оператора телемережі (пункт 157 Правил).\nІншими словами, послуги з техобслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж надаються тільки самим провайдерам програмної послуги. У загальному випадку провайдер сам виступає замовником цих послуг, а не їх виконавцем. Одночасно з цим законодавство не передбачає надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації телекомунікаційних мереж абонентам кабельного телебачення – вони лише з\nамовляють програмні послуги в тому сенсі, що закріплений у Законі про телерадіомовлення. Законодавство не допускає нав’язування абонентам будь-яких додаткових послуг, які вони не мають намірів замовляти.\nВідповідно до викладеного, надання програмних послуг абонентам кабельного телебачення не може бути перешкодою в обранні кабельним провайдером спрощеної системи оподаткування.\nТут слід зазначити, що певні нюанси можуть виникнути у випадках, коли провайдер програмної послуги сам є оператором власної телемережі. Але тут знову ж таки треба відштовхуватися від того, чи надає провайдер телекомунікаційні послуги споживачам програмних послуг. Наприклад, на думку НКРЗ, яка виражена в листі № 01-4769/132 від 1 серпня 2008 року, ліцензуванню підлягають тільки послуги, які надаються споживачам. У разі, якщо особа експлуатує власні телемережі, але при цьому не надає відповідних послуг споживачам, то ця діяльність не ліцензується.\nПозиція податкової служби: “послуги доступу в Інтернет” = “послуги з технічного обслуговування і експлуатації телемережі”\nТут можна привести всю ту аргументацію, яка наведена вище по програмній послузі. Якщо особа не надає споживачам послуги з технічного обслуговування телемережі, а надає тільки Інтернет, то така діяльність не ліцензується. Отже, на постачальника таких послуг не поширюються обмеження в застосуванні спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 291.5 Податкового кодексу.\nБільш наочне підтвердження цьому можна знайти і в рішенні НКРЗ від 1 листопада 2012 № 560. У додатку 5 до зазначеного рішення міститься Орієнтовний перелік видів діяльності у сфері телекомунікацій. І, як видно із зазначеного переліку, “надання послуг доступу в Інтернет” (пункт 5 переліку) і “надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації” (пункт 4 переліку) є різними видами діяльності. І навіть більше – в цьому ж переліку вказується, що послуги доступу в Інтернет не ліцензуються (примітка 4 за списком).\nТому тут навіть не повинно бути дискусії щодо того, чи підлягають ліцензуванню послуги доступу в Інтернет. На думку НКРЗ – єдиного органу ліцензування у сфері телекомунікацій, такі послуги не ліцензуються.\nОтже, інтернет-провайдер не має взагалі ніяких навіть теоретичних обмежень щодо обрання ним спрощеної системи оподаткування.\nОчевидно, зазначена вище плутанина не в останню чергу викликана тим, що державна податкова служба взялася фактично за роз’яснення законодавства про телекомунікації. Однак роз’яснення телекомунікаційного законодавства точно не є функціями податківців. Податкова може роз’яснювати податкове законодавство, і це буде виглядати логічним. Однак, як часто буває, недосконалі роз’яснення тільки поглиблюють проблеми недосконалого законодавства, а це не йде на користь ні економіці, ні взагалі державі. І вибираючи спрощену систему оподаткування, підприємець повинен чітко усвідомлювати, що він хоча і не порушує закон, проте йде всупереч офіційній позиції податкової.\nАвтор: Юрій Крайняк, керуючий партнер ЮК Jurimex\nЗа матеріалами: prostopravo.com.ua\nNext story Особливості оподаткування ПДВ господарської діяльності нерезидентів\nPrevious story Держказначейство України відкриває нові рахунки для платежів до державного та місцевих бюджетів


Визначення тепла - Що це таке, сенс і поняття\nТеплий прикметник , що походить від латинського слова calĭdus , натякає на те, що є гарячим або що дає тепло . Концепція також відноситься до гарячого . Наприклад: "На щастя, це було тепле ранок, і ми могли багато ходити" , "Вхід теплого повітря зробить підвищення температури" , "Метеорологи сказали, що цього року у нас був найтепліший квітень в історії" .\nІдея теплого часто використовується в області метеорології . Вона називається теплим кліматом до того, що дає високі температури протягом року. Це поширений клімат у саванах, джунглях і тропічних лісах.\nТеплий клімат можна поділити на пустельний клімат , сухий тропічний клімат , вологий тропічний клімат і екваторіальний клімат . Ці кліматичні райони зазвичай поширюються по всьому міжрегіональному регіону.\nТак само ми не можемо ігнорувати той факт, що кіно використовувало термін, який ми використовували для формування назв своїх фільмів неодноразово. Ми маємо на увазі, наприклад, "Довге і спекотне літо". Цей фільм, випущений у 1960 році і режисер Мартін Рітт, розповідає про молодого чоловіка, який викинув з міста, де він живе, коли він вважається відповідальним за запобігання пожежі.\nЦя ситуація приведе вас до того, щоб вийти і знайти місце, де ви можете почати з нуля. І він зробить це, але його присутність породить ряд конфліктів у сім'ї.\nПол Ньюман, Джоан Вудворд і Орсон Уеллс були деякими з акторів, які керували акторською групою цього художнього фільму.\nТак само ми не можемо забути ні фільм "Надто теплий для червня". Він був випущений в 1964 році і режисер Ральф Томас. Це британський фільм, який є частиною так званої шпигунської комедії. І це розповідає про пригоди працівника, якого його компанія направляє до Чехословаччини, де він стане, не знаючи цього, секретним агентом.\nДірк Богард, Сільва Коскіна, Роджер Дельгадо, Лео Маккерн і Роберт Морлі є головними акторами цього фільму, в якому зображений сценарій Лукаса Хеллера. Також треба сказати, що вона заснована на романі Ліонеля Девідсона.\nТеплий також може бути використаний в символічному сенсі, не пов'язаний з фізичним відчуттям тепла , але до прихильності або сентиментальної тепла . Можна сказати, що людина "тепла", коли ставиться до людей з повагою і любов'ю. У подібному сенсі, момент або ситуація може бути "теплим", якщо вони передають або відображають любов, прихильність або співчуття: "Команда отримала теплий прийом після повернення в країну" , "Це був дуже теплий концерт, де художник розмовляв з громадськості кілька разів .\nНарешті, теплі кольори складаються між жовтим і червоним . Асортимент включає в себе різні відтінки і комбінації цих кольорів : "Теплі кольори будуть використані в цьому сезоні" .\nВизначення вітру zonda


Pigeon - жіночий одяг на маркетплейсі SvitStyle\nНа сайті представлено 157927 товарів, 214 магазини\nВерхній одяг (7815)\nСукні вечірні (4560)\nСукні коктейльні (3635)\nСукні офісні (1699)\nСукні на кожен день (18486)\nНижня білизна (10063)\nКоригуюча білизна (39)\nКомплекти білизни (867)\nНічні сорочки (1406)\nСпортивний одяг (2337)\nСпортивні костюми (1695)\nНаціональний одяг (1491)\nВишиті сукні (572)\nВишиті сорочки (764)\nДомашній одяг (1365)\nКомплекти для дому (149)\nЛітній одяг (13265)\nПанчішно-колготні вироби (2330)\nДля пляжу та сауни (9100)\nПляжний одяг (2414)\nКупальники суцільні (1757)\nКупальники роздільні (4910)\nСпортивне взуття (1488)\nДемісезонне взуття (1948)\nТуфлі жіночі (1031)\nЗимове взуття (2958)\nМаски для сну (87)\nАксесуари для волосся (531)\nСонцезахисні окуляри (222)\nНабори прикрас (228)\nМолодіжні сумки (210)\nОдяг для дому та сну великих розмірів (58)\nХалати великих розмірів (37)\nПіжами великих розмірів (14)\nНічні сорочки великих розмірів (7)\nВерхній одяг великих розмірів (844)\nПальто великих розмірів (336)\nКуртки великих розмірів (473)\nПлащі великих розмірів (32)\nСпортивний одяг великих розмірів (1605)\nСпортивні костюми великих розмірів (1605)\nНижня білизна великих розмірів (12)\nЛітній одяг великих розмірів (917)\nБлузки великих розмірів (686)\nТуніки великих розмірів (17)\nСорочки великих розмірів (136)\nСпідниці великих розмірів (317)\nСукні та сарафани великих розмірів (11567)\nСукні великих розмірів (11545)\nСарафани великих розмірів (22)\nКомплекти великих розмірів (2481)\nКостюми жіночі великих розмірів (2333)\nПіджаки великих розмірів (121)\nШтани великих розмірів (309)\nБрюки великих розмірів (226)\nДжинси великих розмірів (2)\nЛеггінси великих розмірів (12)\nКофти великих розмірів (517)\nКардігани великих розмірів (173)\nНижня білизна для вагітних (383)\nНічні сорочки для вагітних (171)\nОдяг для жінок, які годують (425)\nОдяг для дому для вагітних (51)\nБрюки для вагітних (427)\nБлузки та футболки для вагітних (337)\nБлузки для вагітних (88)\nЕротична білизна (1720)\nІгрові костюми (200)\nЕротична білизна великих розмірів (136)\nСтрінги і бікіні (278)\nЕротичні аксесуари (600)\nГоловна > Бренди > Pigeon\nPigeon: відчуйте ніжність і політ фантазії\nКомпанія Pigeon була створена в 2007 році і з тих пір дотримується унікального стилю компанії. Моделі Pigeon користуються популярністю серед жіночої статі не лише завдяки своїй красі і неповторності, але й завдяки молодому колективу, який своїми ідеями, творчістю і безмежною фантазією, наповнює кожну нову колекцію пристрастю.\nЗасновницями цієї марки стали дві молоді дівчини Аня і Едита, які переповнилися мужністю і рішучістю, і досягнули успіху. Саме завдяки їхнім старанням і напруженій роботі товари бренду Pigeon стали білизною номер один у Польщі. У каталогах товарів Pigeon кожна жінка знайде частинку себе. Ніжність і потаємність, пристрасть і чуттєвість, це те, що ви відкриєте у собі. У виробництві моделей Pigeon використовуються лише найкращі матеріали, найякісніший гіпюр, найтонше мереживо. Аби ніжно підкреслити грацію і фігурність жіночого тіла. Кожна колекція Pigeon проходить жорсткий контроль якості, щоб покупці змогли отримати лише найкращий товар.\nВласниці марки надихаються довколишнім середовищем, вони черпають натхнення у кожному новому дні. Сьогодні компанія розширила свої мережі на території найближчих країн, каталоги товарів Pigeon можна знайти у кожній крамниці.


Джолі помирилася з батьком | Український тижневик Міст\nДжолі помирилася з батьком\nДжон Войт, 72-річний володар премії «Оскар», який протягом десяти років не спілкувався зі своєю донькою, не менш відомою актрисою Анджеліною Джолі, оголосив про відновлення стосунків і емоційне примирення. Розрив батька й доньки стався 2002 року: пан Войт стверджував, що в Анджеліни є «серйозні психічні проблеми», вона ж, зі свого боку, звинувачувала його в зраді матері й позашлюбних інтрижках.\nПісля цього вони тривалий час не бачилися, проте торік зустрілися у Венеції. Посередницьку місію в цьому примиренні виконував чоловік Анджеліни Джолі — знаменитий кіноактор Бред Пітт.\nПроте лише зараз пан Войт оголосив, що з ворожнечею покінчено й він дуже любить онуків — трьох рідних і трьох прийомних дітей своєї доньки. Під час інтерв’ю, даного ним репортерам Лос-Анджелеса, актор заявив: усе змінилося буквально за одну мить і цей момент став переломним у його житті — він знову знайшов доньку та сім’ю.


Запоріжжя відвідала міністр освіти - Новости Запорожья\nЗапоріжжя відвідала міністр освіти\nІнклюзивна освіта, ЗНО, кваліфікація викладачів – і це не повний перелік питань, які обговорювали на зустрічі запорізьких освітян з Міністром освіти України Лілією Гриневич. До запорізької школи-інтернату «Джерело» Лілія Гриневич завітала не просто так. Ціль її візиту – перевірити виконання реформ освіти, і велику увагу у цьому питанні міністерство освіти приділяє саме інклюзії. Як підкреслила міністр, наразі вкрай важливо створювати позитивні інклюзивне середовище не лише для школярів, а й для молодших дітей.\nТут, в інтернаті «Джерело», Лілія Гриневич провела зустріч з ректорами вищих учбових закладів, директорами шкіл, викладачами та вихователями. Зустріч пройшла у форму діалогу – міністр з самого початку дала зрозуміти, що хоче почути думку освітян про проблеми реформ. Інтернат «Джерело» — не остання зупинка в сьогоднішньому маршрути міністра. Вона підкреслила, щороку учбовим закладів виділяють гроші на обладнання кабінетів згідно з вимогами інклюзивної освіти. Лілія Гриневич вирішила особисто переконатися в тому, що гроші дійсно використовують за призначенням і діти забезпечені всім необхідним.


Центри зайнятості в м. Подільськ: контакти, адреси, телефони, сайти в 2022\nЦентри зайнятості в м. Подільськ\nДовідкова та контактна інформація про компанії - центри зайнятості () в м. Подільськ: вартість послуг, відгуки, адреси, номери телефонів, офіційні сайти кращих приватних і державних українських організацій\nвул. Соборна, 239\nДе знаходиться центр зайнятості в м. Подільськ?\nЯкщо ви шукаєте роботу і вас цікавлять актуальні вакансії в м. Подільськ, скористайтеся послугами державної служби зайнятості міста. Основні функції біржі праці - працевлаштування населення, виплата допомоги безробітним.\nОскільки тема зайнятості та безробіття завжди актуальна, команда Простоправа створила довідник бюро працевлаштування. До уваги відвідувачів сайту пропонується довідник відділів і філій центру зайнятості населення в м. Подільськ. У цьому розділі сайту ми зібрали актуальні контакти і режими роботи центрів зайнятості областей, міст, районів. Довідкова та контактна інформація щодо центрів зайнятості регулярно оновлюється. За допомогою карти ви знайдете найближчу філію біржі зайнятості в м. Подільськ, дізнаєтеся, який графік роботи організації і т.д.