Перші успіхи правозахисної програми для ВПО «Перспективи на ринку праці» .: Ресурсний центр ГУРТ\nПрограма була створена для того, щоб допомогти молодим стартапам знаходити собі «наставників» і радників з числа успішних сформованих професіоналів. На даний момент, сформовано і активно взаємодіють 10 пар з наставників та молодих підприємців. Досвідчені підприємці допомагають розвинути бізнес новачкам, в таких напрямках як: магазин спецій, дитячий розвиваючий центр, карамельна майстерня, коворкінг для батьків, шиття розвиваючих книг з тканини і фетру, студія креативних букетів, діджитал агентство, творча майстерня, наукове шоу та перепелина ферма. Хочеться поділитися першими успіхами і Фундація Прав Людинирезультатами реалізації програми.\nМета взаємодії і роботи пари наставника Марини Симонової і молодого підприємця Олександра Коваля – розширити мережу магазинів спецій «Шамбала» і збільшення прибутковості магазинів. Після початку військового конфлікту на сході України, Олександру з сімей довелося в терміновому порядку переїхати в Запоріжжя, де у нього залишилися родичі. На новому місці йому довелося будувати свій бізнес з нуля і Олександр зіткнувся з такими труднощами, як некомпетентність продавців, маленький дохід з торговельних точок, низька пізнаваність продукції. На момент початку участі в програмі у нього залишалася одна торгова точка, яка була на межі закриття. Після навчального тренінгу, який відбувся восени 2016- го року і ретельного відбору, йому був призначений наставник Марина Симонова, успішний бізнес тренер і фахівець з продажів. В результаті взаємодії зі своїм наставником, Олександр повністю поміняв дизайн упаковки своєї продукції, розробив рекламні акції, змінив цінову політику. З моменту старту проекту, Олександр збільшив прибуток на 10%, розширив мережі збуту продукції, розробив нову, більш якісну упаковку для свого товару і впровадив міні вітрину, для представлення своїх спецій в спеціалізованих магазинах. Також, найближчим часом Олександр планує відкрити ще один магазин спеції «Шамбала» в м. Запоріжжя.\nТаким чином, на даний момент, 10 підприємців-початківців проходять шлях від ідеї до готового бізнес проекту за підтримки досвідчених експертів, вони отримують тільки працюючі інструменти реалізації та розвитку своєї справи. Слідкуйте за перебігом проекту у групі «Фундації Прав Людини» на Facebook. а також на сайті Фундації Прав Людини: http://www.uhrf.org/.\nENUT ВПО правозахисна програма Фундація прав людини\n20.01.2017 Козло Мария\nИван Грановский 1217 днів тому #\nХтось може сказати? Чи ще працює ця программа?\nКозло Мария 1217 днів тому #\nТак программа ще діє, 10-ть пар молодих підпріємців та їх наставників будуть співпрацювати до квітня 2017 року.\nЯ мав на увазі, чи можна стати участником программи?\nНі, нажаль усі пари сформовані в жовтні 2016 року, програмаю не передбаченно включення нових участників.\nДякую! можливо підкажете чи е подібні програми в інших організаціях?


Скорочення населення України набуває загрозливих темпів – ООН\n09 липня 2010, 14:23\nЗа даними Фонду народонаселення ООН, скорочення населення в Україні набуває загрозливих темпів. Як повідомила сьогодні в Києві директор Фонду в Україні Нузхат Ехсан, «природний рух українського населення характеризується зростанням народжуваності та зменшенням смертності, з одного боку, але з іншого – суттєвим перевищенням числа померлих над кількістю живонароджених». Нині в Україні на сто померлих припадає 73 народжені дитини.\nЗа словами представниці ООН, в Україні залишається доволі високою смертність серед новонароджених: минулого року померли понад три тисячі немовлят. У разі, якщо відношення померлих до народжених не зміниться, українське населення зменшуватиметься, і в середині ХХІ століття на території України житиме не більше від сорока мільйонів людей. На 1 січня 2010 року на території України жило менше ніж 46 мільйонів людей.\nВодночас експерти ООН та Інституту демографії й соціальних досліджень України відзначають, що у 2009 році в порівнянні з 2008-м обсяги природного скорочення населення зменшились; подібна тенденція домінує в першій половині поточного року.\nНинішню презентацію демографічної ситуації в Україні підготували до Всесвітнього дня народонаселення, який з ініціативи ООН відзначається 11 липня. Цього року цей день відзначають у 140 країнах світу, повідомила Нузхат Ехсан.


#експертиза: Privat24 для Бізнесу - Telegraf — журнал дизайнерів.\n#експертиза: Privat24 для бізнесу\nUX-аналіз мобільного застосунку\nТри основні операції, якими більшість ФОПів користуються, або хотіли б користуватися, через додаток «Приват24 для Бізнесу»: перегляд транзакцій, виведення коштів з карти ФОП на особисту, сплата податків та ЄСВ.\nUX & Product дизайнер Олег Кухарук проаналізував UX застосунку для iOS з точки зору ФОП. Сценарії для ТОВ чи інших підприємств не розглядали, адже вони скоріше користуються веб застосунком, а не мобільним.\nЯ не враховував візуальну складову. Тільки UX. Хоча додаток виглядає гірше і більш застарілим, ніж той же Приват24, не кажучи вже про додатки найближчих конкурентів: Альфа-Банку і Моно (які вже почали бета-тестування карт для ФОПів).\nПочнемо із загального огляду додатку. При першому вході користувача вітають підказки для онбордінгу. В принципі, все зрозуміло, тільки кнопку «Почати роботу» (яка зазвичай називається «Пропустити») звично шукати внизу на всю ширину екрану, а не в правому верхньому куті.\nМінуси: «Почати роботу» знаходиться в правому верхньому куті, хоча звичне розташування кнопки Skip — внизу на всю ширину екрану.\nПлюси: Хоча я особисто вважаю, що якщо потрібна інструкція, значить уже щось не так. Все ж добре, що в цьому додатку є онбордінг, тому що місцями він справді потрібен.\nДалі користувача чекає екран з переліком підприємств (в моєму випадку це один ФОП), курс валют, мапа для пошуку банкомату та відділення банку, новини.\nНе знаю, наскільки користувачам додатку цікаві новини та курс валют, аби розміщувати їх на першому екрані, але виділяти так багато місця на мапу (до речі, вона показує шлях від Льва Толстого, коли я перебуваю на ВДНГ) — це «розтринькування» місця на першому екрані. Адже це додаток для бізнесу, а не персональний банкінг. Користувач цього додатка або переказує гроші на особистий рахунок, звідки здійснює всі платежі й виводить гроші, або сплачує за реквізитами.\nЄдиний сценарій, коли користувачеві буде потрібна карта з відділеннями та банкоматами — це якщо складно або неможливо виконати операцію через додаток і потрібно їхати в банк. Що знову ж саме по собі означає недопрацювання в додатку.\nПростір, який зараз відведено на перераховані вище блоки, краще використовувати для швидкого доступу в меню послуг (про це трохи згодом).\nПлюси: Прекрасно, що виводяться суми на рахунках ФОПу, є QR-сканер, перехід в чат підтримки.\nМінуси: Екран заповнений другорядною інформацією і не містить зрозумілої навігації, якщо знову ж порівнювати з додатком Приват24. Прев’ю ФОПа виглядає як довідкова інформація і не очевидно, що потрібно по ньому клікнути, або просунутися далі.\nНе віддаляючись від навігації, подивимося, що є в послугах:\nНезрозуміло, чому це все визначили як послуги, адже виписка і реквізити — це довідкова інформація, а обмін валют та інші варіанти платежів — це операції. Шаблони я б шукав у контексті створення платежів і налаштуваннях, а не в послугах.\nМеню послуг — збірна солянка. Таке враження, що туди розмістили все, щоб хоч десь були посилання на потрібний розділ.\nПодивимось, що ж в налаштуваннях.\nПлюси: Можливість додати ключі ЕЦП (Електронний Цифровий Підпис) — дуже цінна функція в такому додатку! Однак, це швидше must have, а не перевага.\nМінуси: Мова, колірна схема, огляд додатку (інструкція) — це справді налаштування. Але що налаштовувати в «Налаштування підприємств»? По кліку на прев’ю «підприємства» нічого не відбувається.\nПлюси: Все зрозуміло. Вхідні транзакції виділяються із загальної картини зеленим кольором, є пошук і фільтр за періодами.\nМінуси: «Поточний рахунок» візуально виглядає як транзакція. Відкриваючи ФОП на автопілоті можна подумати, що це не сума на рахунку, а одна транзакція на суму = баланс рахунку. Якщо кілька рахунків — взагалі легко переплутати з транзакціями.\nВиведення коштів з карти ФОПа на особисту\nВід перевірки транзакцій по карті переходимо до переказу грошей на особисту картку.\nАби це зробити, з розділу всередині ФОПа ніби потрібно зайти в меню «платежі». Але ні. «Створити»? Схоже, тим паче написано «На свій рахунок».\nАле знову ні. Це меню для переказу коштів між рахунками ФОПа.\nОскільки рахунків у мене не так багато — аж один, можна було б і написати відразу повідомлення про помилку «У вас лише один рахунок! Щоб зробити платіж між своїми рахунками…».\nІ ось хочу поділитись «лайфхаком» як же вивести кошти на особисту картку. Через додаток Приват24 для Бізнесу — ніяк!\nПереказ коштів з ФОПа на особисту картку потрібно робити в додатку Приват24 для приватних осіб. Ось як це виглядає:\nМінуси: Немає необхідної функції в додатку для бізнесу. Ні інструкцій, як виконати цю операцію. Потрібно самому думати або питати, як це зробити. Детальні коментарі не мають сенсу, коли відсутня база.\nОплата податків і ЄСВ\nСпойлер: ця функція є і вона працює!\nВсе досить очевидно: з меню «створити» всередині управління ФОПом обираємо «Гривневий платіж» -> «В бюджет», де вказуємо призначення (якщо ви вже сплачували податки і ЄСВ — запропонує підставити дані про платіж з історії) -> обираємо рахунок, ->вказуємо суму і справа зроблена!\nПлюси: Прекрасно, що в додатку для бізнесу є можливість сплатити податки! Ще краще, що додаток зберігає історію платежів і дозволяє підставити дані минулих платежів у реквізити отримувача!\nМінуси: Пошук по історії — це чудово, але що якщо це перший платіж користувача? Чому б не запропонувати користувачам поле autocomplete, де можна почати вводити назву, а далі додаток пропонує вибір і автоматично заповнює інші поля.\nМінуси 2.0: У мене один рахунок — так навіщо ж мені обирати рахунок для списання? Вибір цілком очевидний. Можна було б дати можливість визначати рахунок за замовчуванням.\nБуло б серйозною перевагою, якби в додатку банку на основі транзакцій автоматично вираховувалась сума, яку я маю сплатити в бюджет. Аби на основі цих же даних формувалась звітність для податкової. Ще б не завадила функція своєчасного нагадування про кінцеву дату відправлення звітності та сплати податків. Просто нагадування раз в 3 місяці, де потрібно перевірити чи все ок і натиснути «Відправити».\nНайбазовіші функції (перевірка транзакцій, переказ коштів, обмін валют) реалізовані, але не продумані з точки зору зручності для користувача. Немає «фіч», які спростили б життя клієнта банку.\n#експертиза додатку Київ Цифровий, який замінив Kyiv Smart City


У нашому селі Березки протягом однієї години було спалено 45 хат й убито понад 280 осіб! (автор: Яцків-Войтович Ярослава) - Vox populi. Всеукраїнський часопис для розумних та небайдужих\nУ нашому селі Березки протягом однієї години було спалено 45 хат й убито понад 280 осіб! (автор: Яцків-Войтович Ярослава)\nопубліковано 12 бер. 2012 р., 05:03 Степан Гринчишин\nАвтор: Ярослава ЯЦКІВ-ВОЙТОВИЧ м. Київ, 1933 р.н.,\nуродженка с. Березки Ярославського повіту\nСело Березка. Річка. Поле. Ліс задивляється на гори, а гори спозирають на ліс. А чого тільки не було у лісі? Щонайбільше грибів. Білих, один-в-один. Великі, як гвоздики. Бувало ще всі сплять, а я раненько встану, за кошик – і до лісу. Очі розбігаються. Серце радіє, що зробила добре діло: поки батьки повставали, кошик грибів уже в хаті. Оце були часи! Дитинство проходило в турботах: грибів назбирати, корови пасти, трави нажати для худоби, до школи поспішати...\nПам'ятаю, як ото накачаємо, наб'ємо повнісіньку плахту трави, тягнемо на горбочок межі, аби легше було завдавати собі на плечі. Плахти величенькі, з-під них тільки дитячі ніжки дриґають – несемо. Радіємо з сестрою, буде чим зранку нагодувати худобу. Треба було ще й подоїти корову. І от оці рученята шестилітньої «доярочки» добре мусять натрудитися, аби відро молока надоїти. Ну, а картоплю копати, жито-пшеницю жати – було улюбленою роботою Адже все нарівні з дорослими, та ще й наввипередки...\nОтак у праці та навчанні ми й підростали. Війну 1941-45 рр. пам'ятаю за окремими випадками та пригодами. Початок війни. 22 червня – неділя була. Люди зібралися до церкви. Гарний, сонячний день. Раптом у повітрі загули, загуркотіли літаки з чорними хрестами. Ми жили недалеко від р. Сяну. У нашому селі Березки\nстояла совєтська застава. Миттю ця застава зникла, залишаючи незачиненими свої склади. Люди, звісно, порозтягували, хто що міг: валянки, кожухи, продукти та інші речі. Ми, діти, тільки потім пізнали, що таке війна. Поки що бомби на нас не кидали, хіба що літаки страшно гуркотіли. Німців ми бачили, але фронт проходив обіч. Поодалік вогняні стовпи освітлювали небо, розривались снаряди...\nНастав 1945 рік. Для мене цей рік найстрашніший у житті. «Перемога, перемога!» – а що за нею? Почалася страхітлива ворожнеча між поляками та українцями, якої до війни не було. Була українська школа, українські діти ходили до цієї школи.\nВійна та прихід совєтської окупації на терени Польщі породив страшні явища. 11 квітня 1945 р. о 7-й годині ранку польські банди накинулись на три українські села. У нашому селі Березці протягом однієї години було спалено 45 хат й убито понад 280 осіб! Поляки знищували усе добро в хаті. Вибивали шиби на вікнах, трощили дзеркала, виломлювали двері, забирали худобу й виганяли її на той бік Сяну (Сян був ніби «кордоном»). Худоба відчувала це лихо, ревіла, а часом й поверталася, не дійшовши й до середини ріки.\nЯк усе почалося? Раненько, десь о 7-8-й годині мама, пораючись біля худоби, раптом почула стрілянину. Глянула й побачила: люди втікають (дехто навіть з худобиною), а на кінці села вже дими заступають небо – горять хати. Мама будить нас: «Вставайте, діти, щось страшне робиться, люди втікають, хати горять, то тут, то там стрілянина!» Ми позривалися з постелі. Мама повиганяла зі стайні корови і ми із сестрою та братиком погнали їх вигоном до лісу. Тато з клунком одягу вибігає з хати, а польський бандит зупиняє його з гвинтівкою у руках:\n– Кенкарте єст? – питає злісно. (Документ особи виданий німецькою владою. На якому було позначено великою буквою U (українець), буквою Р (поляк)).\n– Єст, панє.\nТато й не збирався лягати. Жбурнув клунком бандиту під ноги і сам навтьоки поза хатами. Сховався. Смерть обминула, адже, як виявилося, гвинтівка була незаряджена. Мама теж подалася тими окопами, що проходили поза хатою бережком аж до потічка. Ускочила, принишкла і чекає смерти. А їх багато: сунули й сунули, мов та сарана. «ІІІибцей, шибцей!» – лементують наздогін за людьми. Маму не примітили. Вона й побачила: навпроти неї за потічком хата. Молода жінка з дитиною виходить із хати. До неї підбігає один з націленою рушницею. Раптом підскочив інший, схопив за рушницю, вигукнувши: «Зостаф, я таке саме малєйство дома зоставів!» Але вже було запізно. Куля влучила у серце молодої матері. Упала на порозі, а на мертвому тілі дитина. Кличе і кличе МАМУ...\nМи сховалися у гаю, в чагарнику і так врятувалися. Ті що не встигли втекти, залишилися жертвами польських банд Десь близько десятої години ранку люди почали поволі виходити зі схованок. Стрілянина вщухла. Проте село диміло, ревіла худоба. Підкрадаємось до села. Все потрощене, побите, замки повирвані, стодоли спалені, люди лежать побиті, порозкидані подвір'ями. Після цієї кривавої акції, пам'ятаю, прибула якась комісія з великими зірками на погонах. Оглянули цей розбій, покивали головами, і все. Нам, дітям, було цікаво знати і чути, що ті чужі люди говорять, то і бігали за ними, прислуховувались. «Вот черти, разрывными пулями стреляли», – єдине, так би мовити, «сожаление»(!).\nСело поволі приступало до буденних справ. Садили, сіяли. Все виростало, а неспокій не минав. Люди не могли спокійно спати. Порозвішували по селу «сигнальні залізяки», створювали нічні чергування, прислухалися до гавкоту собак. Коли якась небезпека, негайно калатали в «залізяки», підіймали тривогу. Люди втікали, ховалися. Захисною силою у деяких регіонах була УПА. У нашій хаті теж перебувала ціла рота цих відважних хлопців. Хлопці, як соколи! Ми з сестрою Галею були і вартовими, і малими господарками. Що було б з нами та нашими батьками, якби про отакі «послуги» довідалися польські банди чи НКВДисти!\nСаме їх, вояків УПА, боялися погромники. Упівці захищали людей і мстилися тільки тим, хто вдавався до бандитських акцій. Тому й серед поляків можна було почути. «Які там не сом бандеровци, а оні малих дзеті і жонуф нє убівалі».\nБувало часто і таке: виганяють погромники людей зі села на дорогу, наказують «марширувати» на колінах і на ліктях, при-співуючи: «Ту гарб, ту доліна – в дупі Україна». Дорога червоніла від крови. Хіба можна описати всі ті муки і знущання, які перетерпіли?!\nОт і осінь наступала. Вересень. Все зібрано з полів, Обмолочено, засипано у засіки. Город ще зеленіє кукурудзою, буряками, картоплею. Раптом – сільські збори о восьмій годині вечора. Хто провадить? Якась переселенська комісія: поляки і москалі. Основне питання: завтра десятій ранку всім вишикуватись на дорозі й чекати команди. Куди? Чого? З чим? Уранці запрягли дві корови до воза, склали свої «вантажі». Хто що зміг, хто що мав. За нашим возом ще й двоє собачат: це – я і сестричка. Виходячи з хати, сіли на порозі, поцілували його, поцілували землю і... гайда. Світ за очі.\n– Йди, Славуню, ялівку вижени з кукурудзи, бо заховалася, ніби навмисне. Не хоче йти.\n– Та куди ж йти за нею, як за хвилину-дві пролунає команда «Паєхалі».\nТам і залишили ми ялівку.\nОтак з прадідівської господарки, зі своєї землі, яку люди придбали своєю мозолястою працею, йти хтозна куди? На Україну – кажуть.\nЇхали цілий місяць. Подекуди й обстрілювали нашу «колону». Лунає команда: «Ховайтесь під вози!» Стихне. «Вставай!» – команда. Поїхали далі. Люди зустрічних сіл питають: «А куди, люди добрі, їдете»? «Та до кордону» – відповідаємо. «Вертайтесь. Це зовсім не туди!» Вертаємось. Польовими дорогами, аби по шосейних не плентатись. Від'їхали трохи і знову, виявилося, не туди. Отак цілий місяць. Одне знущання. А чим було жити той місяць? Бігли діти поперед валки, по селах просили шматочок хліба у людей. А якщо іноді поталанило дістати шматок білого, домашнього – підстрибували з радости!\nНарешті доїхали до Львівської області. Розселились – хто де, по хатах, що їх поляки залишили. Ні однієї шибки, ні дверцят на печах, у кухні – пустку залишили. Спочатку ми поселились у Судово-Вишнянському районі, селі Соломинці. Знайшли хату, облаштувались, повставляли вікна, двері, завели господарку тощо.\nОсь і вибори 1946 р. Увечері хлопці з УПА застерігають – не голосувати. Вранці совєтські солдати з гвинтівками виганяють людей на виборчу дільницю. Ми закрили хату. Тато і мама поховались. Ми з сестрою стоїмо біля вікна. Йдуть солдати. Грюкають. А ми плачемо, кричимо, що батько з мамою вже пішли і нас зачинили.\nНасунулась ще й інша біда. Хтось доніс до районної міліції (чи НКВД), що у Польщі у нас квартирували воїни з УПА і що мама зарізала для них бика... І от ми у списку висилки до Сибіру. За одну ніч довелося все скласти на підводу і знову у дорогу. На цей раз до села Рудок, куди вже переїхала наша бабця. У чужій стодолі, під оборогом знайшли якийсь прихисток. Час від часу мама навідувалася до Самбора, розпитувала квартиру. Поталанило. Познайомилася з житлуправом, і він запропонував стару хату. Але і це було добре. Уже свій дах над головою. Тут я вже поступила до Симбірського педучилища. Почалося нове, студентське життя.\nБули і веселі дні, були і сумні. Як дійде чутка в училищі, що КГБ привіз побитих хлопців з УПА, то ми після уроків – туди. Боже, які молоді гарні юнаки лежали на подвір'ї цього «заведєнія», покриті гнилою соломою. Тяжко про це згадувати. Навіщо це робилося? Демонстрували свій бандитизм, чи не для того, аби виявити батьків цих молодих героїв? Щоб залякувати інших? І так було багато разів, упродовж багатьох років...


Постійно не вистачає у дворах контейнерів для сміття | Хрещатик - новини та життя української столиці.\n05/02/2002 надрукувати прочитало 6878 человек\nКожного ранку в більшості столичних дворів повторюється одна і та ж історія: люди йдуть на роботу повз сміттєві баки, які не просто переповнені, а обсипані сміттям, що в них не помістилося. Подекуди ці контейнери чомусь стоять майже впритул до внутрішньоквартальних пішохідних доріжок, і перехожим доводиться петляти між розсипами недоїдків. Серед цього мотлоху риються бомжі й собаки, цю антисанітарію розносять ворони... А у вихідні і святкові дні довкола баків для сміття виростають цілі еверести.\nСпочатку я думав, що нам просто не поталанило з двірниками. Але потім, буваючи в інших районах міста, почав придивлятися і зрозумів, що головна причина всього цього безладу ось у чому. У Києві не вистачає сміттєвих баків! До того ж майже всі вони на вигляд мають років сто, не менше. Невже місто не може закупити, причому з запасом, нові з майже герметичними кришками, які легко відчиняються, коли ногою натиснеш на спеціальну педаль? Для мене це велика загадка. Можна подумати, що контейнери для сміття — це якась складна інженерно-технічна конструкція і для її виготовлення необхідні високі технології, а тому майже неможливо організувати їх виробництво. Чи, може, згідно з держстандартами ці баки потрібно інкрустувати перлинами? І якраз на ці перлини грошей не вистачає?!\nОлександр Осипенко, мешканець масиву Воскресенка


Фасад музею Прадо закриють будівельні риштування\nФасад музею Прадо закриють будівельні риштування\nМузей Прадо скоро відзначить своє двохсотріччя і вже готовий представити глядачам нові цікаві експозиції до ювілею. Проте в даний час з технічних причин необхідно відреставрувати гранітні елементи фасаду будівлі, і тому на ремонт терміново виділено півмільйона євро. Загальна сума витрат на реставраційні роботи, які займуть 16 місяців, складе 4 мільйони євро.\nЗустрічати власний ювілей в процесі ремонту – не найкраща ідея, але дирекція музею знайшла вихід, причому несподіваний і досить «художній». Брезентова полотно, яким будуть закриті будівельні ліси, стане справжньою ілюстрацією до історії всесвітньої живопису. Технічні питання оформлення ще обговорюються, але в загальному можна сказати, що будинок з зовнішньої сторони перетвориться у гігантський рекламне полотно з портретами, пейзажами, історичними картинами і шедеврами інших жанрів, які відобразять 200-річну історію музею Прадо – скарбниці світового мистецтва.


"Податок на землю. Його роль та функції в системі оподаткування"\n1.\tЗагальна характеристика та правові форми плати за землю.\n2.\tСуб'єкти та об'єкти плати за землю.\n3.\tОсобливості обчислення плати за землі різного цільового призначення.\n4.\tПільги щодо плати за землю.\nЗгідно із Законом України "Про плату за землю" в редакції від 19 вересня 1996 року, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.\nЗемельний податок являє собою обов'язковий платіж, що справляється у юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками виключно у грошовій формі. Розмір земельного податку не залежить від господарської діяльності землевласників і землекористувачів. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.\nВласники земельних ділянок і землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Обчислення ставок земельного податку за окремими категоріями земель здійснюється відповідно до статей 6-11 Закону України "Про плату за землю".\nВідповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду земель" орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. На відміну від земельного податку, орендна плата може встановлювати у грошовій, натуральній (за пеню кількістю чи частиною продукції, яку одержують з орендованої земельної ділянки) та відробітковій (надання послуг орендодавцеві) формах. Строки можуть передбачити у договорі оренди поєднання зазначених форм або визначити інші форми плати, за винятком справляння орендної пати за земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності (справляється виключно у грошовій формі і централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється та використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю").\nПлатежі за землю зараховуються на спеціальні бюджетні рахунки бюджетів, використовуються виключно для таких цілей: фінансування заходів щодо раціонального використання та охорони земель, підвищення родючості грунтів, ведення державного земельного кадастру, землеустрою, моніторингу земель; створення земельного інноваційного фонду; відшкодування витрат власників землі і землекористувачів, пов'язаних х господарюванням на землях гіршої якості; економічного стимулювання власників землі і землекористувачів за поліпшення якості землі, підвищення родючості грунтів і продуктивності земель лісового фонду; надання пільгових кредитів, часткового погашення позичок та компенсації втрат доходів власників землі і землекористувачів внаслідок тимчасової консервації земель, порушених не з їх вини; проведення земельної реформи, а також для земельно-господарського устрою, розробки містобудівної документації і розвитку інфраструктури населених пунктів.\nСуб'єктами плати за землю (платниками) є юридичні особи незалежно від форм власності, а також фізичні особи, які використовують земельні ділянки на титулах права власності та користування, утому числі на умовах оренди.\nІноземні юридичні та фізичні особи, а також особи без громадянства сплачують земельний податок, якщо вони є власниками земельних ділянок не с/г призначення в межах населених пунктів, а також за їх межами, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. В усіх інших випадках вони можуть бути лише орендарями земельних ділянок і сплачувати орендну плату.\nОб'єктом плати за землю відповідно до ст. 206 ЗК України з земельна ділянка, яка являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.\nРозмір земельного податку встановлюється у вигляді стабільних платежів за одиницю площі земельної ділянки, яка обкладається податком у розрахунку за рік. Ставки податку визначаються окремо за категоріями земель основного цільового призначення, видами і підвидам угідь, групами грунтів і поглядаються у разі зміни цін та інших причин, незалежних від волі землевласників і землекористувачів.\nДля земель сільськогосподарського призначення ставки земельного податку з одного гектара угідь встановлюються у відсотках від їх грошової оцінки у таких розмірах: для ріллі,


Для більшості з нас Вінсент Ван Гог знайомий завдяки своїй картині “Соняшники” та “Автопортрету з відрізаним вухом та люлькою”. Хотілося б зупинитись на історії створення цих картин. Кожній картині належить певна історія. Для того, щоб краще зрозуміти цінність та значення цих картин, краще знати про ті обставини які надихнули, стали причиною, поштовхом до написання. Самі по собі картини дуже гарні, однак стають особливими та незабутніми зі своєю історією. Вони немовби оживають.\nОтже, “Соняшники”. Ця картина була написана Вінсентом у порівняно світлий період його життя. В травні 1888 року художник переїжджає у відомий “Жовтий дім” на площі Ламартин в Арлі. Він мріє, у нього величезні плани про відкриття в Провансі “Майстерні Півдня”. Митець дуже любив східні мотиви, пейзажі, національний одяг, погляд на світ та на людину. Це мала б бути культурна платформа. Простір для художників та творчих людей. Ось як бачив це місце сам майстер “Насправді я хочу створити дім мистецтв, в якому б все, від крісла до картини мало би свій стиль.” Він планував на стінах розмістити свої ж картини та роботи своїх друзів. Саме завдяки цій мрії і з’явились знамениті “Соняшники”.\nВан Гог бажав прикрасити стіни Майстерні серією декоративних картин. На початку серпня він писав Емілю Бернару: “Думаю прикрасити стіни пів дюжиною картин які зображають соняшників”. А ось уривок з листа брату Тео: “Сподіваюсь, що поселюсь з Гогеном в нашій майстерні. Хочу її прикрасити. Тільки великі соняхи.” В серпні 1888 року художник написав дві картини які зображають соняшники. На одній картині можна нарахувати 12, на іншій 14 квітів. Перед приїздом Гогена він повісив ці дві картини в кімнаті яку готував для свого друга. Зараз одна з картин знаходиться в Філадельфії, — інша – в Лондоні.\nЗовсім інша історія в створення картини з автопортретом. Обставини її створення описані в попередній статті. Насправді автопортретів у Ван Гога багато. Просто найвідомішим є вищезгаданий. І якщо поставити їх у хронологічній послідовності. То виходить просто намальована історія життя художника. Його зміна як особистості. Бо ж на обличчі, очах, зморшках у кожній рисі читається спочатку радість і цікавість, а пізніше розчарування, втома та відчай. Взагалі, існує версія, що через потяг до абсенту йому ніхто не хотів позувати (таким він був нестерпним). Тож залишалось йому малювати самого себе.\nХудожник залишив після себе близько 850 картин. Приблизно стільки ж ескізів, малюнків та офортів. За життя Ван Гог продав всього лише одну свою картину. А в 1987 році на аукціоні в Нью–Йорку його картина “Іриси” була продана за 53 мільйони доларів.


13.СУТЬ І ОСОБЛИВОСТІ ФУНКЦІЙ УПРАВЛІННЯ | Тільки правдиві факти про eкономіку\n← 12. Зв’язаність цін\n8. Вплив негараздів ринку на ставки заробітної плати →\nФункція управління - орієнтованість управлінської дії на об'єкт управління, керовану систему. Функції управління виражають зміст управлінської дії - суть управлінських стосунків. Функція управління схильна до логічного алгоритму, строгої послідовності регламентованих дій.\nОсобливості функцій управління :\n1.Виділення в управлінні окремих функцій - об'єктивний процес, обумовлений розвитком виробництва і ускладненням його управління.\n2.Природно-научною основою формування і розвитку функцій управління є розподіл громадської праці в цілому і у сфері управлінської діяльності зокрема.\n3.Рушійною силою зміни функцій управління є необхідність підвищення ефективності управлінської праці і керованої системи.\n4.Функції управління обумовлені керованою(об'єкт управління) і такою, що управляє(суб'єкт управління) підсистемами, що діють законами науки управління, використовуваними принципами управління і стосунками, що склалися в системі управління.\n5.Організація управління і розподіл управлінської праці, вибір і поліпшення організаційної структури управління, використання методів і засобів управління, інформаційних технологій, підготовка і розставляння кадрів та ін. відбувається з урахуванням складу і змісту функцій управління.\n6.Будь-яка функція управління реалізується у взаємозв'язку і взаємодії з іншими функціями управління.\nРізні автори виділяють свої переліки загальних функцій управління. ТакА. Файоль виділив: передбачення, планування, організацію, координацію, контроль.\nДо основних «вітчизняних» функцій відносять: целеполагание, організацію, регулювання, активізацію, контроль.\nІнші автори виділяють три групи функцій менеджменту : загальні функції(формування цілей, планування, організація і контроль); соціально-психологічні - пов'язані в основному з характером виробничих стосунків в колективі(делегування і мотивація); технологічні функції - види діяльності, що становлять зміст технології праці менеджера(ухвалення рішень, комунікація).\nНайбільш популярною класифікацією вважається класифікація, ця М. Месконом. Автор вважає, що процес управління складається з функцій планування, організації, мотивації і контролю. Ці функції об'єднані єднальними процесами комунікації і ухвалення рішень, а керівництво(лідерство) розглядається як самостійна діяльність.\nЗагальні функції управління є обов'язковими для будь-якої організаційної системи, але виділяють ще і конкретні(спеціальні) функції управління. До них відносять: функції управління ресурсами(управління запасами, персоналом, фінансами); функції управління процесами(управління виробництвом, збутом, маркетингом, матеріально-технічним постачанням); функції управління результатами(управління продуктивністю, якістю, витратами).