Доба українізації 20-х років. Концепція мовно-культурної політики Миколи Скрипника\nПротягом короткотривалої доби визвольних змагань змінився статус української мови і суттєво розширились сфери її використання. І хоча з перемогою Червоної Армії цей процес було уповільнено, він не міг не вплинути на мовно-культурну політику більшовиків, що прийшли до влади в Україні в кінці 1919 р.\nУ перші роки встановлення совєтської влади політика більшовиків у національному питанні була двоїстою. З одного боку, вони планували зберегти залежність України від Росії. З іншого боку, Ленін як досвідчений політик добре розумів, що для утвердження совєтської влади на Україні необхідно зробити поступки в націо-нальному питанні.\nУ 1919 р. в проекті постанови ЦК РКП(б) «Про радянську владу на Україні» Ленін писав: «Зважаючи на те, що українська культура (мова, школа і т. д.) на протязі століть придушувалася російським царизмом і експлуататорськими класами, ЦК РКП ставить в обов'язок всім членам партії всіма засобами сприяти усуненню усіх перешкод до вільного розвитку української мови і культури. Оскільки на ґрунті багатовікового гноблення серед відсталої частини українських мас спостерігаються націоналістичні тенденції, члени РКП повинні ставитися до них з найбільшою обережністю, протиставляючи їм слово товариського роз'яснення тотожності інтересів трудящих мас України і Росії. Члени РКП на території України повинні на ділі проводити право трудящих мас вчитися і говорити в усіх радянських установах рідною мовою, всіляко протидіючи русифікаторським спробам відтіснити українську мову на другий план, перетворюючи її в знаряддя комуністичної освіти трудових мас. Негайно треба вжити заходів, щоб в усіх радянських установах була достатня кількість службовців, які володіють українською мовою, і щоб надалі всі службовці вміли говорити українською мовою».\nУ постанові 1920 р. «Про запровадження української мови в школи й радянські установи» було підкреслено, що «українська мова як мова більшости населення України та мова російська як загальна союзна мають в УСРР загальнодержавне значення і їх треба вчити в усіх навчально-виховних закладах Української Соціялістичної Радянської Республіки».\nБлизькі до Ленінових погляди з питань національного будівництва висловлював тоді й Сталін. У той час він також виступав проти обов'язкової державної мови, різко негативно відгукувався про «спроби закріпити панування великоруської нації» і закликав у травні 1921 р. перейти від гасел про національну рівноправність до заходів фактичного урівнювання націй. Показовим у цьому зв'язку є такий фрагмент із заключного слова Сталіна на X з'їзді РКП(б) в 1921 р.: «Я маю записку про те, що ми, комуністи, буцімто насаджуємо білоруську національність штучно. Це неправильно, бо існує білоруська нація, у якої є своя мова, відмінна від російської, внаслідок чого підняти культуру білоруського народу можна тільки рідною йому мовою. Такі ж вислови лунали років п'ять тому про Україну, про українську націю. А недавно ще говорили, що українська республіка і українська нація — вигадка німців. Між тим зрозуміло, що українська нація існує, і розвиток її культури становить обов'язок комуністів. Не можна йти проти історії. Зрозуміло, що якщо в містах України досі ще переважають російські елементи, то з плином часу ці міста будуть неминуче українізовані. Років сорок тому Рига являла собою німецьке місто, але оскільки міста зростають коштом сіл, а село є хранителем національностей, то тепер Рига цілком латиське місто. Років п'ятдесят тому усі міста Угорщини мали німецький характер, тепер вони мадяризовані. Те саме буде і з Білорусією, в містах якої все ще переважають небілоруси».\nОднак проголошення рівноправности української та російської мов призвело до переваги російської мови, яка панувала в уряді, у вищих навчальних закладах, у пресі. Цю фактичну перевагу російської мови більшовицька влада констатувала в декреті від 1 серпня 1923 р.\nДекрет затвердив новий курс партії у національній політиці, що дістав назву «українізації». Тепер формальна рівність між двома найбільш поширеними в Україні мовами — українською та російською — визнається недостатньою. Від державних урядовців вимагають цілковитого переходу на українську мову, а ті, що не можуть чи не хочуть виконати розпорядження, мають бути звільнені; не дозволяється приймати на працю нікого, хто не знає української мови; кожен, хто хоче вступити в університет, інститут або вищу школу, повинен скласти іспит з української мови.\nСьогодні, з відстані часу, цілком очевидно, що політика коренізації, яку ввели партійні вожді в 20-х роках, була тимчасовим заходом. Вона переслідувала мету світоглядної уніфікації суспільства на ґрунті поширення єдиної комуністичної ідеології, що ефективніше можна було зробити, провадячи пропаганду національними мовами народів колишньої Російської імперії. Підтвердження такої мотивації політики підтримки національних мов знаходимо і в тогочасних партійних документах. Так, 15 лютого 1921 р. Політбюро ЦК КПУ прийняло рішення «Про українську мову». Члени Політбюро Раковський, Мануїльський, Молотов і Чубар та кандидати Лебедь і Шумський ухвалили: «Доручити тов. тов. Чубарю и Шуйському написати циркуляр до членів організації про використання української мови як засобу поширення комуністичних ідей серед трудящих мас України».\nНе слід забувати також, що в той час позиції комуністів були ще хисткими в багатонаціональній країні. Загроза її розпаду внаслідок національних рухів за незалежність була цілком реальною — і це змушувало більшовиків вдаватися до гнучкої національної політики.\nЗа кілька років українізація досягла значних успіхів. У 1929 р. понад 80 % загальноосвітніх шкіл і 30 % вищих навчальних закладів вели навчання виключно українською мовою. На цей час припадає поява значної кількости українських шкіл на Кубані, Вороніжчині, Курщині, в Казахстані тощо.\nПотреби україномовної освіти забезпечила поява великої кількости підручників з української мови, серед авторів яких були видатні мовознавці — Олена Курило, Олекса Синявський, Микола Сулима та інші. У нарисі про Олену Курило Шевельов згадує її «Початкову граматику української мови», яка видавалась і перевидавалась безперервно від 1918 до 1926 року. «Студійована без перебільшення мільйонами українських школярів, — пише мовознавець, — ця книжка своїми одинадцятьма виданнями лишила, може, більший слід у свідомості покоління тих років, ніж багато інших книжок. Це не була наукова праця, це був практичний підручник для дітей, він не давав наукової системи й не претендував на сувору науковість методи, але він будив любов до своєї країни й мови й защеплював норми цієї мови».\nНе менш успішним було впровадження української мови і в інших сферах культурного будівництва. Поступ україномовної преси у 20-х роках засвідчують такі цифри: у 1922 р. з усіх публікованих в Україні книжок лише 27% виходили українською мовою, цією ж мовою виходило близько 10 газет і часописів. До 1927 р. українською мовою друкувалося більше половини книжок, а в 1933 р. з 426 газет 373 виходили українською мовою.\nОдночасно активізувалися мовознавчі наукові дослідження, розгорнулася діяльність з нормалізації української літературної мови, видання словників, створення різногалузевої термінології.\nСловникову роботу в Українській академії наук було розпочато ще у час її заснування 14 листопада 1918 р., у період визвольних змагань. Серед Постійних комісій, які було створено 26 листопада 1918 р., до лексикографічних належали: Постійна комісія для складання словника живої української мови під керівництвом акад. А. Ю. Кримського і Постійна комісія для складання історичного словника української мови, яку очолював проф. Є. К. Тимченко. У 1919 р. в системі Академії наук було створено «Правописно-термінологічну комісію», в 1921 р. — Інститут української наукової мови.\nПротягом 1925–1928 років було надруковано два українсько-російські словники і чотири російсько-українські. З українсько-російських найважливішим було видання доповненого Грінченкового «Словаря української мови», над яким працювали С. Єфремов та А. Ніковський (вийшло три томи, А-Н, Київ, 1927–1928).\nВеликим здобутком лексикографії 20-х років був «Російсько-український словник», який упорядковувала й видавала Постійна комісія для складання словника живої української мови Української академії наук. Словник, головними редакторами якого були А. Кримський і С. Єфремов, зафіксував уже розвинуту поліфункціональну літературну мову. Перевага цього словника порівняно із словником Б. Грінченка полягала в тому, що академічна праця включала також лексику наукового і публіцистичного стилів. Як зазначали в передмові упорядники словника (В. М. Ганцов, Г. К. Голоскевич, М. М. Грінченкова), він «в українських своїх перекладах живовидячки відбиває той великий поступ, що зробила українська літературна мова протягом останніх десятиліттів, а надто останніх років, коли вона сталася органом широкого культурного і державного вжитку. В цьому редакція вбачає найбільшу вагу цього словника супроти попередніх, що обмежувалися мало не на самому етнографічному матеріалі та на словах давнішої народної (теж переважно народницько-етнографічної) літератури».\nТочна кількість виданих у 20-х роках термінологічних словників невідома. Джерела подають різні дані. Згідно з енциклопедією «Українська мова», за період з 1918 до 1933 р. було видано 83 термінологічні словники.\nСтворені в Українській академії наук термінологічні комісії в 1921 р. були об'єднані в Інститут української наукової мови (ІУНМ). За даними тієї ж енциклопедії, ІУНМ до 1930 р. видав 16 термінологічних словників.\nПісля процесу СВУ, на якому засудили керівника ІУНМ Г. Холодного, Інститут ліквідували. З 1931 р. він став частиною Інституту мовознавства. Як зазначає Ю. Шевельов, відомості, згідно з якими ІУНМ та його наступник протягом 1926–1932 років видали понад 27 термінологічних словників, є неточними. Остання бібліографія, подана у виданні «Славянское языкознание» (М., 1963), нараховує 49 термінологічних словників, виданих у той час в Україні.\nВнаслідок заборони, накладеної у 30-х роках на всі лінгвістичні та лексикографічні праці, створені в попереднє десятиліття, мовознавча спадщина періоду Розстріляного Відродження мало досліджена. Найбільше для її вивчення було зроблено за межами України. Зокрема, серію розвідок присвятив зазначеній тематиці Юрій Шевельов. В одній із них видатний український філолог так оцінює працю мовознавців 20-х років: «Осягнення їхні в двадцятих роках величезні. Найбільше вони стосувалися до трьох вирішальних ділянок: уґрунтування і усталення норм літературної мови; вивчення історії української мови, зокрема опрацювання загальної схеми цієї історії, від постання протоукраїнських говірок у надрах праслов’янської мови до новіших часів; нарешті української діялектології, науки, що мала дати відповіді на багато проблем історії мови і допомогти в усталенні норм сучасної літературної мови. Досліди двадцятих років у всіх трьох ділянках принесли силу нового матеріялу, по-новому оцінили чимало старих і відомих фактів. Але, може, найбільше важить те, що тепер уперше в історії українського мовознавства постали наукові осередки і почали творитися окремі наукові школи з своїми власними традиціями, накреслилася можливість переємности, нормального контакту поколінь».\nЮрій Шевельов виділяє дві школи в тогочасній термінологічній нормалізаторській діяльності — київську (пуристичну), представники якої орієнтувалися на народне розмовне мовлення, шукаючи питомих мовних засобів для формування терміносистем, і поміркованішу харківську школу, мовознавці якої не відкидали потреби іншомовних запозичень, обстоюючи поєднання народних компонентів з асимільованими європейськими.\nУ добу українізації було завершено створення загальноукраїнського правописного кодексу, робота над яким почалась ще за Центральної Ради з укладання «Найголовніших правил українського правопису» під головуванням І. Огієнка і була продовжена Правописно-термінологічною комісією Української академії наук, на чолі якої стояв А. Кримський. Академічні «Найголовніші правила українського правопису» вийшли окремою брошурою 1921 р. в Києві.\nКороткий орфографічний кодекс функціонував недовго. 23 липня 1925 р. Рада Народних Комісарів УСРР ухвалила створити при Наркомпросі Комісію для впорядкування українського правопису під головуванням наркома освіти О. Шумського. До складу Комісії входили відомі філологи В. Ганцов, Г. Голоскевич, С. Єфремов, А. Кримський, О. Курило, О. Синявський, Є. Тимченко та інші.\nПроект правопису готували тривалий час. Члени Комісії виходили з того, що «базою для унормування й спрощення служила традиція й природа української мови: встановлюючи те чи інше правило правопису й мови, Комісія намагалася не порушувати без крайньої потреби усталеної традиції, узвичаєної норми, хоч, розуміється, увесь час оглядалася на живу мову в її різних діалектах та її історію».\nПісля публікації проекту правопису в 1926 р. і його широкого публічного обговорення Комісія скликала в Харкові правописну конференцію, що відкрилася 25 травня і тривала до 6 червня 1927 р. У конференції взяли участь понад 50 делегатів, які представляли всі історичні землі, заселені українцями.\nОдним із складних завдань, що стояли перед конференцією, була потреба узгодження двох правописних традицій — центральноукраїнської і західноукраїнської. Конференція не дійшла згоди з низки питань, зокрема щодо написання L та G у словах іншомовного походження. Остаточно вирішити цю справу було доручено президії Конференції, до складу якої входили М. Скрипник, А. Приходько (заступник наркома освіти), А. Кримський, О. Синявський та С. Пилипенко, письменник. Після довгих дискусій президія ухвалила остаточний текст, підготовлений О. Синявським, в якому було запропоновано компромісне рішення щодо передавання L та G.\nШостого вересня 1928 р. М. Скрипник підписав текст «Українського правопису», надавши йому обов’язковости. Він був надрукований і запроваджений у практику в 1929 році.\n«Український правопис» 1928 р., який тепер називають «харківським», або «скрипниківським», оскільки головна організаційна роль у його підготовці й затвердженні належала народному комісарові освіти Миколі Скрипнику, за визначенням Василя Німчука — «справді соборна українська орфографія, яка ґрунтується на дійсно наукових засадах, без жодного політичного, «ідейного» присмаку. Він був добре продуманий та опрацьований».\nДіяльність М. Скрипника на посаді народного комісара освіти, яку він обійняв у 1927 р., а перед тим — у складі Комісії у справі українізації, утвореної в квітні 1925 р. при Політбюро ЦК КП(б)У, потребує окремого висвітлення. Керуючи всією мовно-культурною політикою, Скрипник у зазначений період своєї діяльности, безперечно, обстоював національні інтереси України. Найґрунтовніше Скрипникову програму мовно-культурного будівництва викладено в доповіді «Перебудовними шляхами», виголошеній на Першій всеукраїнській конференції культурно-освітніх робітників нацменшостей 20 травня 1931 р. Головною настановою зазначеної програми була теза про УСРР як моноетнічну країну, в якій титульний етнос становить абсолютну більшість. «Коли взяти УСРР, її національний склад, — зазначав Скрипник, — то понад 80% усього населення країни належить до однієї національности — української, і менш як 20% населення України належить до національних меншостей. Коли порівняти УСРР з усіма республіками цілого Союзу і, навіть, цілого світу, то треба констатувати, що Україна є найбільш однонаціональна держава цілого всесвіту. У нас, на Україні, найбільший відсоток населення держави належить до однієї національности і становить національну більшість — понад 80% цілого населення нашої країни. Україна не є державою багатонаціональною, вона не є країна різних національностей, вона є країною, яка має переважну, незрівнянну, порівняно з іншими державами, національну більшість щодо всього населення держави».\nВодночас, згідно із принципом більшовицької національної політики 20-х років, що проголошувала рівноправність усіх національних мов і впроваджувала цей принцип у життя, Скрипник наполягав на потребі рідномовної початкової освіти. В Україні тоді було організовано національні райони — російські, болгарські, німецькі, єврейські, грецькі, польські, на території яких діяли відповідно національні школи, національні театри, національними мовами велося діловодство, виходили газети.\nВажливо в цьому зв’язку, що Скрипник послідовно домагався віднесення до групи національних меншостей на території України і росіян, а для цього йому доводилося долати ще міцно на той час вкорінену у масовій свідомості імперську ідеологему про «триєдиний» російський народ, згідно з якою українці й білоруси утворювали спільний з росіянами етнос, а їхні мови становили місцеві діалекти загальноросійської мови. Наскільки впливовим лишався цей політичний міф у середовищі працівників підпорядкованої Скрипникові освітянської сфери, свідчить такий фрагмент цитованої вище доповіді наркома: «Я щойно був у Одесі, робив там доповідь на культактиві міста Одеси... Перед тим я поставив секції Наросвіти вимогу, щоб дали мені дані про стан освіти... Це були дані — скільки всього є шкіл, скільки є груп по школах, скільки в них належить національним меншостям єврейській, німецькій, болгарській. Це все є. А я запитав, але ж є ще одна національна меншість — російська, чому про неї немає даних. Я дістав відповідь: ми росіян рахуємо спільно з українцями. На те я сказав на Одеській нараді і зараз це повторю на адресу інспектури національних меншостей НКО: «Не знаю, що в них є, який великодержавний шовінізм — російський чи український, чи який інший, але, напевно, якийсь є, що не визнає росіян на Україні за національну меншість і гадає за можливе зарахувати росіян до українців або навпаки українців до росіян».\nПоказово, що, виступаючи проти русифікації, Скрипник у дусі тогочасних партійних промовців оперує агресивною фразеологією, обґрунтовуючи свою позицію завданням боротьби з «класовим ворогом» — буржуазією й куркульством, що їх відносить до носіїв старої імперської ідеології русифікації.\nТак, зазначаючи, що в багатьох школах національних меншостей як додаткову мову вводять спочатку російську, а через рік українську, Скрипник коментує ці факти в такий спосіб: «Такого порядку політика відповідає не лінії партії, а вимогам заможних куркулів, дрібної буржуазії і буржуазії».\nПодібний коментар супроводжує наведені в доповіді факти незадовільного викладання української мови або його повної відсутности в російських, єврейських та болгарських школах: «...це явище є не лише наслідком неуспішности нашої роботи, а це є й наслідок жорстокої, кривавої клясової боротьби куркульні, що хоче й надалі діставати освіту виключно російською мовою. Куркуль, здебільшого, русифікований, і він вимагає, щоб школа була за його ознакою. Тому в нас у нацменівських школах питання про навчання додаткової мови це є питання боротьби із куркульством та буржуазією».\nПо-більшовицькому тверда й авторитарна позиція наркома освіти у впровадженні української мови виявлялась, можливо, і в застосуванні репресивних заходів щодо тих освітянських кадрів, які чинили спротив українізації, дотримуючись старих русифікаторських традицій. У книзі дослідника більшовицької мовної політики В. Алпатова наведено окремі приклади адміністративних покарань, застосованих в Україні в час перебування Скрипника на керівній посаді в Комісаріаті освіти до тих викладачів вищих навчальних закладів, які ігнорували вимогу переведення викладання на українську мову. Згідно з його даними, у 1928 році професора Київського політехнічного інституту Я. Марковича було заарештовано і після року перебування у в’язниці вислано до Нижнього Новгорода за небажання читати українською мовою лекції зі свого технічного курсу. Публікації мовознавця Г. Данилова, який констатував, що український пролетаріат у своїй масі говорить російською, було піддано різкій критиці, внаслідок чого йому довелося виступити із статтею «Мої помилки», де він писав: «Украинский пролетариат должен был преодолеть и уже в значительной мере преодолел говорение по-русски».\nЮрій Шевельов у спогадах про Скрипникові виступи в роки українізації, очевидцем яких він був, дав виразний портрет і характеристику цієї непересічної особистости: «Скрипник не був добрим промовцем, він запинався, шукав слів, часто повторював те саме слово (зокрема запало в пам’ять, як часто він повторював слово терен, що прийшло з Галичини і було мені, харків’янинові, чуже). Але говорив він, коли можна так сказати, нещадно, кожне слово ніби вбиваючи в авдиторію. Ця манера разом з його обличчям, мефістофелівськи гостре підборіддя і списи кінців вусів у моїй уяві більше відповідали його давнішнім посадам у Чека і в Нарком’юсті, ніж постаті комісара освіти. Але, очевидно, і освіта може бути різного стилю, а в тій двобічній політиці безоглядної українізації і нищення українських кадрів, що її провадив так невгнуто і так негнучко цей комісар освіти, мабуть, саме й віддзеркалювалася ця сліпа воля, що панувала над розумом і що — можу собі уявити — так само нещадно й безкомпромісово скерувала його руку з револьвером до власної скроні. Свій стиль він мав, але це не був стиль інтелектуала, тим менше діяча культури. І в промовах він не переконував, навіть не намагався захопити, він наказував, знавши, що інші мають слухатися».\nАктивно впроваджуючи українську мову в усі підпорядковані йому культурно-освітні галузі, Скрипник лишався переконаним комуністом. Він не менш активно боровся з «антирадянським» вчительством, виявляючи й нещадно караючи нелояльні до радянської влади «класово ворожі елементи».\nЯк до класових ворогів ставився він і до тих українських учених, які не виявляли лояльности до радянської влади. Саме тому Сергій Єфремов з великим скепсисом сприймав українізацію, проваджену більшовиками. Невдовзі перед своїм арештом, 28 травня 1929 р., він записав у «Щоденнику»: «Нова хвиля арештів. Забрато Щепанюка, Ів. Чикаленка і багатьох інших. Куди вони їх набирають? Та й за віщо і пощо?.. Мабуть, усю українську інтелігенцію з традиціями хочуть перевести. Українізація без українців, або краще — на погибель українцям. Та й навіщо вони здалися, — адже «нам будуть фабрики кувати ідеали»... Логічно події розгортаються, що й казати! Очевидно, справа вже йде про фізичне винищення українства!».\nПісля процесу Спілки Визволення України, на якому було засуджено акад. С. Єфремова і ще кількох співробітників Академії наук, М. Скрипник разом із О. Шліхтером і В. Затонським увійшов до складу дійсних членів Академії для посилення партійного впливу в наукових колах. Уже на зборах сесії Ради Всеукраїнської Академії наук 28–30 листопада 1929 р. зазначені новообрані члени — представники більшовицької влади — виступили з вимогами впровадити в наукові праці марксистський матеріалізм, марксистську соціологію, методологію історії тощо. Сесія ухвалила резолюцію в справі «контрреволюційної» організації Спілки Визволення України з осудом всіляких спроб «повалити Радянську Україну та Радянський Союз», а також надіслала Й. Сталіну, з нагоди його 50-ліття, «запевнення, що ВУАН твердо ітиме шляхом єднання науки і праці, непохитно стоятиме на фронті будування соціялістичної культури, здійснюючи заповіт Леніна, що тільки під проводом переможного пролєтаріяту та його комуністичної партії зможе людство дійти до кращого майбутнього, до комунізму».\nУ цей же час почалася чистка апарату Академії, що її здійснювали спеціально створені робітничі бригади на чолі з Комісією для перевірки роботи й чистки апарату ВУАН. У результаті було ліквідовано науково-педагогічну комісію, якою керував засуджений в процесі СВУ видатний педагог В. Дурдуківський, перебудовано мовознавчу роботу Академії, ліквідовано історично-філологічний відділ як самостійний з віднесенням деяких установ його до соціально-економічного відділу Академії, припинено цілу низку історичних видань, що виходили за редакцією акад. М. Грушевського.\nТодішній керівник Науково-дослідного інституту мовознавства Г. Ткаченко звинуватив своїх попередників у тому, що «уся мовознавча робота, всі шукання не були пов’язані з потребами соціалістичного будівництва... Дописувачі колишнього інституту української мови — це переважно попи, куркулі і всякі «колишні» люди. На останньому преміюванні в ІУНМ за надіслані термінольоґічні картки найбільшу премію дістав піп». Щодо самого плану роботи, то, на думку Г. Ткаченка, «необхідно ті слова й форми, що виковуються в кабінетах, передавати на апробацію широких мас: треба, щоб українська мова так само, як і всі форми нашого радянського будівництва, росла, розвивалася саме в тому напрямкові, в якому це потрібно й вигідно для пролєтаріяту». Далі, «необхідно комплєктувати мовознавчі установи представниками партійних і професійних орґанізацій». Але тому, що партійці не хочуть іти на мовознавчу роботу, то «треба, щоб партійний комітет, відряджаючи до різних інститутів, відрядив певну частину партійців і на мовознавчу роботу».\nТаким чином, безоглядно втілюючи в життя комуністичну ідею побудови безкласового суспільства, Скрипник був активним виконавцем більшовицьких чисток, спрямованих у ті роки передусім проти української інтелігенції. Однак не меншу твердість і безкомпромісність він виявляв у боротьбі з російським великодержавним шовінізмом, і його програма розширення сфер вживання української мови була фактично програмою дерусифікації міст України. З більшовицьким ентузіазмом він доповідав на Першій всеукраїнській конференції культурно-освітніх робітників нацменшостей 20 травня 1931 р.: «Надзвичайним темпом проходить українізація робітничої кляси й українізація міст. Коли на початку революції наше робітництво було лише на малий відсоток українське, а здебільшого російське чи русифіковане, то вже 1929 р., за переписом профспілок, серед робітників нашої країни маємо 52 % всіх членів профспілок українців. Цього року, наприклад, нам потрібні нові сотні тисяч робітників для наших заводів реконструйованої промисловости. З українського села прийде новий робітник пролетар, принесе свою мову, зукраїнізує завод, зукраїнізує місто... Озброювати дітей національних меншостей знанням української мови конче потрібно».\nОчевидно, оптимізм Скрипника був не тільки даниною більшовицькій пропагандивній фразеології, а мав під собою реальні підстави. Це підтверджують, зокрема, спостереження очевидців змін мовної ситуації, що відбулись на кінець 20-х років у тогочасній столиці УРСР Харкові. Можна навести в цьому зв’язку спогади львів’янина академіка Кирила Студинського з книжки «З побуту на Радянській Україні. На марґінесі правописної конференції», що вийшла у Львові в 1927 р. К. Студинський згадує, що в час свого першого приїзду до Харкова в 1903 р. він «чув українське слово... тільки в домі Христі Алчевської і в професора Сумцова», тоді як у 1927 р. «почуєш всюди українську мову в Харкові; бо тут, столиця української, радянської влади. Часи зміняються».\nАктивне адміністративне впровадження української мови, що відбувалось одночасно з індустріалізацією, швидким зростанням промислових центрів, куди масово стікалося сільське населення, відкривало перспективу швидкої українізації зросійщених міст.\nЗ’явилися реальні можливості подолання мовно-культурного відчуження українського міста від села.\nПроте українізація тривала надто короткий час, вона не встигла набути розмаху й дійти до свого логічного завершення — охопити весь територіальний обшир України і сформувати соціокультурно цілісну, сконсолідовану націю. Зрештою, сприяти національному розвиткові українців аж ніяк не входило до політичних завдань більшовиків, які кінцевою метою побудови «світлого майбутнього» проголошували безкласову інтернаціональну єдність «трудящих» усього світу.\nУкраїнізацію було припинено за наказом Сталіна в 1933 році. На зміну їй прийшла перевірена імперська практика мовно-культурної асиміляції, що її уже остаточно сформований на той час тоталітарний режим запровадив шляхом нечуваного терору. Однією з перших жертв нового партійного курсу став Скрипник. Його самогубство було трагічним, але закономірним завершенням кар’єри українського більшовика, який повірив у сумісність комуністичної ідеї з національною.


Фарба акрилова ДЕКОЛА червона купити в Ананьєві або іншому населеному пункті України. Відгуки, огляд, опис, характеристики, продаж, кредит, купити на виплат (в розстрочку) Фарба акрилова ДЕКОЛА червона, Ананьїв. Низька ціна, доставка\nКоли я зможу купити (отримати) Фарба акрилова ДЕКОЛА червона в Ананьєві та в усіх інших населених пунктах України?\nДля запобігання помилок та спірних ситуацій, а також для обопільної економії часу та поліпшення сучасного сервісу, замовлення приймаються тільки через сайт laguna.ua. Для цього оберіть Фарба акрилова ДЕКОЛА червона, зазначте кількість і натисніть "Купити". Заповніть всі дані, які питатиме робот. Після отримання заявки її обробляє вільний менеджер. Заявку отримано магазином тоді, коли ви побачите підтвердження про це. Якщо підтвердження нема - це означає, що вами не надано всі необхідні дані (ПІБ, телефон, населений пункт, адреса доставки та спосіб оплати). Надайте ці дані та очікуйте зв`язку з вами менеджера. Такий зв`язок може бути або через наш сайт, або по зазначеному вами телефону\nСаме завдячуючи системі часткових (чи повних) передоплат, ви маєте можливість придбати Фарба акрилова ДЕКОЛА червона за найнижчими цінами в Україні в Ананьєві, Амури, Ананьїв Село, Байтали, Благодатне, Бондарі, Боярка, Великобоярка, Вербове, Гандрабури, Долинське, Дружелюбівка, Жеребкове, Калини, Козаче, Коханівка, Кохівка, Красне, Михайлівка, Новогеоргіївка, Новодачне, Новоіванівка, Новоолександрівка, Новоселівка, Пасицели, Романівка, Селиванівка, Струтинка, Точилове, Шевченкове, Шелехове, Шимкове а також в усіх інших населених пунктах України\nЯ хочу сплатити за Фарба акрилова ДЕКОЛА червона готівкою в Ананьєві тільки тоді, коли буду впевнений що з ним все гаразд і він переді мною. Тільки так я захищаю себе від негараздів.\nЧи надаєте ви документи на Фарба акрилова ДЕКОЛА червона?\nЧи є у вас знижки на Фарба акрилова ДЕКОЛА червона?\nКупити Фарба акрилова ДЕКОЛА червона в інтернет-магазині Лагуна (можливо в кредит, на виплат) в містах, селищах міського типу та селах: Ананьїв, Амури, Ананьїв Село, Байтали, Благодатне, Бондарі, Боярка, Великобоярка, Вербове, Гандрабури, Долинське, Дружелюбівка, Жеребкове, Калини, Козаче, Коханівка, Кохівка, Красне, Михайлівка, Новогеоргіївка, Новодачне, Новоіванівка, Новоолександрівка, Новоселівка, Пасицели, Романівка, Селиванівка, Струтинка, Точилове, Шевченкове, Шелехове, Шимкове а також в усіх інших населених пунктах України


3.1 Акт перший\n3.2 Акт другий\n3.3 Акт третьої\n3.4 Акт четвертий\n3.5 Акт п'ятий\n4.2 Відомі постановки\nДон Жуан, або Кам'яний бенкет (також в російських перекладах часто зустрічається назва Дон Жуан, або Кам'яний гість) - комедія в п'яти актах Мольєра, написана в 1665. Вперше представлена 15 лютого 1665 р. в театрі Пале-Рояль.\nПісля заборони в 1664 р. п'єси " Тартюф "Мольєр кидає новий виклик суспільству і духовенству. Він бере популярний у Франції сюжет про Севільському розпусника Дон Жуана і створює на його основі зухвалу за своїм часом комедію звичаїв.\nПрем'єра відбулася 15 лютого 1665 р. у паризькому театрі Пале-Рояль, однак після п'ятнадцяти уявлень Мольєр зняв п'єсу з репертура, побоюючись нового скандалу. При житті Мольєра комедія більше не виконувалася на сцені і не публікувалася (перша публікація з цензурними вилученнями датується 1682 р.). Вже після припинення спектаклів в Парижі був виданий пасквіль пана де Рошмона "Міркування щодо однієї комедії Мольєра під заголовком" Кам'яний бенкет ", де автор звинувачував Мольєра в безбожництві і ідентифікував його з заголовним персонажем комедії.\nВ 1677 р. з ініціативи вдови Мольєра, актриси Арманди Бежар, комедія була зіграна в віршованому перекладенні Тома Корнеля. Ця редакція побутувала на сцені до 1847 р., коли оригінальний мольєрівський текст був повернутий на підмостки в паризькому театрі Комеді Франсез.\nУ Росії комедію вперше поставив Александрінський театр в Санкт-Петербурзі 5 травня 1816 р. (Дон Жуан - г-н Сосницький, Ельвіра - г-жа Валберхова). Перший переклад комедії під назвою "Дон Жуан, або Кам'яний гість" був виконаний І.Вальберхом в 1816 р..\nДон Жуан, син дон Луїса\nЕльвіра, дружина Дон Жуана\nДон Карлос і Дон Алонзо, брати Ельвіри\nДон Луїс, батько Дон Жуана\nШарлота і Матюріна, селянки\nГусман, конюший Ельвіри\nСганарель, Лавіолет і Раготен, слуги Дон Жуана\n3.1. Акт перший\nСганарель в розмові з конюшим Ельвіри Гусманом лає Дон Жуана, кажучи, що він -\nнайбільший нечестивець, якого тільки носила небудь земля, головоріз, собака, диявол, турок, єретик, не вірить ні в загробне життя, ні в святих, ні в Бога, ні в чорта, провідний саме що ні на є скотинячі існування, борів Епікура, справжній сластолюбець, затикають вуха на всі християнські умовляння і який вважає нісенітницею все, у що ми віримо ... (тут і далі - в перекладі В.С.Ліхачева)\nЗ'являється Дон Жуан. Він присвячує Сганареля в секрети свого мінливості:\n... Всі красуні мають право чарувати нас: наше серце належить усім їм по черзі, без винятку, як першої, так і останньої <...> любов до однієї не змусить мене бути несправедливим до інших <...> я кожної віддаю належне, як велить природа ...\nЇх перериває раптова поява Ельвіри. Вона звинувачує Дон Жуана в зраді і зраді. Дон Жуан цинічно відповідає їй. Ельвіра віщує йому кару Небес. Але Дон Жуан байдужий до погроз, - його займає лише нове любовну пригоду.\n3.2. Акт другий\nП'єро хвалиться перед своєю нареченою Шарлот тим, що врятував з моря двох потопаючих людей, один з яких - знатний пан. Знатним паном виявляється Дон Жуан, і, ледь побачивши гарненьку селянку, відразу пропонує їй стати його дружиною. П'єро незадоволений, але у відповідь отримує лише ляпаси. Дон Жуан бажає усамітнитися з Шарлот, але зустрічає Матюріну, до якої теж встиг посвататися. Дівчата влаштовують сварку, але Дон Жуан заспокоює обох, адже кожна з них знає справжню правду. Бродяга Лараме попереджає Дон Жуана, що дванадцять вершників шукають його. Дон Жуан рятується втечею.\n3.3. Акт третьої\nДон Жуан, переодягнений селянином, і Сганарель, переодягнений в сукні доктора, йдуть через ліс. Дон Жуан пропонує зустрічному жебракові богохулити за монету і шматок хліба. Жебрак відмовляється, вважаючи за краще голодну смерть. У дали Дон Жуан зауважує розбійників, які напали на дворянина. Він поспішає на допомогу. Врятований дворянин, це дон Карлос, брат Ельвіри. Дон Алонзо вимагає негайно смерті для зрадника, але дон Карлос, в подяку за порятунок, відстрочує дуель. Продовжуючи шлях, Дон Жуан і Сганарель приходять до гробниці командора, убитого Дон Жуаном. Дон Жуан, сміючись, запрошує статую командора на вечерю. Статуя киває головою.\n3.4. Акт четвертий\nУ будинок до Дон Жуану приходить його кредитор, Діманш. Дон Жуан спритно відбувається від нього. Дон Луїс, батько Дон Жуана, переконує сина виправитися, але Дон Жуана не чіпають слова старого. Ельвіра вже не молить повернутися до неї, але хоча б покаятися і навернутися до Бога. Дон Жуан пропонує залишитися з ним на ніч. З'являється статуя командора і запрошує Дон Жуана до себе на відповідь вечерю.\n3.5. Акт п'ятий\nлицемірство - модний порок, а всі модні пороки йдуть за доброчесність. За нинішнього часу роль доброчесної людини - з усіх ролей найбільш вдячна і ремесло лицеміра - з усіх ремесел саме вигідне <...> лицемірство - порок привілейований; воно всім затискає рот і насолоджується безкарністю ...\nДон Карлос вимагає відповіді за образу, нанесені Ельвірі. Дон Жуан лицемірно виправдовує всі велінням Неба. Дон Жуану є привид у вигляді жінки під покривалом і у вигляді Часу з косою в руці. Привид попереджає, що якщо Дон Жуан не покається, його чекає загибель. Дон Жуан зі шпагою кидається на примару. З'являється статуя командора. Блискавка, супроводжувана сильним ударом грому, вражає Дон Жуана. Земля розверзається і поглинає його; із місця провалу виривається велике полум'я. Що залишився один Сганарель зізнається, що йому\nнещасному, після стількох років служби нічого не перепало, крім одного розради: на власні очі побачити, яка кара спіткала мого пана за безбожництво! ..\nПерше представлення пройшло 15 лютого 1665 в театрі Пале-Рояль за участю Лагранжа (в ролі Дон Жуана), Мольєра (Сганарель), пані Дюпарк (Ельвіра), Луї Бежара (Дон Луїс), Дю-Круазе (Дон Алонзо і П'єро), пані Дебрі (Матюріна), пані Мольєр (Шарлота), Дебрі (Лараме) та ін\n4.2. Відомі постановки\n1795 - перша постановка в Росії французькою мовою: "Дерев'яний театр" (колишній Театр Карла Кніпера, що став одним з імператорських театрів)\n1816 - Александрінський театр; Дон Жуан - Сосницький, Ельвіра - Валберхова.\n1876 - Малий театр, Москва - перша в Росії постановка без скорочень і переробок, в бенефіс актора Берга (в ролі Сганареля); в наступних постановках у другому складі його заміняв Правдин, Дон Жуан - Ленський, Ельвіра - Єрмолова, Шарлотта - Самойлова, Матюріна - Музіль-Бороздіна, П'єро - Музіль).\nАлександрінський театр (1880, в бенефіс Петіпа і він же Дон Жуан, Сганарель - Варламов, Ельвіра - Дюжікова, дон Луїс - Леонідов, П'єро - Арді, Діманш - Зубов),\nМихайлівський театр, франц. трупа, Петербург (1881),\nтеатр Горевой, Москва (1890; Дон Жуан - Петіпа Сганарель - Градов-Соколов, Сашин),\n1902 - театр Корша, Москва\n1910 - Александрінський театр, Санкт-Петербург - спектакль в постановці В. Мейєрхольда в декораціях А.Головіна за участю Ю.Юрьева (Дон Жуан) і К.Варламова (Сганарель); у виставі звучала музика Ж.Ф.Рамо.\n1914 - Сергієвський нар. будинок, Москва.\nЗ постановок в Росії на провінційній сцені найбільш відомі: Новий театр, Харків (1877); театр "Соловцов", Київ (1912; реж. та Дон Жуан - Н.М.Радін).\nЛенінгр.академіч.театр Держдрами (б. Александрінський, 1922 і 1932; реж. Мейєрхольд і Соловйов; Дон Жуан - Ю. Юр'єв, Сганарель - Горін-Горяїнов, Шарлотта - Тіме, Матюріна - Карякіна).\n1-й Держ. сов. театр, Омськ (1921),\nГор. театр, Самара (1924), театр ім. Азізбекова (реж. Туганов, 1926),\n1941 - Театр ім. Баумана, Москва (; реж. Краснянський і Лук'янов, худ. Варпех; Дон Жуан - К.І. Македонський, Сганарель - Черкасов.\n1947 - театр Атеней, Париж - спектакль за участю Луї Жуве в ролі Дон Жуана.\n1950 - Ленінградський театр Комедії (реж. Н. Рашевський, худ. М. Бобишев; Дон Жуан - Б. Смирнов, Сганарель - Володимир Усков).\n1953 - Національний театр Парижа - постановка Жана Вілар, що зіграв також головну роль; в ролі Сганареля - Д.Сорано, в ролі Ельвіри - М.Шометт; спектакль був показаний у Москві та Ленінграді під час гастролей театру в СРСР в 1956 р.\n2004 - театр імені Коміссаржевської, Санкт-Петербург - реж. А.Морфов, за участю А.Баргмана (Дон Жуан), В.Богданова (Сганарель), Е.Ігумновой (Ельвіра) та ін\n2007 - театр Маріньї- Робер Оссейн - реж. Філіп Торретон (він же зіграв заголовну роль), за участю Жана Поля життя свого (Сганарель).\nУ назві п'єси французькою мовою використовується старовинна манера правопису дворянського титулу заголовного персонажа Dom, тоді як в самій п'єсі Мольєр завжди пише більш поширене Don.\nЗдудічскій кам'яний хрест


Газовий таганок Vilgrand VGS1014 3-х камфорний нержавійка\nКод товару: 08869\nКоротка назва: РРО 674\nНастільна газова плита призначена для приготування їжі в побутових умовах від зрідженого (балонного) газу. Завдяки компактним розмірам газова плитка легко може бути транспортований з постійного житла в місця тимчасового проживання (на дачу, в гуртожиток і інше). Настільна газова плита економічна і надійна в роботі, зручна і проста в обслуговуванні.\nТаганок газовий настільний - ідеальний варіант для приготування їжі на виїзді або на дачній ділянці. Особливо оцінять таганок любителі домашньої їжі. Так як модель досить легка і компактна, ви без зусиль зможете її брати з собою в будь-яку подорож.\nГоловна перевага настільних плит в тому, що вони мобільний і НЕ займають багато місця.\nТип таганка газова\nГабарити (ВхШхГ) 9.9х71.7х38.5 см


Обрати нового газопостачальника мешканцям Кам’янського допоможе «ГазПравда» – Пильний Погляд\nРозмови про намір поміняти газопостачальника в Кам’янському гучнішають щодня. «Як його поміняти і що це дасть?» — цікавляться земляки.\nДля допитливих та ініціативних споживачів в інтернеті існує сайт, який розповідає новини та надає консультації саме в новій для українців сфері демонополізації газопостачання.\n«Конкуренція на ринку газу дається взнаки. Станом на вечір 26 листопада свої грудневі пропозиції для споживачів у сторону зниження переглянули 15 компаній, 30 компаній лишили їх на попередньому рівні й лише 9 постачальників підвищили ціни.\nПропозиції компаній усе ще суттєво різняться – на понад 3 грн на кубометрі», — повідомляє споживачів онлайн-консультативний центр ГазПравда: https://gazpravda.com.ua\nКонсультаційний центр ГазПравда створено для надання фахових роз’яснень українцям щодо постачання природного газу, за підтримки Всеукраїнського галузевого об’єднання «Федерація роботодавців нафтогазової галузі».\nНормативно-правові акти в газовій сфері часто змінюються, тому у споживачів, окрім зміни газопостачальника, є багато запитань щодо нарахувань за спожитий газ, незрозумілих боргових зобов’язань, процедури встановлення лічильників та шляхів вирішення різноманітних суперечливих питань.\nНаприклад, до консультаційного центру ГазПравда надходить усе більше повідомлень про нарахування заборгованості споживачам «заднім числом». Додаткові нарахування пов’язані з «температурними» коефіцієнтами.\nФахівці ГазПравди запропонували алгоритм дій для споживачів, котрі прагнуть захистити свої права. Зокрема консультаційний центр підготував шаблони претензії до постачальника та скарг до НКРЕКП та Держспоживслужби, які можна побачити на сторінці центру.\nЯкщо ж чиясь ситуація складна та неординарна, споживач може отримати безкоштовну онлайн-консультацію експертів на сайт.\nЕксперти ГазПравди закликають споживачів газу об’єднуватись заради захисту своїх законних інтересів.\n«Ми побачили результат громадської активності. Адже ті споживачі, які не побоялися погроз облгазів і газзбутів, замість того, щоб покірно сплатити «минули коефіцієнтні борги», написали претензії та скарги до НКРЕКП. Вони захищали свої права й побачили, що їхній «борг» зник, а газ відрізати ніхто більше не планує. Очевидно, що «коефіцієнта» проблема ще не до кінця вирішена, але завдяки таким небайдужим і сміливим споживачам вдалося запобігти зловживанням і тиску монополістів», — зауважила координаторка житлово-комунальних та енергетичних програм громадянської мережі «Опора» Тетяна Бойко.


Експедиція «Капітан Білоусов»: на АСРЗ побували ліцеїсти - Пресс центр - Азовский судоремонтный завод\nЕкспедиція «Капітан Білоусов»: на АСРЗ побували ліцеїсти\nМаріуполь звуть «морськими воротами Донбасу» тому, що тут проходить морський кордон України, і в далеке та близьке зарубіжжя по морю відправляються різноманітні вантажі. Азовський судноремонтний завод - один з найстаріших в місті, так як саме з нього 132 роки тому починався Маріупольський морський порт, а пізніше були засновані металургійне підприємства. Такого роду знання, в тому числі про технічні можливості і властивості судів у ході експедиції на криголам «Капітан Білоусов» отримали учні Маріупольського ліцею №1, побувавши на Азовському судноремонтному в супроводі своїх педагогів. Час від прохідних Азовського судноремонтного заводу, борта легендарного криголама «Капітан Білоусов» і назад, став для них особливим.\nСпочатку по дорозі до п'ятого причалу, потім - на борт біло-блакитного рейдового катера «Нептун» під командуванням капітана Віктора Еремченко. Екіпаж катеру плавно перетнув ремонтний басейн АСРЗ, з вітерцем пройшов повз зернового терміналу «Укртрансагро», і доставив учнів до місця швартування гордості Маріупольського морського порту.\nТут гості дізналися, що криголам «Капітан Білоусов» - це дизель-електричне судно балтійського типу, потужністю в 10500 кінських сил, побудоване в 60-і роки на Гельсінкської верфі «Wärtsilä» (Вяртсиля). Начальник портофлоту ММП Олександр Нефедов розповів ліцеїстам, що завдяки стараній праці азовських кораблів, криголам і сьогодні успішно водить каравани суден в Азовському морі, і що названо його на честь Михайла Прокоповича Бєлоусова (1904 -1946) видатного капітана далекого плавання, керівника Арктичного флоту, на честь якого також названі вулиця в його рідному Мелітополі, а також миси на острові Циглера (Баренцевому морі і в Антарктиді).\nКрім того, учні чимало здивувалися тому факту, що міста, де їм пощастило побувати, багато в чому унікальні.\nНаприклад Азовський судноремонтний завод - єдина розвинута судноремонтна база, визнана КО «Регістр судноплавства України». І що перед початком кожної льодової кампанії «Капітан Білоусов» обов'язково проходить тут навігаційний ремонт.\nТак, за 42 дні жовтня - листопада 2017 року черговий раз судоремонтники виконали великий обсяг робіт систем життєзабезпечення судна - всього понад 100 ремонтних операцій, в тому числі і докових. В означений термін виконані унікальні трудомісткі операції з багатотонними деталями рульового пристрою криголама. Після розбирання і дефектації, відновлені геометричні розміри робочих шийок баллера керма судна за допомогою наплавлення електрозварюванням. Виконана механічна обробка баллера і трудомістка процедура підгонки сполучення поверхонь отворів баллера і пера керма. Паралельно виконаний ремонт 27 одиниць донно-забірної арматури, дві з яких відновлювальним ремонтом.\nучень Маріупольського ліцею №1, 7 клас:\n- Мені повністю сподобалася експедиція. І кожна хвилина, проведене на судноремонтному заводі, і на «Білоусова» ... як вам сказати, залишиться в пам'яті.\nНавіть коли ми ще тільки йшли до причалу, а потім пливли на криголам ... такі відчуття мною оволодівали! Враження вже було складно передати!\nЦе сильніше і цікавіше за все, що ми бачили в місті до цього. Виявляється, ось такі цікаві люди у нас працюють, скільки всього важливого знають. Загалом - все, що ми побачили, навіть краще, ніж я собі уявляв. До речі, я багато зняв відео і фотографій - буду їх вдома переглядати. Покажу друзям та батькам! І палуба, і пінний слід за катером ... і прилади, які були в ходовій рубці капітана на «Білоусові», і краєвиди - абсолютно приголомшливі види на море.\nучениця Маріупольського ліцею №1, 7 клас:\n- Запам'ятається те, що ми, можливо, перші з учнів ліцею, хто побував ось так з великою групою на криголамі «Капітан Білоусов». Я взагалі думала, що він буде трохи по-іншому виглядати, - гірше всередині, але мої очікування не виправдалися, і це 100% добре. Виглядає він досить шикарно. Кольори красиво підібрані і поєднуються. На тлі неба взагалі супер. І я думаю, що і взимку ця фарба не зникне. І ще про те, що у нього буде робота.\n- Про враження, якщо коротко, це було досить класно. Для людей, які б хотіли зайнятися цим ремеслом, - дуже корисні практичні знання, а для інших, як я, просто поліпшення своєї ерудиції, і все таке. Криголам виглядає таки непогано серед інших наших кораблів. Дуже хороший, і, виявляється, унікальний у своїй сфері. Так як, на відміну від інших буксирів, у нього пряма спрямованість в «ледоколеніі». Ще про нього добре розповідають, а головне - хороші люди розповідають - це відразу видно.\n- Я вперше побувала на Азовському судноремонтному заводі, і на рейдовому катері «Нептун», і на криголамі «Капітан Білоусов» в порту. Причали побачила. Звичайно ж, мене сильно вразили габарити всього, що ми побачили. І самого криголама. Він дуже великий, потужний, яскравий. Все, щоб при ламанні льоду його було видно з далеких дален. Думаю, він це допоможе багатьом судам, так як, окрім того, що він прокладає шлях, екіпаж ще й привозить їжу і воду екіпажам, які застрягли в льодах. Сама я трошки боюся моря, але в цей раз не побоялася - і не шкодую.\nСкажу, що всередині в машині судна, виявляється, все дуже складно - можна заплутатися так як там дуже багато всяких механізмів, поворотів і безліч приміщень - це кошар. Дуже страшно залишитися там однієї. А взагалі, що стосується самої території заводу і порту, то я думала, що портальні крани дуже маленькі. Але вони виявилися просто громадина, витонченими і навіть красиві.\n- Коли ми сюди йшли, то, якщо чесно, нічого такого я не очікувала. Думала, буде звичайна екскурсія ... і не буде нічого такого. Тобто, я навіть не хотіла йти. Але з моменту, як тільки ми зайшли до підприємства, я зрозуміла, що я помилялася. Нас посадили на величезний рейдовий катер, відвезли по морю на криголам, мені шалено сподобалося ... Дуже хороші враження - тут усе так масштабно і взагалі вода - моя стихія. І коли ми побували на криголамі, особливо на капітанському містку, там неймовірно багато обладнання! Я все ще трішечки в шоці: як члени команди все це запам'ятовують, як орієнтуються?\nТак, вони на це вчаться, але все-таки. Важко. Професія захоплює.\nЯ також здивувалася, що капітан, по суті, буквально не рулить кораблем, а віддає потрібні накази, і матроси направляють корабель на горизонт.\n- Мені дуже сподобалася ця експедиція. Цікаво і пізнавально. Я вже не вперше в порту, мене водив сюди дідусь, але тоді з усієї інформації, яку я отримав, я дізнався тільки, що в цих силосах (показує на зерновий термінал) приблизно 10 тисяч тонн зерна. І більше нічого.\nА в цій експедиції я дізнався дуже багато всього крутого про наші підприємства морської галузі. Тому я дуже радий що сюди потрапив. Мій словниковий запас круто виріс сьогодні. І багато чого я зрозумів про море,\nі про користь від нього рідного міста.\nМожна подякувати вам за те, що ви підтримуєте наш ліцей.\nВесь ліцей передає всім працівникам судноремонтного заводу щире спасибі.\n- Сьогодні я побачила все і завод, і порт,\nі місто по-іншому,\nіншими очима чи що.\nУ нас виявляється є ось настільки цікаві заводи.\nЦе все набагато цікавіше, ніж те,\nпро що ми чули до цього.\nВикликає прямо почуття гордості за наше місто.\nЯк багато тут людей, які по 40-50 років працюють\nі продовжують любити це підприємство.\nМене це неймовірно вразило.


Непрацюючим кременчужанам 60+ заборонено їздити у громадському транспорті | Кременчук Тудей\n25 Травень 2020, 10:00\nТранспорт для непрацюючих у стратегічних галузях пенсіонерів закритий і після послаблення карантину. Такі норми містить Постанова Кабміну від 20 травня № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів».\nЗокрема, пункт 6-й постанови передбачає обов’язкову самоізоляцію для осіб, які досягли 60-річного віку, крім:\nдержслужбовців і працівників державних органів та органів місцевого самоврядування;\nнародних депутатів України та депутатів місцевих рад;\nсуддів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;\nосіб, які здійснюють заходи, пов’язані з недопущенням поширення COVID-19.\nОкрім того, самоізоляції не підлягають люди, старше 60 років, які працюють в організаціях:\nгалузей енергетики, хімічної промисловості, транспорту, інформаційно-комунікаційних технологій, електронних комунікацій;\nбанківського та фінансового секторів;\nсфери життєзабезпечення населення: централізованого водопостачання, водовідведення, постачання електричної енергії та газу, виробництва продуктів харчування, сільського господарства, охорони здоров’я;\nкомунальних, аварійних та рятувальних служб, служб екстреної допомоги населенню;\nз переліку об’єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;\nоб’єктах потенційно небезпечних технологій і виробництв.\nРешти пенсіонерів більшість послаблень не торкнулася. Зокрема — і щодо проїзду у громадському транспорті. Вони мають бути на самоізоляції, оскільки є найбільш вразливою категорією для коронавірусу. І раз для них лишилися умови самоізоляції, то їздити у тролейбусах і маршрутках такі люди старшого віку мають право лише за спецдозволами з місця роботи (якщо такі є), повідомляє “Полтавщина”.\nОкрім того, варто нагадати: нові правила є саме послабленням і карантин ще триває. Хоча решті населення дозволений проїзд у міському пасажирському транспорті, Уряд все ще залишив обмеження на кількість людей у салонах та «масочний режим». Тролейбуси та автобуси можуть перевозити не більше людей, ніж ті мають сидячих місць. І всі пасажири повинні бути в масках або респіраторах.\nЯк раніше повідомляв КременчукТoday, відновлюються безкоштовні перевезення для всіх пільгових категорій громадян, але виключно в період часу з 10-00 до 15-00 щоденно.\nУ неділю, 9 травня, на маршрутах міста працюватимуть


Після AETHERy | Читай.ua\n"Коли вимкнули світло і всі у залі замовкли, ніби їм зовсім вимнули голоси. І лише дівчина, яка сиділа поруч зі мною, прошепотіла: "Зараз почнеться..." І почався AETHER'.\nіз нотаток про Форум запис від 16.09.2016\nAETHER - медіаколаборація у режимі реального часу, яка відбулася 16 вересня у рамках 23 Форуму Видавців у Львові у пабі UNDERGROUND. Учасників "Етеру" було лише четверо: 2 поети: Ірина Загладько та Михайло Жаржайло, художник Роман Гайденчук і музикант Юрко Булка. І вони зробили AETHER.\nЩо ж таке "медіаколаборація" і чому за нею майбутнє?\nAETHER, фактично, був перформансом, але після перегляду стає зрозумілим, чому замість звичного "перформанс" використали нове для нас слово "медіаколаборація".\nПоняття перформанс - надто абстрактне. Українські поети у нього вкладають надто багато значень: хтось танцює з бубном, хтось = кричить у темній кімнаті, третій просто читає тексти з аркуша у мікрофон і так само називає це перформансом. Цей термін надто абстрактний.\nТоді як на сцені під час AETHERy насправді відбувалася медіаколаборація - співпраця представників різних мистецтв: на сцені читали тексти Ірина Загладько і Михайло Жаржайло, на одному екрані транслювалося відзняте Романом Гайденчуком відео (на якому, знову ж таки, читали тексти Ірина і Михайло), на другому - програмний код, який генерувався у режимі реального часу, і запускав відповідні звуки із фонотеки (робота Юрка Булки). Таким чином, навіть якщо найближчим часом з'являться афіші AETHERу, глядачі побачать зовсім інший перформанс. Інша музика, інше освітлення створять інші акценти, тому поезія щоразу звучатиме по-новому.\nПерше, що впадає в око, - взаємопроникність текстів. Рядки поезій Ірини Загладько спливають у поезіях Михайла Жаржайла і навпаки. Голоси поетів накладаються так само, як їхні тіні на екрани позаду, на яких ті ж поети читають ті ж тексти, але без звуку. Михайло та Ірина рухаються сценою і їхні тіні іноді зникають з екранів, залишаючи глядачам тільки картинку-фікцію і програмний код, самі ж продовжують читати тексти із напівтемряви.\nКожне нове повернення в освітлений простір, витрворює нові смислові ряди на екранах позаду.\nОднієї миті синій екран із програмним кодом заступає тінь Михайла і вносить хаос у прорядковану програмістом систему, в той же час цей код з'являється на обличчі поета, роблячи його самого частиною цієї системи і цієї програми, частиною цього коду.\nІншої миті екран із відеочитаннями заступає тінь Ірини. І ось уже перед глядачем постає зовсім інша картина: цього разу у променях проектора розчиняється Ірина, натомість її тінь вступає у діалог із нею самою, але з минулого, тією Іриною, яка читає власний текст (ми не знаємо цього напевно, бо звук іде лише з мікрофонів та програми Юрія Булки). Ірина на відео не знає, якою буде остаточна версія AETHERу. Між нею і її тінню - час. Але з них двох на екрані справжня саме тінь.\nА вже наступної миті поети роблять кілька кроків сценою і на екрані залишається двоє: Ірина, яка так само беззвучно читає свої тексти, і тіні поетів, злиті в одну.\nЯ недарма зосередила так багато уваги на грі світла і тіней у візуальному ряду. Вони - частина сукупного зображення, яке сприймає глядач. А те, як ми бачимо тіні поетів, залежить від того, під яким кутом на них падають промені світла з проекторів, а також від того, з якої точки ми спостерігаємо.\nТому щоразу під час перегляду кожен буде бачити свій AETHER. Більше того, у двох глядачів, які сидять поруч, рецепція гри світла і тіней на екранах буде різною. І це робить абсолютно кожне сприйняття унікальним.\nНаприклад, один зі знімків зафільмував ту мить, коли тіні поетів зливаються, але під кутом, з якого відбувалася зйомка, здається, що зі спини Михайла ростуть крила.\nІ це витворює принципово інші значення, ніж закладали тексти, ніж додав до них відеоряд і музика. І головне - ці значення повністю залежать від точки спостереження. Отже, від самого рецепієнта, горизонту його очікувань і готовності сприймати AETHER таким як він є, з усіма можливими реальними і досить ефемерними значеннями, які з'являються у процесі перформансу, можливо, лише на кілька секунд.\nВласне, усе вищезазначене - не більше, ніж точка зору. Але точкою зору буде також і будь-яка інша рецепція. Навіть рецепція усіх чотирьох його авторів. У даному випадку жодна думка не є остаточною, бо жодне бачення не є повним.\nЗайвим буде наголошувати, що цю медіаколаборацію неможливо відтворити. Навіть попри те, що тексти і відео залишаться такими ж, але кут падіння променів проекторів буде змінюватися, як наслідок, сукупне зображення на екрані буде щоразу іншим. І воно так само індивідуально сприйматиметься глядачами, залежно від точки спостереження. Також зміниться аудіоряд, оскільки програма, яка обирає звуки із медіатеки, робить це у випадковому порядку. Тому зміниться не лише сукупний візуальний ряд, але й сукупний звуковий ряд.\nОтже, кожен наступний AETHER буде не реплікою, а новою дією. Це і відрізняє його від театралізованих постановок, які часто називають перформансами: перформанс неможливо повторити, тоді як театралізоване дійство легко надається до реплікації.\nБезвідносно до теорії, AETHER показує якісно новий рівень взаємодії між автором, текстом і глядачем. Фактично поети на сцені існували у трьох вимірах: реальні особистості/їхні тіні/герої відеоряду. Водночас, через можливу множинність інтерпретації, і взаємопроникнення текстів, ні Михайло, ні Ірина, не можуть контролювати тих смислових значень, які з'являються у текстів під час сприйняття глядачами. Їхнє бачення перестає бути остаточним, абсолютним, єдиноправильним, а отже, стає лише одним із багатьох, а отже, їхня рецепція AETHERy - теж рецепція глядача, який спостерігає зі сцени. Те саме стосується автора відеоряду художника Романа Гайдейчука та автора музики і Юрія Булку.\nЧим далі я занурююся в аналіз AETHERу, тим ефемернішим він мені здається. Але тим чіткіше я усвідомлюю, що сам AETHER - це не тексти, і не відео, навіть не музика чи звучання голосу - це ті додаткові сенси, що з'являються на стику. Безпосередньо під час медіаколаборації "в режимі реального часу", оскільки поза ним AETHER не існує.\nЗвісно, залишилася фото- і відеодокументація, чернетки і програмний код, але всі ці елементи в сукупності не дадуть цілого.\nAETHER - це щось "між" словами, літерами, розділовими знаками, відеорядом, звуком і голосом. Воно на 45 хвилин з'явилося в UNDERGROUNDi і не існує поза тими 45 хвилинами.\nписьменник, перекладач, журналіст, редактор


Опресовування – це випробування будь трубопровідної системи, робочий тиск в якій перевищує атмосферний. Воно проводиться для виявлення дефектів ущільнення різьбових з’єднань, розривів, тріщин, свищів і визначення справності запірної арматури – засувок, кранів, клапанів. Устаткування для опресовування системи опалення не має принципових відмінностей від того, що використовується для перевірки, наприклад, гідравлічних контурів підйомного або пресового устаткування. Різниця лише в типі середовища, яке використовується як робоче тіло для випробування, і в рівні тиску, що нагнітається в процесі.\nУстаткування для опресовування\nНерідко опресовування називають гідровипробувань що не зовсім вірно, оскільки перевірку на міцність проходять і ті системи, робочим тілом в яких є газ. Цілісність системи опалення можна перевірити не тільки рідиною, а й будь-який газовою сумішшю, в тому числі повітрям. Правда, при цьому робиться застереження, що перевіряється обсяг повинен бути обмеженим. Наприклад, так можна перевірити окремо взятий радіатор, вузол або апарат. В крайньому випадку – систему опалення невеликого приватного будинку.\nЧерез стисливості газових сумішей, пневматичну опресовування систем опалення доводиться проводити при більшому тиску, ніж при гідравлічної, тому вона більш небезпечна.\nДля обпресування систем опалення використовуються:\nГідравлічний компресор (ручний або електричний привід);\nПневматичний компресор (ручний або електричний привід);\nВимірювальна апаратура – манометри різних конструкцій;\nЗапірна арматура для обмеження обсягу, щодо якого проводяться випробування;\nАварійні й нацьковували клапани.\nВиди компресорів для опресовування\nОсновою конструкції компресорів, використовуваних для опресовування систем опалення, є насос. Незалежно від типу середовища, що перекачується він може бути:\nНасоси відцентрового типу для цієї мети не застосовуються через їх високої продуктивності і неможливості проводити нагнітання тиску в системі поступово.\nПривід насоса може бути як ручним, так і електричним. У ручних приводах зазвичай використовується плунжерна схема, в яких поступальний рух штока поршня або мембрани здійснюється за допомогою важеля, шарнірно закріпленого на корпусі насоса і спирається на першій третині своєї довжини в верхній кінець штока. Через необхідність забезпечення високої частоти обертання роторно-пластинчасті насоси ручним приводом не оснащуються.\nРучні обпресувальні гідронасоси різних виробників дуже схожі один на одного. Всі вони скомпоновані так, що нагнітальний плунжерний насос об’єднаний в одному корпусі з ємністю (зазвичай відкритою) для рідини. Робочим тілом для закачування в систему може бути не тільки вода, але і антифриз. Це універсальна техніка, яку можна використовувати для випробувань будь-яких гідравлічних систем невеликого обсягу.\nЇх основним недоліком є дуже мала продуктивність в порівнянні з насосами, де встановлений електричний привід. З їх допомогою можна провести тільки випробування систем невеликих обсягів.\nГідравлічний компресор з електричним приводом може бути як об’єднаним з ємностями для рідини, так і забезпечує її самовсмоктування з автономних джерел. Найпоширенішим типом виконавчого механізму насосів для них є роторно-пластинчастий, як найбільш просто сполучаються з обертовим валом електродвигуна.\nЇх недоліками є висока вартість і велику вагу. Через підвищеної продуктивності електричний привід рідко використовується для випробувань невеликих систем.\nЦей тип нагнітальних пристроїв для випробувань систем опалення застосовується дуже рідко. Тому штуцерів, перехідників та інших пристроїв, що забезпечують їх штатне підключення до стояків і радіаторів, промисловістю не випускається. Але самодіяльні конструктори можуть виготовити їх самі.\nОбов’язково передбачте наявність у складі комплекту арматури підключення підбурюючий клапан.\nНайменшим по продуктивності пристроєм, який ще придатне для такої операції, є автомобільний компресор з ножним приводом. Він обладнаний манометром, межа вимірювання якого обмежений чотирма атмосферами. Для системи опалення приватного одноповерхового будинку цього більш ніж достатньо.\nПри використанні нештатного пневматичного компресора треба обов’язково перевірити наявність запірного клапана «система ніпель» між манометром і насосом. А при його відсутності встановити на прилад самостійно. Інакше нічого випробувати і перевірити не вдасться – повітря вийде назад.\nВимірювальна і запірна арматура\nГоловний і єдиний вимірювальний прилад при проведенні опресування – це манометр. Він обов’язково повинен бути повірений і опломбований із зазначенням дати останньої перевірки показань. Такі маніпуляції з вимірювальними приладами проводять в спеціальних лабораторіях, які з приватними особами не працюють або ці послуги надмірно дороги для них. Навіть при приватному застосуванні краще використовувати прилад, в точності показань якого немає сумнівів.\nПри опрессовке повинна застосовуватися така запірна арматура, яка витримує підвищений тиск. Кращим варіантом є клинові засувки, які бувають фланцевими (для трубопроводів діаметром від 100 мм) і різьбовими. Вони витримують тиск до 26 ат (25 бар). Під час гідравлічних випробувань в будівлях заввишки до трьох поверхів включно для створення обмеженого замкнутого контуру можна використовувати кульові крани. Якщо будівля одноповерхова, а система відкрита і робочий тиск в ній не перевищує 2 ат, то допустимо застосування проточних кранів-букс.\nГідравлічна опресовування проводиться при повністю заповненій системі з віддаленим з неї повітрям. Випробувальний тиск повинен перевищувати робоче не більше ніж на 1 ат, хоча загальним правилом є, що ця величина дорівнює 0,5 атмосфери. Якщо система відкрита, то вживаються заходи щодо її роз’єднання з розширювальним баком, з перевіряється контуру також виключається котел. Опресовування обладнання теплового пункту проводиться окремо від решти системи. Перевірочне тиск при цьому вище номінального.\nШтуцер шланга високого тиску обпресувальні компресора підключається до системи через засувку або кульовий кран. Тип рідини в його баку повинен збігатися з тією, що знаходиться в трубах. Тиск піднімається поступово, при його надлишку воно стравливается через запобіжний клапан компресора.\nПід надлишковим тиском система знаходиться протягом чверті години, цей термін може бути продовжений до тридцяти хвилин. За цей час проводиться ручний контроль: візуально перевіряють всі стики, нарізні сполучення, крани та клапани на предмет запотівання або течі. Також спостерігають за тиском, воно не повинно впасти більше, ніж на 0,1 ат.\nРучний прес і обладнання для опресування системи опалення Ссылка на основную публикацию


Жд білети Семисотка. Купити квитки на потяг Семисотка онлайн / Tickets.ua\nШукаєте квитки на поїзд в Семисотка? Не хочете стояти в чергах і вам потрібно вчасно купити залізничні квитки в Семисотка? Сервіс купівлі залізничних квитків в Семисотка від Tickets.ua робить можливим придбання квитків на поїзд у всіх напрямках Укрзалізниці в режимі онлайн. Щоб дізнатись ціну залізничних квитків Семисотка, достатньо вказати дату відправлення та кількість пасажирів. Купуйте квитки на поїзд у напрямку Семисотка на Tickets.ua\nКвитки на автобус Семисотка\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2002512961


Енергетичний аудит,тепловий аудит,Львів\nГлавная Статті Газові котли - Статті Енергетичний аудит приміщень - для чого це потрібно?\nТеплотехнічний розрахунок – головний документ, що відповідає за визначення характеристик теплозабезпечення в будівлі. Теплотехнічний розрахунок дозволяє врахувати характеристики об'єкту, які згадувалися раніше. Це, перш за все, тип об'єкту, адже очевидно, що система теплозабезпечення для квартири, багатоповерхівки або приватного будинку відрізнятиметься.\nТакож враховуються архітектурні особливості будівлі, такі як розміри вікон, дверних отворів, їх кількість, особливості стін, даху, підлоги (їх загальна площа, товщина і матеріали, з яких вони виготовлені). Не менш важлива інформація про функціональне застосування будівлі і температурний режим, який повинен в ній підтримуватися. Якщо це житлова будівля, то враховується кількість мешканців в будинку, а якщо будівля належить до виробничого типу, то необхідно знати кількість робочих в зміну, кількість робочих днів в році, а також число змін. Як видимий, тепловий розрахунок – досить серйозне дослідження об'єкту теплозабезпечення і від того, наскільки правильно він буде проведений, залежить комфорт людей, що знаходяться в будівлі, витрати енергії на опалення (а відповідно, і грошові витрати), а також внесок окремої будівлі в загальну справу енергозбереження.\nВажливе значення при установці систем опалення має вибір необхідного устаткування (радіаторів, систем трубопроводів і т. д.), який також заснований на даних теплового розрахунку. Більш того, якщо ви встановлюєте газову систему теплопостачання, то вам знадобиться спеціальне розпорядження (ТУ) на газифікацію об'єкту. Для отримання такого дозволу обов'язково необхідно надати сумарну потужність теплоджерел і сумарна витрата природного газу при опаленні всіх приміщень. Всі ці дані визначаються при реалізації процедури теплорозрахунку.\nЗараз існує досить велика кількість методик для розрахунку теплових потреб і тепловтрат. Досить універсальним серед них є стандарт СНІП 2.08.01-8, використовуваний багатьма передовими фірмами, системами теплозабезпечення, що займаються.\nТепловий аудит має не менш важливе значення при діагностиці вже існуючих систем опалення. Всі технічні засоби мають властивість ламатися і піддаватися різним несправностям, що у випадку систем опалення може привести до зайвих тепловтрат та неадекватної витрати енергоносіїв.\nТепловізорне обстеження – основний метод отримання інформації про реальний стан захисних конструкцій і ефектівності існуючих систем опалення\nТепловізорне обстеження будівельних споруд, завдяки своїй оперативності, наочності і достовірності отриманих результатів, зарекомендувало себе як один з основних способів діагностики захисних конструкцій після закінчення будівництва, реконструкції і в період експлуатації.\nзапобігання утворенню цвілі Якщо в приміщенні, наприклад, в кутку кімнати, утворюється тепловий місток, то це приводить до конденсації вологи з повітря і утворення цвілі. Цвіль представляє серйозний ризик для здоров'я тих, хто знаходиться в приміщенні. Прилади, що є у нас, з максимальною точністю визначають місця, в яких може утворюватися такий алергічний грибок. Це дозволяє своєчасно запобігти зростанню плесоені в порожнинах, які закриті шпалерами або підлоговими покриттями, в нішах і кутах будівлі.\nПри обстеженні основного теплового устаткування (котельних, теплових станцій) з використанням тепловізоров, можна обчислити теплові витоки, отримати термограмми устаткування і інфраструктури опалення, відстежити дефекти цегляної кладки навколо котла і так далі. Тепловізорна діагностика конструкції самої будівлі дозволяє оцінити ступінь теплової ізоляції і герметичності будівлі для того, щоб знати про об'єм тепловтрат з вини цих характеристик.\nЕнергетичний аудит: етапи від А до Я\nЕнергоаудит будівель є достатньо складним процесом, що складається з декількох етапів.\nНа першому визначаються цілі аудиту і його процедура, встановлюється порядок проведення робіт, а також об'єм і періодичність вимірювань.\nНаступний етап – установка і тестування устаткування, необхідного для вимірювань. Після його завершення стартує моніторинг об'єкту – регулярний запис показників датчиків і іншого вимірювального устаткування відповідно до графіка, розробленого на першому етапі. Завершує процес енергетичного аудиту аналіз і інтерпретація даних, отриманих при моніторингу, які виливаються в розгорнений звіт, що містить вичерпну інформацію про енергоефективність об'єкту.\nУ число заходів в рамках енергетичного аудиту входить обмір зовнішніх поверхонь опалювальної частини будівлі, розрахунок площі віконних отворів, а також визначення складу захисних конструкцій. У випадку якщо стіни мають багатошарову конструкцію, враховується товщина і коефіцієнт теплопровідності кожного шару. Для захисних конструкцій проводиться розрахунок приведеного опору теплопередачі. Особлива увага приділяється системі опалення: встановлюється її тип, схема підключення до теплових мереж, а також використовувані засоби автоматичного регулювання. Аудиту піддається і система гарячого водопостачання, зокрема схема її підключення і ступінь ізоляції стояків.\nЗалежно від інструментів, використовуваних аудиторами, виділяється два типи аудиту. Більш простій розглядає як основу для аналізу фактичне енергоспоживання будівлі в певний проміжок часу. Цей спосіб не вимагає спеціального устаткування: досить мати в своєму розпорядженні рахунки за витрачену энергию. Головним недоліком даного типу енергоаудиту є те, що він не дає повного уявлення про енергетичний баланс будівлі. Наприклад, відсутня інформація про температуру повітря в опалювальних приміщеннях.\nБільш цілісну картину дозволяє отримати енергетичний аудит будівлі з використанням вимірювальних приладів і датчиків. Крім даних про фактичне енергоспоживання, метод дає можливість дізнатися температуру повітря в приміщеннях і зовні, відомості про сонячну радіацію і багато що інше, що дозволяє значно підвищити ефективність енергоаудиту.\nВикористання при енергоаудиті великої кількості датчиків і вимірювальних приладів здорожчує процес і робить його більш трудомістким, тому останнім часом всього більшого поширення набуває тепловізорна зйомка. Застосування тепловізора, який уловлює теплове випромінювання з точністю до 0,1°с, дозволяє в стислі терміни визначити теплотехнічні характеристики захисних конструкцій будівлі і визначити місця тепловтрат. Це дає можливість оцінити теплоеффектівность зовнішніх огорож, розробити рекомендації по усуненню проблемних ділянок і зниженню теплових втрат.\nЄвропейський досвід і Українська реальність\nТехнології енергетичного аудиту будівель в країнах Європи використовуються впродовж довгого часу. Одним з перших міжнародних документів, в якому вказано про необхідність проведення енергоаудиту, стала Директива Євросоюзу 93/76/ес по обмеженню виділень двоокису вуглецю шляхом поліпшення енергоефективності (або SAVE).\nСьогодні в багатьох країнах Європи процедура енергоаудиту є обов'язковою для отримання енергетичного паспорта будівлі – документа, який містить проектні дані по теплозахисту будівлі, відомості про його фактичне енергоспоживання і служить підтвердженням відповідності енергоефективності об'єкту нормам, що діють. Необхідність паспортизації передбачала Директива 2002/91/ес (EPBD).\nУ Україні поняття «енергоаудит» з'явилося тільки на початку 90-х років минулого століття. Неабиякою мірою цьому сприяли програма ЄС по сприянню прискоренню процесу економічних реформ в СНД (TACIS) і програма Агентства США з Міжнародного Розвитку (U.s.a.i.d).\nНе дивлячись на те що основи енергоаудиту були закладені кілька років тому, зараз енергетичне обстеження з використанням приладів не набуло широкого поширення. На це є декілька причин, в числі яких відсутність механізмів державного стимулювання, брак кваліфікованих фахівців, сучасного устаткування і технологій, відсутність системи контролю якості аудиторських послуг, а також незацікавленість в проведенні енергоаудиту кінцевих споживачів. Поки це дозволяє забудовникам не дотримувати існуючі норми і стандарти енергоефективності. Разом з цим необхідно відзначити, що потреба в енергетичному аудиті будівель в Україні росте з кожним роком, а разом з ним збільшується і число організацій, що пропонують такі послуги. По прогнозах експертів, через декілька років енергоаудит з використанням вимірювальних приладів стане необхідним для будівель, що знов будуються і реконструюються.\nГотовність до енергоаудиту\nДосвід країн Європи показує, що істотно підвищити енергоефективність будівель, що будуються і існуючих, і отримати високу оцінку за наслідками енергетичного аудиту дозволяє використання сучасних матеріалів, устаткування і технологій. У число рішень, сприяючих енергозбереженню, входить ефективна теплоізоляція захисних конструкцій будівлі.\nШироке розповсюдження для утеплення зовнішніх стін в країнах Європи і США отримала мінераловатна теплоізоляція на основі кам'яної сировини, яка володіє низьким коефіцієнтом теплопровідності, – в середньому 0,038 Вт/м До.\nКрім теплотехнічних характеристик зовнішніх стін енергоефективність багато в чому залежить від конструктивних особливостей вікон, на які доводиться до 18% сукупних теплових втрат в будівлі. Установка сучасних профільних віконних систем дозволяє мінімізувати втрати тепла за рахунок витоку нагрітого повітря з приміщень. Прикладом віконних систем, що ефективно перешкоджають тепловтратам, є вікна REHAU Basic-design з коробкою завглибшки 115 мм, яка забезпечує покращувані теплоізоляційні властивості віконної конструкції. Ще одна гідність рішення в тому, що велика глибина коробки перешкоджає утворенню конденсату навіть при значних негативних температурах.\nДодатковим способом зниження теплових втрат є установка склопакетів з нізкоеміссионним склом, яке володіє теплоотражающимі властивостями.\nІншим аспектом зниження енергоспоживання будівель, що будуються і існуючих, є використання ефективної системи опалення. Прикладом може служити поквартирне опалення з горизонтальною розводкою трубопроводів від поквартірних теплогенераторов, ККД яких на 25% перевищує ККД районних котельних. Крім всього іншого таке рішення дозволяє уникнути до 30% теплових втрат, які відбуваються в теплотрасах. Додатково необхідна установка на всіх опалювальних приладах вентилів термостатів, які дозволяють регулювати температурний режим в приміщенні. Ці заходи сприяють зниженню споживання енергії на опалення приблизно на 30%.\nІ, нарешті, зниження енергоспоживання будівлі забезпечує спроектована з урахуванням вимог до енергоефективності система вентиляції, через яку може відбуватися до 14% тепловтрат. Існують різні вирішення цієї проблеми, і одне з найбільш технологічних – установка теплообмінників, які забирають частину тепла евакуйованого повітря і віддають його повітрю притічному. Проте у ряді випадків використання теплообмінників обмежене їх вартістю і складністю проектування для висотних будівель. Альтернативним рішенням є пристрій «теплого горища», куди поступає повітря з будівлі, повертаючи частину тепла через перекриття верхнього поверху.\nПерераховані чинники приводять до підвищення теплозахисних властивостей в окремих ділянках захисних конструкцій . Це, у свою чергу, приводить до поліпшення мікроклімату усередині будівель і економії палива на обігрів унаслідок зменшення тепловтрат. Тепловізорна діагноста дозволяє визначити шляхи усунення помилок проектування, в результаті яких температура в приміщеннях тримається на неприпустимо низькому рівні.\nЩоб дізнатися більше про хід процедури енергоаудиту або замовити послугу, звернетеся в офіс компанії Інтернет магазин теплотехніки ENERGOINVEST.COM.UA


У продажу флористична сітка від виробника - Оголошення - UB.UA\nУ продажу флористична сітка від виробника\nДодано: 31 травня 2019 в 07:51\nФлористична сітка є відмінною ідеєю для формування букетів з квітів.\nКомпанія функціонує з 1991-го року. У процесі роботи ми використовуємо тільки якісне устаткування найкращих світових виробників.\nУ разі виникнення будь-яких додаткових запитань ми обов’язково проконсультуємо Вас. Ознайомитися з усім представленим каталогом можливо на нашому сайті.\nОформити замовлення досить легко, потрібно лишити заявку на сайті компанії або звернутися за одним із вказаних номерів телефонів. Чекаємо на Вас!


Коптильня своїми руками з металу\nДомівка 21 грудня 2020\t Перегляди: 236\nМабуть, таких людей, які б не любили копченості, просто не існує. Всім подобається копчене сало, м 'ясо. А без копченої риби взагалі складно уявити собі будь-який футбол під пиво. Тому кожен поважаючий себе власник дачі або приватного будинку, зобов 'язаний мати свою коптильню. Про те, як зробити таку, ми сьогодні і поговоримо.\nПопулярні різновиди коптилень\nНе складно здогадатися, що типів коптилен існує чимало. І кожній з таких необхідно приділити увагу, щоб точно розуміти, що вона з себе представляє, і які у неї є переваги.\nНе важко здогадатися, що таке пристосування для копчення виготовляється зі звичайних відер.\nДля виготовлення цього пристрою вам потрібні:\nстаре сталеве відро;\nґрати, виготовлені з нержавійки;\nтирси або стружка.\nВиконувати роботи для створення коптильні з відра слід в такому порядку:\nВставте у відро заздалегідь приготовані решітки. Одна з таких повинна знаходитися на відстані в 10 сантиметрів від дна відра. У свою чергу, друга решітка розташовується в 5 сантиметрах від першої.\nДодайте тирси або стружку на саме дно відра, щоб її шар був 2 сантиметри.\nЯк бачите, такий пристрій з відра зробити можна досить просто і швидко, після чого відразу ж перейти до приготування копчених продуктів.\nВ експлуатації відро коптильня дуже проста: накрийте кришкою і встановіть на відкритий вогонь. Коли ви помітите, що з коптильні пішов дим, почекайте 15-20 хвилин, і вся продукція буде готовою.\nПодивіться на таку коптильню з металу на фото, і ви зрозумієте, що, незважаючи на витратні матеріали, з яких вона виготовлена, виглядає вона досить елегантно.\nКоптильня з нержавійки\nНаступний різновид коптилен виготовляється з нержавійки і являє собою найпростіший пристрій, що за формою нагадує валізу. Всередині також приварюються решітки на таких же відстанях, як це було з відром, а зверху наша "коптильна валіза" накривається кришкою.\nУ чому головне зручність такого пристрою, так це в тому, що після приварювання ручок, він відразу стає похідним і може бути використано на пікніках.\nВаліза розміщується над багаттям і протягом 20 хвилин м 'ясо або риба в ній будуть готові.\nХолодильник як коптильня\nЯкщо справа стосується дачі, то у більшості людей там є старий радянський холодильник, який вже навіть, ймовірно, не працює. Але не поспішайте викидати його, або здавати в пункт прийому металу, адже з холодильника народні майстри придумали виготовляти відмінні коптильні.\nЩо вам буде потрібно:\nДістаньте всі нутрощі з холодильника, щоб у вас залишилася одна коробка.\nВиконайте в даху холодильника отвір. Воно буде служити як димар.\nЗакріпіть куточки на стінах холодильника. Необхідні три пари кутів, розміщених на різних рівнях. Куточки, розташовані знизу, будуть служити для утримування піддону для жиру і соку, а дві пари верхніх, як ви вже здогадалися - для розміщення продуктів копчення.\nДалі підготуйте піддон для тирси.\nНа завершальному етапі розташуйте на дні холодильника електроплиту.\nЗакривши двері холодильника і включивши плиту, в холодильнику буде мінімум повітря, і продукти копчення вийдуть просто дивовижними.\nМангал коптильня з металевої бочки\nЯкщо у вас завалялася металева бочка де-небудь будинку або на дачній ділянці, з неї теж можна виготовити резервуар для копчення. До речі, це вийде найпростіший у виготовленні коптильний мангал, з усіх можливих варіантів.\nВсе, що від вас буде потрібно, це прибрати дно з металевої бочки і обладнати її ґратами і прутами. У самому низу споруди буде знаходитися піддон, а з верхньої частини будуть закріплені гаки. Саме на ці гаки і будуть навішуватися продукти копчення.\nУнікальність такої коптильні полягає в тому, що її можна одночасно використовувати в якості коптильні гарячого і холодного копчення.\nПокладіть бочку на бік і підготуйте до неї димохід від вогнища, і у вас вийде холодне копчення. А якщо бочка стоятиме рівно, а вогонь перебуватиме під нею, продукти отримають гаряче копчення.\nКоптильня з гідрозатвором\nВиготовити таку коптильню власноруч - досить складне заняття. Але про неї ми розповідаємо, тому що це відмінне пристосування для приготування копченостей вдома. У ньому є спеціальний резервуар, що наповнюється водою. Завдяки цьому, дим з коптильні не виходить назовні, що дозволяє готувати навіть на кухні своєї квартири.\nДо того ж, таку коптильню можна знайти в продажу в магазинах побутової техніки.\nКоптильня з металу для гарячого копчення\nНе секрет, що м 'ясні страви гарячого копчення подобаються багатьом людям і давно вважаються делікатесом. Тому мати вдома пристосування, що дозволяє самому коптити продукти - це безцінно. Ми ж розповімо вам про те, як робиться така коптильня з металу своїми руками.\nДля проведення всіх робіт зі створення власної коптильні, вам потрібні наступні найменування:\nМеталеві листи з товщиною в 2 міліметри.\nЩо стосується металевих листів, їх розмір повинен бути 61 на 157 сантиметрів, а взяти їх необхідно в кількості двох штук.\nПереконавшись у тому, що всі необхідні матеріали та інструменти ви приготували, а з розмірами точно вгадали, можна приступати до виконання виготовлення власної коптильні.\nВам потрібно слідувати такій інструкції:\nВізьміть лист металу, після чого розділіть його за допомогою болгарки на чотири частини. Слідкуйте за тим, щоб всі частини були ідентичного розміру. Так ваша коптильня вийде квадратної форми.\nВикористовуйте інструмент для зварювання, щоб з 'єднати два аркуші під кутом 90 градусів. Не забувайте про застосування столярного кута, який ви повинні були заздалегідь підготувати.\nКоли одна конструкція буде повністю готова, приваріть до неї решту майбутньої коптильні, дотримуючись всіх кутів і параметрів.\nТепер вам належить взятися за процедуру проварювання внутрішніх швів. Так ви зможете домогтися повної герметичності конструкції.\nВізьміть другий лист металу і акуратно виріжте з нього дно для всієї конструкції.\nГотове дно приварюйте до вже готового коробу, уважно спостерігаючи за тим, щоб не пропустити жодного сантиметра по шву.\nЗараз потрібно зробити кришку. Для цього вам потрібно підготувати лист металу з розмірами трохи більшими, ніж площа готової конструкції. До кожної зі сторін цього аркуша приваріть ще тонкі смужки металу. Саме так у вас вийде кришка, яка буде вільно і щільно закривати коптильню.\nПідготуйте стрижні з арматури, які будуть служити для встановлення коптильні. Крім того, посередині стрижньої арматури можна передбачити спеціальні ручки. На них буде кріпитися піддон для збору жиру і соку, який неодмінно виділяється з продуктів у процесі копчення.\nШляхом таких нехитрих процедур, ви зможете без проблем зробити відмінну коптильню в домашніх умовах і без допомоги будь-яких професіоналів. У такому пристосуванні ідеально коптити м 'ясо, рибу, а також сало. Примітно, що такі продукти будуть набагато більш корисними, ніж ті, що ви бачите на полицях супермаркетів.\nМангал коптильня з металу\nВідмінним варіантом для будь-якого приватного будинку стане і мангал-коптильня, так як шашлики ми смажимо досить часто, але і від копчених смаколиків відмовлятися не хочеться. А ось зберігати на своїй ділянці і мангал, і коптильню одночасно, не дуже то і хочеться. Ось і відмінне рішення - поєднати все в одному пристрої.\nМатеріали та розміри\nУ першу чергу вам потрібно буде визначитися з точними розмірами майбутньої коптильні і по можливості скласти креслення коптильні з металу.\nАле для початку ми хочемо розібратися з необхідними матеріалами. І ось вони:\nАркуш міцного металу.\nЩо стосується розмірів, то тут ви повинні виходити виключно зі своїх побажань. Адже ваша сім 'я може бути маленькою, або ж навпаки - великою. Тому зважте найголовніші нюанси і визначтеся, які розміри вибрати.\nПотрібно врахувати те, з якою метою буде використаний мангал-коптильня, чи буде він переносним, з можливістю взяття на пікніки і в ліс, чи буде він розбиратися.\nЯкщо ви не знаєте наперед, чи будете використовувати готовий мангал для поїздок на природу, робіть його таких розмірів, які вам підходять, але передбачте, щоб мангал був розбірним.\nБеремося за метал\nДля виготовлення мангала вам потрібен лист металу, товщина якого не буде перевищувати 2 міліметрів. В іншому випадку виріб вийде занадто важким і його не те, щоб на природу не можна буде взяти, але і по двору буде складно пересувати.\nНіжки з мангала можете виготовити з того ж матеріалу, зігнувши вирізані металеві смужки по всій довжині. Щоб вони гнулися легше, можна вирізати невелику смужку посередині за допомогою болгарки.\nЩо стосується варіантів виготовлення самої коробки мангала, то їх існує кілька:\nВи можете взяти смугу шириною від 15 до 20 сантиметрів, яка буде в довжину рівно такою, якою є сума всіх сторін мангалу. У такому випадку, зігнувши смужку в трьох місцях під прямим кутом, вам залишиться виконати зварювальний шов тільки в одній точці, і мангал буде готовий.\nЯкщо ж у вас немає таких довгих листів металу, адже його довжина повинна бути не менше 190-200 сантиметрів, можна піти іншим способом. Зробіть всі 4 сторони майбутнього мангала-коптильні окремими, після чого приваріть їх на 4 стиках.\nУ тій ситуації, коли у вас і зовсім немає зварювального апарату, теж є вихід. Полягає він у наступному. Кожну зі сторін зробіть на пару сантиметрів більше, ніж необхідно і ці ж кілька сантиметрів зігніть під прямим кутом. Після цього просверліть на вигнутій ділянці 2 отвори і закріпите одну сторону з іншою за допомогою болтів.\nЩо стосується дна, то його можна приварити, а можна закріпити болтами, як і у випадку зі стінками.\nОсь тільки не забувайте про те, що при наявності щільного цільного дна, вугілля у вашій коптильні-мангалі буде загасати. Тому в ньому необхідно зробити отвори. Для цього візьміть дриль і в будь-якому порядку просверліть кола.\nВідстані між готовими окружностями повинні бути в 4-5 сантиметрів.\nПерейшовши до ніжок, слід зазначити, що приварювати їх не рекомендується, адже в такому випадку ви не зможете транспортувати мангал і брати з собою на природу. Якщо ніжки зроблені так, як ми вам радили, вам не складе труднощів просверлити в їх верхній частині по 2 отвори і закріпити на коптильні болтами.\nУдосконалення мангала до коптильні\nЩоб з отриманого мангала вийшла коптильня-мангал, залишилося відтворити ще кілька штришків. Полягають такі у виготовленні кришки, яка буде щільно закривати мангал.\nОдягнувши кришку на мангал, дим буде утримуватися всередині коптильні, допомагаючи продуктам готуватися. Потрібно також не забути про передбачення ґрат у мангалі, на яку будуть викладатися свіжі продукти.\nІ не забудьте про піддон для стікання жиру і соків, щоб вони не загасили полум 'я вогню. Вам залишилося лише покласти фруктові дрова на дно мангала і почати приготування смачних домашніх копченостей.\nКоптильня на мангалі на швидку руку\nІснує ще один різновид коптильні на мангалі. Вона є майже "походною" і спорудити її можна за лічені хвилини. Для цього вам потрібно покласти на мангал невелику бочку боком. Нижню її частину наповніть тирками, встановіть посередині решітку і кладіть на неї продукти. Розпаліть вогонь у мангалі і починайте копчення. Це все, ідеальний варіант для пікніка, погодьтеся.\nКоптильня з металу відео\nДля того щоб закріпити виконану роботу і цілком розібратися з можливими нюансами виготовлення коптильні своїми руками, ми пропонуємо ознайомитися з невеликим відео уроком. На ньому досвідчена людина протягом 15 хвилин розповість вам про те, як правильно виготовити коптильню з металу, щоб стабільно радувати своїх рідних і гостей вдома копченими м 'ясом, рибою і салом.\nДжон Вінчестер - батько Діна і Сема з серіалу "Надприродне"\nMIT: 10 нових винаходів, які вже змінили світ\nСпівпраця зі Всесвітом\nПереваги фітнес-клубу «Egoiste» у Харкові


Комплект стенд-книжок купити недорого в Україні. Ціна на стенди, фото\nГоловна » Стенди для дитячого садка » Інформаційні стенди для дитячого садка » Комплект стенд-книжок\nДВП 2.8мм - 1405 грн.\nПластик 3мм - 1717 грн.\nКрім власне інформаційного значення наочні посібники в сучасному освітянському середовищі часто виконують презентаційну роль. Так і комплект стенд-книжок від нашої фірми не лише дозволить розмістити в одному місці значну кількість відомостей, із якими необхідно ознайомитися кожному. Він також стане вдалим інформаційним і кольоровим доповненням до шкільного інтер’єру.\nНабори посібників «Стенд.Юа» – вдала й вигідна покупка\nУсі три стенди ідеально доповнюють один одного й тематично, й візуально. Вони однакові за розміром (280 х 500 мм) і за оформленням, витриманим у жовто-зеленій гамі. На кожному – по 4 прозорі двосторонні кишені А4.\nНайширший вибір товарів-помічників учителів\nЗупинивши вибір на комплекті стенд-книжок, можете бути впевненими, що їх доставлять у будь-який населений пункт країни у мінімальний строк. Ми дбаємо про зручність покупців і про те, аби вони отримували найкращу продукцію.


Секс ляльки для дорослих - реалістичні, купити гумову ляльку в Києві, ціни в SexGood\n950 - 4990 грн Ціна\nСекс-лялька реалістична Міла, з кібершкіри, зростання 100 см\nСекс ляльки для дорослих\nСекс ляльки що це?\nСекс лялька - це інтимна іграшка, яка імітує жіноче або чоловіче тіло і є реалістичним засобом, для задоволення сексуальних потреб. Блондинка, брюнетка, руда, худенька або пишнотіла - вибір ляльок нескінченно великий. У продажу можна знайти іграшки з обличчям і фігурою відомих порно-зірок.\nБільшість ляльок від голови до п'ят копіюють людське тіло, але також можна купити подружку не в повний зріст, міні секс-ляльку або реалістичну попку. Крім того, є моделі з тілом Венери і членом Геркулеса. Іноді частини тіла можуть бути знімними або вібруючими. Але не слід плутати їх з секс-роботами, які мають аніматронні функції і оснащені великою кількістю технологій.\nСексуальна лялька - це ідеальна секс-іграшка, з якою можна втілити будь-які фантазії і задовольнити найспекотніші бажання. Посадити в будь-яку позу, надіти на неї еротичну білизну і побризкати улюбленими духами. Ляльки любові призначені для всіх видів проникнення, мають вагінальні, анальні, оральні отвори, а також різний колір шкіри, зачіски, типаж.\nРізновиди сексуальних ляльок?\nДля тих, хто шукає реалістичні секс іграшки, ляльки для сексу бувають з великими грудьми і пишними сідницями. Вони розроблені з урахуванням бажань чоловіків і жінок як для соло гри, так і для сексу з партнером. Секс-ляльки бувають різних типів, кожен з яких розроблений відповідно до конкретноїї фантазії клієнта. Наприклад:\nсекс ляльки для чоловіків - з можливістю вибору зросту, розміру бюста, раси. Або з зовнішнім виглядом кумира, як, наприклад, аніме і хентай ляльки, які копіюють риси відомих персонажів;\nдля жінок - розроблені з урахуванням найдивніших фантазій. Якщо ви хочете спробувати секс з м'язистим гладіатором або звичайним роботягою, з 15 сантиметровим членом або з гігантським, ви завжди зможете замовити ляльки для сексу у відповідності зі своїми побажаннями;\nреалістичні - форма, вага, колір імітують реальне людське тіло. Цей тип популярний серед чоловіків, які жадають реалізму, і серед лесбіянок, які шукають ідеального партнера.\nЕротичні ляльки пройшли довгий шлях змін: від перших - зовні однакових, до сучасних - з різних матеріалів. Залежно від матеріалу вироби виготовляють з:\nОстанні розробки заходять так далеко, що легко забуваєш, про те, що це гумова подружка. Секс-ляльки роботи настільки натуральні, що їх рот, очі і губи відповідають на ласки. З ними можна зав'язати розмову, вони вміють рухатися і трясти дупою.\nЗа типажу ляльки поділяються на:\nпорнозірки - тепер у кожного є шанс укласти в своє ліжко і зайнятися сексом з кумиром;\nсексуальні латиночки - володіють фігурою пісочного годинника, пухкими губами, красивими обличчями, шоколадним кольором шкіри і романтичними очима;\nм'язисті красуні - деякі чоловіки мріють переспати з атлетичною і підтягнутою дівчиною;\nблондинки - іноді, збудження з'являється, коли просто думаєш про гарячу блондинку;\nтемношкірі африканки - їх міцні підтягнуті ноги і струнке тіло заводить багатьох чоловіків;\nдівчатаі-підлітки - які заряджають невичерпною енергією під час занять любов'ю.\nЯк вибрати: основні тонкощі\nЯкщо вам сподобалася лялька в секс-шопі за зовнішнім виглядом, зверніть увагу на її вагу, підберіть найбільш зручний варіант. Гумові варіанти дуже легкі, їх вага становить не більше 2 кілограмів. Великі і середні реалістичні ляльки можуть важити близько 40 кг, а міні-ляльки близько 12 кг. Коли ви вибираєте соковиту попку і великі груди, пам'ятайте про тяжкості, яка приходить разом з ними. Для початківців радимо купувати реалістичну лялечку вагою від 30 до 40 кілограмів. Це забезпечує баланс між комфортом і реалізмом.\nНезважаючи на прагнення імітувати реальний інтимний зв'язок, важливу роль має наявність вільного місця у вашому будинку і необхідність переносити (возити) надувну подружку з собою. Виходячи з цього ви можете вибрати тулуб, міні-секс-ляльку або в натуральну величину. А якщо її потрібно ховати від сторонніх очей, то виходом стають надувні секс ляльки. Тим більше що їх вартість нижче, ніж ціна секс ляльки для дорослих, яка зроблена з силіконового матеріалу.\nКому потрібні секс ляльки?\nПерш за все тим, хто хоче реалізувати совї фантазії. Надувні ляльки купують чоловіки, у яких часті відрядження, самотні молоді хлопці, які не хочуть виходити із зони комфорту і відправлятися щовечора на пошуки сексуального партнера. Але якщо вам здається, що секс-лялька - це іграшка для одиноких та літніх людей, то це не так. Пари купують гумову ляльку, щоб спробувати секс утрьох. Також гумова баба стерпить і 3 рази на день, і 5-хвилинний акт. Тому недорога інтим лялька - це найкращий сексуальний тренажер для чоловіків, у яких проблеми з ерекцією. В інтернет-магазині sexgood можна дешево купити секс ляльку в Києві або оформити доставку в будь-яке місто України від Одеси до Львова і від Рівного до Харкова. Якість товару і анонімність при отриманні гарантовані кожному.\nЛялька Brandy з великими грудьми і 3D особою\nЛялька надувна гумова, Florida\nЛялька негритянка Alecia\nЛялька чоловік Big Roy\nTPR (термопластична гума);Гума\nЛялька Шоколадна дівчинка\nМіні-надувна лялька Ненсі\nГумові ляльки для дорослих