Перша хвилину миру після завершення Другої світової війни\nСьогодні українці вперше долучаться до Європи та разом з усіма вшанують хвилиною мовчання загиблих під час Другої світової війни. З ініціативи Українського інституту національної пам’яті та Міністерства культури 8 травня у Києві у Парку вічної слави пройде символічна акція «Перша хвилина миру».\nВона розпочнеться о 21:45 із покладання квітів до Вічного вогню. У наступній, мистецькій частині, прозвучить європейська та українська музика, під яку згадуватимуть полеглих. Завершиться акція о 23-й, символізуючи перші хвилини миру в Європі. Киян просять приходити у Парк Вічної слави (вул. І.Мазепи, біля «Вічного вогню»). Вшанування відбудуться о 21:45 — 23:15.\n«60 мільйонів життів, з них майже 10 мільйонів українців — стільки коштувало відновлення миру 8 травня 69 років тому. У вир бойових дій була втягнута 61 країна, а це 80% населення Землі. «Ніколи знову!» — говорить в ці дні Україна. Ми згадуємо співвітчизників, полеглих у боротьбі з нацизмом у складі різних формувань — Червоної армії, Української повстанської армії, армій країн-союзників Антигітлерівської коаліції», — зазначають організатори.\n«Як відомо, капітуляція Німеччини була підписана саме 8 травня пізно ввечері. Формально саме в цей день завершилася війна у Європі. Таким чином цього року Україна розширює відзначення пам’яті про війну, яка ніколи знову не повинна повторитися. Початок заходів 8 травня також дозволить провести частину святкувань у єдності з іншими країнами антигітлерівської коаліції», — додають вони.


Сумний рекорд: казначейські рахунки в Україні просіли до 11-річного мінімуму / Новини / Finance.ua\nСумний рекорд: казначейські рахунки в Україні просіли до 11-річного мінімуму\nДо початку грудня 2013 ЄКР просів до 1,2 млрд грн. Залишки коштів на Єдиному казначейському рахунку (ЄКР) виявилися найнижчими з 2003 року, повідомила Державна казначейська служба України (ДКСУ) в понеділок.\nУ листопаді вдалося збільшити залишки в 2,9 рази, або на 0,79 млрд грн.\nУ середньому за 11 років з 2003 року уряд до початку грудня налічував 10,76 млрд грн, у тому числі в 2012 році – 8,83 млрд грн, а роком раніше – 6,22 млрд грн. До цього року найгіршим показником було 3,29 млрд грн при уряді Юлії Тимошенко на початку грудня 2009 року напередодні президентських виборів.\nВодночас уряд має в своєму розпорядженні валютні рахунки, інформація про кошти на яких наразі відсутня.\nЗа даними Національного банку України, в листопаді залишок коштів на кореспондентських і транзитних рахунках банків країни зменшився на 1,78 млрд грн, або на 6,5% – до 25,83 млрд грн.


Голодомор як геноцид української нації, вчинений радянською владою, мав колосальні наслідки для українців. Проте масштаби пережитої травми та зміни, які вона за собою несла, неможливо вмістити у підручник історії і відкласти на далеку полицю. Ті ціннісні та демографічні втрати, які спричинив геноцид, продовжують впливати на все нові й нові покоління.\nСьогодні історики, психологи, антропологи стверджують: наслідки Голодомору відчутні в українському суспільстві на багатьох рівнях дотепер. Найперше — у приватності, безпеці, родинних звичаях та сприйнятті власності.\n26 Жовтня 2020 Козак І.


10 сайтів, які допоможуть провести час із користю\nдодому Поради 10 сайтів, які допоможуть провести час із користю\nЯкщо ви втомилися дивитися відео з кошенятами або переглядати новини «Вконтакте», зверніть увагу на 10 сайтів, за якими можна не тільки провести час, але і навчитися чомусь новому.\n1. Fototips – це інтернет-журнал з фотографіями, зібрав величезну кількість корисних статей з фотографування і обробки фотографій. Даний сайт корисний не тільки професійним фотографам, але і новачкам в цій сфері.\n2. Duolingo – чудовий сайт, де можна вивчити будь-які іноземні мови в ігровій формі.\n3. Fit4brain або, по-іншому, фітнес для мозку. Він дуже цікавий, пізнавальний і допомагає скоротати час.\n4. Udemy – це безкоштовні і платні курси від провідних фахівців світу з будь-якої тематики. Якщо ви добре спеціалізуючись в якій-небудь області, то самі можете стати викладачем.\n5. RandStuff – це онлайн-генератор, де можна перевірити, наскільки ви ерудовані, а також дізнатися випадкові факти, які, можливо, знадобляться вам у житті. Крім цього, за допомогою цього сайту можна ознайомитися з мудрими цитатами великих людей.\n6. Gramota. Даний сайт дозволяє почерпнути знання з російської мови. У ньому зібрані перевірка орфографії, корисні довідники і словники. Також у вас є можливість задати питання фахівцям у сфері російської мови.\n7. 4brain – це безкоштовні онлайн-курси з швидкісного читання, творчого мислення, лідерства, усного рахунку. Сайт дає можливість застосовувати теоретичні знання на практиці.\n8. Povarenok. Цей ресурс здатний скласти список страв, які можна приготувати прямо зараз. Для цього просто введіть сайт список продуктів, які у вас є.\n9. «Матриця ідей». Сайт розроблений студією Артемія Лебедєва, він призначений для дизайнерів, але буде цікавий всім людям.\n10. Bookcrossing. Якщо вам стало нудно літнім днем проводити час в інтернеті, то цей сайт допоможе вам провести час з користю в середовищі Offline.\nпопередня статтяЯк сплести з гумок чохол для смартфона\nнаступна статтяШвеція-2015. Відпочинок з дітьми. В Стокгольм на уїк-енд. Відгук з фото. Відпочинок у Скандинавії


Відірвана кінцівка, історичні кордони та інші фейки 22 лютого - Центр стратегічних комунікацій\nВідірвана кінцівка, історичні кордони та інші фейки 22 лютого\nФарс з «історичними кордонами». Не ображайте справжніх сепаратистів. Вбивства ноунеймів у «ДНР». Яка різниця, рука чи нога. «Влаштую гуманітарну катастрофу. Недорого». Усі тікають з України, спалюючи за собою землю.\nГоловний політичний фейк 22 лютого – це кордони «Л/ДНР», щодо яких Росія на офіційному рівні протягом дня зберігала інтригу, роблячи суперечливі заяви вустами своїх офіційних представників. Врешті Путін ввечері сказав, що їх визнають у проголошених кордонах. Звичайно, що самі ці анклави є суцільним фейком, але їхні «історичні кордони» є фейком у квадраті.\nНагадаємо, як було проголошено «ДНР»: 7 квітня 2014 року з вулиці до будівлі Донецької ОДА увірвався натовп випадкових розхристаних людей. Хто встиг зайняти крісла обласних депутатів, той і голосував. Вони не були делегатами громад чи колективів чи представниками якогось масового суспільного руху, бо такого руху не існувало. Більшість цих людей як були, так і залишилися ноунеймами. Списків імен тих, хто проголошував «ДНР», ви ніде не знайдете – навіть в інформаційних джерелах окупантів. Їх називають просто «присутніми». З окремих свідчень відомо, що принаймні частина з них взагалі не були місцевими\nЇхнім ватажком виступав активний учасник фінансової піраміди «МММ», Денис Пушилін, який у 2013 році балотувався на виборах народних депутатів від партії, створеної на основі піраміди. І набрав аж 77 голосів або 0,08% від загальної кількості.\n«Масові мітинги», які передували цьому проголошенню, протягом березня ставали дедалі більш малочисельними: якщо на початку місяця в одному з таким мітингів взяло участь близько семи тисяч осіб, наприкінці вони вже збирали не більш за тисячу.\nЖодних структур ця «республіка» не мала. В абсолютної більшості міст та селищ області працювали українські адміністрації та висіли українські прапори. А, наприклад, у Маріуполі вся «ДНР» складалася з декількох десятків бандитів, які встигли лише пограбувати бутіки в центрі міста. Це суцільна комедія, яка, на жаль, обернулася величезною трагедією для України.\nОцей початковий великий фейк продовжує тепер щодня породжувати маленькі фейки, бо в цьому вся сутність квазіутворень на українському Донбасі. Їм більше немає на чому триматися.\nПротягується також традиція ноунеймів. Протягом 22 лютого пропагандисти повідомили про загибель щонайменше трьох «жителів» і поранення ще одного: ми не знаємо не тільки їхніх імен, але також їхньої статі, віку, хто вони та звідки. Якісь невідомі статистичні об’єкти.\nТут не тільки імені не назвали, але навіть яку саме кінцівку відірвало людині – верхню чи нижню, руку чи ногу – їм все одно.\nЦілий день у «ДНР» розганяли сюжет про загибель «трьох цивільних» від підриву саморобного вибухового пристрою на трасі Донецьк-Горлівка. І за цілий день ми не дізналися, що це були за люди. Як і не побачили кадрів з їхніми тілами. Утім, можна тільки вітати, що окупанти не наважуються вбивати мирних жителів заради картинки. Це певний прогрес.\nНікого не вбили заради картинки також під час чергового дивного «теракту» біля телецентру в Донецьку, який було здійснено о 23:50 за київським часом начебто для того, щоб «залякати журналістів». Хтось просто кинув саморобний вибуховий пристрій через паркан.\nОкупанти навмисно руйнують інфраструктуру, щоб створити паніку та нестерпні умови для жителів\nЗамовити теракт в Донецьку коштує недорого: принаймні «Оплот-ТВ» показав сюжет про «диверсанта», якому платили 1000 гривень за створення «енергетичного колапсу» та «гуманітарної катастрофи», а саме підриву підстанції. У кадрі ми бачимо чоловіка невизначеного віку маргінального вигляду, з явними ознаками алкоголізму. Який почувається на диво спокійним для людини, яку затримали за звинуваченням у спробі створення гуманітарної катастрофи. Навіть задоволеним. На відміну від загиблих, у цього «диверсанта» є ім’я – Костянтин Губанов. Але цього ім’я чомусь немає серед жителів Донецька в жодному довіднику. Мабуть, сценічний псевдонім. Сподіваємося, актору заплатили та відпустили.\nЩодо підконтрольної території, з Києва вже вкотре намагається втекти президент Володимир Зеленський. Принаймні, якщо вірити російській пропаганді. От і вчора він екстрено вилетів з аеропорту Бориспіль на літаку без розпізнавальних знаків та вказаного місця призначення.\nНасправді президент нікуди не тікав. І як запевнив міністр закордонних справ Дмитро Кулеба в інтерв’ю телеканалу Fox News, не збирається тікати.\nПоки Зеленський «тікав» з Києва, українські військові «намагалися знищити» інфраструктуру міста Щастя на Луганщині, щоб вона не дісталася ворогові. Уся адміністрація та держслужбовці втекли.\nНасправді окупанти знову обстріляли Луганську ТЕС, щойно її полагодили після обстрілу 21 лютого. Як сказав голова Луганської області Сергій Гайдай, окупанти навмисно руйнують інфраструктуру, щоб створити паніку та нестерпні умови для жителів. Обстріли з непідконтрольної території велися також по житловому масиву. Адміністрація тікати нікуди не збиралася, але розглядала план евакуації місцевих жителів.\nПотрібно пам’ятати, що ми живемо на своїй землі, яка має більш ніж тисячолітню історію. Ніхто нікуди не тікає, окупанте, навіть не сподівайся. Захищатимемо кожен її клаптик. До перемоги.\nГОЛОВНІ НОВИНИ: Росіяни обстріляли «Точкою-У» залізничний вокзал Краматорська. Внаслідок цього загинуло 50 людей, серед яких п’ять дітей. Окупанти…


Неподалік Рівного п'яний водій спричинив ДТП: його автомобіль згорів вщент - 5 Марта 2018 - Криминальная хроника - Медицинский центр Надежды Бурмаки\nГлавная » 2018 » Март » 5 » Неподалік Рівного п'яний водій спричинив ДТП: його автомобіль згорів вщент\nНеподалік Рівного п'яний водій спричинив ДТП: його автомобіль згорів вщент\nВчора, 4 березня, ввечері близько 20 год. на Рівненщині на міжнародній автотрасі "Київ-Чоп" у с.Велика Омеляна Рівненського району неподалік Рівного трапилася ДТП.\nЯк з'ясували праоохоронці, автомобіль «Ford Fiesta», що рухався в бік Києва, за кермом якого перебував 25-річний мешканець села Квасилова, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та наздогнав автомобіль «Kia Sorento», що рухався у попутному напрямку, за кермом якого перебував 53-річний киянин.\nВ результаті зіткнення «Ford Fiesta» злетів у кювет та загорівся. Водій «Kia Sorento», у яку в'їхав "Форд", ще до займання автівки допоміг вибратися з салону його водієві. \_\nВинуватець ДТП отримав внаслідок аварії закриту черепно-мозкову травму. Його госпіталізували до лікарні. Також незначні забої отримала 34-річна киянка, пасажирка "Кіа". Автомобіль "Форд" згорів вщент.\nЯк показав результат медичного освідування, водій «Ford Fiesta», який і спричинив ДТП, перебував за кермом у стані алкогольного сп’яніння. Крім того, як з’ясувалося, на нього вже двічі складали протоколи через нетверезе водіння за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.


Юнас Хельгессон: «ДЦП - це не те, про що ти розповідаєш на першому побаченні, мовляв, мене звуть Макс, у мене пошкоджений мозок»\n03 Липня 2013 15:44\nОдружений, чекає народження малюка. Працює, пише книжки, виступає на телебаченні. Грає в гольф, водить автомобіль, бігає. Шведський письменник Юнас Хельгессон повинен був все життя провести в колясці. Але - не захотів. Ірина Деркач зустрілася з ним у Мінську, куди він приїхав презентувати свою книгу. До речі, тепер її можна знайти в багатьох білоруських спеціалізованих бібліотеках.\n- У п'ять років я вмів говорити два слова: «мама» і «морозиво», - говорить людина, яка стоїть на сцені, з яскраво вираженими ознаками ДЦП. - Бідний тато!\nУ залі несміливо посміхаються: якось ніяково відкрито сміятися над інвалідом.\nЩе через кілька хвилин, забувши про свої внутрішні бар'єри, зал сміється, схвально гуде і аплодує. Шведський письменник, музикант і гуморист Юнас Хельгессон через слово відпускає жарти на свою власну адресу.\n- Як тільки я знайомлюся з кимось ближче, людина перестає помічати дивне тіло і невиразний голос, - каже після виступу Юнас.\nЦе правда: здається, ми знайомі з ним з дитинства. У Мінську Юнас всього другий раз, приїхав презентувати свою книгу «Так, я таким народився!»\nКнига, видана спочатку п'ятитисячним тиражем, розійшлася вже п'ятдесятитисячним.\n- Я написав книгу про тих, хто невидимий, - пояснює її популярність Юнас.\nХлопчик і діагноз\n- ДЦП - це не те, про що ти розповідаєш на першому побаченні: мовляв, здрастуйте, мене звуть Макс, у мене пошкоджений мозок, - констатує Юнас.\nКоли він з'явився на світ, пуповина в чотири витка обмоталася навколо шиї. Перші сорок хвилин життя хлопчик не дихав. Тривале кисневе голодування, параліч частини мозку, порушення мови, спастика одних м'язів і мимовільні спазми інших.\n- Я як герой гри, яку хтось запустив на застарілому комп'ютері, - популярно пояснює Юнас. - Погане розрішення, зображення смикається і зависає. Причому моя ліва сторона набагато сильніше схильна до спазмів і змушує мене жити подвійним життям. Коли я думаю, що добре б випити кави, ліва рука каже: «Чому б тобі не пролити каву?», - А коли я сиджу в автобусі поряд з красивою дівчиною, вона (рука) раптом вирішує трохи пробігтися.\nПеревага цього подвійного життя в тому, що якщо мені ввечері нудно, я завжди можу пограти сам з собою в «камінь, ножиці, папір».\nЛікарі сказали батькам Юнаса, що їх дитина проведе життя в інвалідному візку. І перші 13 років ніхто не сумнівався, що фахівці мають рацію: Юнас не міг пересуватися самостійно.У тому, що в один прекрасний день коляска вирушила в утиль, величезна заслуга батьків.\n- Одного разу, коли я був маленьким, мою маму запитали, як це - мати дитину-інваліда. Всій родині, мабуть, доводиться пристосовуватися до Юнаса? У самому питанні звучала здається природна відповідь, але мама спокійно заперечила:\n- Це йому доводиться пристосовуватися до нас. Нас таки більше!\nЯ привчений до того, що зі мною поводяться, як із звичайною людиною, і не звик бути об'єктом із серії «пожалій мене», - пише Юнас у своїй книзі.\nНу а стимулом попрощатися з інвалідним візком став гольф. Батько Юнаса, бачачи, що сина захоплює ця гра, став гідним спаринг-партнером. Хлопчик шкутильгав по полю, спираючись на ключку і не помічаючи кривавого сліду від розбитих об каміння ніг. Після гри вони з батьком підрахували, яку відстань пройшов Юнас від лунки до лунки: виявилося, цілу милю!\nДійсно, навіщо настільки досвідченому пішоходу коляска? Батьки відразу заховали її подалі.\n- З часом я почав, виключно на знак протесту, вперто і без розбору відмовлятися від всіх спеціальних пристосувань, - зізнався, ставши дорослим, Юнас. - У мені наростало відчуття непокори. Я більше не хотів речей, які дозволяли інвалідності керувати моїм життям.\nДо і після, а також одночасно з коляскою в утиль вирушило ще багато речей - схожа на скатертину карта символів, на якій неговорящий Юнас говорив, чого він хоче, важкі ортопедичні черевики, ложка з потовщеною ручкою, яку зручно тримати в руці, крісло з моторчиком ...\nЧи треба мріяти про неможливе\nНавчившись ходити, а потім і бігати в звичайних кросівках, їсти виделкою і ножем (хоча перший час доводилося робити це в сонцезахисних окулярах, щоб не виколоти очі), Юнас замахнувся на немислимі для людини з його діагнозом висоти: грати в рок-групі, отримати вищу освіту і водійські права, жити окремо від батьків, створити сім'ю.\nА потім виявилося, що впоратися з власними фізичними вадами легше, ніж подолати загальну відсталість. Навіть у Швеції.\nЯк би Юнас не мудрував з резюме, які він розсилав роботодавцям, все одно виходило погано. Якщо він повідомляв, що у нього ДЦП, взагалі не отримував відповіді. Якщо про це не згадував, було ще гірше.\nПредставник однієї торгової компанії, тільки побачивши в дверях Юнаса, заявив, що його послуги тут не потрібні. А в магазині одягу йому відповіли ввічливо, але прямо\n- Якщо ми візьмемо тебе, втратимо покупців.\nПерша спроба Хельгессон отримати вищу освіту не вдалася: не витримавши пресингу, він сам залишив університет. А ось водійські права отримав з першого разу, хоча екзаменатор помітно хвилювався, навіть гриз нігті.\n- Елементом екзотики в моєму водінні є поліцейський контроль. Справа в тому, що у вечірній час багато навколишні думають, що я влив в себе занадто багато звеселяючий рідини. Поліцейські теж думають, що я «готовий». Їх підозрілість доходить до вищої точки, коли з'ясовується, що від мене не пахне алкоголем. Вони не розуміють, як зіниці у мене можуть бути нормального розміру, якщо я в такому стані. А коли я раз за разом повторюю, що не можу подути в трубку алкотестера через свою хворобу, вони приходять в замішання і втрачають самоконтроль.\nОдин поліцейський від подиву забув виписати Юнас штрафну квитанцію за перевищення швидкості. Другий на повному серйозі запитав пасажирів, чи дійсно вони не заперечують, щоб за кермом сидів саме він. Пасажири не заперечували.\nНайважчим для Юнаса було повірити в можливість взаємної любові.\n- Щасливим літом, коли ми з Ханною вирішили побратися, мені захотілося придумати для неї щось особливе, що запам'ятовується. Зрештою, з'явилася ідея попросити її руки на даху найвищого в Скандинавії хмарочоса в Мальме. Я пішов і спитав працівників, чи можу я в 22 години привести на дах свою наречену. Вони перепитали: тобі потрібно розклад 22-го автобуса?\nЗрештою Юнас зробив Ханні пропозицію в іншому місці. Вони щасливі у шлюбі вже шостий рік, чекають дитину.\n- Мені весь час ставлять одне і те ж питання: чи є у Ханни ДЦП? А яка різниця? Для кохання обмеження не мають жодного значення.\nЦе одна з небагатьох тем, з приводу яких Юнас не відпускає жартів.\nЗа правилом «правильної» лупи\nЮнас промовляє прості, але чомусь не всім до цих пір доступні істини.\nПо-перше, світ відкритий для всіх, у тому числі для тих, хто поки невидимий.\nПо-друге, важливо сфокусуватися на тому, що вмієш, а не на тому, чого поки не можеш.\n- Я, наприклад, не можу сидіти зігнувшись, - зізнається Юнас. - Міг би цілими днями журитися: я не вмію сидіти! Як так можна: я не вмію навіть сидіти! А, власне, чи так обов'язково сидіти зігнувшись? У мене в цьому немає ніякої необхідності!\nОдного разу я шукав рукавичку, щоб вийти на вулицю морозним днем. Я перерив шафи, заглянув під ліжко, оглянув кухню ... а виявилося, рукавичка була в моїй руці. Таке часто буває: ти можеш шукати щастя, кращого життя, весь час ходити незадоволеним ... а все в твоїх руках.\nІ, нарешті, найважливіше в житті - це любов.\n- Дивлячись на мене, багато хто думає, що я сильна людина, герой. Ні, я дуже слабкий. Але я не самотній: у мене є люблячі батьки, брат і сестра, власна сім'я і друзі. Складно жити зі своїми обмеженнями, тільки якщо ти самотній.\nМені хотілося б допомогти людям навчитися використовувати правильну лупу, що збільшує хороші і приємні сторони життя, а не жахливі і огидні.\nОдин шведський журналіст поставив Юнас Хельгессон питання:\nЮнас, якби хтось міг виконати будь-яке твоє бажання, чого б ти у нього попросив?\nЙмовірно, він чекав важкого подиху: «Звичайно, здоров'я ...»\nАле Юнас відповів інакше:\nЖурналіст дуже засмутився, попросив подумати ще раз, і відповісти серйозніше.\nЮнас подумав і підтвердив:\n- Морозива. Мабуть, навіть дві порції.\nЧим же Юнас Хельгессон відрізняється від більшості, у якого завжди є список завдань для золотої рибки?\nМені здається, в подарованій Юнасом книзі я знайшла відповідь:\n- Мій девіз: здаватися завжди занадто рано.\nСторінка про Юнас Хельгессон у шведській Вікіпедії http://sv.wikipedia.org/wiki/Jonas_Helgesson\nАвтор: Ірина ДЕРКАЧ, НЕ ИНВАЛИД.RU


Зеленський вніс на узгодження в Кабмін вісьмох губернаторів - портал новин LB.ua\nГоловна — Політика — 26 червня 2019, 11:06\nПрезидент почав заповнювати вакантні посади в обладміністраціях.\nТемы: місцева влада, Володимир Зеленський\nКабінет Міністрів усунув голову Державного агентства резерву Вадима Мосійчука від виконання обов'язків на час здійснення дисциплінарного провадження. Про це він повідомив у своєму… 10:36\nПартія Вакарчука зняла з виборів кандидата, який виявився зятем Загорія\nПартія "Голос" Святослава Вакарчука зняла з виборів кандидата в депутати Дмитра Огньова, який виявився зятем нардепа від БПП Гліба Загорія. Про це повідомила прес-служба "Голосу".… 10:29\nПрезидент Володимир Зеленський змінив склад конкурсної комісії з відбору директора Державного бюро розслідувань. Про це йдеться в указі №457 від 26 червня. Так, згідно з документом… 10:23


[ Re: Re: Re: Re: Завали Кукул-Говерла ] повідовив(-ла) -\nТекст повідомлення: Дякую. Будемо мати на увазі\n[ Re: Re: Re: Re: Завали Кукул-Говерла ] додав(-ла) Cramer 07:30:47 21/09/2007\nДякую. Будемо мати на увазі\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Завали Кукул-Говерла ] відповів(-ла) Ed.ua 00:25:36 22/09/2007\nЗ цьогорічного переходу:"....-Там і заночуєте, припрошує Федір. Але ми вже рушили. Пастух розчаровано махає нам в слід рукою, що з тими навіженими туристами поробиш.\nДо краю полонини Кукул проходимо пастушими стежками попри колиби. Біля самого лісу, внизу джерело і два ряди жолобів східцями. Тут Андрійович намагається мене переконати що треба валити на верх і йти по границі. У мене проблем з орієнтуванням не має. Рельєф читається як на долоні, тому на дєда не звертаю уваги. Ріжемо кут попутною дорогою, і не набираючи зайвої висоти виходимо нижче на хребтик з кордоном , що десь біля вершини г. Кукул встиг різко розвернутися (кордон).\n11:50, Дєд в окопах для впевненості відшукує ст..№10\_6 .Вище до Кукула, по ст. № 10\_7 має проходити обхідна стежина, що виводить на полонину Закукул. Місяць назад в дощ і туман Підліснюк @ К° проґавили поворот і натрапили на гідну колибу.\nОтож ми на правильному шляху і далі тримаємось стежини, що петляє між окопами та старими прикордонними стовбцями. Стежка не певна, час від часу губиться у свіжих завалах. На зустріч попадаються не розмотані бухти дроту, основний інженерний засіб при побудові лінії Аркада.\n11:55 Відмічаємось на проміжній висоті 1326м , тут ст.№10 з чіткими літерами „Š” (1920) та „Р” (1923). Спускаємось до низу. Ліворуч по ходу урочище Криве Хеде. По дорозі перелажу через навхрест повалені стовбури. Звертаю увагу Підліснюка на цікаву схожість колод до людських тіл. Дєд навіть фотографує цю дурню, одразу ж придумує назву: „Перехресний секс”.\nОх ліпше би ми не помітили цього, не фоткали, не глузували. Місце виявилось знакове і впродовж наступних двох годин нам на підйомі з Андрійовичем був забезпечений „NON STOP- Перехресний секс” вищого ґатунку з колодами, з свіжо поваленими стовбурами, обмотаними колючим дротом , з величезними гілляками. Від подряпин та синців не спасло навіть вчасне перевдягання .\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Завали Кукул-Говерла ] відповів(-ла) Ed.ua 00:28:24 22/09/2007\nУсяке бачивши в своєму, насиченому гірськими подорожами, житті дєд признавався, що в таку катавасію попадає вперше.\nПоборсавшись з півгодини практично на одному місці, Андрійович приймає рішення звалювати на ліво. Я звірившись з мапою, кажу що мені це підходить. Ліворуч означає що підйом не в лоба а боком через ярки. При вилазці з першого ярку попадаємо в малинник. Для нас це за щастя, але то не довго. Ліворуч, праворуч, в переді та позаду, всюди дрова, дрова. По-о-о-вна торба. Посередині одні матюки. Чергову складку місцевості долаю довжелезною колодою. Піді мною зо два поверхи вільного падіння. На другому кінці колоди розвертаюсь і кричу Підліснюку щоб переходив землею. Але Дєду вже все по цимбалах . Закриваю очі та розвертаюсь спиною, лиш би не вректи, Андрійович рушив стовбуром. Раптом згадалися шкільні роки, турзльоти і муштрування дітей того ж Підліснюка на переправах. Не один школярик плакав.\nБіля другої години рачки вилізли до стовпця №7\_4. Ух. Ноги , руки, вуха, очі в нормі. Висоту 1298,6 м по кордону в лоб взяти не вийшло.\nОбідали на сідлі в районі шостих стовпців (№6\_6). Перед тим дзвонив Василь, повідомляв що вже на Говерлі і питався коли ми прибудемо. Загадувати на перед боялись, тому нічим його порадувати не зміг. Їсти чомусь не хотілось. Від специфічного лазіння на чотирьох з рюкзаками по гілках повалених дерев, з не привички в руках відчувалася свинцева втома. Кинувши по кілька пиріжків за пазуху, рушили далі і одразу ж попали на крутий підйом. Перепочинки почастішали. В 15:10 вийшли на висоту 1458м , увінчаною ст. №5. Важко. Згадалася Оленка, стало легше.\nВ 15:43 взяли Велику Кознєску(1572м). Біля стовпця № 4 відкинули ноги. Лежачи спостерігаємо за мурашником Говерлою , де на вершині копошаться люди-мурашки. Сьогодні 28 червня, День Конституції, державне свято. Два живих ланцюжка звисають з гори до самого Заросляка. Дзвоню Василеві щоб ставив палатку, шукав дрова. Зв’язку з ним не має, мабуть ві\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Re: Завали Кукул-Говерла ] відповів(-ла) Ed.ua 00:37:59 22/09/2007\nн вимкнув мобілу. Нічого потерпимо, лише 16:05. До шостої ще часу а часу. В принципі я задоволений. Погода чудова, кінцева мета вималювалась, тренування перед ххххххххх вдалося. Незабути б на http://www.karpaty.com.ua/ повідомити про повну непрохідність ділянки 8-9 стовпчик старого кордону.\nПідліснюк не дуже тішиться, невдоволено розглядає підірвану бокову кишеню броцака. В неї десь на підйомі потрапив сексуально настрополений сухий сучок. Єдине що його гріє, то це думка про те, що місяць назад „в дощ і туман він @ К° проґавили поворот і натрапили на гідну колибу”, а то б ниття і плачів від попутчиків було б....\nЗашивати кишеню не хоче, каже що потім, зараз пальці не слухаються.\nПісля недовгого спуску на ст.№3 Андрійович зажадав короткого перепочинку. Перепочили, пішли на штурм Говерли. Після тривалого відлюддя так було приємно вітатися з зустрічними людьми, що косяками валили з найвищої вершини України. У дєда в голові зароджуються думки як би то обійти вершину. Я на корню пересікаю. Уже наскільки то я не фанат Говерли, уже наскільки цей рік видався мені на неї урожайний, практично щомісяця прийшлося побувати і то мені таке дурне не лізе. На джерельці наганяю групу з трьох молодих людей. Поки що вони єдині хто з наплічниками. В одного прапорець України, але..."


Відкриття виставки «Публічна бібліотека»: фотоесе Роберта Доусона — Платформа — Афіша\nВідкриття виставки «Публічна бібліотека»: фотоесе Роберта Доусона\nЦей проект – фотографічний огляд публічних бібліотек з усіх куточків Сполучених Штатів. Понад 17000 публічних бібліотек працюють у цій країні. Роберт Даусон працював над цим проектом 18 років та сфотографував сотні бібліотек у 48 штатах. Від Аляски до Флориди та від Нової Англії до Каліфорнії, фотографії показують динамічну і необхідну систему, існування якої все ще під загрозою.\n«Бібліотеки – це місцевий ресурс, але я розглядаю цю дивовижну систему цілісно. В той час, як кожна бібліотека відповідає на особливі потреби, загальнодержавна система місцевих бібліотек становить важливу частину здорового сучасного суспільства. Люди розуміють, що майбутнє демократії залежить від освіченості населення. Кожен громадянин повинен мати право на вільний доступ до громадських ресурсів. Ці погляди живлять сьогоднішні публічні бібліотеки, які функціонують як система некомерційних центрів, яка допомагає нам визначати, що ми цінуємо та розділяємо».\nВхід вільний. При собі мати паспорт або ж посвідчення водія.\nВ рамках відкриття виставки пан Даусон проведе воркшоп з фотографії та лекцію.


В Україні подорожчали всі продукти тваринного походження - Держстат | Mind.ua\nВ Україні подорожчали всі продукти тваринного походження - Держстат\nНайбільше зросла ціна на яйця - на 37,7%\nЗ травня 2020 року по травень 2021 року в Україні подорожчали всі продукти тваринного походження. Про це повідомляє Державна служба статистики.\nУ травні 2021 року сало в середньому по Україні продавалося по 83,77 грн за кг (на 12,8% дорожче, ніж у травні 2020 року); яловичина – по 160,3 грн за кг (на 13,1% дорожче); свинина – по 120,63 грн за кг (на 0,5% дорожче); ковбаса варена першого ґатунку – по 110,16 грн за кг (на 9,7% дорожче); морожена риба – по 83,34 грн за кг (на 4,2% дорожче); яйця – по 26,24 грн за десяток (на 37,7% дорожче); куряче філе – по 106,92 грн за кг (на 32,4% дорожче); курятина у тушках – по 67,25 грн за кг (на 35,6% дорожче).\nНагадаємо: тарифи на комунальні послуги за рік зросли на 35%.\nІнфляція в Україні за підсумками серпня залишилася на рівні 10,2% – Держстат 9 вересня 2021, 18:18


Від тварин до богів: коротка історія людства | Історична правда\nНаостанок Гарарі провіщає продовження еволюції людства трьома шляхами: біоінженерії на генетичному рівні, кіборгізації уже існуючих тіл механізмами або переносу свідомості на неорганічні носії. Це призведе до припинення нашого існування як Homo sapiens. Люди перетворилися із тварин на істот із майже божественними силами, але “чи є у світі щось небезпечніше за незадоволених та безвідповідальних богів, які не знають, чого вони хочуть?”.\nЩо читаємо? Ювал Ной Гарарі. Людина розумна. Історія людства від минулого до майбутнього. – Харків: КСД, 2016. – 544 с.\nНавіщо читаємо? Щоб переосмислити шлях населення планети від просто незвичайних тварин до майже надприродних істот і зрозуміти, як так вийшло, що на цьому шляху ми “загубили” усіх своїх родичів, навчилися уявляти неіснуючі речі, потрапили в рабство до звичайної пшениці, втім, перебудували Землю на свій смак, але при тому не стали щасливішими.\nНа початку Гарарі пунктиром проводить нас від Великого вибуху 13,5 млрд років тому до останнього спільного із мавпами пращура 6 млн років тому.\nА а потім значно детальніше описує головних представників роду Homo, які населяли планету останні мільйони років.\nВсупереч традиційним уявленням, підкреслює автор, ані великий мозок, ані прямоходіння наших предків не стали негайно такими вже й великими перевагами.\nРадше навпаки, вони давали потенціальний зиск у майбутньому, натомість створювали проблеми вже тоді.\nФізично слабкіші за решту приматів, змушені більше часу шукати їжу, нездатні народжувати одразу самостійне потомство, звичайні Homo не могли вижити поодинці, тож жили великими колективами.\nЦе запустило, на додачу до біологічної, ще й соціальну еволюцію і призвело до такого разючого різноманіття сучасного людства.\nЩе одним викликом став занадто швидкий стрибок від збирачів та падальників до хижаків на верхівці харчового ланцюга — за якихось 300 тисяч років.\nРеконструкція: lvain Entressangle & Elisabeth Daynes/Science Source\nТож Homo не встиг як слід призвичаїтися до переміни свого статусу і так і залишився ненаситним кровопивцем, наслідки чого ми спостерігаємо й донині.\nСтале застосування вогню 300 тисяч років тому провело нездоланну межу між людьми і тваринами.\nВідтоді наші предки значно розширили свій раціон, скоротивши при цьому час на травлення, навчилися дієво захищатися від ворогів та торувати шляхи непролазними хащами.\nНевдовзі після цього до вже існуючих видів Homo додалися ще й ми самі — Homo sapiens.\nНарешті, десь 70 тисяч років тому сапієнси залишили прабатьківську Африку й доволі швидко розселилися світом, знищивши або, принаймні, спричинивши зникнення інших видів людей. Утім, до 4% генів неандертальців та 6% денисівців все ж залишилося у нашій крові.\nЯк же це їм/нам вдалося?\nГоловна ідея першої частини книги полягає у тому, що своїм небаченим успіхам сапієнси завдячують “Когнитивній революції” — використанню такої мови, яка здатна описувати неіснуючі речі.\nКомунікація тварин обмежена добраними еволюцією повідомленнями.\nНеандертальці були відкриті новим поняттям, але з реального світу [найновіші дослідження доводять, що це не так, і релігію з мистецтвом винайшли саме вони — С.Г.].\nНатомість лише сапієнси могли і повідомити одноплемінників про левів на водопої, і оголосити тварин своїми небесними покровителями, не говорячи вже про постійне пліткування.\nА найголовніше, що вони робили це колективно, творячи нову, соціальну реальність у безлічі варіантів:\n“Жодної з цих речей не існує за межами історій, які люди вигадують та розповідають один одному. Жодних богів у Всесвіті, націй, грошей, прав людини, законів та правосуддя не існує за межами спільної уяви людських істот”.\nНе існує у фізичній реальності церков, держав і корпорацій, тож, єдина різниця між давніми чаклунами та сучасними юристами лише у тому, що “юристи розповідають вигадливіші байки”.\nЗавдяки цим спільним соціальним віруванням сапієнсам вдалося організовувати життя величезної кількості людей, подолавши природні обмеження у вигляді особистого знайомства.\nТак стали можливими спільні загінні полювання, Хрестові походи, ООН, а найголовніше — торгівля.\nІ хоча неандертальці були фізично міцнішими та витривалішими, перемога залишилася за згуртованішими сапієнсами.\nРозселившись по Землі, люди розумні продемонстрували якнайширший спектр економічних та соціальних ладів, хоча в основі 60 із 70 тисяч років історії перебували збиральництво та полювання.\nДеякі суспільства жили у сексуальній різноманітності, інші — у суворій моногамії, хтось був багатшим, хтось біднішим, деякі групи славилися войовничістю, деякі — миролюбністю.\nПорівняно із нащадками, всі вони вели менш обтяжливий, але і більш небезпечний триб життя.\nІ ще одне об'єднувало усіх сапієнсів по усій планеті — де б вони не з'являлися, всюди наставав екоцид, загалом через них зникла половина видів великих сухопутних тварин.\nНищення дикої природи, схоже, є візитівкою людства.\nДругу частину Гарарі починає із сенсаційної заяви, яка, зрештою, зробила його відомим.\nЩо б ви там не думали, зазначає автор, це не люди окультурили пшеницю, рис та картоплю, а це згадані рослини поневолили людину.\nПшениця за критерієм розповсюдженості — взагалі еволюційний чемпіон, що заволодів планетою. Люди ж, натомість, лише програли:\n“Пересічний землероб працював важче, ніж пересічний збирач, а навзамін отримував значно гірше харчування. Так Сільськогосподарська революція стала найбільшим шахрайством в історії людства”.\nБільше того, початок землеробства чи не удвічі підвищив рівень насильства між групами, сприяв різкому поширенню хвороб, не кажучи вже про появу майнової нерівності та “розпещених еліт”.\nВирощування пшениці перетворилося на пастку — чим більше люди працювали, тим більше могли зібрати врожаю.\nАле добрий врожай означав збільшення населення, для прогодування якого треба було працювати ще більше.\nА велика група повернутися до збиральництва вже не могла. Втім, хоча майже кожна окрема людина від осілості біля полів програла, людство як вид виграло.\nПереможеними ж у Сільськогосподарській революції виявилися одомашнені тварини.\nЗемлероби доби неоліту\nХоча вівці, свині і корови є найпоширенішими ссавцями після людини, а курей значно більше за сапієнсів, за такий популяційний успіх всі вони розплачуються швидкою смертю від рук господарів і здебільшого нестерпними умовами життя (веган Гарарі присвятив детальному опису цих жахіть чимало місця).\n“Ця невідповідність між еволюційним успіхом та індивідуальними стражданнями є, мабуть, найважливішим уроком, який нам дає Сільськогосподарська революція... ми знову та знову побачимо, як різке збільшення колективної сили та очевидний успіх нашого виду рука в руку йшли з великими стражданнями окремих його представників”.\nІ на додачу до нескінченної виснажливої праці землероби отримали ще один клопіт, якого не було у збирачів: планування майбутнього.\nТой, хто не заглядав на рік або десятиліття наперед, мусив померти з голоду.\nРозрахунок ризиків означав вжиття превентивних заходів: від будівництва амбарів до риття каналів, — а там вже було рукою подати до появи влади для керування цими процесами.\nНевдовзі надлишки їжі почали вилучатися у селян політичними системами, які використовували ці ресурси на творення імперій із пірамідами, дорогами та театрами.\nА закріплювали цей перерозподіл “уявні порядки”, зафіксовані у документах: від Кодексу Хаммурапі до Декларації незалежності США (а різниця між ними, нагадує автор, є лише у нашій уяві).\nФрагмент Кодексу Хаммурапі\nФото: Haider Adnan\nЛише віра більшості людей, особливо еліти та силовиків, у ієрархію і нерівність дозволяла функціонувати давнім імперіям, лише віра у демократію та права людини забезпечують існування теперішнього західного світу.\n“Сучасна система економіки не протрималася б і одного дня, якби більшість інвесторів та банкірів не змогли повірити в капіталізм”.\nАле цей уявний порядок не висить у повітрі, а, по-перше, вмонтований у реальні речі, як-от джинси чи дитячі кімнати, по-друге, за допомогою реклами формує наші власні бажання, наприклад, дієтичну “Колу” чи відпустку у Парижі, і по-третє, поєднує нас із іншими людьми.\nВиходу із існуючого уявного порядку немає, альтернатива — абсолютна самотність.\nПерехід від життя в групах до життя в імперіях вимагав ще однієї новації — писемності.\nСаме завдяки їй стали можливі закони та облік податків, тобто бюрократія.\nПисемність була настільки важливою, що її незалежно винаходили у різних кінцях світу, і цей процес триває досі (принаймні, до появи бінарного коду точно).\nІншим наслідком формування великих суспільств стала поява всюдисущих та завжди дискримінаційних ієрархій, як-от кастової в Індії, расової в Америці та гендерної по всьому світі.\nНа багатьох прикладах автор показує, що в їхній основі немає природного детермінізму, а лише культурні стереотипи, хоча мусить визнати, що жодної загальноприйнятної теорії обґрунтування чоловічого панування над жінками немає й досі.\nТретя частина книги присвячена об'єднанню людства.\nЯкщо дивитися на історію з висоти пташиного польоту, каже Гарарі, то буде незрозумілим, у який бік вона рухається, бо на кожну інтеграцію людей, скажімо, світовою релігією, припадає дезінтеграція імперії на національні держави.\nУтім, якщо піднятися до рівня супутника, то все стає очевидним — людські культури сполучаються.\nЯкщо 10 тисяч років тому населення планети було замкнене у тисячах надійно ізольованих світів, то за 2 тисячі років до Р.Х. цих систем залишилося кілька сотень, а напередодні європейської колонізації — кілька штук.\nНині, незважаючи на державні кордони, ми живемо у одному-єдиному світі з усіма перевагами та недоліками такого стану.\nПочаток “глобалізації” був закладений у 1 тисячолітті до Р.Х. із появою трьох універсальних порядків, які вивищувалися над племінним різноманіттям: монетарного, імперського та релігійного.\n“Першими людьми, які зуміли вийти за межі бінарного еволюційного поділу «нас проти них» та передбачити потенціал об’єднання людства, стали торгівці, завойовники та пророки.\nДля торгівців увесь світ був одним великим ринком, а всі люди — потенційними покупцями.\nДля завойовників увесь світ був однією великою імперією, а всі люди — потенційними підданими.\nДля пророків же увесь світ мав єдину істину, а всі люди були потенційними віруючими”.\nВсі вони намагалися встановити такий порядок, який би задовольняв усіх та скрізь.\nДалі на кількадесятьох сторінках автор описує історію грошей від перших товарів-еквівалентів до сучасної електронної комерції.\nГарарі повсякчас нагадує свою головну тезу: гроші існують лише тому, що ми у них віримо.\nГроші — найефективніша система взаємної довіри в історії людства, яка перекидає містки між культурами, нікого не дискримінує та дозволяє співпрацювати незнайомцям.\nУтім, і темний бік “безсердечної” комерціалізації світу він теж не оминає.\nДалі автор концентрує увагу на імперіях, які, всупереч сьогоднішнім пацифістським уявленням, були найпоширенішою формою організації людей протягом останніх 2,5 тисяч років в усіх без винятку куточках планети.\nІмперії діяли як багатотонні дорожні гейдери та уніфікували первісне культурно-племінне розмаїття до стандартів сучасного світу, особливо у сферах політики та юриспруденції.\nГарарі насміхається над науковцями та політиками, пафосно налаштованими проти імперіалізму: “жоден академік чи політичний хірург не здатен відрізати імперську спадщину, не вбивши пацієнта”.\nОднак над його прогнозом про занепад націоналізму і рух світу до глобальної імперії можемо посміятися вже ми.\nНарешті, мова заходить про релігію.\n“Сьогодні релігія часто вважається джерелом дискримінації, незгоди та роз’єднання. Проте, фактично, релігія була третім великим об’єднувачем людства, нарівні з грошима та імперіями”.\nАвтор проводить нас дорогою від анімізму до політеїзму, а відтак — початкового монотеїзму, але до виникнення універсальних місіонерських релігій: буддизму, християнства та ісламу, — культи радше роз'єднували, ніж об'єднували людей.\nВтім, навіть такий вид релігії не убезпечив людство від насильства і жорстокості.\nТа й те, що прийшло їм на зміну: гуманізм та комунізм (що, за Гарарі, є повноцінним віровченням, одним з трьох похідних від гуманізму, поруч із лібералізмом та нацизмом), — виявилося нічим не кращим.\n“Комерція, імперії та універсальні релігії, врешті-решт, підвели практично всіх розумних на всіх континентах до глобального світу, в якому ми живемо сьогодні. Не те, щоби цей шлях експансії та об’єднання був прямим або без перешкод.\nПроте, дивлячись на загальну картину, можна сказати, що перехід від багатьох малих культур до кількох великих та, нарешті, до єдиного глобального суспільства став, мабуть, неминучим результатом динамічного розвитку історії людства”.\nЧетверта частина книги описує Наукову революцію, що розпочалася п'ятсот років тому і заклала підвалини сучасного світу.\nРізниця між 1000 та 1500 роками була незначною, натомість за останні пів тисячоліття населення Землі, завдяки наслідкам нових відкриттів, збільшилось у 14 разів, а виробництво — у 240!\nВ основі цієї революції лежали дві ідеї:\nа) можливість здобуття принципово нового знання завдяки науковим методам, а не лише збереження уже відкритого раніше;\nб) відсутність у науці істини в останній інстанції та постійна верифікація досягнень попередників.\nГеографічні відкриття XVI віку запустили Наукову революцію XVII століття.\nКораблі Христофора Колумба: Нін’я, Пінта та Санта-Марія\nНові дослідження давали нові знання, знання – породжували технології, ті – дозволяли отримувати більше доходів, частина з яких йшла на науку.\nОстанні 300 років рух цим колом лише пришвидшувався, даруючи нам небачені раніше речі (головне — зброю та верстати), рятуючи від бідності й хвороб та переконуючи у незворотності прогресу.\nСпайка науки з імперіалізмом, а їх обох — із капіталізмом, була рушійною силою перетворень упродовж останніх п'ятисот років.\nНе минає Гарарі і “проклятого” питання — чому саме Європі за цей період вдалося підкорити світ?\nНа думку автора, тільки у цій частині світу виникло унікальне поєднання загальносвітового завойовницького імперативу із цінностями науки та цінностями капіталізму.\nПо-перше, лише європейські офіцери були одночасно й дослідниками: іспанці в Америці, французи в Єгипті, британці в Індії та Персії.\nНаука дозволяла військовим легше перемагати ворогів, за це держави спонсорували науку.\nПо-друге, лише в Європі вільний від релігійних обмежень кредит у союзі із захищеною приватною власністю відкрили шлях до необмеженого збагачення.\nШвидко зростаючі капітали дозволяли інвестувати в інновації (як-от паровий двигун), а інновації збільшували прибутки капіталістів.\nЩе одним шляхом отримання доходів була колонізація світу, але ніде більше на планеті, крім Європи, приватні компанії (головне — Ост-Індські) не ставали більш успішними завойовниками, ніж держави.\nІмперії, побудовані на кредиті (Британія, Голландія), виявилися ефективнішими за старі аграрно-торговельні держави (Іспанія, Франція), тож Європа підкорила світ, а капіталізм — Європу.\nАле ринкові стосунки від початку мали і зворотній бік: убогість та безправність найманих працівників вдома, пограбування місцевих жителів і рабство у колоніях, не кажучи вже про геноциди в Африці, голод в Індії чи опіумну залежність в Китаї, організовані європейцями.\nНа сучасному етапі безпрецедентна комерціалізація винна у бездумному споживацтві мас та екологічних проблемах.\nНарешті, наука подарувала людству перетворення енергії.\nВід м'язів та спорадично зловленої сили вітру ми перейшли до викопного палива (вугілля, нафта), а пізніше — до атомних реакторів.\nЦе призвело до ривку продуктивності: заводське станкове, а потім взагалі конвеєрне виробництво, двигуни для автомобілів, потягів, пароплавів і авіації, хімічні матеріали і добрива, — все це складові Промислової революції, яка з ХІХ століття визначає обличчя світу.\nСписок головних відмінностей усіх попередніх часів від теперішньої доби, породжених Промисловою революцією, за Гарарі виглядає так:\nсинхронізація світового часу та календаря,\nзанепад патріархальної родини та традиційних громад,\nрозквіт середнього класу,\nГоловними трендами у соціальному житті останніх двохсот років автор називає перехід від колективізму до підтриманого державою індивідуалізму, а також заміну реальних громад на уявні (від націй до фанатів поп-зірок).\nОсобливої уваги заслуговує мирний характер нашого часу. Попри світові війни та геноциди, насильницькою смертю гинуть у 10-20 разів менше людей, ніж у Середньовіччі.\nВ’їзна брама до концтабору Аушвіц\nДо того ж війни забирають життів менше за злочини, а злочини — менше за самогубства.\nЗ 1945 року жодна держава не зникла з мапи остаточно.\nУ міжнародній політиці значно посилилася роль незалежної національної держави, впливи імперій поступово зійшли нанівець.\nЖиття стало багатшим та безпечнішим.\nПроте наприкінці книги Гарарі знову повертається до вихідної тези: економічний та навіть суспільний розвиток не конче означає зростання рівня щастя у людей.\n“Щастя насправді не залежить від об’єктивних умов багатства, здоров’я або навіть громади.\nСкоріше, воно залежить від кореляції між об’єктивними умовами життя та суб’єктивними очікуваннями.\nЯкщо ви хочете воза з парою бичків та отримуєте воза з парою бичків – ви задоволені.\nЯкщо ж ви хочете новий «Феррарі», а отримуєте лише вживаний «Фіат» – то почуваєтесь обділеним”.\nТак само автор аналізує сенс життя і приходить до висновку, що він є лише суб'єктивною ілюзією, а тому пізнання самого себе — головний шлях до віднайдення цього сенсу.\nНаостанок Гарарі провіщає продовження еволюції людства трьома шляхами:\nбіоінженерії на генетичному рівні,\nкіборгізації уже існуючих тіл механізмами або\nпереносу свідомості на неорганічні носії.\nЦе призведе до припинення нашого існування як Homo sapiens:\n“наступна стадія історії включатиме в себе не лише технологічні та організаційні перетворення, але й засадничі трансформації людської свідомості та особистості.\nПричому ці трансформації можуть бути настільки докорінними, що поставлять під велике питання сам термін «людської»”.\nУ післямові автор ще раз підкреслює, що ми пройшли величезний шлях, але досягли небагатьох речей, якими можна пишатися.\nЛюди перетворилися із тварин на істот із майже божественними силами, але “чи є у світі щось небезпечніше за незадоволених та безвідповідальних богів, які не знають, чого вони хочуть?”.


Кандидат у президенти США Дональд Трамп звинувачує представників законодавчої влади у тому, що мав можливість уникати сплати податків протягом багатьох років\nПро це він сказав під час другого туру передвиборних теледебатів, передає Depo.ua.\n"Були колосальні списання. І у донорів Клінтон. І у мене були. І це було дозволено. Вона дозволяла це, бо ці люди виділяли їй гроші. І я розумію податковий кодекс набагато краще, ніж будь хто із кандидатів у президенти. Всі друзі Гілларі Клінтон хочуть, щоб ці поправки залишились. Перш за все хочу сказати, я плачу колосальну кількість податків", - сказав Трамп.\nВін дорікнув, що своїй суперниці Гілларі Клінтон, що у неї була можливість вносити зміни до податкового кодексу, коли вона була у Сенаті США.\nУ відповідь на зауваження Трампа, Клінтон заявила, що не могла вносити зміни до податковому кодексу, бо "була сенатором при республіканському президенті" (при Джорджі Буші, з 2001 року).\nНагадаємо також, 1 жовтня газета New York Times опублікувала податкові дані Трампа за 1995 рік, в яких вказується, що він повідомив про збитки в 916 млн доларів. Видання зазначає з посиланням на аналіз експертів, що подібні збитки давали Трампу законні підстави не платити податок протягом 18 років. Коментуючи свою декларацію, Трамп сказав, що він просто вдало використовував побіли податкового законодавства.


Новини політики: у Білому домі назвали дату зустрічі Байдена та Зеленського\nУ Білому домі назвали дату зустрічі Байдена та Зеленського\nПрезидент США Джо Байден чекає главу Української держави Володимира Зеленського у Вашингтоні 30 серпня.\nПро це заявила прессекретар Білого дому Джен Псакі, інформують на сайті Білого дому.\nВізит підтвердить непохитну підтримку США суверенітету і територіальної цілісності України перед обличчям триваючої агресії Росії на Донбасі та у Криму, нашу тісну співпрацю в галузі енергетичної безпеки та нашу підтримку зусиль президента Зеленського у боротьбі з корупцією та реалізації програми реформ, заснованої на наших спільних демократичних цінностях”, – зазначено у повідомленні.\nБайден зустрінеться з Зеленським у серпні – помічник держсекретаря США\nЗеленський звернувся до Байдена й Меркель напередодні їхньої зустрічі у США.\nЗеленський озвучив питання для зустрічі з Байденом: деталі.\nБайден заявив про розбіжності з Путіним щодо питання України і холодну війну (відео)\nТеги: Байден Зеленський зустріч


08 Серпень 2017, 12:30\nКомунікаційна стратегія Порошенка – залягти на дно й набрати в рот води\nПо суті, у президента було дві глобальні альтернативи комунікації: або чітко заявити про свою позицію й упевнено стояти на ній, або відмежуватися від незручної ситуації. Перевагами першого варіанту була наявність адміністративного ресурсу й лояльність певних медіа. До того ж завжди можна спустити з ланцюга купу «ручних експертів», які переконливо обґрунтують указ президента..\nНе варто думати, що Порошенко – буриданів віслюк, який не може увалити рішення, що робити далі\nАле президент обрав другий шлях – відмовчуватися. Не варто думати, що Порошенко – буриданів віслюк, який не може увалити рішення, що робити далі. Він свідомо мовчить, тому що це стратегія, яка в цьому випадку має цілком раціональне підґрунтя – йти в лобове зіткнення з PR-монстром Саакашвілі досить ризиковано. Очевидно, логіка Порошенка зводиться до того, що будь-який скандал (і ситуація з Саакашвілі – не виняток) не триватиме вічно в інформаційному просторі, а тому можна зробити ставку на принцип «собаки гавкають, а караван йде» – обурення указом президента колись закінчиться, а сам указ буде в силі.\nБез публічного оголошення війни Саакашвілі Порошенко «злив» інформацію через нардепа Мосійчука, який на гачку у влади через відому хабарну справу. «Це правда… Саакашвілі позбавили українського громадянства», – написав Мосійчук. Цікаво, що того дня журналісти взагалі не могли отримати офіційний коментар будь-кого з адміністрації президента. Згодом, не підкидаючи зайвих дров у вогонь, руками депутата від БПП Володимира Ар’єва у мережу вкинули заяву Саакашвілі на отримання українського громадянства, в якій не вказані кримінальні справи. Сам же Порошенко й досі залишається у тіні.\nПри цьому деякі лідери думок і боти-тролі стали на захист рішення президента з тезами: «Саакашвілі – не конкурент Порошенку, адже за законом не може балотуватись у президенти, та й узагалі в нього низький рейтинг», «Саакашвілі вчинив невдячно – йому подарували громадянство, дали притулок і нагодували, а він почав хамити і критикувати владу в умовах війни», «від Саакашвілі не було ніякої користі в Одесі», «нехай Саакашвілі повертається в Грузію, де реформовані суди, чого боятися». Незалежно від того, чи правдиві ці тези, всі вони зміщують акценти суперечки з юридичної оцінки припинення громадянства на емоційну площину неоднозначного ставлення до особистості Саакашвілі.\nАле пролунав дуже бентежний дзвіночок для Порошенка – це слова міністра закордонних справ Литви Лінаса Лінкявічуса в інтерв’ю Балтійському агентству новин BNS: «Саакашвілі повинна бути надана можливість захистити свої права в прозорому судовому розгляді». І що може відповісти Порошенко на такі зауваження з боку європейських партнерів? Тут уже справа не в комунікаціях, а в реальних кроках до надання Саакашвілі його права на справедливий суд. \nСаакашвілі не став довго чекати офіційної заяви президента й у перші ж дні скандалу опублікував відеозвернення зі США. Якщо відкинути суть промови, то вийшов, відверто кажучи, аматорський за формою ролик – на фоні якогось плюща, читання з папірця, ще й ламаною українською мовою.\nА от поява Саакашвілі в ефірах CNN, France 24, BBC, Aljazeera й інших – це вже зовсім інша справа. Цим PR-кроком Саакашвілі вбив двох зайців: безкоштовно привернув буквально світову увагу до своєї персони й завдав удару по іміджу Порошенка на міжнародній арені. Можна лише уявити, як розсердила Порошенка критика української влади зі студій всесвітньо відомих телеканалів.\nСаакашвілі тролить Порошенка – фотографіями зі світовими лідерами, коментарем до ініціативи встановлення кримінальної відповідальності за незаконне проникнення на територію України, світлиною з Порошенком у формі прикордонника\nНа особистій сторінці у Фейсбуці Саакашвілі колекціонує висловлювання політиків і лідерів думок, які засуджують вчинок президента. Причому Саакашвілі навіть не погидував опублікувати реакцію російського опозиційного політика Олексія Навального. Також Саакашвілі зберігає почуття гумору в кризовій ситуації та тролить Порошенка – фотографіями зі світовими лідерами, коментарем до ініціативи встановлення кримінальної відповідальності за незаконне проникнення на територію України («ці д-ли готуються до мого приїзду»), світлиною з Порошенком у формі прикордонника («сьогодні значно подовжились черги на українсько-польському кордоні, бо розшукуюсь… я»).\n«Інформаційною бомбою» стало інтерв’ю Саакашвілі, яке розібрали на цитати ЗМІ. Тут, за словами Саакашвілі, і двогодинна зустріч із Порошенком на Мальті, під час якої президент погрожував йому і просив припинити «розгойдувати Україну», і те, як Порошенко пропонував відправити Саакашвілі послом у Нідерланди або до Південно-Східної Азії, і те, що Порошенко залишився «банальним торгашем», а його бізнес-партнери – Кононенко, Грановський і Гладковський – узагалі перебувають майже цілодобово в адміністрації президента.\nНа відміну від соцмереж та інтернет-видань, тема позбавлення громадянства не стала хітом на телебаченні\nЗагалом всі ключові інформаційні меседжі Саакашвілі можна звести до такого: «Саакашвілі повернеться в Україну», «президент вчинив підло й боягузливо», «це відповідь на заклик Саакашвілі створювати штаби спільних дій і мобілізувати людей на осінь», «маємо справу з «договорняком» двох олігархічних режимів – Порошенка й Іванішвілі», «кримінальні справи проти Саакашвілі в Грузії не визнає жодна країна в світі, зокрема, Україна», «про кримінальні справи президент знав до надання громадянства Саакашвілі», «зі Саакашвілі вчинили, як із радянськими дисидентами», «президент визнав Саакашвілі сильним суперником».\nПідсумовуючи, Порошенко повністю віддав ініціативу Саакашвілі в інформаційному протистоянні. Президент узагалі не відповідає на інформаційні удари, в той час як його репутація заплямовується. Зрештою, він наразився на негативну реакцію з цивілізованих країн.\nВідповідно, Саакашвілі поки однозначно виграє в інформаційному аспекті, адже в будь-якому випадку привернув значну увагу до себе. Але глобальна перемога в цьому протистоянні залежатиме від подальших політичних дій Порошенка й Саакашвілі, реакції міжнародних партнерів, рішень у юридичній площині й інших пазлів цієї історії.\nОлексій Мінаков, політичний оглядач


Карадазький державний заповідник знаходиться на сході півострова Крим, на кордоні широколистяних лісів і полиново-злакових степів Південного Криму. По ландшафту територія заповідника відрізняється від основної в цьому регіоні, Карадагська гірська група являє собою уламком гігантського вулканічного масиву, основна частина якого занурена нижче рівня моря.\nНа заході природна межа заповідника проходить по Отузькою долині, на півдні — вздовж однокилометрової заповідної акваторії Чорного моря, а на сході замикається Коктебельської бухтою, на березі якої розташоване мальовниче селище міського типу Планерське. По прямій лінії Карадазький заповідник знаходиться всього в 15 км від р. Феодосія або в 36 км за сучасною автостраді Феодосія — Судак. В адміністративному відношенні його територія підпорядкована р. Судак.\nПісля горбистих рівнин Керченського півострова, степових просторів і передгір’їв околиць Феодосії ландшафт Карадагской гірської системи особливо вражає здибленими голими скелями, обнажающимися складками гірських порід і кришталево чистим морем Коктебельської бухти, оттеняющим пейзаж Стародавнього вулканічного масиву.\nЯкщо рисою всього Гірського Криму є те, що його хребти тягнуться з заходу на схід, то в Карадагской гірської групи вони витягнуті з півночі на південь і відокремлені один від одного широкими долинами та балками. Самий східний хребет, що тягнеться вздовж моря від біостанції до Планерського, носить назву Берегової і з’єднується через Південний перевал з найвищою Святою горою. Ця гора має дві куполоподібні вершини, з яких більш низька називається Малий Карадаг. Гора Свята з’єднана через Північний перевал з вапняковим хребтом Сюрю-Кая, який тягнеться паралельно Берегового і відділяється від нього південніше Святої гори Тумановою балкою і Карадагським струмком, що впадає в Чорне море біля біостанції, а північніше Святої гори — Кокташской і Кордонної балках і, які відкриваються у бік Чорного моря біля Планерського.\nВже при першому знайомстві з заповідником захоплюють різноманітність і краса рельєфу хребтів і долин. Унікальні геологічні будови, багатий склад (понад 100) мінералів і порід, фантастичні форми вивітрювання невеликого за площею Карадагу завжди вражали його дослідників. Недарма вчені називають його геологічним музеєм під відкритим небом.\nНайбільше враження справляє надзвичайно мальовничий Береговий хребет, розділений на п’ять частин (Лобової, Карагач, масив Хоба-Тепе, Магнітний і Кок-Кая), утворених скам’янілими лавовими потоками, вулканічними попелами і бомбами, застиглими в тріщинах розплавленої магми.\nКлімат Карадагу багато в чому схожий з кліматичними умовами Південного берега Криму, але і має ряд своїх особливостей. Це обумовлено відносно невеликою висотою гір і їх меридіональної спрямованістю, що відкриває доступ північним вітрам. Істотний вплив на особливості клімату заповідника надають вітри. При цьому напрямок отоков повітря знаходиться в прямій залежності від рельєфу. Найбільш широка Карадазька долина розташована в строго меридіональному напрямку, тому переважають тут вітри — північні і південні.\nҐрунтовий покрив Карадагкого заповідника досить строкатий, що визначається різноманітністю орографічних і геологічних умов. Але всю мозаїку ґрунтового покриву можна звести до трьох основних типів: коричневим гірським, бурим гірським і чорноземним грунтам, що відрізняється малогумусностью і скелетностью.\nФлора Карадазького заповідника\nФлора заповідника характеризується великою різноманітністю. За останніми дослідженнями встановлено виростання на його території 1023 видів судинних рослин, які належать до 430 пологах і 92 родин, що становить відповідно 45% видів, 61,3% родів і 80% родин флори Криму в цілому. Це значно вище, ніж для рівнинних районів України. Флора Карадага в цілому вивчена достатньо повно, в останні роки виявлено ряд нових, раніше не наводилися видів. До них відносяться осока низька, помилково-покровница Маранти та ін.\nДля Карадазького заповідника характерно поєднання лісових, лісостепових і степових рослин. Провідними родинами (розташовані в порядку зменшення чисельності видів) є складноцвіті, злаки, бобові, хрестоцвіті, губоцвіті, розоцвіті, зонтичні, гвоздичні.\nФауна Карадагу, має свою специфічну особливість, а саме поєднання на обмеженій території видів степових, лісових та південнобережних. Це пояснюється тим, що Карадагской гірської групою закінчується гряда Кримських гір і сюди впритул підступають солончакові степу Феодосійського району. Ряд зоологів (А. М. Дияконів, І, Р, Підоплічко) вважає, що фауна району заповідника в основному лісова і наявність в ній степових видів — результат настання степу, що почався після вирубки лісів.\nРозглядаючи в цілому тваринам світ Карадагу, І. в. Пузанов відзначає наявність 27 видів ссавців, 76 — птахів, 3 — 7 видів амфібій і рептилій. Особливо різноманітний світ комах, що перевищує декілька тисяч видів — одних тільки метеликів тут налічується понад 1 тис, видів (повний облік ентомофауни Карадагу ще не проведено).\nЗ ссавців зникли тушканчик великий, слепушонок звичайний і ховрах сірий. Останнього вовка в районі Карадагу вбили в 1922 р. Значно змінився видовий склад рукокрилих, і катастрофічно знизилася їх чисельність. З рептилій давно не зустрічається жовтопуз (безнога ящірка), з амфібій — часничниця. У кількісному відношенні помітно зменшилася чисельність комах.\nЗ нових видів, широко розселилися нині на території заповідника, слід назвати: акклиматизированную в Криму білку-телекачку, сіру щура і дику свиню.\nЗначне збільшення складу орнітофауни заповідника пояснюється тим, що раніше пролітні і зимуючі види не враховувалися, оскільки вважалося, що Карадаг лежить осторонь від шляхів масових перельотів. Певну роль відіграло встановлення заповідного режиму в прибережній акваторії, де за останні роки на зимівлі відмічено більше 20 нових видів птахів.\nЗ плазунів в Карадазькому заповіднику поширена ящірка кримська. Ящірка скельна стала нечисленною, але з встановленням заповідного режиму все частіше зустрічається вздовж берегів моря. Вже звичайний зустрічається спорадично, а водяний став дуже рідкісним. Із змій найбільш часто зустрічається полоз жовточеревий.\nЗемноводні в заповіднику не мають необхідних умов для процвітання популяцій, і їх чисельність дуже невелика. Тільки жаба зелена тут звичайна, в значно меншій кількості зустрічається квакша звичайна і зовсім рідко жаба озерна.\nРізноманітні природні умови заповідника впливають на склад угруповань тварин. Окремі види не проявляють особливої вимогливості до навколишньої місцевості (рельєфу і рослинності) і зустрічаються повсюдно. До них відносяться зелена жаба, полоз жовточеревий, зяблик, лисиця, деякі кажани.\nВ густих дубових лісах Святої гори можна зустріти козулю, яка забігає сюди більш залісених навколишніх Кримських гір, особливо в період мисливського сезону. В останні роки зустрічається все більше диких свиней, які стали постійними мешканцями заповідника, утворивши кілька значних стад.\nПоблизу Карадагу нереститься 48 видів риб, з них 26 видів з плаваючою (пелагічної) ікрою і 22 види — донної. Крім того, тут виводять потомство 2 види живонароджених риб (катран і морський кіт), 1 вид морського коника і 6 видів морських голок, які виношують запліднену ікру у виводкових камерах.\nВиходячи з умов живлення і захисних властивостей середовища, риби розподіляються по різних місцях проживання.\nУ прибережній зоні, серед каменів і скель, густо порослих водоростями, живуть морські собачки, зеленушки, перепілка, риба-прилипала, морська миша, присоска, морська качка, морська ластівка, морський йорж, кам’яний окунь, бички. У заростях цистозеры та інших водоростей живуть морські голки, морські ковзани, морський карась, морські собачки, морські йоржі.\nНа піску і черепашнику тримаються морський дракон, морська корівка, морський язик, камбала-глосса, піщанка, барабулька, бички, морський кіт. На великих глибинах живуть камбала-калкан, мерлянка, морська лисиця.\nУточнений список донних тварин (зообентос) в районі Карадагу представлений 432 видами. Перше місце належить черв’якам — 232 виду. Потім слідують молюски — 104 виду. Ракоподібні представлені бокоплавами — 40 видів, ракушковыми раками — 25, десятиногими раками — 22, равноногими раками — 9 видів.\nВ районі заповідника часто зустрічаються звичайний дельфін, або білобочка, і лише зрідка можна побачити морську свиню (інакше — пыхтун, або азовський дельфін) і афаліну. Білобочка мешкає і в прибережній зоні, і у відкритих частинах моря. Харчується вона хамсою, шпротом і морськими голками. Афаліна та азовський дельфін живуть біля берегів, їжею їм служать хамса, донні безхребетні, різні донні риби — пікша, барабулька, камбала, бички та ін. Зустрічаються дельфіни невеликими зграями.\nКарадазький державний заповідник — неповторний у своєму роді комплексний музей суші і моря. Це єдиний на континенті Європи древневулканический гірський масив — пам’ятник середньоюрського часу. Тут багато рідкісних мінералів (понад 30 різновидів). До «Червоної книги України» занесено 29 видів рідкісних рослин і 18 видів тварин. Охорона і відновлення природних багатств Карадагу — найважливіше завдання заповідника.\nКарадазький державний заповідник Посилання на основну публікацію


Актуальне інтерв’ю. Який грип циркулює на Виноградівщині | Виноградів ТВ\nHome Актуальне інтерв'ю Актуальне інтерв’ю. Який грип циркулює на Виноградівщині\nАктуальне інтерв’ю. Який грип циркулює на Виноградівщині\n10 місяців ago by Ісаєв Володимир Прокоментуй!\nTags: актуальне інтерв'ю, люди, Новини


Увімкнення й вимкнення оповіщень системи безпеки про посилання на підозрілі веб-сайти і файли - Підтримка Office\nУвімкнення й вимкнення оповіщень системи безпеки про посилання на підозрілі веб-сайти і файли\nVisio Professional 2013 Visio 2013 Visio 2010 Visio Standard 2010 Visio 2007 Visio Standard 2007 OneNote 2013 OneNote 2010 InfoPath 2013 Excel 2013 Word 2013 Outlook 2013 PowerPoint 2013 Publisher 2013 Excel 2010 Word 2010 Outlook 2010 PowerPoint 2010 Access 2010 Publisher 2010 Project 2010 InfoPath 2010 Excel 2007 Word 2007 Outlook 2007 PowerPoint 2007 Publisher 2007 Access 2007 OneNote 2007 InfoPath Edit Mode 2007 Колекція кліпів 2007 Колекція кліпів 2010 Колекція кліпів 2013 Excel Starter 2010 InfoPath 2007 Office 2007 Office 2010 Project Professional 2013 Project Standard 2010 Project Standard 2013 Word Starter 2010 Більше... Менше\nУ цій статті описується ризики, пов'язані з документ, що ви працюєте, містить посилання на підозрілі веб-сайти або під час спроби відкрити файл з підозрілих веб-сайту. Microsoft Office допомагає захистити комп’ютер від цих ризиків за допомогою параметрів у Центрі безпеки та конфіденційності. У системі Office 2013 2010 і 2007, можна змінити наведені нижче параметри. Можливість змінювати ці параметри доступна не у пізніших версій системи Microsoft Office.\nOffice 2013 або 2010 Office 2007\nУвімкнення й вимкнення оповіщень системи безпеки про посилання на підозрілі веб-сайти\nВ системі Office виявлення підозрілих посилань на веб-сайти ввімкнено за промовчанням. Виявлення можна вимкнути, і, в такому разі, оповіщення системи безпеки не з’являтимуться. Але робити це не рекомендовано.\nВиберіть пункт Параметри захисту конфіденційної інформації.\nУ розділі Параметри захисту конфіденційної інформації встановіть або зніміть прапорець Перевіряти документи Microsoft Office, отримані з підозрілих веб-сайтів, або які містять посилання на такі веб-сайти.\nНаведене нижче зображення – приклад області Параметри захисту конфіденційної інформації Центру безпеки та конфіденційності.\nЯк дізнатися, що посилання на веб-сайт підозріле?\nДізнатися, що посилання на веб-сайт підозріле, важко. Проте функції системи безпеки в Office можуть попередити проблеми, викликані переходом за посиланням на веб-сайт, що має зловмисні наміри.\nНаведене нижче зображення – приклад попередження програми Outlook у разі переходу за підозрілим посиланням.\nОмографи, або фальшиві веб-сайти\nПараметри Центру безпеки та конфіденційності можуть допомогти захистити вас від зловмисних намірів, наприклад омографів, тобто веб-адрес, що використовують літери з різних мов. Веб-адреса виглядає легітимною, але може відкрити сайт зі зловмисними намірами.\nНаприклад, наведена веб-адреса виглядає легітимною, але користувачу не видно, що літера i в адресі microsoft.com – кириличний символ з українського алфавіту: www.microsoft.com.\nЯк реагувати на оповіщення\nОповіщення відображається в разі вибору посилання на веб-сайт, що використовує потенційно підроблене ім’я домену. Можна вирішити відвідати цей сайт або натиснути кнопку Ні у вікні оповіщення (рекомендовано).\nДокладніші відомості про заходи безпеки та шахрайство в Інтернеті\nДокладніше про шахрайство в Інтернеті можна дізнатися в розділі Захист від фішинг-махінацій та інших форм шахрайства в Інтернеті.\nЗведіть ризик кібер-хуліганства до мінімуму, допоможіть дітям безпечніше користуватися сайтами соціальних мереж і Використовуйте елементи керування батьківським у продуктах Microsoft, щоб покращити безпеку своєї сім'ї в Інтернеті: Microsoft безпеки в Інтернеті.\nВимкнення оповіщень системи безпеки для веб-сайту\nЯкщо вам відомо, що певний веб-сайт надійний, можна вимкнути відображення оповіщень, додавши цей сайт до зони надійних сайтів у браузері Internet Explorer. До надійних сайтів може належати інтрамережа вашої установи або сайти, про які ви довідалися з надійних джерел.\nУ браузері Internet Explorer у меню Знаряддя виберіть пункт Властивості браузера.\nНа вкладці Безпека виберіть елемент Надійні сайти та натисніть кнопку Сайти.\nУ полі Додати веб-сайт до зони введіть або виберіть адресу веб-сайту та натисніть кнопку Додати.\nПримітка.: Якщо потрібно, щоб у браузері Internet Explorer виконувалася перевірка надійності сервера для кожного веб-сайту в цій зоні перед підключенням, установіть прапорець Потрібна перевірка сервера (https:) для всіх сайтів у цій зоні.\nПримітка.: За промовчанням зоні надійних веб-сайтів не призначено жодний веб-сайт, і для цієї зони встановлено низький рівень безпеки.\nЩо таке до Омографи?\nОмографи – це слова з однаковим написанням, але з різними значеннями. На комп'ютерах на Омографи – це веб-адресу, яка виглядає як знайомі веб-адресу, але насправді змінена. Це відбувається, коли ім’я домену було створено за допомогою алфавіту символи з різних мов, не лише англійською мовою. Наприклад, наведена веб-адреса виглядає легітимною, але користувачу не видно, є символ "i" кириличний символ з українського алфавіту.\nПідробляють імена доменів банками та інших компаній щоб споживачі враження, що вони відвідують знайомий веб-сайт. Спеціальне програмне забезпечення, необхідні для виявлення такі фальшиві доменних імен у веб-адрес. Перегляд наступного розділу, щоб дізнатися більше про те, як Office 2007 допомагає захистити комп'ютер від посилань, які намагаються вести на підозрілі веб-сайти.\nЯк Центр безпеки та конфіденційності може допомогти захиститися від омографів?\nЗа промовчанням Office 2007 відображаються оповіщення системи безпеки в таких випадках:\nВідкрийте документ і посилання на веб-сайт з адреса якого потенційно містить підроблене доменне ім'я.\nВідкриття файлу з веб-сайту з адреса якого потенційно містить підроблене доменне ім'я.\nНижче наведено оповіщення, яке відображається, якщо клацнути посилання на веб-сайт, який використовує домен потенційно містить підроблене ім'я.\nПотім можна вибрати, щоб продовжити, відвідайте веб-сайт. У цьому випадку ми рекомендуємо, натисніть кнопку ні. Якщо ви не хочете отримувати ці сповіщення, можна вимкнути їх. Додаткові відомості можна знайти у двох наступних розділах.\nУвімкнення й вимкнення оповіщень системи безпеки про посилання на підозрілі веб-сайти та файли з таких сайтів\nВиявлення потенційно містить підроблене доменів увімкнуто за промовчанням. Можна вимкнути виявлення, і ви не отримаєте оповіщення системи безпеки, але не радимо цього. Виконайте відповідні дії в таких програмах Microsoft Office 2007:\nВиберіть пункт Центр безпеки та конфіденційності, натисніть кнопку Настройки центру безпеки та конфіденційностіта натисніть кнопку Параметри захисту конфіденційної інформації.\nЗніміть прапорець поруч із документів Office, перевірте його з або посилання на підозрілі веб-сайти .\nУ меню Довідка виберіть пункт Параметри клієнт Відгуки.\nУ розділі Декларації про конфіденційність веб-посиланнязніміть прапорець документи Office, перевірте його з або посилання на підозрілі веб-сайти .\nВимкнення оповіщень системи безпеки для веб-сайту, позначаючи його як надійних сайтів\nЯкщо ви вважаєте, що певний веб-сайт є надійним, можна вимкнути оповіщення, за допомогою додавання веб-сайт до зони надійних сайтів у браузері Windows Internet Explorer. Зони надійних сайтів містить веб-сайтів, які ви вважаєте безпечний, наприклад сайти, розташовані в інтрамережі організації або сайти, які ви дізналися про зі встановленим джерела, у яких є довіри. Під час додавання на веб-сайт до зони надійних сайтів, указує, що ви думаєте файли, завантажені або відкриті з цього веб-сайту не пошкодити ваш комп'ютер або дані. За промовчанням немає веб-сайтів, призначені до зони надійних сайтів, і встановлено низький рівень безпеки для зони надійних сайтів.\nПризначення веб-сайт до зони надійних сайтів\nУ браузері Internet Explorer версій 5 6 та 7, у меню Знаряддя виберіть пункт Властивості браузера.\nУ діалоговому вікні Додати веб-сайт до зони введіть або виберіть адресу веб-сайту і натисніть кнопку Додати.\nЯкщо потрібно, переконайтеся, що сервер для кожного веб-сайту в цій зоні захищеного, перш ніж підключатися до будь-якого веб-сайтів у цій зоні, виберіть на браузера Internet Explorer потрібна перевірка серверів (https:) для всіх сайтів у цій зоні прапорець.


У Мінську приземлився борт ФСБ Росії - ЗМІ - Korrespondent.net\nУ Мінську приземлився борт ФСБ Росії - ЗМІ\nКорреспондент.net, 19 серпня 2020, 02:59\nРосійський літак Ту-214ПУ\nЦе літак спецзв'язку, призначений для польоту навколо певних точок під час виїзних візитів перших осіб РФ, вважають журналісти.\nУ столиці Білорусі ввечері у вівторок, 18 серпня, приземлився Ту-214ПУ - літак ФСБ Росії. Про це повідомив Телеграм-канал Nexta Live й опублікував маршрут борту.\n"Кілька хвилин тому в Мінську приземлився Ту-214ПУ (серійний номер 523, реєстраційний номер RA-64523), що належить ФСБ РФ. Імовірно, це літак спецзв'язку, призначений для польоту навколо певних точок під час виїзних візитів перших осіб РФ", - йдеться в повідомленні.\nЯк повідомлялося, президент РФ Володимир Путін обговорив ситуацію в республіці із трьома європейськими політиками за день - із главою Євроради Шарлем Мішелем, канцлером Німеччини Ангелою Меркель і президентом Франції Еммануелем Макроном.\nПісля цього про результати бесід він розповів президенту Білорусі Олександрові Лукашенку.\nТЕГИ: Россия, Беларусь, самолет, фото, ФСБ\nАзербайджан розпочав військовий наступ на Вірменію5717\nВійська Вірменії рухаються до кордону з Азербайджаном4129\nКім Чен Ин вибачився перед Південною Кореєю за вбивство чиновника3330\nВірменія оголосила загальну мобілізацію2959


До України прибула місія МВФ – Гончарук - Гроші - TCH.ua\nДо України прибула місія Міжнародного валютного фонду – Гончарук\nГроші 11 вересня 15:31\nВона планує працювати до 24 вересня.\nУ середу, 11 вересня, до України приїхала місія Міжнародного валютного фонду, яка пропрацює тут два тижні.\nПро це на брифінгу повідомив прем’єр-міністр країни Олексій Гончарук, передає "Інтерфакс".\n"У нас сьогодні до України прибула місія МВФ, з якою мої колеги почали переговори. Я думаю, наступного тижня ми вийдемо з розгорнутим меседжем про це", - зазначив він.\nВодночас, прем’єр наголосив, що поки зарано говорити про якісь результати. Він підкреслив, що місія МВФ пропрацює в Україні до 24 вересня.\nНагадаємо, раніше у Нацбанку України заявили про необхідність нової програми кредитування з МВФ. У НБУ також назвали червону лінію для МВФ, після якої може зупинитися кредитування України. Міністр фінансів Оксана Маркарова зазначила, що нова кредитна угода може бути розрахована на три роки.


Як вибрати якісні навушники? - портал новин LB.ua\nГоловна — Суспільство — Життя — 29 листопада 2016, 17:32\nНавушники — дуже зручний пристрій, який можна використовувати в різних ситуаціях. Наприклад, вони корисні при звукозапису і зведенні музики, при роботі в музичній і радіостудіях, при прослуховуванні музики й аудіокниг на mp3-плеєрі, під час відеоігор, при перегляді фільмів на ПК або планшеті, в якості гарнітури — під час розмов по скайпу або при використанні звичайного мобільного зв'язку.\nПри цьому потрібно розуміти призначення навушників, щоб підібрати найбільш підходящий для конкретних цілей варіант. Наприклад, ді-джею необхідні студійні навушники для того, щоб відчувати всю повноту звуку. Для людей, які люблять бігати вранці, більше підійдуть навушники, які міцно тримаються на голові. Під час відеоігор, коли необхідний повноцінний ефект, найкращим вибором будуть повнорозмірні навушники відкритого типу.\nЯкими бувають навушники і де їх купити?\nВсі пристрої даного типу можна розділити на вкладиші, вставні, накладні і моніторні. Вкладиші, які також часто називають крапельками, — досить поширений вид недорогих навушників, але вони погано відтворюють баси і часто випадають з вушних раковин. Вакуумні «затички», як їх називають, набагато кращі за свої аналоги-вкладиші. Вони краще відтворюють всі частоти звуку, до того ж добре ізолюють звук від зовнішніх шумів. Але при тривалому використанні вони напружують слух, оскільки вставляються у вушний прохід. Накладні ж навушники кріпляться на вушну раковину і здатні відтворювати більш якісне звучання завдяки збільшеній мембрані. Вони найкраще підходять людям, які використовують планшети або персональні комп'ютери, оскільки в даних пристроях присутні звукові карти підвищеної потужності. Моніторні ж навушники — це зовсім інший рівень звучання. Вони повністю охоплюють вуха. Існують як закриті, так і відкриті навушники. Закриті мають відмінну звукоізоляцію, відкриті також мають хорошу якість звуку, але не створюють тиску на вуха. Єдиним їх недоліком можна вважати великий розмір.\nВибравши потрібний варіант, користувач повинен визначитися з місцем, де найкраще його придбати. Звичайно, навушники купити можна і в переході, але в таких місцях найчастіше торгують неякісними підробками. Найкращий варіант для підбору і покупки головних моніторів — це різноманітні інтернет-магазини. Заходячи на сайти таких магазинів, можна в деталях порівнювати характеристики пристроїв і зрозуміти, що потрібно в конкретному випадку.


Вміння бачити | Журнал Пробудження\nРоків п’ять тому я був присутній при такій сцені: поранений дельфін плив до берега, щоб попросити допомоги у людей. Група молоді (важко повірити!) побила його камінням. Але дельфін знову повернувся до людей, і тоді один юнак, майже підліток, кинувся в крижану воду (це був березень в Гурзуфі) і виніс пораненого дельфіна на руках. Краса хлопчика і дельфіна мене вразила. Я став поспішно робити начерки, але нічого не вийшло — група вислизала від мене, розвалювалася, позбавлена обсягу і гармонії. Виявлялося, що я, художник з десятирічним стажем, власне кажучи, не вмів малювати. І я вирішив вчитися.\nМені було ясно, чому я повинен вчитися: зображати людину в русі. Адже рух — саме життя. Я зрозумів: мені завжди хотілося писати людей енергійного темпераменту, ритму життя, руху. Але мене сковував поганий, мертвий, статичний малюнок. І ось, через десять років після закінчення навчання, я раптом зрозумів чітку необхідність повернутися до основі основ будь-якого жанру в моєму мистецтві — до малюнка.\nЯ придбав розкладний стільчик і вийшов на пляж, у вируючий вир тіл — маленьких, великих, тендітних, струнких, дорослих і дитячих. Всі щось гарячково роблять, поспішають, влаштовуються на кам’янистому березі. Особливо збуджена дітвора. Цей маленький народ кричить, кричить, кричить, бігає, бігає, стрибає самим немислимим чином, обливає тебе водою. Очі мої розбіглися. Хіба можна малювати в такій обстановці? Всі бігають, носяться, все — в русі. Як же їх побачити?!\nІнша справа — інститутська аудиторія. Всі малюють застиглу натуру, модель неквапливо і зосереджено, незадоволено морщачись, коли натура посміє поворухнутися.\n— Треба сказати професору, щоб змінили модель…\nОсь це життя! Шістдесят годин малювання нерухомої натури. Слова Делакруа про те, що художник повинен встигнути намалювати людину, що випала з вікна четвертого поверху, за той час, за який та долітає до землі, здається належать іншому світу. Метафора! Просто художник повинен швидко малювати. А натурник стоїть і стоїть — день у день. Довгих шістдесят годин.\n«Чи не піти з пляжу?» — ця думка постійно приходила мені в голову. Адже тут дійсно «божевільний дім», а не умови для роботи. І тільки впертість змусила мене сидіти на одному місці день у день, з шостої години ранку до темряви, коли фігури перетворювалися на силуети, ледь помітні на тлі місячної доріжки.\nГрецькі скульптори ходили працювати в гімнасії. Середньовічний художник ніде і ніколи не бачив оголеного тіла. Сучасному художнику – нечуване поле діяльності: спостерігай, малюй свою натуру де хочеш – в офісі, в полі, на біговій доріжці або ось тут, на пляжі. Молода жінка стрибає через хвилі еластично та пружно, як натягнутий лук, згинаючи своє сильне тіло, а поруч з нею карапуз, розчепіривши руки, як жабеня, захлинається від блиску хвиль і щастя, від гри з морем і мамою. Мене вражає: які вони різні!..\nІ поступово я розумію: в тілі жінки, дитини, чоловіка, старого все побудовано за єдиним законом краси, рівноміцності та подібності. Якимось чином кисть руки схожа на обличчя людини, навіть конструкція пальця має дивовижну подобу з конструкцією всієї фігури. У певному сенсі можна сказати, що палець на нозі — теж «портрет» людини… Безліч переплетених в людському тілі закономірностей ми сприймаємо інтуїтивно, але безпомилково і точно. Неправильно намальована кисть руки або стопа вже не є частиною зображеної фігури, вони порушують загальну, властиву всім членам людини закономірність, і глядач відчуває дисонанс.\nТе ж відноситься і до рухів, саме тіло, руки і ноги кожної людини в кожному віці можуть виконувати тільки їм притаманні рухи. Особливо цікаво рухаються діти. У дорослих виробилися стереотипи поз, вони користуються як би обмеженою палітрою вже відібраних рухів. У зростаючої, мінливої дитини цих стереотипів ще немає. Дитина сідає, зупиняється, кидається на пісок як попало. По рухах дитини легко «прочитати», що вона думає, навіть тоді, коли вона ще не встигла подумати: немов тіло її раніше свідомості приймає рішення і рухається так, як потрібно, граючи, обороняючись від чогось, наступаючи або відступаючи. На пляжі я зрозумів: марно думають, що думка людини «віддруковується» тільки на її обличчі. Вона “відбивається” в русі її тіла. І рухи говорять іноді відвертіше, ніж міміка обличчя.\nПерший час я малював деталі: плечовий пояс з руками, голову з шиєю, зігнуту ногу, поворот торса. Пізніше я зрозумів: я просто не сприймав людину цілком. Так само колись за шістдесят навчальних годин я по частинах складав «модель», приганяючи один до одного, пов’язуючи ці частини. Тепер ці частини, розрізнені, лягали на мої листи. Вони були пластичні і по-своєму прекрасні.\nІ лише багато пізніше я змусив себе побачити людину під час стрімкого руху цілком. Але людина ця у мене на аркуші перетворилася в схему. І тільки роки через три постійного малювання я, йдучи з пляжу, відносив в пам’яті шматок простору з вписаною в нього пластичною фігурою. Ця фігура застигала в моїй пам’яті повністю, як муха в смолі, що перетворюється в бурштин.\nЯ навчився не малювати, малювати я вмів і раніше,— я навчився бачити. За моїми малюнками можна було простежити, як у мене вироблялося око художника з надзвичайно широким діапазоном інформації, що сприймається одночасно. Адже художник бачить відразу, і рух, і обсяг, і колір, і пластику, і тіні, тони і півтони, і характер, і пропорції людської фігури, і до того ж композицію листа, на який він намагається перенести в кількох летючих лініях цей складний набір вирішуваних ним завдань. А фігура рухається, живе, щомиті змінюється, щоразу даючи художнику можливість для створення прекрасної замальовки, картини, статуї.\nА потім стався випадок, який вразив мене, як грім серед ясного неба. Я малював на маленькому пляжі заводського будинку відпочинку. До цього часу я малював вже швидко. Мабуть, я зміг би тепер виконати вимогу Делакруа. Ця вимога вже не здавалася мені метафорою. Швидкість мого бачення зросла настільки, що, коли нирець стрибав у воду з низького помосту, я встигав не тільки замалювати його в повітрі, я вичікував моменту, коли той прийме в польоті особливо гарну позу. Прості стрибки мене вже не задовольняли, я просив нирців робити сальто, крутитися в повітрі штопором. Ракурси мене не лякали.\nМені дуже сподобалися три хлопця – такі собі м’язисті красені. Вони підійшли до помосту і стали стрибати. На частку секунди вони утворили в повітрі красиву дугу: один вже торкався води, Інший завис в повітрі, третій ледь відірвався від дощатого настилу. Вони стрибнули раз, інший, третій. Я нічого не намалював. Я розгубився: один був краще іншого.\nХлопці повалилися на пісок. І я, дивлячись на порожній лист, зрозумів свою помилку: я перескакував поглядом з фігури на фігуру «читав» їх поодинці.\n— Підемо стрибнемо ще! — сказав чорнявий.\nЯ дивився одночасно в різні боки. Я свідомо порушив фокус чіткості і трохи нечітко, розмито побачив великий шматок простору і завислі в повітрі три фігури. І відразу ж їх замалював.\nНапружений, як гонча на стійці, з олівцем в руці я чекав наступного моменту.\nІ знову всі троє відбилися на моєму зоровому полі, як ієрогліф. Другий раз намалював їх – легше! Третій — ще легше.\nНаступний день я керував своїми очима, як біноклем, змушуючи себе бачити то як і раніше чітко, локально, то з великим оглядом, розмито. Я навчився дивитися з широким охопленням на одну фігуру, бачачи її злегка затуманено, але зате з надзвичайною легкістю сприймаючи всю цілком. І що саме незбагненне, виявилося, що так мені дивитися легше. Безліч думок пронеслося в моєму мозку. Я раптом зрозумів найвідоміші, тисячі разів повторювані педагогами слова Павла Петровича Чистякова: «Малюєш вухо — дивись на п’ятку».\nЯ згадав раптом, як один розвідник страшною напругою волі запам’ятав довгий секретний список, подивившись на нього кілька митей: список немов відбився в його мозку. Мені розповідали, що Луначарський за півгодини прочитував товстий роман, бачачи одночасно не букву, а цілу сторінку. Бальзак читав абзац цілком. Це завжди здавалося мені неможливим. І раптом, випадково, дивлячись на трьох стрибаючих у воду трактористів, я зрозумів, як це робиться, і сам зміг зробити так.\nЯ пам’ятаю, як в Інституті нам без кінця твердили: «намагайтеся бачити спільне». Але ми не бачили спільного. Тепер я зрозумів: все життя я неправильно бачив. Я не вмів керувати процесом свого зорового сприйняття.\nІ раптом мені прийшла в голову розгадка чудової точності малюнків печерних художників. Як і всі митці, я захоплювався простотою, цілісністю і монументальністю зображень тварин на стінах печер Альтаміри і Ласко. А справа була в тому, що ця точність зображення пов’язана з характером зорового сприйняття первісної людини. Мисливець і сам здобич хижаків, він завжди — завжди! — змушений був тримати в полі зору величезний простір, мати широкий огляд.\nТільки в тому випадку, якщо в поле зору його потрапляла дичину або, навпаки, хижак, чиєю здобиччю він міг стати сам, він налаштовував око на детальне спостереження, на точність пострілу або удару списом. І відразу ж знову змушений був побачити все навколо себе – якомога ширше. Від цього характеру бачення залежала його мисливська вдача і саме життя. І цей же характер бачення, природно, робив його художником. Я читав, що бушмени, наприклад, всі до одного відмінно малюють…\nРобочий процес змінив зір людини: людина подовгу навчилася утримувати зоровий промінь на найдрібнішій деталі. А людина цивілізована, що народилася в тісному приміщенні, яка провела життя над ремісничою роботою або над книгою, зовсім втратила здатність широкого панорамного бачення. І багато художників, залишаючись в полоні цього бачення, не вміючи сприйняти натуру в цілому, як з цеглинок, стали її збирати з деталей.\nЯ поставив перед собою чергову технічну задачу – побачити три стрибаючі фігури разом – і, вирішивши її, немов потрапив в інший вимір. Більш просторий і прекрасний, ніж той, в якому я досі жив…


Стівен Лоуренс Лаурі - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Художники\nСтівен Лоуренс Лаурі\nДень народження: 01.11.1887 року\nМісце народження: Стретфорде, графство Ланкашир, Великобританія\nУ 1915 році Лаурі вступив в Королівський технічний коледж Солфорд (Salford Royal Technical College), сьогодні відомий як Університет Солфорда (University of Salford), де він продовжував навчання до 1925 року. Саме тут він і здобув свій інтерес до створення індустріальних пейзажів, так, саме в той період Лаурі приступив до формування свого унікального художнього стилю.\nСтівен Лоуренс Лаурі (Laurence Stephen Lowry) народився в 1887 році в англійському Стретфорде, графство Ланкашир (Stretford, Lancashire, England). Відомо, що пологи далися його матінці, яку звали Елізабет (Elizabeth), дуже нелегко, і після народження вона навіть не захотіла глянути на сина, що приніс їй страждання. Відомо й те, що Елізабет пізніше завжди заздрила своїй сестрі, у якої було три ‘чудових дівчинки’, в той час як у неї був один ‘незграбний син’. Батько Лоуренса, Роберт (Robert), працював клерком в ‘Jacob Earnshaw and Son Property Company’, він був людиною надзвичайно замкнутим, і пізніше Лаурі навіть порівняв його з ‘холодної рибою’.\nТак, після народження сина здоров’я Елізабет почало давати збої, це призвело до її постійної дратівливості, вона нещадно командувала й чоловіком і сином, спритно використовуючи своє нездоров’я в якості важеля тиску.\nПізніше в одному з інтерв’ю Лаурі визначив своє дитинство як ‘нещасне’, заявивши, що його дорослішання проходило у вельми ‘репресивної сімейній атмосфері’.\nУ школі він виявив вельми непогані здібності до навчання, а також обзавівся кількома друзями. З дитинства схильний до малювання, після школи Лаурі почав брати приватні уроки живопису, а в 1905 році він розпочав навчання в Манчестерському мун\nиципальном коледжі мистецтв (Manchester Municipal College of Art), де навчався в класі французького художника-імпресіоніста П’єра Адольфа Валетта (Pierre Adolphe Valette), який дуже високо оцінив талант молодого Лаурі.\nБатько Лоуренса помер в 1932 році, залишивши сім’ї борги. Матінка з-за постійних неврозів і депресії виявилася прикутою до ліжка, і йому довелося взяти на себе турботу про неї. Так, працюючи клерком вдень і піклуючись про хворої матері ввечері, Лаурі і проводив своє життя, знаходячи для своїх картин час ночами, коли мати його засинала. До речі, простим клерком він пропрацював близько 40 років, і лише коли Лаурі вже переступив 50-річний життєвий рубіж, до нього прийшла популярність і навіть слава.\nПримітно, що живучи і працюючи в досить замкнутому власному маленькому світі, Лаурі виявився абсолютно не піддається ніяким модним на той момент художнім стилями і напрямами, в той же самий час виробивши за довгі роки відокремленого малювання власний унікальний стиль.\nПерша виставка відбулася його, коли художнику було вже 52 роки, зате успіх цього заходу був настільки великим, що сам художник, здавалося, не був готовий до нього. До речі, друзі описували Лаурі як людину замкнену, і в той же час любителя веселих жартів та історій. Окремо зазначалося, що іноді він цілком віддавався своїй фантазії, так, розповідаючи, наприклад, цікаву історію або анекдот, він міг зовсім забути про правдивість фактів, концентруючись на прикрашанні смішних моментів.\nЩо стосується творчості Лаурі, то до того моменту, коли він раптово став популярним, він виявився, мабуть, єдиним британським художником, що працюють у жанрі індустріального пейзажу.\nСьогодні Стівен Лоуренс Лаурі вважається одним з найбільш знаменитих британських художників, а його пейзажі індустріального півночі просто не мають собі рівних. ‘Фішкою’ Лаурі стали ‘люди-сірники’, присутні майже на всіх полотнах художника. Так, його картини зображують вельми нехитрі, на перший погляд, картинки – поспішають після роботи додому людей; людей, які чекають поїзда на станції; просто відпочиваючих людей. Але ці начебто наївні малюнки оказалисьполны прихованої сили і енергії.\nОднією з найвідоміших робіт Лаурі стала картина «Повернення з фабрики’, є дуже відомі також його полотна ‘Крикетний матч’, ‘Oldfield Road Dwellings, Salford’, ‘Huddersfield i’, ‘A Country Road’, ‘Playground Scene’ і багато інших.\nСьогодні більшість його картин можна побачити в музеї міста Солфорда. Ціни на картини художника на сучасних аукціонах перевищують часом шестизначні визначення. В цілому ціни на його картини досить серйозно зросли після смерті художника.\nПомер Стівен Лоуренс Лаурі 23 лютого 1976 року, у віці 88 років. Причиною його смерті стала пневмонія, сталося це в лікарні міста Глоссопа (Woods Hospital in Glossop). Ще при житті, здобувши славу, Лаурі удостоївся багатьох почестей в честь визнання його таланту – він став володарем почесних ступенів університетів Манчестера (Manchester), Солфорда і Ліверпуль (Liverpool). Відомо, що, залишаючись людиною скромною, Лаурі відхилив кілька вельми і вельми престижних нагород, серед яких були і Орден Британської Імперії (Order of the British Empire), і лицарське звання. Взагалі, він навіть виявився своєрідним рекордсменом за кількістю відхилених нагород.\nСтатуя художника була встановлена в 2005-му в місті Моттрам (Mottram).


У селі Барвінок, що біля Ужгорода, зупинили авто. У поліції розповіли, що знайшли в машині – Новини криміналу | PMG.ua\nКримінал 29 жовтня 2020 року, 13:19 27554 ФОТО\nВчора ввечері, 28 жовтня, поліцейські отримали повідомлення від працівників Управління патрульної поліції про те, що в селі Барвінок вони зупинили автомобіль, водій якого має при собі наркотичні речовини.\nПід час поверхневого огляду автомобіля та сумки ужгородця працівники поліції виявили пакети з речовиною кристалічного походження, схожою на наркотичну. Також серед речей чоловіка був горіх, в середині якого теж виявилася кристалічна наркотична речовина. Крім цього, у багажному відсіку авто поліцейські виявили спортивну биту.\nВилучені речовини вилучили та відправили на експертизу. Автомобіль «Land Rover Freelender» затримали на спецмайданчик Ужгородського відділення поліції. У діях 35-річного ужгородця вбачаються ознаки злочину, передбаченого статтею 309 Кримінального кодексу України (Зберігання наркотичних речовин). Під час досудового розслідування працівники поліції з’ясують походження наркотичних речовин та мету їх зберігання.\nНагадаємо, у поліції розповіли, що вночі коїлось біля села Іванівці.


Віталій Кличко: Київрада звернулася до уряду та МОЗ щодо використання відомчих лікарень для прийому та лікування хворих на коронавірус | КИЇВСЬКА МІСЬКА РАДА\nГоловна » Новини » Віталій Кличко: Київрада звернулася до уряду та МОЗ щодо використання відомчих лікарень для прийому та лікування хворих на коронавірус\n«Вже кілька днів Україна посідає перше місце в Європі та 7-е місце у світі за кількістю інфікованих на коронавірус. Тільки за минулу добу в Києві майже 1,9 тисяч інфікованих. Ситуація у столиці – дуже складна. Особливо із наявністю вільних ліжок. Адже заповненість ліжок на сьогодні в столичних лікарнях, які приймають хворих, – понад 77 відсотків. Більшість медзакладів, що приймають хворих на коронавірус, – заповнені. В окремих комунальних закладах завантаженість вже понад 100 відсотків від потужності, – зауважив мер Києва Віталій Кличко. – Тому сьогодні на засідання Київради ми винесли питання про звернення до уряду та Міністерства охорони здоров'я щодо використання медичної бази відомчих лікарень, розташованих у столиці, для лікування хворих на коронавірус киян. Бо я неодноразово звертався, закликав, пояснював урядовцям критичність цього питання. Але киян ігнорують і нехтують інтересами мешканців столиці. Я вважаю таку позицію Кабміну, МОЗ неприйнятною в умовах такої складної ситуації із захворюваністю в Києві і в Україні загалом. Адже сьогодні вага кожного ліжка – це людське життя!» – підкреслив Віталій Кличко.\nНаразі, усього в місті є 6 550 ліжок для лікування хворих на коронавірус. Із них 6 200 ліжок Київ підготував самотужки. Загалом у стаціонарах медзакладів столиці сьогодні лікуються понад 5 тисяч осіб – 4,6 тисяч хворих на коронавірус, а також майже 400 осіб з підозрою на коронавірус. Більше 3 тисяч пацієнтів – у важкому стані. Кисневу підтримку отримують понад 3,8 тисяч людей. Під апаратами ШВЛ – 77 хворих.


На Дніпропетровщині розкрили схему оформлення фіктивних шлюбів для мігрантів – fixnews.net\nНа Дніпропетровщині правоохоронці ліквідували канал незаконної легалізації іноземців в Україні. Двоє іноземців та двоє українців організували схему фіктивних шлюбів.\nОрганізатори банди допомагали громадянам Сирії, Єгипту, Іраку та Туреччини отримати довгострокові візи та право проживання в Україні.\nПоліція встановила, що іноземці знаходили потенційних клієнтів, які бажали отримати українське громадянство, а «партнери» в Україні сприяли їхньому незаконному переправленню через державний кордон і підшукували українок, які за гроші погоджувалися одружитися.\nДо злочинної схеми була причетна співробітниця одного з районних відділів реєстрації актів цивільного стану, саме вона укладала фіктивні шлюби у прискорені терміни.\nВ результаті такої схеми іноземець незаконно отримував вид на тимчасове або постійне право проживання в Україні та реєструвався за місцем проживання однієї з учасниць групи.\nЗлочинці брали за свої послуги 500 доларів, а вартість отримання виду на постійне проживання становила близько 2 тисяч доларів. Таким чином зловмисники збагатилися на суму понад 120 тисяч доларів.\nПравоохоронці провели обшуки за місцем проживання фігурантів та вилучили свідоцтва про шлюб, паспорти іноземців, чернові записи, мобільні телефони, печатки, гроші та інші речові докази.\nУ рамках досудового розслідування було опитано свідків, у тому числі й жінок, які вступили у фіктивний шлюб.\nЗа цим фактом порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 332 (Незаконне переправлення осіб через державний кордон України) Кримінального кодексу України. Вирішується питання про вручення фігурантам повідомлення про підозру.\nРаніше Служба безпеки України викрила та припинила незаконну схему легалізації іноземців в Україні. За даними правоохоронців, під виглядом «студентів» в Україну в’їхали близько 3,5 тисяч вихідців із країн підвищеного терористичного ризику.\nПравоохоронці викрили в Україні злочинну групу, члени якої налагодили канал нелегальної міграції іноземців та збут фальшивої валюти. Для прикриття організатори використали підроблені посвідчення співробітників Інтерполу.\nОперативники Нацполіції затримали іноземця, який перебував у міжнародному розшуку. У США чоловік незаконно переказав майже мільйон євро на рахунок іншої установи.\nПопередня У Дніпрі чоловік підпалив приватну медлабораторію, його затримали\nНаступна У Росії на шахті стався вибух: 10 загиблих