Кожен цикл, навіть відносно нетривалий, наприклад річний, залишає після себе в ландшафті деякий безповоротний залишок: втрачається із-за стоку якась кількість мінерального і органічної речовини, в глиб вододілів просуваються яри, додається кількість мулу в озерах або торфу в болотах; непомітно, шляхом поступового щорічного кількісного накопичення збільшується товща наносів на алювіальних рівнинах, відбувається заростання озер, деградація багатолітньої мерзлоти і так далі Подібні процеси мають ясно направлений характер, хоча і ритмічно пульсують, то прискорюючись, то ослабляючись по сезонах або стадіях багатолітніх циклів.\nОкремий цикл можна порівняти з витком висхідної спіралі: його завершуючий стан відрізняється від початкового, і чим більше тривалість циклу, тим сильніше це відмінність. Оскільки довговічність ландшафту несумірна з тривалістю найбільших циклів, повторні цикли можуть здійснюватися вже на іншій ландшафтній основі. Впродовж одного геологічного циклу на одній і тій же території встигають багато разів змінитися різні ландшафти, і ясно, що в ландшафтоведческом аспекті про оборотність геологічного циклу не може бути мови. Для менш довговічних геосистем типологічного рівня навіть вікові і внутривековые цикли виявляються безповоротними. Розглядаючи, наприклад, в рамках окремих фацій або урочищ висхідну або низхідну гілку 1850-річного .климатического циклу, ми сприйматимемо її як направлений процес усихання або зволоження, оскільки часу, впродовж якого процес йде в один бік, досить для повної трансформації геосистеми такого рівня. Цього, проте, не можна сказати про ландшафт як систему складнішу, стійку і довговічну.\nТе, що ландшафти схильні до безповоротних змін під впливом зовнішніх космічних і тектонічних сил, - безперечний, такий, що не викликає сумнівів факт. Проте визнання цього факту не дає пояснення діалектичному єству розвитку ландшафту як процесу саморозвитку, основу якого складають боротьба протилежностей і перехід кількісних змін в ка-\_. виразні.\nЄство внутрішніх протиріч як рушійної сили розвитку геосистеми полягає в тому, що її компоненты в ході взаємодії стремятся4, прийти у відповідність між собою, тобто система прагне до рівноваги, але ця рівновага може бути лише тимчасовою, відносною, бо самі ж компоненты його неминуче порушують. Найактивніший компонент, як відомо, - біота. Прагнучи найбільш пово пристосуватися до абиотической середовища, біота в той же час вносить до цього середовища зміни в результаті своєї життєдіяльності (наприклад, в лісі відбувається вилуговування верхнього горизонту грунту, і утворення водотривкого иллювия в нижнем, у зв'язку з чим погіршуються дренаж і аерація); отже, біоті доводиться постійно перебудовуватися, пристосовуючись до нею ж зміненим умовам, в результаті поступовий перебудовується вся система. Внутрішньо суперечливі взаємини існують і між іншими компонентами або процесами (наприклад, між стоком і випаром), але головне протиріччя - між біотою і абиотическими компонентами.\nСаморозвиток ландшафтупротікає відносно повільно і рідко виражено «в чистому вигляді», бо на нього накладаються зміни, що викликаються зовнішніми діями (як особливий рід зовнішніх дій можна розглядати вплив на даний ландшафт процесів розвитку суміжних ландшафтів і вміщаючих регіональних геосистем вищих рангів - країн, областей і ін.). ВнешнТрансформациі, обумовлені зовнішніми причинами, строго кажучи, не можна відносити до розвитку, хоча вони є невід'ємними складовими історії ландшафту, і в цій історії відображаються навіть більш глибоко, чим закономірні еволюційні зміни. Прикладом можуть служити катастрофічні зникнення багатьох ландшафтів в результаті настання материкових льодів або морських трансгрессий.\n«Механізм» розвитку ландшафту полягає в поступовому кількісному накопиченні елементів нової структури і витісненні елементів старої структури. Цей процес врешті-решт наводить до якісного стрибка - зміни ландшафтів. Свого часу ще Б. Б. Полинов і Л. С. Берг звернули увагу на те, що в ландшафті можуть бути представлені різновікові елементи. Б. Б. Полинов розрізняв в ландшафті елементи реліктові, консервативні і прогресивні. Перші збереглися від минулих епох, вони вказують на попередню історію ландшафту. Реліктовими можуть бути форми рельєфу (наприклад, льодовикові), елементи мережі (сухі русла в пустелі, озера) гідрографії, біоценози і грунти (степові співтовариства з відповідними грунтами в тайзі, древні торф'яники і т. п.) і цілі фації або урочища. Консервативні елементи - ті, які якнайповніше відповідають сучасним умовам і визначають сучасну структуру ландшафту. Прогресивні елементи найбільш молоді, вони вказують на тенденцію подальшого розвитку ландшафту і тим самим служать підставою для прогнозу. Приклади прогресивних елементів: поява острівців лісу в степу, плям талого грунту в області багатолітньої мерзлоти, ерозійних форм рельєфу в моренних ландшафтах.\nПроцес розвитку ландшафту найвиразніше виявляється у формуванні його нових морфологічних частин, що виникають із спочатку ледве помітних парцел, або фаціальних мікрокомплексів: ерозійних промоїн, вогнищ заболочування в мікропониженнях, сплавин, куртин дерев або чагарників на болоті, таликов в мерзлоті і тому подібне Але для того, щоб трансформувалася вся морфологічна структура ландшафту, потрібний значно більш тривалий час. Повністю прослідити закономірності цього процесу можна лише при відносній постійності зовнішніх зональних і азональних умов. Фактична картина розвитку ландшафту складається з багатьох змін, обумовлених складним переплетенням внутрішніх і зовнішніх стимул-реакцій. В ході розвитку на прогресивний рух накладаються ритмічні коливання і регресивні зрушення.\nДо складних і дискусійних питань теорії розвитку ландшафту відноситься питання про його вік. Висловлювалася думка, що вік ландшафту слід відлічувати з часу появи нової території - після виходу її на поверхню в результаті регресії моря або відступання льодовикового покриву. Проте еслиие дії порушують закономірний хід розвитку (саморозвитку) ландшафту, можуть обернути його назад і зовсім присікти, в останньому випадку порушення виявляється катастрофічним.")\nконтинентальний режим на даній території може існувати безперервно з архея, це зовсім не означає, що ландшафти тут архейского віку. Навіть на територіях, що звільнилися від материкових льодів 10-15 тис. років назад, ландшафти не раз змінялися унаслідок зональних трансформацій клімату, які спричиняли за собою зсув ландшафтних зон. Природно, що зміна ландшафтних зон одночасно є і зміною ландшафтів. Такі події добре вивчені, зокрема, для області заледеніння Валдайського.\nТеоретично вік ландшафту визначається тим моментом, з якого з'явилася його сучасна структура^ або, згідно Ст Би. Сочаве, вік ландшафту вимірюється часом, прошедшим з моменту виникнення його інваріантного початку. Проте на практиці встановити такий момент украй складно - вже по тій причині, що історія ландшафтів вивчена слабо, і ми не завжди маємо можливість' відновити її етапи. Принципова ж складність завдання визначається тим, що нова структура змінює \_ стару не раптово: процес перебудови - від появи нових елементів до встановлення повної відповідності між компонентами - може бути тривалим. Якісний стрибок також має певну тривалість. Протягом деякого проміжку часу «старий» і «новий» ландшафти як би перекриваються. Навіть після катастрофічних змін між ними зберігається відома спадкоємність, багато елементів колишнього ландшафту дістаються в спадщину новому, в нього повністю переходить найбільш консервативний компонент - геологічний фундамент, а також морфоструктурные риси рельєфу, і довго можуть зберігатися реліктові грунти і биоценозы.\nВизнаючи структуру основним критерієм при визначенні віку ландшафту і його довговічності, ми виявляємося перед новим питанням: що прийняти за точку відліку - час появи елементів нової структури або ж той час, коли склалася сучасна структура. В будь-якому разі відповідь буде недостатньою і формальною, в нім не знайде віддзеркалення стадіальність розвитку ландшафту. Всякий ландшафт переживає дві головні стадії в своєму розвитку: 1) стадію формування і 2) стадію еволюційного розвитку. Перша протікає порівняно швидко, наприклад на новій території, регресії моря або відступання материкового крижаного покриву, що з'явилася в результаті. «Готовий» геологічний фундамент відразу ж піддається дії сонячної радіації, атмосферних опадів, поверхневих вод, починає заселятися рослинами і тваринами. На початку цієї стадії ландшафт характеризується швидкою мінливістю і носить риси молодості і структури, що не склалася: биоценозы, що не сформувалися, слабо розвинені грунти, малорозчленований рельєф, неопрацьована гидрографиче-. йокаючи мережа.\nТаким чином, поняття «Вік ландшафту» як би розчленовується на два: вік первинних елементів сучасного ландшафту в надрах колишньої структури і вік сучасного ландшафту в буквальному розумінні слова - як стійкої освіти, що склалася.\nЯк вже наголошувалося, зародження нового ландшафту може бути обумовлене як внутрішніми, так і зовнішніми чинниками, причому останні наводять до різкіших трансформацій і грають роль основних орієнтирів при відновленні історії ландшафту. Оскільки нормальна еволюція ландшафту вимагає постійності зовнішніх зональних і азональних умов, то стабільність останніх впродовж певного відрізання часу, протягом якого не спостерігалося скільки-небудь помітних переміщень ландшафтних зон, зберігався стійкий тектонічний режим, були відсутні макро-регіональні коливання типа заледеніння - межледниковья, може служити відправним моментом для з'ясування віку сучасних ландшафтів. Одним з важливих індикаторів при цьому, на думку деяких дослідників, є грунт.\nПисьмові підтвердження того, що люди знали про інформаційні поля води, руд, печер мають 4-ри тисячолітню давність. В період виникнення язичництва здібності до сприйняття інформаційних можливостей полів і вміннях їх інтерпретувати були досить розповсюдженими. В минулому люди дуже ретельно обирали три основні місця: дім для проживання, храм для богослужіння та кладовище. Причому робилося це професійно. Місце для будинку та колодязя обирали ведуни (лозоходці). Барет та Бестерман стверджують, що історія лозохідства у сучасному його виді нараховує близько 400-500 років. За свідченнями Марко Поло, що здійснив мандрівку через Центральну Азію до Китаю, «чарівну паличку» застосовували у всіх кріїнах сходу.\nВ Україні цей напрям возгловляв Стеценко, який у 1990 створив республіканський науковий центр по біолокації.\nРеальна сітка – результат складної взаємодії як космічних і телуричних сил, так і тектонічного, геологічного і гідрологічної будови регіона, а також в результаті ландшафтних особливостей території, включаючи її техногенні особливості.\nШвебс ЗАВ у геосистемах називає геоактивними структурами (ГАС). Вони можуть бути змінені різними природними й антропогенними явищями. Причому енергоінформаційна структура може характеризуватись не лише земними і космічними випромінюваннями невідомої природи, но й геохімічними аномаліями.\nЗагальнопланетарні ГАС характеризуються функціонуванням Землі в космічному просторі. Тектогенні, обумовлені тектонічною будовою земної кори. Гідрогенні обумовлені гідрогенетичними причинами, це поля фільтрації, що викликані рухом підземних вод. Геохімічні – зони природних геохімічних аномалій з дисбалансом в грунтах, підземних грунтових водах деяких елементів (радон, фтор, йод, фосфор, кальцій, ртуть). Геоморфологічні, обумовлені рельєфом, вивчені досить мало. Ландшафтні – патогенні зони, обумовлені ландшафтними особливостями місцевості (болота, пойми річок, гідроморфні райони). Техногенні – обумовлені великою кількотю різних видів споруд та техніки. В залежності від їх концентрації вони можуть розсіювати або концентрувати силові лінії полей, як космічного так і земного походження.\nПід стійкістю системи мається на увазі її здатність зберігати структуру при дії обурюючих чинників або повертатися в колишній стан після порушення. Проблема стійкості ландшафту набуває важливого практичного значення у зв'язку з наростаючим техногенним «тиском». Ландшафт, як і будь-яка геосистема, поза сумнівом володіє стійкістю в певних межах. Проте межі ці поки що не встановлені і механізм стійкості не вивчений.\nСтійкість не означає абсолютної стабільності, нерухомості. Навпаки, вона передбачає коливання довкола деякого середнього стану, тобто рухлива рівновага: Мабуть, що чим ширше природний, «звичний» діапазон станів, тим менше ризик піддатися безповоротній трансформації при аномальних зовнішніх діях. Наприклад, ландшафти екваторіальних лісів, що існують тривалий час в стабільних і вузько обмежених умовах теплообеспеченности і зволоження, менш приспос-блены до різких аномалій цих умов, чим ландшафти помірних широт. Проте протистояти подібним аномаліям дозволяють внутрішні механізми саморегулювання, властиві різним ландшафтам. Завдяки негативним зворотним зв'язкам ефект зовнішніх дій «гаситься» або, в усякому разі, ослабляється. Один з простих випадків: зменшення стоку в безстічне озеро викликає скорочення площі дзеркала, а тим самим - випари, і таким чином відновлюється водний баланс (встановлюється нова рухлива рівновага).\nУ саморегулюванні геосистем особливо велику роль грає біота - найважливіший стабілізуючий чинник завдяки її мобільності, широкій пристосовності до абиотическим чинників, здібності відновлюватися і створювати внутрішнє середовище із специфічними режимами - світловим, тепловим, водним, мінеральним. Так, згаданий екваторіальний ліс протистоїть інтенсивному вимиванню елементів мінерального живлення з грунту шляхом накопичення їх в біомасі і інтенсифікації внутрішнього звороту елементів. (Це властивість властиво в більшій або меньшей степени і іншим лісовим співтовариствам.) Звідси витікає, що висока інтенсивність біологічного круговороту і відповідно біологічна продуктивність служать одним з істотних умов і показників стійкості геосистеми.\nРоль інших компонентів в підтримці стійкості неоднозначна і часом суперечлива. Клімат і вологооборот швидко реагують на вхідні дії і самі по собі украй нестійкі, але швидко відновлюються. Твердий фундамент - один з найбільш стійких компонентів, але в разі порушення не здатний відновлюватися, і тому його порушення (в основному в результаті денудації) веде до безповоротних змін в ландшафті. Стабільність твердого фундаменту, таким чином, важлива передумова стійкості ландшафту. Але основним стабілізуючим чинником, що підтримує гравітаційну рівновагу в системі і перешкоджає денудації, служить рослинний покрив. Отже, і з цієї точки зору слід визнати, що в механізмі саморегулювання ландшафту біоті належить провідна роль.\nСтійкість всякого ландшафту, зрозуміло, відносна і має свої межі. Рано чи пізно ландшафт піддасться трансформації в ході свого розвитку, який буде предметом нашого подальшого розгляду. Будь-яка система стійка при збереженні найважливіших параметрів зовнішнього середовища. При збереженні певної стабільності зональних і азональних умов всі сучасні ландшафти залишатимуться стійкими, і діапазон параметрів зовнішнього середовища, від яких залежить їх стійкість, у загальних рисах відомий. Але у кожному окремому випадку поріг стійкості, тобто критичні значення кожного конкретного обурюючого чинника, належить з'ясувати. У цьому полягає одне з невирішених завдань ландшафтоведения.\nМіра стійкості геосистем пропорційна їх рангу. Фації найменш стійкі до зовнішніх дій і найменш довговічні. Ландшафт - система значно стійкіша, про що наочно свідчать спостереження над його реакцією на навмисне і неумисне вторгнення людини з його господарською діяльністю (див. главу 7).\nМорфологічна будова ландшафту багаточленно, проте число рівнів може бути різним і відповідно ландшафти . всілякі по мірі складності внутрішнього територіального устрою. Універсальне значення мають два основні рівні, встановлені ще в 30-х роках Л. Г. Раменським, - фація і урочище. У багатьох ландшафтах виділяються проміжні одиниці, звані підурочищами, місцевостями, а інколи буває необхідно встановлювати додаткові підрозділи.\nФація, як випливає з огляду локальної физико-географической диференціації -Предельная категорія геосистемной ієрархії, що характеризується однорідними умовами місця розташування і місця проживання і одним биоценозомУФации давно виділялися і картировались в процесі ландшафтної зйомки, але під різними назвами, так що в цього терміну є немало синонімів: эпи-морфа (Р. І. Аболін), елементарний ландшафт (Би. Б. Полинов, І. М. Крашенінников), мікроландшафт (І. Ст Ларін), біогеоценоз (Ст Н. Сукачев) і деякі інші. Більшість синонімів застаріли І нині не вживаються, проте в геохімії ландшафтів традиційно прийнято іменувати фацію елементарним ландшафтом. Що стосується біогеоценозу, то цей термін прийнятий в биогеоценологии і по суті трактується там як екосистема, просторово співпадаюча з фацією. В. Б. Сочава запропонував розуміти під біогеоценозом конкретний виділ фації, тобто найменший геосистемный індивід; фація ж, за його уявленням, - це низове класифікаційне об'єднання биогеоценозов, тобто типологічне поняття (вигляд биогеоценозов). Фація служить первинним функціональним вічком ландшафту, подібно до клітки в живому організмі. З фацій слід починати вивчення круговоротів і трансформації енергії і речовини в геосистемах, включаючи біогеохімічну «роботу» організмів. По суті на фаціальному рівні ведеться дослідження вертикальних зв'язків в ландшафті, а також багатьох аспектів його динаміки. Первинна географічна інформація, що отримується на майданчиках або «точках» польового спостереження і опису, відноситься саме до фацій. Особливо великого значення фації набувають як основні об'єкти стаціонарних ландшафтних досліджень."\nРозвиток стаціонарних досліджень і накопичення информции про структуру, функціонування і динаміку фацій дав підставу В. Б. Сочаве виділити в рамках ландшафтоведения геотопологию (термін Э. Нєєфа) як особливий робочий напрям, що грунтується на стаціонарних дослідженнях, в завдання якого входить вивчення структури, функцій і динаміки найбільш дробових підрозділів природного середовища, тобто фацій. Проте, як ми вже знаємо, фація - система розімкнена, це найбільш відкрита геосистема і, як відзначає Ст Би. Сочава, вона може функціонувати лише у взаємодії з суміжними фаціями різних типів. Тому виділення питань, що відносяться до геосистем цього низового рівня, в самостійний розділ ландшафтоведения має умовний характер. Первинними об'єктами ландшафтного дослідження\nУ Відмітні особливості фації як елементарної геосистеми - динамічність, відносна нестійкість і недовговічність. Ці властивості витікають з незамкнутості фації, її залежності від потоків речовини і енергії, що поступають з суміжних фацій і вирушають в інші фації.^Кроме того, рухливість фації як в часі, так і в просторі пов'язана з важливою роллю найбільш активного компонента - біоти - в її функціонуванні. В рамках фації дія біоти на абиотическую середовище виявляється значно ощутимее, чим в масштабах цілого ландшафту. Конкурентні взаємини співтовариств (наприклад, лісових і болотних), їх сукцесійні і вікові зміни наводять до трансформації мікроклімату, але не впливають скільки-небудь відчутно на клімат ландшафту. По суті, аналогічні співвідношення спостерігаються і в інших процесах. Локальний ефект зростання ярів, акумуляції наносів, соліфлюкції, мерзлотних мерзлотних просіли і тому подібне дуже великий і виявляється в трансформації фацій, причому це відбувається буквально на наших очах. Проте подібні локальні трансформації не змінюють характеру ландшафту. Точніше - вони можуть врешті-решт привести до трансформації ландшафту шляхом поступового кількісного накопичення нових елементів його морфологічної структури, але для цього буде потрібно час, вимірюваний іншими масштабами. Ландшафт і фація несумірні по їх довговічності.\nУнодвіжность і відносна недовговічність фації означають, що зв'язки між її компонентами схильні постійними наруше-ниям.уОтсюда слідують істотні доповнення до визначення фації. Кажучи про те, що всі компоненты фації представлені в ній своїми найменшими і однорідними територіальними выделами, треба мати на увазі, що їх повне поєднання у межах фації не абсолютно, а відносно або, кажучи словами А. А. Краукліса, просліджується лише як більш менш виражена тенденція. Динамічність фації заставляє інакше віднестися до традиційного уявлення про її однорідність.\nют відношення до питань, ландшафтоведов, що цікавить. Проте сама по собі внутрішньофаціальна неоднорідність заслуговує на увагу. Дослідження ландшафтоведов показали, що вона може мати не лише биотическое походження. Так, в тундрі яскраво виражена мозаїчність геосистем, обумовлена мерзлотними мерзлотними процесами - утворенням морозобійних тріщин, соліфлюкцією, пучением грунтів і тому подібне Елементи внутрішньофаціальної мозаїки (фаціальні мікрокомплекси, по Ст А. Фрішу) - нестійкі, короткочасні утворення, вони є носіями динамічних тенденцій фації, представляючи «рівень формування ландшафтних об'єктів - рівень, на якому вперше міжкомпонентні взаємодії прй-I обретдют характер ландшафтних (біогеоценотичних) струк- /^ 1тур» %'Фациальные мікрокомплекси - це свого роду зачатки, або зародышйУгеосистем (конкретніше - фацій). Невеликі плями сфагнових мохів під запоною лісу можуть дати початок самостійним фаціям і урочищам, первинна ерозійна промоїна - цілій системі яру. В. А. Фріш справедливо відмітив,, що вивчення внутрішньофаціальних микровыделов має прогнозне значення.\nНе завжди легко вирішити, чи маємо ми справа з елементами внутрішньофаціальної мозаїчності або самостійними фаціями (пригадаємо слова Ф. Енгельса про несумісність абсолютно різких розмежувальних ліній з теорією розвитку). Можна погодитися з 3. Ст Дашкевіч:*,еслі неоднорідність виражається в одному компоненті (наприклад, мозаїчність мохово-лишайникового покриву), то вона вважається внутрішньофаціальною, якщо ж неоднорідність зачіпає вже ряд компонентів, тобто позначається в рослинності, грунті, режимі зволоження, - слід виділяти самостійні фации"/ (наприклад, тундрові плями і горби) . До цього слід додати критерій безповоротності: Уєслі мозаїчність служить проявом оборотних коливальних (ритмічних) змін в якому-небудь компоненті - зазвичай в біоті (наприклад, ритмічна вікова зміна древостоя), то її треба розглядати як явище, що виходить за рамки ландшафтно-географічного аналізу. У тому ж випадку, коли внутрішньофаціальна диференціація представляє направлений процес, ведучий до трансформації фацій і морфологічної будови ландшафту в цілому (розширення болотяних фацій за рахунок лісових або навпаки, розвиток ерозійних форм, розширення тундрових плям і тому подібне), новоутворення слід розглядати як самостійні, фації, що знаходяться на тій або іншій стадії формування.|/\nВеличезна різноманітність фацій визначає актуальність їх систематизації. Існують різні підходи до цієї складної проблеми.\nУ 1938 р. Л. Г. Раменський розробив детальнішу класифікацію. Він розрізняв перш за все двох головних типів місць розташування - материкові, лежачі поза заплавами і не затоплювані порожнистими водами, і заплавні. Перші підрозділяються, у свою чергу, на верхових (з п'ятьма підрозділами) і низовинних (з чотирма підрозділами). У основу виділення дробових підрозділів покладені джерела водного живлення (атмосферне, натічне, грунтове) і умови стоку, а також можливість змивання грунту у зв'язку з положенням в профілі рельєфу.\nЕлювіальні фації розташовуються на підведених вододільних місцях розташування, тобто на плакорах, де грунтові води лежать настільки глибоко, що не роблять впливу на грунтоутворення і рослинний покрив. Речовина потрапляє сюди лише з атмосфери (з осіданнями, пилом), витрата ж його здійснюється шляхом стоку і винесення углиб низхідними струмами вологи. Отже, витрата речовини повинна перевищувати його прихід\nУ зв'язку з безперервним змиванням грунтових часток почвообразовательный процес поступово все глибше проникає в підстилаючу породу, захоплюючи все нові її частини. Протягом довгого часу, вимірюваного геологічними масштабами, тут утворюється потужна кора вивітрювання, в якій накопичуються залишкові хімічні елементи, що найменш піддаються винесенню. Рослинність в умовах елювіальних фацій повинна вести боротьбу з безперервним винесенням мінеральних елементів. Боротьба двох протилежних процесів - захвату елементів рослинністю і винесення їх з грунту низхідними розчинами - складає характерну особливість елювіальних фацій, і «здатністю рослинності захоплювати мінеральні елементи пояснюється той факт, що навіть серед вододільних грунтів виключно вологих країн відсутні абсолютно вилужені по відношенню до якого-небудь елементу» '.\nСубаквальні (підводні) фації утворюються на дні водоймищ. Матеріал доставляється сюди головним чином стоком. Аналог грунту - донний мул наростає від низу до верху і може бути не пов'язаний з підстилаючою породою. У илах накопичуються елементи, найбільш рухливі в даних умовах. Організми представлені особливими життєвими формами. Підводні місця розташування різко відрізняються від наземних за умовами мінералізації органічних залишків, і замість гумусу тут утворюються сапропелі.\nМіж трьома основними типами існують різні переходи, з врахуванням яких М. А. Глазовськая запропонувала детальнішу схему ландшафтно-геохімічної класифікації фацій. Схема Б. Б. Полинова - М. А. Глазовськой без особливих труднощів зіставляється з класифікацією місць розташування Л. Р. Раменського. Значення і універсальний характер тією і іншою підтверджується конкретним досвідом польового вивчення и.систематизации фацій, зокрема дослідженнями К. Г. Рамана в Латвійській РСР. Узагальнюючи розробки названих авторів, можна намітити наступних основних типів місць розташування, яким в конкретних ландшафтних умовах відповідають відповідні типи фацій (мал. 33).\nа) плакорные, або власне елювіальні, до яких в найбільшій мірі відноситься характеристика Б. Б. Полинова, приведена вище; це вододільні поверхні із слабкими ухилами (1-2°), відсутністю скільки-небудь істотного змивання грунту і переважанням атмосферного зволоження;\nг) проточні водозбірні пониження і лощини - аналогічні попереднім, але з вільним стоком;\nа також припливу натічних вод, з проточним зволоженням, зазвичай з додатковим мінеральним живленням (за рахунок елементів, що містяться в грунтових водах);\nГрупа заплавних місць (з) розташування, проміжна між супераквальными і субаквальними Б. Б. Полинова, відрізняється регулярним і зазвичай проточним затопленням під час повені або паводків і, отже, змінним водним режимом. Заплавні фації відрізняються винятковою динамічністю і великою різноманітністю залежно від мікрорельєфу, тривалість поемности і так далі Викладена схема може служити як деякий загальний орієнтир і повинна конкретизуватися залежно від характеру ландшафтів, з врахуванням висотної амплітуди між крайніми членами ряду, різноманітності експозицій і форм схилів, складу почво-образующих порід і інших місцевих особливостей.\nУрочища і інші морфологічні одиниці ландшафту.Урочищем називається зв'язана система фацій, що об'єднуються загальною спрямованістю физико-географических процесів і приурочених до однієї мезоформе рельєфу на однорідному субстраті. Найвиразніше вони виражені в умовах розчленованого рельєфу з чергуванням опуклих («позитивних») і увігнутих («негативних») форм мезорельєфу - горбів і улоговин, гряд і улоговин, міжярів плакоров і ярів і т.п\_!Хотя процеси стоку, місцевій циркуляції атмосфери, міграції хімічних елементів сполучають фації позитивних і негативних форм рельєфу в єдиний зв'язаний ряд, неважко відмітити, що верхні і нижні частини цього ряду принципово розрізняються по проявах цих процесів. Схили горбів інтенсивно дренуються, речовина звідси виноситься, холодне повітря стікає вниз, панують фації елювіальних типів. У западинах, улоговинах спостерігається перезволоження, акумуляція речовини, застій холодного повітря, переважають гидроморфные (супераквальные) фації.\nНа обширних плоских междуречьях, де немає контрастних форм мезорельєфу, формування урочищ визначається відмінностями материнських порід (їх складом, потужністю, а при малій В перехідних умовах, коли різні рослинні співтовариства опиняються в однаковій екологічній обстановці, вирішальну роль в диференціації урочищ можуть зіграти конкурентні взаємини між співтовариствами. Ще Г. Н. Висоцкий відмітив, що конкуруючі співтовариства, оселившись поруч і утримуючи свою територію, усе більш змінюють місцевий клімат, водний режим і грунт. В результаті урочища різних типів (наприклад, масиви вододільних лісів і ділянки лугових степів в лісостеповій зоні) чергуються без якої-небудь видимої закономірності. В Урочище - важливий проміжний рівень в геосистемной ієрархії між фацією і ландшафтом. Воно зазвичай служить основним об'єктом польової ландшафтної зйомки (картирование фацій вимагає дуже крупних масштабів і, як правило, ведеться лише на ключових ділянках), а також ландшафтного дешифрування аерофотознімків. При виділенні ландшафтів «знизу», тобто на основі їх морфологічної будови, географи спираються в основному на вивчення урочищ і їх характерних просторових поєднань. У прикладних ландшафтних дослідженнях роль самої дробової територіальної одиниці при обліку і оцінці земель і розробці рекомендацій по їх раціональному використанню, як правило, грає урочище. Фація для цих цілей виявляється дуже дробовим об'єктом. З фаціальною диференціацією важко вважатися, наприклад, при сільськогосподарському освоєнні земель, коли поважно створити досить крупні масиви угідь, і урочище в даному випадку є найбільш оптимальною одиницею.\nЗа своїм значенням в морфології ландшафту урочища можуть бути фоновими, або домінантними, субдомінантними і підпорядкованими (другорядними). Ділення це має сенс лише в застосуванні до конкретного ландшафту, оскільки роль одних і тих же (точніше - однотипних) урочищ в різних ландшафтах може виявитися неоднаковою: домінантні урочища одного ландшафту можуть перейти на положення підлеглих в іншому. У багатьох ландшафтах яскраво виражений домінантний тип урочищ, переважаючий за площею і створюючий як би загальний фон ландшафту (мал. 34). Але часто для морфології ландшафту характерне поєднання двох зв'язаних типів урочищ, наприклад грядкових і улоговинних, які розглядаються як содоминантные (мал. 35). Проте якщо оцінювати значення урочищ не з формальних позицій (тобто виходячи лише із співвідношення їх площ), а з функціональної точки зору, то в разі зразковий однакового площадкового співвідношення урочищ на позитивних і негативних мезоформах рельєфу правильніше перші вважати домінантними, а другі підлеглими, оскільки перші відносно автономні і у меншій мірі залежать від других, чим другі від перших.\nУрочища досить всілякі по своїй внутрішній (фациальному) будові, і тому виникла необхідність розрізняти декілька категорій урочищ по мірі їх складності. Наряду\n148мощности - і характером підстилаючої товщі) і віддаленістю від ліній природного дренажу. Останній чинник грає особливо велику роль в зоні надлишкового зволоження. У міру видалення від річкових долин на междуречьях підвищується рівень грунтових вод, стоку важко, посилюється застій вологи, що неминуче позначається на грунтово-рослинному покриві. В результаті відбувається зміна урочищ (і фацій) у міру видалення від надрічкових склснов до центральних частин междуречий. з типовими, або простими урочищами, які відповідають приведеному вище визначенню і пов'язані з чітко відособленою формою мезорельєфу або ділянкою вододільної рівнини на однорідному субстраті з однорідними умовами дренажу, виділяються подурочища і складні урочища («надурочища», по вираженню Д. Л. Арманда). Підурочище - проміжна одиниця, група фацій, що виділяється в межах одного урочища на схилах різних експозицій, якщо експозиційні контрасти створюють різні варіанти фациаль-ного ряду. Наприклад, типовий для сельговых гряд Північно-західного Пріладожья ряд фацій (див. мал. 30) з переважанням сосняків різних типів представлений на північно-східних схилах декілька іншим варіантом, в якому беруть участь фації з ялиновими лісами. Підурочища можуть бути виділені на схилах гряд і горбів з різною крутістю, на схилах долин або ярів з неоднаковою освітленістю і тому подібне\nСкладні урочища формуються за наступних умов: 1) велика мезоформа рельєфу з накладеними або мезоформами, що розрізають, другого порядку (балка з донним яром, гряда з лощинами або ярами, заболочена улоговина з озером);\n3) домінантне вододільне урочище з дрібними фрагментами другорядних урочищ або окремими «чужими» фаціями - золотивши, западинными, карстовими, зоогенними (сурчинами);\nКласифікація урочищ розробляється на конкретному региональном матеріалі в процесі складання крупно- і среднемасштабных ландшафтних карт. Хоча ще рано говорити про всеохоплюючу класифікацію, бо для цього необхідно було б покрити детальною ландшафтною зйомкою територію всієї країни, загальні гринципы такої класифікації намічаються досить определенного. Як правило, за вихідний початок береться систематика форм мезорельєфу з врахуванням їх генезису, морфографического типа і положення в системі місцевого стоку. Таким чином, рельєф враховується ? тісному зв'язку з природним дренажем і зволоженням. Так, приме-гительно до середньомасштабного ландшафтного картографування Зеверо-запада Російської рівнини виділені наступні основні ;иды урочищ: (Т. Холмістиє і грядкові (сельгові, горбисто-моренні, камові, озові, дюнні), з великими ухилами, інтенсивним дрена-ким, нестійким зволоженням (частий недолік вологи).\n5. Междуречниє низовинні з незначними ухилами (менше 1%), слабким дренажем, тривалим надлишковим (окрім середини літа) атмосферним або грунтовим зволоженням.\nНа наступному рівні в класифікацію вводиться ще одна важлива ознака - грунтоутворююча порода. В умовах північного Заходу основні породи: вапняки і доломіти і продукти їх руйнування; карбонатна і бескарбонатная морена, переважно суглинна, місцями опесчаненная або прикрита малопотужним шаром пісків або супісків; озерно-льодовикові стрічкові глини і суглинки; озерно-льодовикові і древнеозерные піски і супіски; флювіоглаціальні гравелисті піски; а також торф. На крайньому північному заході Ленінградської області, в смузі, що відноситься вже до Балтійського кристалічного щита, на поверхню виходять щільні архейские кристалічні породи (граніти, мигматиты і ін.), протерозойские граниты-рапакиви.\nПоєднання основних чинників формування урочищ - форм рельєфу, складу грунтоутворюючих порід і режиму зволоження ' - визначає розподіл грунтів і рослинних співтовариств. Грунти і рослинний покрив, не будучи визначальними критеріями при класифікації урочищ, служать важливими індикаційними ознаками. Слідує, проте, мати на увазі, що в різних ландшафтних зонах, підзонах і областях на одних і тих же формах рельєфу і однакових материнських породах формуються неоднаковий місцевий клімат, умови зволоження, грунти і биоценозы, а отже, неоднакові урочища. Наприклад, дреновані моренні межиріччя в південній тайзі характеризуються переважанням ялинових зеленомошных (кисличних, дубравнотравяных) лісів і типових підзолистих грунтів, а в підтаніть - складними (чагарниковими) ялинниками або широколистяно-ялиновими лісами на дерново-підзолистих грунтах. Між віддаленішими зонами різниця виявиться ще істотнішою. Тому класифікацію урочищ, як і фацій, необхідно проводити на зонально-секторному фоні, тобто прив'язуючи її до певних груп ландшафтів або ландшафтних провінцій. Таким чином, дорога до загальної класифікації урочищ лежить через розробку регіональних класифікаційних схем. Деякою ілюстрацією може служити легенда до фрагмента ландшафтної карти північно-західної тайги (див. мал. 26).\nНайбільш детальна класифікація урочищ розроблена А. А. Відіной для одного з районів західного схилу Среднерусськой піднесеності: п'ять основних груп по формах рельєфу підрозділяються на 48 варіантів; друга класифікаційна ознака - поверхневі відкладення (50 варіантів) і третій - по-чвенно-грунтовое зволоження (18 градацій) >. V найкрупнішою морфологічною частиною ландшафту вважається місцевість, що є особливим варіантом характерного для даного ландшафту поєднання урочищ. Причини відособлення місцевостей і їх внутрішня будова дуже всілякі. Вкажемо деякі найбільш типові випадки:\n2. При одному і тому ж генетичному типові рельєфу зустрічаються ділянки з морфографическими, що змінюються, і морфометрически-ми характеристиками мезоформ. Приклад, приведений Н. А. Солнцевим: у горбисто-моренних ландшафтах разом з ділянками, де закономірно чергуються урочища крупних моренних горбів і обширних улоговин, є ділянки, де чергуються дрібні горби і дрібні ж улоговини.\nСеред них можна виділити геотехгеосистемы, тобто природнотехнічні геосистеми. Вони відрізняються наявністю технічної підсистеми (інженерних споруд). Всі вони керовані. Дві основні групи: 1) епізодично контрольована - ті, які випробовують характер разової дії, а далі система функціонують майже самостійно; 2) ті, які людина постійно контролює, забезпечуючи енергією для її функціонування.\n1973 р. - перша класифікація антр. лан-у Ф.Н. Мельков. Основні типи: 1) сільськогосподарські лан-ти; 2) лісогосподарські лан-ти; 3) гірничопромислові; 4) селитебные лан-ти; 5) рекреаційні лан- ти.\nМожливість застосування будь-якого методу оцінювання визначається специфічними для нього вимогами щодо характеру та повноти наявної інформації про геосистеми, бажаної точності оцінок тощо. Ці та інші обмеження окреслюють сферу застосування певного методу при аналізі стійкості геосистем – в одних дослідницьких ситуаціях він може бути використаний, в інших – ні. Тому намагання розробити деякий єдиний «універсальний» метод оцінки стійкості геосистем, який можна було б застосовувати незалежно від рангу досліджуваних геосистем, повноти та характеру емпіричних даних, способу їх отримання тощо, слід вважати за необґрунтоване.\nСтатистичні методи оцінювання стійкості можна розподілити на три групи: 1 – методи оцінювання показників за частотою подій (відмов, відновлень, переходів між областями станів), 2 – методи оцінювання за функцією розподілу випадкових величин (часу виникнення або часу відновлення після відмови), 3 – оцінювання за варіацією змінних у межах заданого діапазону.\nЗавдання 1. Визначити інертність частотним методом (за умови двохразових обстежень). Оцінити стійкість до зрошення урочищ слабкопохилих рівнин з чорноземами південними малогумусними середньопотужними елювіального режиму на лесових суглинках рівнинного Криму. У межах зрошуваних масивів є 32 виділи урочищ такого виду, які зрошуються на протязі ∆t=15 років. Їм притаманні такі види відмов: гідроморфізація – відмова h, вторинне засолення – g, площинний змив – es, утворення промоїн – el. Для оцінки ймовірностей цих видів відмов за час ∆t=15 років за формулою оптимального об’єму вибірки визначено, що для одержання оцінок з точністю 10% та статистичною достовірністю P=0,95 з 32-х виділів урочищ достатньо обстежити N=23 виділи. За матеріалами режимних спостережень за рівнем ґрунтових вод та ґрунтовими картами, складеними до початку зрошення (матеріали „Укрводпроект”), з’ясовано, що на той час з 23-х виділів урочищ в 21-му не було відмови виду h (Nh=21), в 22-ох – виду g (Ng=22), урочищ без ознак ерозії було: Nes=20, Nel=23. на момент обстеження виділів урочищ після їх 15-річного зрошення отримані дані:число урочищ з відмовою h: nh (∆t=15)=7, ng(∆t=15)=7, nes(∆t=15)=2, nel(∆t=15)=1.\nІмовірність виникнення відмов - qi(∆t) - визначається за формулою:\n62. Ландшафтний профіль і його побудова.\nПрофіль будують на міліметровому папері. За основу беруть гіпсометричний профіль. Роботу починають з вибору масштабів. Після чого на аркуші міліметрового паперу будують осі координат. Якщо горизонтальний масштаб карти дорівнює масштабу топокарти, то до лінії профілювання на ній прикладають смужку міліметрового паперу, на край якої зносять всі точки перетину горизонталей з лінією профілю АБ. Для кожної з цих точок у вертикальному масштабі відкладають відповідні значення абсолютної висоти. Отримані точки з’єднують і одержують гіпсометричний профіль по лінії АБ.\nПід лінією гіпсометричного профілю показують зміну генетичних різновидів грунтів, геологічні будову, четвертинні відклади, глибину ґрунтових вод. Розподіл генетичних різновидів грунтів може бути показано у вигляді вузької кольорової (або зі шриховкою) смужки безпосередньо під лінією профілю (без дотримання масштабу потужності грунту). Ширину смужки взяти 1-3 мм, показавши на ній окремі ділянки різних кольорів, які відповідають розміщенню різних грунтів на профілю. Генетичні різновиди грунтів визначають шляхом аналізу крупно масштабної корти грунтів.\nНа основі по компонентних відмінностей виділяють морфологічні одиниці ландшафту. При виділенні, наприклад, ландшафтних урочищ необхідно враховувати положення в рельєфі, геолого-літологічні особливості, характер поверхневих відкладів, відмінності грунтів і рослинних угруповань. Межі кожної морфологічної одиниці зносяться під профіль у таблицю, де вони індексуються та описуються. Схожі урочища типізуються і отримують один цифровий індекс.\nПриродні (корінні) фації випробовують сильні зміни в результаті дії людини. Господарська діяльність особливо сильно змінює рослинний покрив і тваринне населення фації, а також грунти, водний режим і тому подібне При сільськогосподарському освоєнні земель часто не враховуються дрібноконтурні фаціальні відмінності і створюються сільськогосподарські угіддя, що розкинулися на великих площах. Проте відкриття, наприклад, не може повністю нівелювати відмінності на ділянках, що займають різні місця розташування. Це позначається перш за все на врожайності сільськогосподарських культур. Таким чином, похідні варіанти фацій завжди виявляють зв'язок з корінними типами, і цей зв'язок повинен враховуватися в господарській діяльності. Урочище - стійкіша до антропогенної дії освіта. Навіть знищення грунтово-рослинного покриву і заміна його на техногенний покрив може не змінити істоту литогенной основи того або іншого урочища, наприклад річкової тераси, на якій побудований житловий масив міста. В той же час людина, озброєна сучасною технікою, може перетворювати або знищувати цілі урочища, створювати нові рукотворні - штучні тераси, кар'єри гірських вироблень, терикони. Морфологічні ПТК не завжди чітко виділяються в ландшафті. З поступовими переходами між морфологічними одиницями і цілими ландшафтами зв'язана властивість континуальности (безперервності) географічної оболонки. В цьому випадку між сусідніми ПТК виділяється перехідна смуга – екотон. Фації, як вже наголошувалося, можуть утворювати мозаїку, що не підкоряється якій-небудь просторовій закономірності. Рослинний покрив в цьому випадку характеризуватиметься комплексністю, поєднанням різнорідних по складу і будові фрагментів рослинних співтовариств.\nЗа змістом ландшафтні карти поділяються на загальнонаукові та тематичні (прикладні). Загальнонаукові ландшафтні карти дають уявлення про морфологічну диференціацію території, що вивчається, якісні і деякі кількісні характеристики виявлених одиниць, дозволяє визначити характерні ландшафтні сполучення та ін.\nпросте урочище – поєднання фацій в одній мезоформі рельєфу з відповідними їм біоценозами (наприклад, горб, яр тощо);\n2. Виділити ландшафтні місцевості. За малюнком ізогіпс (на топокарті) та геоморфологічною картою виділити межу ландшафтних місцевостей, які суміщаються з певними мезоформами рельєфу (хребтами і пасмами, долинами річок, великих балок тощо). Починати доцільно з виділення долинно-річкового типу місцевості, включаючи русло річки, заплави, тераси, схили річкової долини тощо. Вододільно-пасмовий тип місцевості суміщається з позитивними формами рельєфу (горбами, пасмами тощо).\n4. Ландшафтні виділи на карті індексуються. Індексацію місцевостей і урочищ доцільно проводити „зверху-вниз”, починаючи з вододільних. При цьому місцевості індексуються римськими, а урочища – арабськими цифрами. Типологічно схожі контури одержують один цифровий індекс.\nПроаналізувати характер малюнку території картографування і визначити індикаційну роль ландшафтних контурів. Зазначити ведучі фізико-географічні процеси, які утворили цю ландшафтну структуру. Такими пр\nСистемно-синергетична парадигма | Місце навчальної дисципліни у підготовці спеціаліста


Вплив мови на наше життя. | Народні блоги\nукраїнська мова державна мова нація історія україна росія перспектива прогрес права людини національна самосвідомість національна самобутність\nВплив мови на наше життя.\nІгор Бурдяк | 23.07.2011 10:26\nCаме наше існування – загроза для Імперії. Сьогодні якраз і вирішується гамлетівське "бути чи не бути". Адже якщо нас поглине Росія, ми будемо знищені як нація, а Імперія трохи відтермінує незворотну дату свого розпаду.\nУкраїна і в національно-культурному, і у мовному сенсі, а також за соціально-політичними традиціями та орієнтацією є територіально неоднорідною. Три великі регіони (з відповідними підрегіонами), з яких вона складається, свого часу належали різним державам, досить довго співіснували роз'єднано і возз'єднувалися поетапно – за різних політичних обставин і причин. Це слабо зрусифікований Захід (Волинська, Рівненська, Тернопільська, Львівська, Івано-Франківська, Чернівецька, Закарпатська області); середньо зрусифіковані Північ та Центр (Хмельницька, Винницька, Житомирська, Київська, Чернігівська, Сумська, Полтавська, Черкаська, Кіровоградська області) та сильно зрусифіковані Південь і Схід (Одеська, Миколаївська, Херсонська, Дніпропетровська, Запорізька, Харківська, Донецька, Луганська області, Крим). У середині регіонів спостерігаються певні мовно-політичні відмінності.\nВ таких європейських країнах, як Польща, Румунія, Хорватія, Словаччина, Боснія і Герцеговина і Чехія українська мова регулюється "Європейською хартією регіональних та міноритарних мов". В невизнаній Придністровській республіці вона має державний статус. Характерно, що найбільша кількість носіїв української мови поза Батьківщиною в Росії. Там нею володіє 1,8 млн осіб. Але її статус в Росії законодавчо неврегульований.\nВ Молдові (без врахування Придністров'я українська є рідною для 181 тис. осіб, мовою щоденного спілкування українська є для 130 тис. осіб), Канаді (володіє 174 тис. осіб), США (129 тис. мовців), Казахстані (говорять українською 128 тис. осіб, однак володіють більшою чи меншою мірою до 732 тис. осіб), Білорусі (рідною називає 116 тис. осіб), Румунії (57 тис. мовців), Польщі (23 тис. осіб, що постійно проживає на території Польщі та від 20 до 450 тис. осіб з числа трудових мігрантів), Бразилії (щонайменше 17 тис. мовців), Словаччині (11 тис. осіб, які назвали свою мову українською та 24 тис. осіб, які назвали своєю мовою "русинську") та інших країнах.\nВ Україні понад 31 мільйона осіб може спілкуватися українською мовою. В останні роки ця цифра поступово зростає.\nТак історично склалося, що найбільшою небезпекою для розвитку, а подекуди просто для існування української мови є наша північно-східна сусідка. Автор Л. Будій із Харкова описує мовну історію України і показує, як мова може вплинути на інші, здавалося б дуже далекі від мови проблеми:\n...В основі державності будь-якого європейського народу лежить також і національна мова. Між тим мене дивувало й дивує, що навіть за президентства Ющенка не було у цьому напрямку інформаційно-просвітницької роботи, пропаганди рідної мови. Тим паче, що за більшістю параметрів наша мова не поступається найрозвиненішим мовам світу. А таких параметрів, як мінімум, п'ять: древність, самобутність, інформаційна спроможність, вокальність та краса звучання, термінологічна розвиненість.\nЩоправда, за рівнем термінологічної розвиненості українська поступається як основним європейським мовам, так і російській через наш 350-річний колоніальний статус. 1933 р., під час намісництва П. Постишева в Україні, під приводом боротьби з так званим українським буржуазним націоналізмом були знищені десятки (55 назв!) різнотематичних науково-термінологічних українських словників, їх авторів було розстріляно. Коли пізніше, у 60-х рр., в Україні було видано (перший у світі!) "Словник кібернетичних термінів" під редакцією академіка Глушкова, то в Москві це викликало справжній переполох. Терміново наш "Словник" заборонили, вилучивши його повсюдно з обігу, натомість подібний словник спішно було видано в Росії. Й сьогодні триває безпрецедентне за своїм цинізмом інформаційне, фінансове та морально-психологічне блокування видання 20-томного тлумачного "Словника української мови".\nІмпер-шовіністи називають нашу мову "русскім язиком, іспорченним польскімі да австрійскімі вліяніямі". Втім, чесні російські історики, такі, наприклад, як Василь Ключевський, давно визнали, що мовою Київської Русі була українська. Починаючи з XVII ст. розпочалися заборони української мови з боку північного сусіда. За даними В. Яворівського, таких заборон було понад шістсот (642), з яких понад сорок – офіційні, а решта – таємні. До речі, московська мова стала називатися російською лише після перейменування в 1721 р. Московії на Російську імперію. Тому слід відверто говорити про російську мову (не применшуючи її значення у світовому культурному просторі) як, по-перше, про наймолодшу серед слов'янських, по-друге, про певну штучність її створення на основі церковнослов'янської, яка, в свою чергу, теж штучно створена для релігійних потреб на основі староболгарської, по-третє, про її несамостійність. Адже, згідно з чотиритомником академіка Фасмера "Этимологический словарь русского языка", у російській мові 58,5% пізніх запозичень із тюркської, німецької, французької, 29,5% запозичень з української, 0,8% – з інших східнослов'янських, 0,9% – власне російська складова. Українська ж, як ще у XIX ст. доведено поліглотом-лінгвістом польського походження М. Красуським, є древньою мовою. Саме вона була "спонсором" не тільки слов'янських, а й певної частини індоєвропейських мов. Так вважають, зокрема, й англійські вчені – Роберт Макрам, Уільям Крен та Роберт Макней у своїй праці "The storу of English".\nНаша мова не поступається іншим інформаційними можливостями. Об'єм українського тексту, перекладеного з європейських мов, обсягом, як правило, співпадає з обсягом англійського, французького оригіналу. У той же час російський переклад на 15% більший за оригінал. Загальником став і спогад про конкурс мов різних народів світу на красу звучання, що проходив у Парижі 1936 р., де наша мова посіла друге місце. У той же час російській було відведено лише 36-те місце, яке вона поділила з африканською мовою суахілі. Такі от уперті факти... До речі, слово "хохол" (або "кохол"), як полюбляють зневажливо називати росіяни українців, походить із тюркської й означає "син неба". А "кацапами" (або "касапами" – теж слово тюркського походження) були названі ординці Івана Грозного під час захоплення Казані за їхню жорстокість. Значення цього слова – різун, м'ясник, а пізніше – забійник худоби. Коли б етимологія обох слів була відома ширшим колам населення Росії, то, певно, у багатьох би відпало бажання називати Україну хохландією.\nОстаннім часом у періодиці частішають повідомлення про сучасну науку біолінгвістику, яка доводить, що мова надається території, а не тільки народу. У разі штучного нав'язування на певній території іншої мови, неминуче каліцтво на тонкому душевно-духовному рівні, й, як наслідок, фізичні та психічні розлади. Ось що говорив із цього приводу російський священик і мислитель П. Флоренський: "Асимільована зденаціоналізована свідомість оперує оболонками слів, себто морфемами та синемами, але не сутнісними ядрами слів, без зворотного зв'язку з прапам'яттю, підсвідомістю народу свого, землі своєї".\nМедики виявили цікаву закономірність: що більше людей говорить російською в Україні, то вищий показник смертності. А відомий київський психіатр і правозахисник Семен Глузман повідомив, що, за даними дослідження Асоціації психіатрів України, Київського міжнародного інституту соціології та університету Стоні – Брук (США, штат Нью- Йорк), карта рівнів наркотизації й алкоголізації та їхніх наслідків повністю співпадає з картою розповсюдження мов в Україні: чим більше в регіоні переважала російська мова, тим вищим був рівень вживання наркотиків, алкоголю, депресій, суїцидів.\nСучасною природничою наукою давно усвідомлено, як катастрофічно відбивається на екосистемі Землі зникнення тих або інших представників флори і фауни. Але чи досліджено наслідки зникнення цілих етносів, їхніх мов і культур для духовної складової Землі, для тонких світів? У Російській імперії на початок XX ст. було понад двісті народностей! А до 1991р. їх залишилося лише кілька десятків. Хіба це не збіднило людство? Але чи виграла від цього сама Імперія? Петро Чаадаєв ще у XIX ст. пророчо сказав, що "Россия существует только для того, чтобы преподать остальному миру какой- то страшный урок". Після краху амбітних сталінських планів захоплення Західної Європи, а далі й усього світу, найкривавіша в історії людства Російсько-радянська імперія, не витримавши напруги гонитви озброєнь, удруге за XX ст. розвалилась у 1991р. Україні номінально вдалося звільнитись із цупких "братерських" обіймів Москви. Але не вдалося звільнитися від промосковського совєтського елементу управління та від надпотужної п'ятої колони. Сучасна путінська Росія круто повернула в бік тоталітаризму. Серед глибинних комплексів Росії є проблема її самоідентифікації, бо, вкравши в нас наш стародавній етнонім "Русь" та спотворивши на свою користь нашу історію, Московія так по суті й не стала Руссю, не стала Європою. Тому Україна й українці для неї – кістка в горлі, бо саме наше існування – загроза для Імперії. Сьогодні якраз і вирішується гамлетівське "бути чи не бути". Адже якщо нас поглине Росія, ми будемо знищені як нація, а Імперія трохи відтермінує незворотну дату свого розпаду. Але якщо ми вистоїмо, то станемо нормальною європейською країною з громадянським суспільством, ринковою економікою й демократичним устроєм.\nХочу Вам подякувати. Ви надихнули мене на саттю Призначення України. Хотілося б почитати Вашу критичну думку.\nТа я Вас все надмухую:-))\nВи просто цього не усвідомили.\nСмех да и только, повторять подобную чушь. На полном серьезе. Что-то вроде лечения простатита с помощью украинской мовы;-). А по большому счету, Вы сами, лично, именно вредите украинской мове, размножая подобную чушь. Ба-а-а-льшой минус Вам, за мововредительство;-)\nМушу з сумом погодитися. Але чоловік не розуміє, що чинить...От так собі журчіт, аби потік не пересихав...А сенс? Не відає. що творить...\nКоли ти у чомусь впевнений, то не потребуєш підтвердження своєї правоти в очах інших. І, водночас, не нав'язуватимеш комусь своєї думки.


Утворення Української гетьманської держави: передумови, політико-адміністративний устрій, органи влади та управління, особливості внутрішної політики - СОЦІАЛЬНО ПОЛІТИЧНІ ПРОЦЕСИ НА УКРАЇНСЬКИХ ЗЕМЛЯХ ЗА ЧАСІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ РЕВОЛЮЦІЇ І КОЗАЦЬКОЇ ДЕРЖАВИ - Історія українського суспільства - 2011\n3.3. Утворення Української гетьманської держави: передумови, політико-адміністративний устрій, органи влади та управління, особливості внутрішної політики\nЗ перших днів війни козацька старшина та українська шляхта взялися за розбудову української державності, основою якої стала створена на Запорожжі військова організація, у якій формувалися підвалини республіканської державності, нові принципи судочинства та джерела права.\nФундатором і творцем Української держави виступила не традиційна для тогочасного європейського суспільства політична еліта (князі, магнати й шляхта), а невизнана де-юре в Речі Посполитій спільнота дрібних лицарів-землеробів — козацтво. Утвердження незалежного державного організму відбувалося не шляхом пристосуванням до політичного розвитку України державних інституцій Речі Посполитої, а шляхом їх революційного зламу.\nФормування незалежної Української держави розпочалося в умовах відсутності власних управлінських структур і неоформленості національної державної ідеї, в обстановці бойових дій, що зумовлювало її форму, а саме: для виконання державних функцій пристосовувалася вже готова, перевірена практикою військово-адміністративна, полково-сотенна організація козацтва. В екстремальних умовах війни, коли потрібно було щонайбільше об’єднати та мобілізувати на боротьбу все суспільство, ця організація стала не тільки загальною для всіх повстанських сил, а й єдиною політико-адміністративною та судовою владою в Україні, якій не була підпорядкована лише церква.\nВ обстановці війни не було належних умов для розвитку цивільних установ, вироблення конституційних основ, понять і норм. Оскільки інститут влади створювався на основі організаційно-політичного устрою козацької спільноти, то новоутворена в 1648 — 1650 рр. Українська держава отримала офіційну назву «Військо Запорозьке». Політичну організацію, що склалася на території України, сучасники вважали Українською козацькою державою, її називали також Хмельниччиною, Гетьманщиною, а з згодом закріпилася назва «Україна». Створення української національної держави вперше отримало правове оформлення та закріплення в Зборівському (серпень 1649 p.), а потім і в Білоцерківському (вересень 1651 р.) договорах, які Б. Хмельницький уклав з Річчю Посполитою.\nПринагідно зазначимо, що темпи державотворення випереджали інтенсивність процесів становлення власне українського суспільства й формування державної ідеї. Держава постала не на всьому ареалі етнічних українських земель, а лише на його частині. Деструктивну роль у її функціонуванні відігравав геополітичний чинник.\nКозацька держава гетьмана Б. Хмельницького мала наступні ознаки: наявність органів публічної влади, які виконували свої функції в межах певної території; територія, яку охоплювала державна організація та населення, яке на ній проживало; існування фінансової, податкової та нормативно-правової систем тощо. У цей час відбувалося також становлення державної символіки.\nАдміністративно-територіальна організація. Відповідно до Зборівського договору 1649 р. територія України обіймала три воєводства: Київське, Брацлавське та Чернігівське, які після визволення були поділені на 16 полків і 272 сотні. У 1650 р. кількість полків зросла до 20. За основу державного територіального устрою було взято полково-сотенну організацію війська, тому полково-сотенний устрій був характерною ознакою лише української козацької державності. За часів Хмельниччини територія Української держави простягалася майже на 200 тис. км2 та охоплювала Лівобережжя, частину Правобережжя і Степу. На цих землях проживало понад З млн людей. На час укладання українсько-російського договору 1654 р. Україна була незалежною державою, яка мала свою територію, юридично затверджену Березневими статтями 1654 р.\nОргани влади та управління. На початку Визвольної війни вищим органом влади була Військова рада Війська Запорозького,, до компетенції якої входило вирішення найважливіших державних питань (як воєнних, так і політичних): обрання гетьмана й генерального уряду та право їх усунення, вирішення всіх питань зовнішньої політики, здійснення правосуддя. Право на участь у Військової Раді мали всі козаки. Однак, починаючи з 1649 p., її роль звелась нанівець, проте зросло значення старшинської ради — дорадчого органу при гетьмані, рішення якого були обов’язковими для нього.\nСистема управління у Війську Запорозькому складалася з трьох ступенів: Генерального, полкового та сотенного урядів. Генеральний уряд був центральним постійнодіючим органом управління, який обирався Військовою радою. Генеральний уряд — вищий розпорядчий, виконавчий та судовий орган держави — очолював гетьман: як глава держави, вищии суддя та верховний головнокомандуючий і законодавець (оскільки він видавав універсали — нормативні акти, обов’язкові для виконання на всій території України). Крім гетьмана, до Генерального уряду входили генеральні старшини, які керували окремими сферами управління.\nМісцеве управління здійснювали полкові та сотенні уряди, а також виборні особи в містах і селах. Полковий уряд складався з полковника та полкової ради, яка обирала полкову та сотенну старшину. До полкової ради входили обозний, писар, суддя, осавул і хорунжий. За таким же принципом будувалася сотенна адміністрація. Сотенний уряд очолював сотник, якому допомагала сотенна адміністрація: осавул, писар і хорунжий. Судові функції в сотні виконував городовий отаман. Міста мали свою адміністрацію, її влада не поширювалася на козаків. У селах війти управляли селянами, а отамани — козаками.\nГоловна особливість інституту влади в козацькій Україні полягала в тому, що всі основні його складові (суб’єкт, об’єкт, ресурси) переживали стадію свого формування, а відтак відрізнялися недовершеністю своїх внутрішніх структур і неусталеністю системи взаємодії.\nПравова система. Реалії революційних змін у суспільстві, за умов відсутності кодифікованого права, спонукали владу визнати козацьке звичаєве право й судочинство чинним на території всієї Гетьманщини, а не лише в Запорожжі й традиційному козацькому регіоні. Звичаєве козацьке право регулювало широкий спектр відносин, передусім, організацію державної влади та управління, систему судочинства тощо. З часом важливого значення набули й інші джерела права, зокрема, гетьманські універсали — розпорядчі акти вищої влади, які носили загальнообов’язковий характер для всього населення України. Універсали регулювали державні, адміністративні, цивільні, кримінальні та процесуальні відносини. Джерелами права були також міжнародні угоди, які укладалися гетьманом переважно з сусідніми державами.\nЩо ж до прав особистості, які охоронялись Українською державою, то слід назвати права та вольності козацької верстви й державних селян. Зокрема, Україною було укладено багато міжнародних угод з Польщею та Росією на захист давніх прав і вольностей запорозького козацтва.\nОскільки молода політична еліта Гетьманщини прагнула правового врегулюваня відносин у новому суспільстві, що формувалося, то, виробляючи нові нормативи суспільної поведінки, вона спиралась і на традиційні збірки права Литви й Польщі, що не втратили своєї чинності на теренах козацької України. Підкреслимо, що в цей період простежувався поступовий перехід від норм звичаєвого права до норм, створених державою, що було безпосередньо пов’язано з формуванням державності.\nПодатки та фінанси. З визволенням України з-під польсько-шляхетської влади й утворенням самостійної держави її фінансова політика набула суверенного характеру, а з часом було створено життєздатну фінансову систему Української держави. Починаючи з 1648 р. усі податки із селян і міських жителів, які проживали на українських землях, спрямовувалися до скарбу (казни) Війська Запорозького. Козаків від податків звільняли, це було їхнім давнім привілеєм.\nПоказовим чинником реалій державності стало й остаточне закріплення української «народної» мови, а також поглиблення процесу формування української літературної мови. Українською мовою писалися літописи, складалися судові й державні акти, видавалися гетьманські універсали, велось офіційне листування тощо. Фактично в процесі формування державності українська мова стала державною.\nОсобливості внутрішньої політики. Надаючи великого значення консолідації українського суспільства в умовах збройного конфлікту з Річчю Посполитою, Б. Хмельницький із самого початку Національної революції обрав гнучку та виважену лінію здійснення соціально-економічної політики. Її фундаментальні основи було закладено в перші місяці революції, а згодом вони зазнавали певних змін і трансформацій, але їх сутність полягала в тому, що ця політика була життєздатною й мала принципово довгостроковий характер. Її втілення відбувалося в умовах розгортання збройного повстання та масштабного народного протесту, тому гетьманові часто доводилося йти на певні поступки певним верстам і категоріям суспільства з метою унеможливлення ескалації конфліктів у повстанському середовищі.\nСтановлення нової соціальної основи політичної системи проходило одночасно з формуванням якісно відмінної від існуючої в Речі Посполитій моделі політичних відносин державної влади із соціальними спільнотами. Козацтво зі стану гнаного й переслідуваного перетворилося на провідну суспільну верству, через яку, по суті, трансформувались основні тенденції політичного, господарського та етнокультурного розвитку України. Відповідні зміни відбувались і в станах міщан, духовенства й шляхти.\nВ умовах формування нового соціуму соціальна політика новоствореної держави була спрямована на те, щоб, по-перше, запобігти спалаху громадянської війни в суспільстві, а, по-друге, визнати й затвердити соціально-економічні завоювання народних мас у роки Селянської війни. Б. Хмельницький, вважаючи козацтво привілейованим станом, а селянство потенційно «піданським», усе ж таки не допустив їхнього правового розмежування й не «закрив» привілейований стан від інших станів і груп. Економічна політика держави була спрямована на урегулювання поземельних відносин, проведення виваженої податкової політики, організацію фінансової системи тощо. Зокрема, підтримуючи процес поновлення шляхетського землеволодіння й підданства селян панам, Б. Хмельницький діяв вельми обережно. Так, він не допускав відродження великих земельних володінь І. Вишневецького, М. Потоцького, А. Конєцпольського та інших магнатів. Попри грізний тон універсалів, гетьман із середини 1650 р. уникав масових репресій проти бунтівників. Більш того, очолюваний Б. Хмельницьким уряд намагався запобігти етнічним чисткам і масовому винищенню іновірців.\nЗауважимо, що засадничі принципи урядової політики в селянському питанні були зумовлені не лише соціальними поглядами Б. Хмельницького й старшини, а безпосередньо залежали від характеру відносин з Річчю Посполитою та позиції її еліти. Задля унеможливлення порушення існуючих домовленостей і умов Зборівського договору та недопущення воєнних дій у несприятливий для козацької держави час, гетьман мусив демонструвати якщо не щиру, то показову лояльність до справи забезпечення інтересів шляхти в боротьбі з бунтівним суспільством.\nВажливе місце у внутрішній політиці відводилося заходам з урегулювання культурно-духовного життя. Уперше за кілька останніх століть української історії держава сприяла розбудові православних церков і монастирів, що стало поштовхом до розвитку архітектури, іконописання, малярства. Однак слід зазначити, що політика центральної влади щодо релігійних спільнот була неоднозначною. З одного боку, усебічно підтримувалася православна церква (де-факто православ’я у козацькій Україні відігравало роль державної релігії), особливо після виборення Україною незалежності. З іншого — не підтримувалося, хоча й не заборонялося функціонування в Гетьманщині католицької спільноти. Богдан Хмельницький був переконаний, що «є один Бог і одна християнська віра», і дотримувався принципу «хто і як хоче, хай вірить».\nЗначну увагу в соціальній політиці новоствореної держави приділялося підвищенню освітнього рівня населення. Навіть нечисленні джерела свідчать про сприяння владних структур розвитку освіти. Кількісне збільшення освічених людей в роки гетьманування Б. Хмельницького зазначали навіть його сучасники. Значну увагу влада приділяла захисту найбільш знедолених (у кожному місті й селі для бідняків і сиріт будувалися спеціальні притулки), боротьбі з кримінальною злочинністю.\nОтже, у процесі національно-визвольних змагань у світогляді козацької еліти спостерігалася певна еволюція від ідеї козацької автономії до створення суверенної незалежної держави. В основу державотворчого процесу було покладено модель військового територіального поділу та систему організації публічної влади Запорозької Січі.\nУ конкретних історичних умовах новостворений державно-політичний лад у своїй основі був козацько-республіканським. Виборність органів публічної влади, роль колегіальних установ свідчать про те, що підвалиною Української держави була республіканська форма правління, яка зумовила сутність правової системи України, в основу якої було покладено звичаєве право та гетьманські універсали. Республіканська форма правління, що передбачала участь широких мас у вирішенні життєво важливих питань, забезпечила політичну активність і мобільність Козацької держави. З часом, під впливом обставин (коли ситуація ставала критичною, а демократія дедалі більше набувала рис класичної охлократії — домінування в політичному житті суспільства натовпу, юрби, всевладдя та свавілля мас), у суспільному житті козацької держави посилилися тенденції переростання демократії в авторитаризм, а республіки — у монархію у формі спадкового гетьманату.


Що таке біохакінг і скільки це коштує. Politeka\nЩо таке біохакінг і скільки це коштує\n11 Липня 2018, 15:32\nЩо таке біохакінг і скільки коштує можливість стати суперменом\nБіохакінг став популярною системою оздоровлення серед IT-шників Кремнієвої долини. Біохакінг це система контролю за здоров’ям, яка ґрунтується на діагностуванні життєвих показників.\nБіохакінг – Сергій Фаге\nБіохакінг це, по суті, медична та оздоровча практика, спрямована на продовження життя і поліпшення її якості, яка включає настройку всіх життєво важливих функцій і процесів організму – харчування, сну, фізичних навантажень. Фактично це програма антіейдж, тобто така, що спрямована на уповільнення старіння.\nАле крім того, система практик біохакінга спрямована на те, щоб активізувати здібності людини, зробити з нього справжнього супермена.\nБіохакінг – з чого почати\nБіохакінг – з чого почати?\nБіохакінг це не лікування. До лікаря пацієнт йде, щоб поліпшити себе, стати здоровішими.\nДля цього приймаються БАДи і лікарські препарати, складаються індивідуальні програми поліпшення сну, підбираються дієти і спортивні заняття. Неодмінно використовуються при цьому всілякі мобільні додатки, щоденники, спеціальне обладнання і так далі.\nБіохакінг це спосіб життя. Вам доведеться дотримуватися все життя складеної програми, інакше не досягнете потрібного ефекту.\nХоча, крім походів до лікаря для проведення аналізів, практикувати біохакінг будинку досить легко. Дорожнеча цього методу обумовлена перш за все оплатою медичних рахунків, дорогими ліками і численними гаджетами, які використовуються для контролю своїх показників.\nКожен розробляє свої правила біохакінгу. Хтось просто голодує по кілька днів, хтось йде далі – робить ін’єкції ДНК.\nБіохакінг спрямований на поліпшення продуктивності, хоча багато хто з адептів також зациклені на довголітті або навіть безсмерті.\nСергій Фаге приймає «прописані лікарями» літій, модафинил (психостимулятор), метформін (штучний блокатор цукру в крові), фенібут (ноотропний препарат), антидепресанти, гормони і біологічно активні добавки. Причому у великих кількостях і протягом вже 4 років.\nДехто практикує біохакінг вдома\nВчені проводять все більше досліджень tDCS – транскраніальної стимуляції постійним струмом. Вже доведено, що tDCS може покращувати когнітивні здібності не тільки при лікуванні хвороб, а й у цілком здорових людей. Серед них – реакція, увага, пам’ять і навчання іноземних мов.\nНапрацювання вчених вже активно застосовуються послідовниками біохакінга з метою поліпшити свої мозкові функції.\nХоча вчені з побоюванням ставляться до самостійного застосування tDCS. По-перше, є небезпека, що людина неправильно розташує електроди, що загрожує погіршенням когнітивної функції замість її поліпшення. Крім того, є небезпека, що він буде проводити tDCS довше покладених 20-ти хвилин, що теж небажано.\nДо того ж дослідники не знають, що станеться з людиною, якщо він буде використовувати електричні стимулятори мозку кожен день протягом декількох років.\nКомерсанти вже років 5 як випускають портативні стимулятори для особистого використання. Електроди в таких приладах можна розташовувати на різних ділянках – для різних когнітивних ефектів. Але все одно залишається ризик, що людина помилиться і розмістить електроди неправильно. Чи не перетвориться біохакінг мозку в такому випадку в щось прямо протилежне і до яких ефектів це призведе, ніхто не знає.\nЧи небезпечний біохакінг\nНачебто відмінна ідея – запобігти хворобам і зробити себе краще і здоровіше. Але критикам біохакінга здається ненормальним кількість препаратів, якими нашпиговують себе прихильники нового напряму ЗСЖ.\nГоловна небезпека біохакінга криється в самопризначенні ліків і самолікуванні. Програму повинен призначати саме лікар, а не ви самі собі, ковтаючи всі підряд БАДи, як це роблять багато з тих, що прочитали про біохакінг в інтернеті.\nСудячи з фото ліків, Сергій Фаге, головний месія біохакінгу, вранці приймає 44 пігулки, а ввечері – 27. Не можна уявити, що якийсь лікар міг порадити це здоровій людині.\nЛікар повинен досконально зібрати анамнез і обстежити пацієнта, що звернувся до нього . Якщо ж доктор призначає дороге лікування, ледь вимірявши пульс, то, швидше за все, вас просто використовують – як жертву модних віянь.\nНарешті, біохакінг – це не разова процедура, а спосіб життя. Дієту і фізичні вправи кидати буде не можна, так як саме такий спосіб життя дозволяє їм бути на цьому рівні.\nМедики застерігають від необгрунтованого прийому великої кількості потужних дорогих препаратів. Корекція метаболізму за допомогою препаратів – це дуже серйозно. Такі втручання доречні при лікуванні серйозних захворювань, а не просто щоб порозумнішати, схуднути, спалити жир, наростити м’язи або відростити собі вторинні статеві ознаки побільше.\nПісля того, як ви почнете приймати препарати, вам буде складно жити без них, попереджають експерти. Маса тіла, співвідношення жирової-м’язової тканини, нормальний сон у здорових людей коригуються дотриманням рекомендацій по дієті, режиму дня і розумним фізичним навантаженням.\nОсобливо прийом гормональних препаратів небезпечний для функціонування ендокринної системи, може статися дисбаланс.\nЩо стосується безвуглеводної дієти, яку проповідує біохакінг. Організм не може існувати без цукру. У таких випадках доводиться вводити замість нього гормон інсулін, але це сильно зношує внутрішні органи. 6 ложок цукру в день – це оптимальна доза для нормальної роботи організму.\nЩо хорошого в біохакінгу\nМедики сходяться на думці, що біохакінг – це крайність. А заглиблюватися в крайності – не дуже здорово.\nУ біохакінгу є багато корисних моментів. Стежити за своїм здоров’ям, позбутися шкідливих звичках, правильно харчуватися і спати, займатися спортом, іноді влаштовувати розвантажувальні дні. Іноді корисно підтримати ослаблений організм прийомом вітамінів і мікроелементів.\nВсе добре в міру. Не потрібно впадати в фанатизм, витрачаючи час на нескінченні аналізи і прийом сотні таблеток щодня.\nТеги: активизация мышления / антиэйдж / БАДы / безуглеводная диета / биохакинг / биохакинг дома / биохакинг мозга / Биохакинг с чего начать / биохакинг это / біохакінг / біохакінг вдома / Біохакінг мозку / біохакінг це / замедление старения / инъекции ДНК / ін'єкції ДНК / Корекція метаболізму / кремниевая долина / небезпека біохакінгу / опасность биохакинга / Сергей Фаге / Сергій Фаге / стресс-менеджмент / супермен / уповільнення старіння\nТорреса представили у новій команді


Ламінат Kaindl Natural Touch Narrow Plank 1383х116х10 мм Гікорі VALEY – ціни, характеристики, відгуки | ibud.ua\nЛамінат Kaindl Natural Touch Narrow Plank Гікорі VALEY призначений для внутрішнього оздоблення підлоги в приміщеннях побутового та комерційного призначення. Поверхня має рельєфну фактуру, яка імітує структуру натурального дерева. Декоративний шар стилістично виконаний під паркетну підлогу. По периметру панелі виконана фаска V4. Матеріал на 95% складається із натуральної сировини. Ламіноване покриття захищає виріб від механічних пошкоджень.\nЛамінат Kaindl Natural Touch Narrow 10 мм Дуб мокка 34029 431 грн/м2 Купити\nЛамінат Kaindl Natural Touch Premium Hickory Valley 34029 396 грн/м2 В магазин\nЛамінат Kaindl Natural Touch Narrow Plank 1383х116х10 мм Гікорі VALEY 493 грн/м2 Купити


Колискова Кусто — купити на ВсіКниги\nАвтор Деяк Томаш\nУ тернопільскому видавництві «Крок» щойно вийшла друга збірка поета Томаша Деяка "Колискова Кусто". Це стало можливим завдяки перемозі Томаша у поетичному конкурсі Dictum 2014-го року, організованому видавництвом.\nУ збірку увійшли близько 80-ти текстів за останні півтори року, та двоє-троє старих, але дорогих для поета віршів.\n«Колискова Кусто» вийшла у однійї серії з книжками яскравих представників сучасної української поезії – Юлії Мусаковської, Дмитра Лазуткіна та Олега Коцарева.\nТомаш Деяк пояснює назву збірки так: «Мариністика – тематика яка набила усім осокмину в сучукрліті нарівні з елінством. Для мене ця збірка — спосіб подолати оцю хворобу автора-початківця, поставити рішучу крапку. Відповідно, увійшли тексти, які концептуально влились у цю канву – занурення у суть навколишнього світу, в його підводні мотиви. Звідси і назва – така собі данина пам’яті великого дослідника морів».\nТомаш Деяк народився 19 листопада 1984 р. у місті Хуст Закарпатської області. Вже понад 10 років мешкає в Ужгороді. Поет, інтернет-маркетолог, учасник музичного гурту «Luciole» (екс «For Elle»). Автор збірки поезії «Гра з (лю)циферблатами», що вийшла у 2011 р. та отримала регіональну відзнаку «Поетичний дебют року». Організатор багатьох літературних заходів у м. Ужгород. Переможець експериментального музично-поетичного конкурсу Bunker Poetry Contest у 2014 році. Переможець поетичного конкурсу «Dictum» від видавництва «Крок».


12.09.2019 — КП по УЗН Днепровского района\nPosts Written OnСентябрь 12, 2019\nЩоденна праця кожного озеленювача — це красиві та доглянуті території. І так приємно чути, коли відвідувачі, прогулюючись, розповідають, що наш парк чи сквер неймовірний, чистий та зелений…. Такі слова втілюють в нас ще більше прагнення до роботи. І доки Ви насолоджуєтесь осінньою казкою Дніпровського району, ми продовжуємо викошувати газон у сквері біля МВЦ та поливати зелені насадження у сквері на Дарницькій площі, бул. Миколайчука, парку за кінотеатром Дніпро та бул. Бучми.Гарного дня та чудових прогулянок!


Коментар до статті 23.9: Відповідно до Указу Президента РФ від 17 травня 2000 р. N 867 О\nВідповідно до Указу Президента РФ від 17 травня 2000 р. N 867 "Про структуру федеральних органів виконавчої влади" функції скасованої Федеральної служби РФ по валютному й експортного контролю були передані Міністерству економічного розвитку і торгівлі РФ і Міністерству фінансів РФ. Згідно подп. 1 п. 3 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі Російської Федерації, затвердженого Постановою Уряду РФ від 21 грудня 2000 р. N 990, Мінекономрозвитку Росії є спеціально уповноваженим федеральним органом виконавчої влади в галузі експортного контролю.\nОкремими повноваженнями при здійсненні експортного контролю наділений також ГТК Росії (див. п. 5 Положення про ГТК Росії, затвердженого Указом Президента РФ від 25 жовтня 1994 р. N 2014, в ред. Указу Президента РФ від 16 вересня 1999 N 1235). Однак за змістом ч. 2 коментованої статті розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 14.20 КоАП, вправі лише посадові особи Мінекономрозвитку Росії.\nІнформація, релевантна " Коментар до статті 23.9 "


6,5 років весілля (цинкове весілля): яке це, що подарувати\nЗгідно спостереженням, наші предки привласнювали кожної річниці весілля ті чи інші назви матеріалів, який найбільш точно описує стан сімейного життя. Крім круглих дат, відзначається і нетрадиційні дати. Такою річницею є-цинкове весілля, яке відзначається через 6.5 років після весільного торжества. Багато хто задається питанням, чому 6 років і 6 місяців є річницею? Швидше за все дата обрана некруглою, щоб зайвий раз підкреслити, що робити це потрібно не тільки по великих святах.\nНе всі подружні пари знають про настільки непередбачене свято, забувши або навіть не знаючи, що між чавунною річницею (6 років сімейного життя) і мідним весіллям (7 років у шлюбі) є ще цинкова річниця весілля. Однак, значення свята від цього не зменшується. Адже торжество служить нагадуванням для чоловіка і дружини про те, що відносини вимагають постійної турботи, точно так само, як і цинк, при правильному підході, буде захоплювати блискучою поверхнею.\n1 Як відзначити річницю\n1.1 Традиції святкування цинкової річниці\n1.2 Привітання на 6.5 років весілля\n2 Що подарувати на цинкову річницю?\nКожна річниця відзначається для подружжя, щоб сколихнути в пам’яті прекрасні спільні моменти, нагадати чоловікові і дружині про їх любові. Цинкове весілля не передбачає пишних свят, торжество відзначають удвох або чоловікові і дружині незайвим було б влаштувати не свято для двох, а просто, приділити один одному максимум уваги. Для цього необхідно подякувати один одному за прожиті спільні роки. Також, ще раз зізнатися в любові, щоб почуття знову загорілися новими фарбами, адже після шести з половиною років спільного життя подружжя вже пройшли через кризи і моменти нерозуміння. А тепер головним завданням сім’ї є облаштування побуту і виховання дітей.\nЯкщо ж хочеться поділитися радістю з оточуючими, то, звичайно, варто зібрати гостей. Тільки на цинкове весілля краще обмежитися вузьким колом, запросивши тільки найближчих людей. Свято має вийти затишним, теплим, домашнім.\nТрадиції святкування цинкової річниці\nНайголовніша традиція — це спільно проведений час. Це, один з найпростіших ритуалів, який допомагає оновити почуття і знову відчути себе щасливими молодятами. Подружжю необхідно провести наодинці кілька годин, щоб ніхто їх не турбував. Це може бути похід в кіно або ресторан, проста прогулянка на свіжому повітрі або подорож. Крім того, традиції цинкової річниці відрізняються особливим змістом. Знаючи особливості цього свята, ви зможете ще більше зміцнити сімейні відносини і примножити любов.\nУ день цинкової весілля існує традиція викидати у вікно шматочки цинку. У народі кажуть, що це робиться для збереження в сімейних відносинах любові і пристрасті.\nНародна мудрість натякає подружжю на те, що на відносини, як і на посуд з цього металу, треба час від часу наводити глянець.\nЩоб освіжити стосунки, подружжя може зайнятися викиданням старих речей. Така традиція одночасно розважить чоловіка з дружиною і дозволить позбутися від накопичився за роки шлюбу мотлоху. Більш красивий ритуал спалювання непотрібних речей який краще проводити на природі, далеко від сухих рослин і лісу.\nВсі ці роки спільного подружнього життя подібно цинку-міцному металу, який важко зруйнувати, подружжя дарує один одному любов, ніжність і повагу.\nПривітання на 6.5 років весілля\nЯкщо вас запросили на святкування цинкової річниці, слід вибрати гарне привітання, яке залишить у пари приємне враження. Це можуть бути довгі, високопарні вірші або невеликі замальовки з родзинкою, які розсмішать присутніх.\nЦе цинкове весілля, всього шість з половиною років!\nЦе життя двох закоханих ніжний ранковий світанок.\nПривітання сьогодні нехай урочисто звучать.\nПобажаємо багато-багато вам дітей ну і внучат.\nРічницю вашого весілля ми відзначимо на УРА!,\nТому, що для веселощів нині нам прийшла пора.\nТому що стільки ви зустріли удвох ночей,\nРанкових, тонких, заповітних сонячних у вікні променів!\nТому що вітер зоряний вам качає колиску,\nІ співає любов, як птах, як з очерету сопілка.\nБуде дзвінко, буде млосно, будуть відблиски на воді\nвідводити шляхом небесним до нової ранкової зірки.\nТак як в числі запрошених будуть тільки найближчі люди, то цілком можна затіяти вечір спогадів – напевно, в кожній родині і в кращих друзів знайдеться що пригадати. Це можуть бути якісь приємні моменти або смішні випадки. Які можна включити в своє привітання у віршах. Найкраще буде якщо вірші ви придумаєте самі. Але, будемо відверті – не так вже й багато людей здатні самостійно скласти гарні вірші до цієї знаменної річниці весілля. Однак, що заважає вам при бажанні скористатися вже готовими варіантами привітання на цинкове весілля. Крім того, щоб не сидіти все свято за столом, можна в привітання включити цікавий номер із залученням всіх гостей, хоча, це може бути і повна імпровізація.\nЩо подарувати на цинкову річницю?\nПодарунки на річницю цинкової весілля прийнято дарувати невигадливі, немов нагадують про те, що щастя зовсім не у фінансовому благополуччі. У такий день відповідним подарунком буде невигадлива кухонне начиння з цинку, наприклад, сковорідки, оцинковані каструлі. Однак, в цьому варіанті подарунка є одне велике але – такий посуд не придатний для приготування їжі. Чому? Тому що цинк – особливий елемент. Для людини він хороший в міру і виключно в “їстівному” вигляді. А це зерна злакових, яловича печінка, полуниця, листові зелені овочі, горіхи.\nЯкщо у винуватців торжества є заміське господарство, то можна допомогти їм у придбанні водостоків з оцинковки, накрити дах цим довговічним матеріалом.\nУніверсальним подарунком можна вважати статуетки, які виготовлені з цинку, так як такий сувенір будуть довго нагадувати молодим про цинкової весіллі. Адже дата не кругла і не передбачає нечувано дорогих подарунків. Головне, щоб вони були подаровані від самого чистого серця. Так, наприклад, наші предки вважали доброю прикметою, коли на річницю весілля подружжю презентують оцинковане відро, наповнене водою. Це обіцяло благополуччя в будинку.\nЦинкове весілля — торжество, яке змушує задуматися про минуле і привнести певні зміни в майбутнє. У цей період відносини вимагають нових емоцій і вражень, перегляду цінностей і визначення цілей. За 6.5 років встановилася теплий зв’язок між подружжям, яку потрібно підтримувати і зрошувати любов’ю. Подружжю слід звернути один на одного увагу і усвідомити, як їм пощастило, адже так важливо стільки років мати поруч з собою вірного людини.


Сектор закупівель На Порталі Прозорро - Жизнь-Д\nВсе це може принести чимало користі в тому випадку, коли ви будете виходити на максимально прозорі торги в потрібному вам сегменті. Тому слід уважно ставитися до цього моменту і робити все можливе, щоб торги стали вам доступними.\nЩо треба знати про систему торгів на Прозорро\nПерш за все слід говорити про те, що на зазначеному порталі у вас буде шанс крок за кроком приєднатися до торгівлі і поступово вийти на той рівень, коли ви все ж зможете почати працювати в сегменті. Щоб долучитися до торгів прямо зараз, ви можете перейти на сайт https://tender.uub.com.ua/company-02426097/.\nТому вам слід більш уважно ставитися до цієї системи і поступово аналізувати всі ті процеси, які будуть вам в цій системі наявні. Зрештою можна буде вийти на досить цікавий рівень в закупівлях, що відкриває перед вами нові цікаві перспективи.\nАктивна робота з порталом Прозорро може принести вам нові цікаві можливості в потрібних сегментах ринку. Чи варто говорити про те, що в зазначеній сфері вас чекають нові інструменти, а більш детально з ними працювати можна тільки при уважному розгляді можливостей на порталі.\nСаме тому вас чекають нові можливості, проте для того, щоб ви дійсно могли долучитися до торгів в зазначеному секторі, слід спочатку пройти процес реєстрації, після чого все стане більш можливим. Так що варто ставитися до цієї системи дуже уважно, що дозволить вам вирішувати ті чи інші сектори торгів, вкаже на додаткову можливість аналізувати відповідний сектор.\nСлід мати на увазі, що постійна робота з порталом Прозорро може допомогти вам в тих чи інших сферах, які дійсно будуть максимально цікавими та ефективними\nПравильне ставлення до системи торгів на порталі може стати для вас дуже цікавим сектором, який вам точно слід враховувати при вирішенні тих чи інших проблемних моментів.\nТому можна сміливо говорити про те, що якщо ви будете аналізувати роботу порталу Прозорро і робити все можливе для того, що цей портал був для вас більш ефективним, то в кінці кінців в ваших руках виявляться досить цікаві інструменти, що дозволяють вийти на абсолютно новий рівень. Тому ви можете впевнено говорити про те, що активна робота з порталом може принести вам досить цікаві результати.\nНасправді, сучасна система торгів на порталі Прозорро дійсно може стати для вас фундаментально цікавою. Суть в тому, що тут є досить велика кількість категорій торгів, так що можна знайти серед них саме ті які стануть цікавими для вас.\nЦе врешті-решт допоможе вам вийти на якийсь новий рівень і дасть можливість уважно ставитися до сектору закупівель.


РЕКОМЕНДАЦІЯ ЩОДО ДОЗВОЛУ НА БІОПОДІБНІ ПРЕПАРАТИ БЕНЕПАЛІ - НОВИНИ - 2022\nБіоподібний від корейського виробника Samsung Bioepis слід використовувати як еталонний продукт від Enbrel (Pfizer) для лікування ревматоїдного артриту, псоріатичного артриту, спондилартриту (анкілозуючий спондиліт та нерадиологічний осьовий спондилартрит) та псоріазу нальоту.\nБенепалі Енбрел не поступається\nПозитивна оцінка EMA біоподібного препарату Бенепалі проти ФНП базується на представлених доклінічних та клінічних даних досліджень фази I та III. 52-тижневе подвійне сліпе рандомізоване дослідження III фази було особливо переконливим. У цьому дослідженні взяли участь 596 пацієнтів з помірним та важким ревматоїдним артритом у більш ніж 50 місцях у 10 країнах. Після оцінки результатів можна продемонструвати порівнянний профіль ефективності, якості та безпеки Бенепалі та Енбрела.\nBenepali буде доступний у вигляді підшкірного розчину для ін’єкцій, що містить 50 мг етанерцепту. Імунодепресивний активний інгредієнт - це злитий білок, який інгібує, зокрема, біологічну активність TNF-альфа. Бенепалі слід застосовувати у комбінації з метотрексатом або як монотерапію у разі непереносимості МТХ. Терапія покращує функціональність уражених суглобів. Крім того, спостерігалося зниження швидкості прогресування пошкодження суглобів.\nВиробник рекомендує розпочинати лікування Benepali спеціалістами, які мають досвід діагностики та лікування ревматоїдного артриту, псоріатичного артриту, анкілозуючого спондиліту, нерадиологічного осьового спондилартриту та псоріазу нальоту. Однак докладних рекомендацій щодо використання можна очікувати лише після надання дозволу на продаж.\nЕнбрель проти Бенепалі\nЕнбрел отримав схвалення на лікування ревматоїдних захворювань ще в 2000 році. Незважаючи на дані показання, препарат іноді призначали лише обережно. Це було головним чином через надзвичайно високу вартість біопрепарату. Наприклад, у 2014 році, згідно з поточним звітом про рецепти ліків, було видано лише 125 000 рецептів для Enbrel (у порівнянні з Ібуфламом / -Лізином з 15,9 мільйона або Пантопразол-Актавісом з 9,7 мільйона рецептів). Незважаючи на відносно невелику кількість рецептів, блокбастер від "Пфайзер" займає перше місце серед касових витрат на рік - трохи менше 480 мільйонів євро. Загалом, Enbrel - другий за вартістю препарат для страховиків.\nБенепалі як біоподібний\nПісля закінчення терміну дії патентного захисту діючої речовини Етанерцепт в ЄС у 2015 році ніщо не заважає затвердити біоподібний Етанерцепт. Пацієнти, лікарі, розробники та платники сподіваються на швидке та позитивне рішення. Схвалення маркетингу біоподібного препарату Бенепалі "перш за все дозволяє надавати високоякісні терапії та надавати їх доступ більшій кількості пацієнтів у Європі", - говорить Крістофер Хансунг Ко, керуючий директор Samsung Bioepis. Позитивна рекомендація щодо схвалення Бенепалі - це великий крок вперед для пацієнтів, лікарів та платників у Європі. Біоподібні препарати (як Бенепалі) мають великий потенціал для покращення доступу до важливих біологічних процедур для тих, хто їх найбільше потребує "\n2022 © https://doctorlundquist.com Рекомендація щодо дозволу на біоподібні препарати Бенепалі


Готелі біля Стадіон Kaftanzoglio\nСтадіон Kaftanzoglio: де зупинитись неподалік?\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,3 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,1 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,4 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,2 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,6 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 1,5 км\nЦентр міста СалонікиСтадіон Kaftanzoglio — 0,9 км\nСтадіон Kaftanzoglio: дізнайтеся більше\nДе Стадіон Kaftanzoglio?\nСалоніки - місто, де розташовано Стадіон Kaftanzoglio. Салоніки – це місто з багатою історією, добре знане за чарівні кафе та морське узбережжя. Хочете дослідити, що цікавого є в околиці? Спробуйте відвідати такі місця, як Біла вежа в Салоніках та Площа Аристотеля.\nСтадіон Kaftanzoglio: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 118 готелів, розташованих поблизу такого місця, як Стадіон Kaftanzoglio. Вам може сподобатися один із цих варіантів, які особливо подобаються нашим гостям:\nСтадіон Kaftanzoglio: цікаве поблизу\nСтадіон Kaftanzoglio: ідеї для цікавої подорожі\nСтадіон Kaftanzoglio: що цікавого\nСтадіон Kaftanzoglio: як дістатися


Як лікувати внутрішньочерепний тиск у дорослих |ЯкПросто\nВнутрішньочерепний тиск може підвищитися при збільшенні припливу крові до головного мозку, набряку тканин головного мозку, черепно-мозковій травмі, на грунті менінгіту, енцефаліту. Зниження внутрішньочерепного тиску можна домогтися прийомом спеціальних діуретиків і методами нетрадиційної медицини.\n- Камфорна олія:\n- Валеріана (корінь);\n- Насіння кропу городнього.\nДля зниження внутрішньочерепного тиску робіть обгортання голови наступним складом. Візьміть по 50 грамів камфорного масла й спирту медичного 70%, змішавши компоненти, змочіть лляну серветку в приготованому складі і, обернувши їй голову, надіньте целофанову шапочку (пакет). Зверху накрийте голову бавовняним хусткою. Процедуру виконуйте на ніч протягом 10 днів, вранці можете вимити голову шампунем.\nТакож придбайте в аптеці пляшечку камфорного масла і нашатирного спирту, злийте їх в одну посуду. При підвищенні внутрішньочерепного тиску змащуйте віскі, лоб, за вухами і потилицю приготовленою сумішшю, а також дихайте її парами по 10-15 секунд протягом години.\nПриготуйте фітозбір для внутрішнього вживання. Візьміть в рівній кількості подрібнені корінь валеріани, собача кропива, м’яту, чебрець, плоди глоду, перемішайте. 4 столові ложки збору засипте в термос з вечора і, заливши літром води, залиште настоюватися. Вранці профільтрувавши, приймайте по склянці 3-4 рази на день у проміжках між прийомом їжі. Курс лікування — 10-14 днів.\nХорошим ефектом для лікування внутрішньочерепного тиску має настій насіння кропу, для приготування якого залийте подрібнені в порошок насіння кропу окропом і, наполігши протягом години, пийте протягом дня. На одну порцію беріть 1 столову ложку насіння і 350 мл окропу.\nТривалий стан підвищеного внутрішньочерепного тиску згубно для мозку, тому що здавлювання тканин головного мозку зменшує його об’єм.\nДля нормалізації внутрішньочерепного тиску необхідно щодня здійснювати прогулянки на свіжому повітрі, займатися нескладної фізичну зарядку, дуже ефективна йога, при заняттях якої відбувається посилене збагачення крові киснем.