Після Святослава великим князем став його старший син, якого батько посадив на Київський стіл в 970 році. Рік народження його невідомий, так само як і ім’я матері. У «Повісті временних літ» перший раз він з’являється в записі за 968 рік, коли на Київ напали печеніги, а княгиня Ольга з онуками зачинилася від них у місті.\nЯрополк, ставши великим князем, підтримував зв’язки із Західною Європою, з королем Оттоном II. Відомо, що в 973 році посли Ярополка взяли участь у з’їзді князів у Кведлінбурзі.\nУ німецькій «Генеалогії Вельфів» сказано, що родич імператора граф Куно фон Енінген (майбутній швабський герцог Конрад) видав заміж свою дочку Кунігунда за «короля ругіев». За однією з версій, Кунігунда стала дружиною князя Володимира після смерті його дружини, візантійської царівни Анни. За іншою версією Кунігунда була засватана за Ярополка.\nВін почав карбувати перші власні монети, взагалі перші монети Київської Русі. Вони за зовнішнім виглядом нагадували арабські дирхеми і зараз так і називаються: «псевдодірхеми Ярополка».\nУ Никонівському літописі сказано, що в 979 році посли від папи приїжджали в Київ, до князя. Иоакимовская літопис, справжність якого визнають не всі вчені, містить наступний запис: «Ярополк же був чоловік лагідний і милостивий до всіх, люблячий християн, і хоча сам не хрестився народу заради, але нікому не забороняв… Ярополк нелюбим у людей, тому що християнам дав волю велику».\nПроте всередині країни світу між братами не було. Олег, князь Древлянський, якось на полюванні вбив сина воєводи Свенельда.\n«У рік 6483 (975). Одного разу Сеенельдіч, ймення Лют, вийшов з Києва на полювання і гнав звіра в лісі. І побачив його Олег, і запитав своїх: «Хто це?».\nІ відповіли йому: «Сеенельдіч». І, напавши, убив його Олег, так як і сам полював там же. І через це постала ненависть між Ярополком і Олегом, і постійно намовляв Свенельд Ярополка, прагнучи помститися за свого сина: «Піди на свого брата і захопи волость його».\nМожливо, що це було вбивство не через мисливських угідь, а помста древлян, які пам’ятали, що з Ольгою приходив і воєвода Свенельд. Через два роки, в 977 році, Ярополк з військом пішов на древлян.\n«У рік 6485 (977). Пішов Ярополк на брата свого Олега в Деревскую землю. І вийшов супроти нього Олег, і сповнилися обидві сторони. І в що почалася битві переміг Ярополк Олега. Олег же зі своїми воїнами побіг у місто, що зветься Овруч, а через рів до міських воріт був перекинутий міст, і люди, тіснившись на ньому, зіштовхували один одного вниз. І зіштовхнули Олега з мосту в рів. Багато людей падало, і коні тиснули людей, Ярополк, увійшовши в місто Олегів, захопив владу і послав шукати свого брата, і шукали його, але не знайшли. І сказав один древлянин: «Бачив я, як учора зіпхнули його з моста». І послав Ярополк знайти брата, і витягали трупи з рову з ранку й до полудня, і знайшли Олега під трупами; винесли його і поклали на килимі. І прийшов Ярополк, плакав над ним і сказав Сеенел’ду: «Дивися, цього ти і хотів!».\nІ поховали Олега в полі біля міста Овруча, і єсть могила його коло Овруча і до цього часу. І волость його Ярополк».\nДізнавшись про це, третій брат, Володимир, втік з Новгорода до свого тестя до Швеції. Так Ярополк став правителем всієї Київської Русі.\nОднак у 980 році Володимир повернувся з варязьким військом. Спочатку він відбив Новгород, потім захопив Полоцьк і після рушив на Київ. В оточенні Ярополка виявився зрадник, воєвода Блуд, який вступив у змову з Володимиром. Блуд умовив Ярополка залишити Київ і сховатися в укріпленому місті Родня на річці Рось. Після тривалої облоги в Рідні почався голод, і Блуд умовив князя вступити в переговори з Володимиром. Коли Ярополк прибув на переговори до брата, два варяга «підняли його мечами під пазухи».\nБільш ранній документ «Пам’ять і похвала князю Володимиру» (Житіє князя Володимира від ченця Іакова) наводить точну дату вбивства Ярополка – 11 червень 978 року.\nУ Ярополка була дружина, колишня грецька черниця, яку свого часу викрав князь Святослав під час одного з походів. Володимир узяв її до себе в наложниці, вона була вже при надії і незабаром народила сина Святополка.\nУ 1044 племінник Ярополка, Ярослав Мудрий, звелів викопати з могил кістки своїх дядьків (Ярополка і Олега), хрестити їх останки (що ні в якому разі не дозволяється християнськими канонами) і перепоховати їх поруч із Володимиром у Десятинної церкви в Києві.\nЯрополк Посилання на основну публікацію


Зостер-вірусна інфекція | Довідник лікарських препаратів Компендіум\nВітряна віспа — гостре інфекційне захворювання з повітряно-крапельним шляхом передачі, спричинене вірусом родини герпесвірусів і характеризується наявністю своєрідного плямисто-папульозно-везикульозного висипу.\nВітряна віспа (латинська назва varicella) вперше привернула увагу лікарів в епоху середньовіччя. В середині ХVІ ст. вона під назвою «кристаллі» була описана італійськими лікарями Відус-Відіусом та Інгранусом. Проте в ті часи вітряну віспу розглядали як клінічний варіант натуральної віспи. У другій половині ХVІІІ ст. з’явився ряд чітких клінічних описів цієї інфекції. Відомий клініцист Фогель у 1772 р. вперше застосував щодо цієї інфекції термін «варіцелла». Проте після введення у 1796 р. Дженнером вакцинації проти натуральної віспи почастішали випадки варіолозу, віспи у щеплених, які на той час часто ототожнювали з вітряною віспою.\nОстаточне визнання самостійності вітряної віспи було отримано після пандемії натуральної віспи у 70-х роках ХІХ ст., коли під час спостереження за хворими встановили, що між обома інфекціями немає перехресного імунітету. Були описані випадки змішаної інфекції вітряної та натуральної віспи.\nЗаслуговує на увагу чітка позиція, яку займали в цьому питанні засновники російської педіатрії. Перший російський посібник з дитячих хвороб «Педіятрика» С.Ф. Хотовицького побачив світ у 1847 р., в період майже безмежного панування унітарної точки зору на вітряну віспу. С.Ф. Хотовицький наполягав на повній її самостійності.\nПро інтерес, який проявлявся в той час до питання взаємовідносин вітряної і натуральної віспи, також свідчить той факт, що відомий російський педіатр Н.Ф. Філатов присвятив цьому питанню свою вступну лекцію на звання приват-доцента. Вчений підтримував дуалістичну теорію про самостійність обох захворювань.\nЗбудником інфекції є вірус Varicella-Zoster, який належить до родини Herpesviridae, підродини α-Herpesviridae 3-го типу, роду Varicellaviridae. Розміри елементарних часток вірусу коливаються від 150 до 200 нм. У складі вірусу є ДНК, він чутливий до впливу факторів навколишнього середовища і розмножується тільки в клітинах організму людини. За межами організму людини у крапельках слини, на речах він може зберігатися протягом 10–15 хв. При прямому сонячному опромінюванні та при нагріванні вірус гине протягом декількох хвилин.\nВірус вітряної віспи має тропність до епітелію шкіри та слизових оболонок і меншою мірою до клітин нервової системи.\nЗ застосуванням спеціальних методів фарбування елементарні тільця можна спостерігати під звичайним оптичним мікроскопом. При фарбуванні вмісту пухирців срібленням можна визначити багато дуже дрібних кокоподібних утворень. Вони розміщуються нарізно, парами чи у вигляді окремих ланцюжків. Ці утворення називають тільцями Арагао.\nШляхом дослідження збудника вітряної віспи під електронним мікроскопом було встановлено, що він знаходиться в ядрах інфікованих клітин, складається з центрального тіла, яке оточене оболонкою. Елементарні частки, які знаходяться поза клітинами, мають подвійну оболонку і за своєю формою нагадують цеглинки.\nЩе до відкриття часток Арагао Тіццер у 1906 р. описав при вітряній віспі у клітинах шипоподібного шару епідермісу внутрішньоядерні включення. Пізніше ці утворення були виявлені в епітелії рогівки кроля.\nВірус вітряної віспи в інших тварин в природних умовах не спричинює захворювання, подібного до неї.\nДжерелом інфекції при вітряній віспі може бути тільки людина, хвора на вітряну віспу чи оперізувальний герпес. Вхідними воротами для збудника є слизова оболонка верхніх дихальних шляхів. У генезі поширення інфекції основною слід вважати локалізацію вірусу на слизових оболонках.\nВідомо, що симптоми ураження слизових оболонок не є найбільш характерними проявами вітряної віспи. Проте під час ретельного обстеження осіб, які були в контакті з хворими на вітряну віспу, за 24–48 год до появи екзантеми в ротоглотці спостерігаються катаральні зміни та пухирці на м’якому піднебінні. Елементи енантеми дуже швидко мацеруються, руйнуються і виглядають як невелика округла ерозія. Від елементів висипу при афтозному стоматиті вони відрізняються безболісністю. Збудник з елементів енантеми, які розпадаються, інтенсивно виділяється у навколишнє середовище. Саме цей шлях має вирішальне значення в епідеміологічному процесі при вітряній віспі.\nУ віспяному пухирці на шкірі також міститься вірус. Проте така локалізація вірусу відіграє незначну роль у поширенні інфекції, епідерміс перешкоджає потраплянню збудника у навколишнє середовище. Незважаючи на низьку стійкість за межами організму людини, вірус вітряної віспи має дуже високу «летючість». З дрібними крапельками слини, слизу він залишає організм людини і з плином повітря може поширюватися на відносно великі відстані (з одного кінця палати в інший, з однієї кімнати в іншу, з одного відділення в інше і, навіть з одного поверха на інший).\nДжерелом інфекції при вітряній віспі стає людина в останні 24–48 год інкубаційного періоду. Реконвалесценти вітряної віспи залишаються заразними протягом 3–5 днів після припинення появи висипу на шкірі.\nЧерез третю особу передача захворювання вважається неможливою.\nМожливе внутрішньоутробне зараження вітряною віспою у випадку захворювання вагітної на неї.\nВітряна віспа є типовою повітряно-крапельною інфекцією. Для механізму передачі вітряної віспи характерні всі закономірності, які спостерігаються при повітряно-крапельній передачі інфекційних захворювань. Після видалення з приміщення джерела інфекції без будь-яких специфічних заходів повітря в кімнаті швидко звільнюється від збудника, що пов’язане з нестійкістю вірусу в довкіллі.\nЗа даними епідеміологічних досліджень виявлено три форми імунологічного стану при вітряній віспі, які послідовно змінюють одна одну. Новонароджені мають природжений (пасивний) імунітет, який передається від матері і зберігається протягом декількох місяців після народження дитини з наступною тенденцією до згасання. Після зникнення природженого імунітету організм дитини стає сприйнятливим до інфекції. В подальшому після перенесеної вітряної віспи утворюється постінфекційний імунітет, який зберігається протягом усього життя людини.\nПро природжений імунітет свідчить рідкість захворювання дітей перших місяців життя, навіть у тих випадках, коли вони були у контакті з хворими на вітряну віспу. Якщо у матері відсутній імунітет проти вітряної віспи, то дитина може захворіти і в період новонародженості. Сприйнятливість до вітряної віспи дітей, які не хворіли на неї, дуже висока. Індекс контагіозності складає 95–98%.\nПодібно до інших інфекцій, які поширюються повітряно-крапельним шляхом, максимальна захворюваність на вітряну віспу відзначається у холодну пору року, а саме в лютому, найнижча — в серпні.\nЗахворіти на вітряну віспу можна у будь-якому віці, але максимальну кількість хворих виявляють у віці від 2 до 7 років.\nВхідні ворота вірусу вітряної віспи — слизова оболонка верхніх дихальних шляхів. На початку інкубаційного періоду вірус реплікується в регіонарних лімфатичних вузлах і поширюється з током крові у печінку, селезінку та інші органи ретикулоендотеліальної системи. Наприкінці інкубаційного періоду виникає вторинна віремія. Вірус потрапляє переважно до епітеліальних клітин шкіри і слизових оболонок і сприяє утворенню везикул, заповнених серозним вмістом. Вони спочатку мають багатокамерну будову, але згодом стають однокамерними.\nУтворення віспяного пухирця починається з набряку протоплазми епітеліальних клітин шипоподібного шару шкіри. З накопиченням рідини протоплазма клітин зберігається лише у вигляді перетинок, утворюючи своєрідну радіарну сітку. Ця стадія процесу носить назву ретикулярної, чи сітчастої, дистрофії. Подальше накопичення рідини призводить до набряку оболонки та ядра, аж до повного розчинення останнього. Тіло клітини стає круглим, втрачає шипи і відповідно зв’язок з іншими клітинами. Клітина перетворюється у пухирець-балон. Ця стадія процесу має назву балонуючої дистрофії.\nНа ранніх стадіях процесу в ядрах уражених клітин утворюються описані Тіццером округлі еозинофільні включення, оточені прозорим обідком. Потім вони потрапляють у протоплазму. У шипоподібному шарі шкіри утворюються гігантські багатоядерні клітини. Некроз епітелію не проникає глибше за гермінативний шар шкіри, тому після зникнення пухирців рубці не утворюються. На слизових оболонках на місці пухирців швидко утворюються ерозивні поверхні.\nПри вітряній віспі в організмі людини утворюються антитіла проти вірусних протеїнів. Основне значення в процесі видужання при вітряній віспі має клітинний імунітет.\nІнкубаційний період при вітряній віспі складає 11–21 день. Максимум захворювань припадає на 15-й день з моменту контакту.\nВисип при вітряній віспі частіше з’являється одразу, без передвісників. Рідше за 1–5 днів до появи висипу відзначаються субфебрильна температура тіла, в’ялість, неспокій, відсутність апетиту, іноді блювання, пронос. В числі продромальних симптомів можливі судоми і скарлатиноподібний висип, так званий реш-висип.\nЕлементи висипу з’являються одночасно з підвищенням температури тіла чи на декілька годин пізніше. Елементи висипу спочатку з’являються у вигляді плям, часто зовсім невеликих, як крапки. Вони швидко збільшуються у розмірі, середня частина піднімається над поверхнею шкіри — утворюється папула. Згодом у центрі елементів з’являється пухирець, що має вигляд краплі роси. Він досить великий, круглий, з прозорим вмістом і тонкою блискучою покришкою. Почервоніння шкіри навколо нього відзначають не завжди. Пухирець розміщується на інфільтрованій основі. Пізніше пухирці набувають неправильної форми, їхні краї стають фестончастими. Це буває особливо помітним, коли пухирець починає підсихати і стає більш плоским, а його вміст мутнішає. Пухирці ніжні, м’які на дотик, покришка їх легко руйнується. Після проколу пухирець, внаслідок того, що він має одну камеру, досить легко спорожнюється. Пухирці підсихають через 1–2 дні. Підсихання починається з центру, середина його западає, темнішає і поступово весь пухирець перетворюється у щільну, буровато-коричневу кірочку.\nПерші елементи висипу можуть з’являтися на будь-якій ділянці шкіри. Проте у більшості хворих вони виникають на тулубі та волосистій частині голови. Спочатку може утворитися лише один пухирець. Після визрівання одних елементів висипу з’являються нові. В типових випадках за появою окремих розрізнених елементів починається нове масове висипання, яке звичайно супроводжується підвищенням температури тіла, свербінням. Масове висипання може мати вигляд досить густого, рівномірного висипу, який охоплює волосисту частину голови, тулуб. На обличчі, дистальних відділах кінцівок висип набагато менш рясний. Висип з’являється не одночасно, а немов поштовхами, з інтервалом 1–2 дні. Перші елементи висипу, як зазначалося вище, у більшості випадків проходять стадію плями (папули) дуже швидко і виявляються, як правило, у вигляді пухирців. Розвиток елементів, які з’являються при наступних висипаннях, проходить повільніше, розміри їх менше, еволюція все більш абортивна. Звичайно висипання при вітряній віспі триває протягом 2–4 днів. Проте в окремих випадках пухирці продовжують з’являтись до 7–9-го дня, а іноді і до 14-го дня хвороби. Таке періодичне висипання зумовлює поліморфний характер висипу при вітряній віспі. На одній ділянці тіла хворого можуть з’являтися і плямки, і папули, і везикули, і кірочки. Такий поліморфізм називається хибним, оскільки різноманітні, на перший погляд, елементи висипу є різними стадіями розвитку одного і того ж процесу.\nЧас відторгнення кірок значною мірою залежить від догляду за шкірою. При гарному догляді шкіра очищується значно швидше. Частіше кірочки відторгаються на 12–22-й день хвороби. Кірочка має розміри пухирця, від якого вона утворилась. На час підсихання червоний обідок навколо пухирця зникає і кірочка стає оточеною незміненою шкірою. Її відторгнення починається з країв.\nПісля відторгнення кірочок можуть залишатися невеликі, округлі, знебарвлені плями з пігментованими краями. Іноді кірочки відторгаються з утворенням рубчика, частіше на обличчі. Утворенню рубчиків можуть сприяти розчісування, приєднання вторинної бактеріальної інфекції.\nВисип при вітряній віспі, окрім шкіри, спостерігається також на слизових оболонках рота, носоглотки, рідше — гортані, кон’юнктиви, статевих органів. Звичайно енантема з’являється на тлі підвищення температури тіла і появи висипу на шкірі. Віспяні елементи на слизовій оболонці рота не мають вибіркової локалізації і можуть з’являтися на твердому і м’якому піднебінні, на язиці, слизовій оболонці щік, на губах, яснах. Розміри такого елемента звичайно менше, еволюція його відбувається швидше, ніж на шкірі. Його рідко можна побачити у плямисто-папульозній стадії у вигляді маленької, чітко обмеженої червоної плямки. Пухирці на слизовій оболонці мають правильну округлу форму, швидко руйнуються і перетворюються на ерозії з жовтувато-сірим дном. Ці ерозії дуже схожі на ранки при афтозному стоматиті. Загоюються віспяні ерозії протягом 1–2 днів.\nВисипання на слизовій оболонці гортані — рідка локалізація енантеми при вітряній віспі і часто випереджає висипання на шкірі, проявляється хриплістю голосу, грубим «гавкаючим» кашлем. Іноді розвивається стеноз гортані.\nУ більшості хворих на вітряну віспу загальний стан майже не порушується. Навіть при рясних висипаннях і високій температурі тіла хворий залишається активним і бадьорим. Порушення загального стану при вітряній віспі відзначається, по-перше, у немовлят і по-друге — при дуже рясних висипаннях. Хворі скаржаться на в’ялість, сонливість, неспокій, порушення сну, відсутність апетиту, у них виникає блювання, можливі марення, втрата свідомості, судоми.\nВідзначаються незначна лейкопенія, відносний лімфоцитоз і нормальна ШОЕ.\nУ більшості хворих перебіг вітряної віспи типовий.\nРудиментарна форма. Її частіше виявляють у дітей перших місяців життя або раннього віку, яким в інкубаційний період вводили імуноглобулін, плазму чи було перелито кров. Висип у них може складатися з декількох папулок і дрібних пухирців. Кірочки, які утворюються, дуже дрібні і відпадають до 6–9-го дня. Захворювання звичайно перебігає без підвищення температури тіла.\nПри абортивній формі вітряної віспи висип припиняється на стадії папули і не досягає стадії везикули.\nРозпізнавання цих форм захворювання іноді буває дуже важким, що може сприяти подальшому поширенню інфекції.\nПри пустульозній формі вітряної віспи вміст пухирців стає гнійним, утворюються пустули. Захворювання супроводжується високим рівнем інтоксикації. Після відпадіння кірок на шкірі часто залишаються рубці.\nБульозна форма характеризується появою у стадії висипання поряд з типовими везикулами великих, діаметром 2–3 см, пухирів з в’ялою покришкою і мутнуватим вмістом. Пухирі можуть лопатись, утворюючи великі ерозивні поверхні. Після епітелізації нерідко залишається буровата пігментація. Наслідки при цій формі, як правило, сприятливі.\nПід назвою «гангренозна форма» вітряної віспи мають на увазі випадки, коли разом зі звичайним висипом на шкірі з’являються округлі, великі, діаметром до декількох сантиметрів, чорні ділянки сухої гангрени. Частіше вони нечисленні, може бути всього 1–2 таких елементи. Поступово струп відпадає з утворенням глибокої, округлої виразки з брудним некротичним дном і підритими краями. Частіше гангренозні елементи спостерігаються у дітей раннього віку, виснажених, з гіпотрофією, які перенесли безпосередньо перед вітряною віспою іншу гостру інфекцію.\nГеморагічна форма вітряної віспи частіше розвивається у дітей виснажених, з онкогематологічними захворюваннями, а також у дітей, які отримують глюкокортикостероїди. Причиною геморагічної форми вітряної віспи є тромбоцитопенія.\nНа 2–3-й день при геморагічній формі захворювання вміст пухирців стає геморагічним. Пухирець при цьому має синюватий, а кірочка — чорний колір. Окрім пухирців із геморагічним вмістом, виникають крововиливи у шкіру та слизові оболонки, носові кровотечі, криваве блюваня. Дуже рідко розвивається злоякісна форма геморагічної вітряної віспи, при якій поряд з геморагічним вмістом пухирців відзначають кровотечі з усіх відділів шлунково-кишкового тракту, кровохаркання, гематурію, крововиливи у внутрішні органи, в тому числі мозок. Захворювання може закінчитися летально.\nДо дуже тяжких форм вітряної віспи слід віднести також вісцеральні, при яких відзначають множинні ураження внутрішніх органів. Цю форму частіше виявляють під час розтину.\nЗахворювання на вітряну віспу вагітної може призвести до спонтанних абортів, передчасних пологів, природженої вітряної віспи.\nНайбільш високий ризик розвитку тяжкої ембріопатії у плода відзначається при захворюванні на вітряну віспу жінки в перші 20 тиж вагітності. Проявами природженої вітряної віспи при цьому частіше бувають дефекти та рубці на шкірі, гіпопігментація, бульозний висип на шкірі. Також можуть бути гіпоплазія кінцівок, м’язова атрофія та дегенерація, аномалії суглобів, відсутність всіх чи декількох пальців, хоріоретиніт, мікрофтальмія, анізокорія, енцефаліт з корковою атрофією, олігофренія, судоми, гідронефроз і гідроуретер, розширення стравоходу, тяжкий езофагальний рефлюкс з наступною аспіраційною пневмонією.\nЯкщо вагітна хворіє на вітряну віспу в останні 2–4 дні перед пологами, то через 6–10 днів після пологів у дитини виникають в’ялість, неспокій, блювання, часті рідкі випорожнення, немає апетиту, підвищується температура тіла. Висип на шкірі з’являється на 2–5-й день. При цьому ще більше підвищується температура тіла, розвивається токсикоз, можливі судоми, втрата свідомості, приєднуються геморагії. Часто відбувається нашарування вторинної бактеріальної інфекції. Захворювання може перебігати у тяжкій генералізованій формі з ураженням внутрішніх органів. Летальність висока (30–50%).\nЯкщо вагітна захворіє на вітряну віспу за 5–10 днів до пологів, то природжена вітряна віспа у новонародженого перебігає відносно легко, оскільки інтервал в декілька днів до пологів забезпечує трансплацентарну передачу материнських антитіл проти вітряної віспи плоду. Захворювання в такому випадку починається одразу після народження дитини.\nВітряна віспа у дітей з онкогематологічними захворюваннями та імунодефіцитними станами\nУ 30–50% дітей з лімфопроліферативними злоякісними новоутвореннями та солідними пухлинами без проведення активної противірусної терапії розвивається дисемінована вісцеральна форма вітряної віспи, при якій летальність може перевищувати 20%. Перебіг захворювання у таких випадках характеризується розвитком пневмонії, гепатиту, енцефаліту, тяжкої коагулопатії, панкреатиту, езофагіту, некротичного спленіту та ентероколіту. Захворювання часто супроводжується сильним болем у животі та попереку.\nРизик розвитку вісцеральної форми вітряної віспи високий, якщо хіміотерапію проводять в інкубаційний період і в перші 5 днів від початку захворювання. Ці діти також високосприйнятливі до вторинних бактеріальних інфекцій, які виникають на фоні вітряної віспи.\nНебезпека виникнення генералізованої форми вітряної віспи існує у дітей — реципієнтів органів, кісткового мозку, а також у хворих з Т-клітинним імунодефіцитом та ВІЛ-інфекцією. Основними клінічними проявами хвороби у цих дітей частіше бувають гепатит і тромбоцитопенія. В літературі описані незвичайні клінічні прояви вітряної віспи у даної категорії дітей — гіперкератит та ураження внутрішніх органів, які з’являються протягом кількох тижнів чи місяців після контакту з хворими на вітряну віспу.\nУскладнення вітряної віспи. Вірогідність розвитку ускладнень при вітряній віспі складає 5%, а у хворих із скомпрометованою імунною системою їх частота досягає 30–50%. Ускладнення при вітряній віспі можуть виникати у разі порушення цілості стінок пухирців, що є вхідними воротами для бактеріальної інфекції. В результаті вторинного інфікування можуть виникнути абсцес, флегмона, бешиха, бульозна стрептодермія, стоматит, лімфаденіт. Частіше їх спричинюють S. aureus та Str. pyogenes.\nБульозна стрептодермія є різновидом стрептококової інфекції. Стрептокок уражує шкіру поверхнево. Пухирі спочатку напружені, швидко збільшуються по периферії і стають плоскими та в’ялими. Пухирі можуть досягати декількох сантиметрів у діаметрі, вміст їх серозний, мутнуватий. Стінка пухиря легко розривається, утворюючи ерозію з уривками шкіри по краях. При їх підсиханні утворюється тонка кірка коричневого кольору, після її відпадіння залишається кругла червона пляма. Захворювання нерідко перебігає з підвищенням температури тіла, стан дитини може бути досить тяжким. Бульозна стрептодермія звичайно виникає з перших днів висипання. На відміну від бульозної стрептодермії абсцеси з’являються разом із відпадінням кірок.\nВітряна віспа може ускладнюватись запаленням будь-якої групи лімфатичних вузлів. Частіше уражаються передні лімфатичні вузли шиї. Нерідко джерелом інфекції може бути пухирець, який нагноївся. Лімфаденіт при вітряній віспі може нагноюватися.\nГнійна інфекція при вітряній віспі у багатьох випадках виникає у перші дні захворювання. У більшості випадків вхідними воротами є пошкоджений віспяний пухирець. Гнійні ускладнення виникають частіше в ослаблених дітей раннього віку, у реконвалесцентів після гострих інфекційних захворювань. Інколи гематогенне поширення бактеріальних патогенів призводить до виникнення сепсису, пневмонії, артриту, остеомієліту, нефриту.\nОсобливе місце серед ускладнень вітряної віспи посідають ураження нервової системи. При цьому виникає демієлінізуюче захворювання, яке опосередковане Т-клітинною імунною реакцією на основний білок — мієлін. Така реакція подібна до такої при алергічному енцефаломієліті. Вважається, що можлива пряма дія вірусу на нервові клітини.\nУраження нервової системи при вітряній віспі найчастіше виникають на 5–10-й день захворювання, інколи — на 18–21-й. Їх частіше виявляють у хлопчиків, ніж у дівчат, у віці від 1 до 5 років. Частота виникнення цих ускладнень становить 1 на 4000 випадків захворювання на вітряну віспу. 90% усіх уражень нервової системи складають енцефаліти, які виявляють у 0,1–0,2% всіх хворих на вітряну віспу, що складає 13% серед усіх енцефалітів встановленої етіології.\nПри вітряній віспі 75% енцефалітів характеризуються ураженням мозочка і проявляються мозочковою атаксією. Вираженість клінічних симптомів збільшується протягом 3–5 днів і триває в середньому 2–4 тиж. Загальномозкові симптоми при цих формах ураження нервової системи виражені помірно і проявляються в’ялістю, головним болем, блюванням, що з’являються після декількох днів нормальної температури тіла і гарного самопочуття хворого, супроводжуючись новим короткочасним підвищенням температури тіла. З’являється хиткість ходи, дитина падає під час ходіння. Діти скаржаться на запаморочення, чутливість до зміни положення тіла. Мова хворого стає дизартричною, тихою, повільною. При цьому позитивні пальценосова, колінно-п’яткова проба, симптом Ромберга, відзначають ністагм, знижуються м’язовий тонус та сухожильні рефлекси. У більшості випадків при мозочковій атаксії менінгеальні симптоми негативні, спинномозкова рідина без патологічних змін. Перебіг енцефаліту з ураженням мозочка сприятливий.\nВ інших 25% випадків перебіг енцефалітів при вітряній віспі характеризується запальним процесом із залученням інших структур головного мозку (півкулі, стовбур, базальні ганглії тощо). Симптоми захворювання (втрата свідомості, судоми, головний біль, блювання, вогнищеві симптоми у вигляді парезів, ураження черепних нервів, мозочка) виникають частіше на 5–7-й день після появи висипу. У деяких хворих можуть бути психомоторне збудження, марення, галюцинації, коркові порушення (афазія, агнозія, амнезія). Летальність може досягати 35%, а залишкові явища (параліч, олігофренія, повторні судоми) виявляють у 12–15% хворих.\nПри вітряній віспі, крім мозочкової атаксії та енцефаліту, можуть виникнути: мієліт, енцефаломієліт, оптикомієліт, полінейропатія, неврит зорового нерва, серозний менінгіт. Можливий розвиток синдрому Рея, при несвоєчасній діагностиці і лікуванні якого летальність може досягати 50–80%. При синдромі Рея фактором ризику вважається вживання ацетилсаліцилової кислоти під час хвороби.\nПри вітряній віспі у 49% хворих відзначають помірне підвищення активності АлАТ в крові, що пов’язано з реплікацією вірусу в печінці.\nГостра тромбоцитопенія з утворенням петехій на шкірі, крововиливів у пухирці, носовими кровотечами, гематурією та шлунково-кишковими кровотечами є відносно частим ускладненням вітряної віспи. Клінічні прояви цього ускладнення нетривалі, але кількість тромбоцитів може лишатися зменшеною протягом декількох тижнів.\nУраження нирок буває рідко. Нефрит з гематурією, набряки, артеріальна гіпертензія можуть виникнути в перші 3 тиж після появи висипу. Можливий також розвиток інтерстиціальної пневмонії, частіше — у дорослих.\nЗасобом етіотропної терапії вітряної віспи є ацикловір. Призначати препарат необхідно:\nпацієнтам з онкогематологічними захворюваннями;\nреципієнтам органів, кісткового мозку;\nхворим, які отримують кортикостероїдні препарати;\nдітям з природженими Т-клітинними імунодефіцитами;\nдітям з ВІЛ-інфекцією;\nпацієнтам з природженою вітряною віспою;\nдітям з такими ускладненнями вітряної віспи, як ураження нервової системи, гепатит, тромбоцитопенія, пневмонія;\nхворим з тяжкими формами вітряної віспи.\nАмериканська Академія Педіатрії також рекомендує ацикловір дітям з вітряною віспою, які мають хронічні захворювання шкіри та легень і отримують саліцилати, короткотривалі курси кортикостероїдних препаратів, в тому числі аерозольних.\nПротивірусну терапію призначають з першого дня захворювання. Доза ацикловіру складає 10 мг/кг 3 рази на добу при парентеральному введенні у дітей віком до 1 року і 500 мг/м2 3 рази на добу — понад 1 рік. Курс етіотропної терапії триває 7 діб чи 48 год після появи останніх елементів висипу. Імунокомпетентним дітям у віці старше 2 років та підліткам при тяжких формах вітряної віспи ацикловір можна призначати всередину по 800 мг 5 разів на добу.\nЕфективні також такі препарати, як валацикловір, фамцикловір, ганцикловір.\nПри віспяному енцефаліті дозу ацикловіру підвищують до 15–20 мг/кг, яку вводять внутрішньовенно кожні 8 год. Курс етіотропної терапії енцефаліту триває 10–14 днів.\nЗастосування кортикостероїдних гормонів при віспяній мозочковій атаксії не рекомендується. Враховуючи імунний компонент у патогенезі тяжких форм енцефалітів при вітряній віспі, доцільним є проведення терапії глюкокортикоїдними гормонами в дозі 5–10 мг/кг по преднізолону парентерально протягом 5 днів з наступним переходом на пероральний прийом препарату.\nАнтибіотики при вітряній віспі призначають тільки за наявності вторинних бактеріальних ускладнень. Враховуючи, що вторинні бактеріальні ускладнення при вітряній віспі зумовлені частіше стрептококом та стафілококом, антибіотиками першого ряду повинні бути бензилпеніцилін, ампіцилін, амоксицилін, цефалоспорини І–ІІ покоління. Антибіотиками резерву, особливо при тяжких бактеріальних ускладненнях, є ванкоміцин, кліндаміцин, іміпенем. Курс антибіотикотерапії (не менше 7–10 днів) залежить від виду ускладнення, його тяжкості, флори, яка його зумовила. Інколи при таких ускладненнях, як флегмона, абсцес, гнійний лімфаденіт, показане хірургічне лікування.\nПри тяжких генералізованих формах вітряної віспи, особливо у новонароджених і дітей першого року життя, можна призначати внутрішньовенний полівалентний імуноглобулін у дозі 0,4 г/кг кожного дня (на курс 3–5 введень) чи специфічного варицела-зостерного імуноглобуліну в дозі 0,2 мл/кг.\nПри легких та середньотяжких формах вітряної віспи в імунокомпетентних пацієнтів терапія спрямована на профілактику вторинних бактеріальних ускладнень. Вона складається з попередження порушення покришки пухирців на шкірі, утриманні в чистоті постільної білизни, одягу хворого, обробленні елементів висипу розчинами анілінових барвників, 1% розчином перманганату калію.\nЗ метою профілактики виникнення вторинної бактеріальної інфекції після їди рекомендується полоскання ротової порожнини 5% розчином борної кислоти, слабкими розчинами перманганату калію, фурациліну або кип’яченою водою.\nХворого на вітряну віспу ізолюють до 5-го дня з моменту появи останніх елементів висипу. У дитячих колективах карантин при вітряній віспі накладається з 11-го по 21-й день від моменту контакту.\nМожлива пасивна імунопрофілактика вітряної віспи імуноглобуліном з високим титром антитіл проти вірусу Varicella-Zoster. Імуноглобулін вводять внутрішньом’язово не пізніше 48–96 год від моменту контакту в першу чергу: імуноскомпрометованим дітям, вагітним, дітям, народженим матерями, у яких вітряна віспа виникла за 5–10 днів до пологів чи через 2 дні після них, недоношеним дітям, які народилися до 28-го тижня вагітності та з масою тіла до 1000 г.\nПрофілактика вітряної віспи нормальним імуноглобуліном без визначення в ньому рівня специфічних антитіл вважається неефективною.\nНа сьогодні розроблена жива вакцина проти вітряної віспи, яку використовують у 80 країнах світу.\nОперізувальний герпес — спорадичне захворювання, яке виникає в результаті активації латентного вірусу Varicella-Zoster, локалізованого у міжхребтових гангліях, і яке характеризується симптомами інтоксикації, больовим синдромом та везикульозною екзантемою.\nВперше увагу на зв’язок вітряної віспи і оперізувального герпесу привернув угорський педіатр Бокай. У 1888 р. він повідомив про випадки захворювання дітей на вітряну віспу в сім’ях, в яких були хворі на оперізувальний герпес. Думка про зв’язок вітряної віспи та оперізувального герпесу грунтувалася на даних епідеміологічних спостережень:\nХворий на оперізувальний герпес може бути джерелом інфекції для осіб, які захворіли на вітряну віспу.\nХворий на вітряну віспу може бути джерелом інфекції для осіб, які захворіли на оперізувальний герпес. Такі випадки зустрічаються рідко.\nВідзначаються форми захворювання, при яких наявні ознаки як вітряної віспи, так і оперізувального герпесу.\nУ ході подальших досліджень було встановлено, що після первинної інфекції, спричиненої Varicella-Zoster, можливий перехід її в латентну форму, при якій вірус локалізується у спінальних, трійчастому, сакральному та інших нервових гангліях з можливою подальшою ендогенною реактивацією інфекції. Реактивацію вірусу стримують Т-лімфоцити. Внаслідок ослаблення Т-клітинного імунітету (тяжкі соматичні захворювання, злоякісні новоутворення, імуносупресивна терапія, ВІЛ-інфекція, вік понад 55 років) можливий розвиток оперізувального герпесу. Період між первинною інфекцією та її реактивацією буває коротким у дітей з ВІЛ-інфекцією, первинною Т-клітинною недостатністю та після природженої вітряної віспи. При реактивації інфекції здійснюється аксональний транспорт вірусу до шкіри з подальшою локальною його реплікацією в клітинах шкіри. Обов’язковим компонентом активації інфекції є вірусний гангліоневрит з ураженням міжхребтових гангліїв чи гангліїв черепних нервів та задніх корінців спинного мозку. При оперізувальному герпесі, на відміну від вітряної віспи, на перший план виступають не стільки епітеліотропні, скільки нейротропні властивості вірусу.\nОперізувальний герпес частіше починається з підвищення температури тіла, загальної слабості, головного болю, нудоти, іноді блювання. В той же час в ураженій ділянці шкіри виникають парестезії, свербіння та біль різної інтенсивності. Через 3–5 днів у місці ураження виникають набряк і еритема, на фоні якої з’являються папули та пухирці з серозним вмістом, які можуть зливатися. Через 7–10 днів пухирці підсихають, утворюються кірочки. У ряді випадків покришка пухирців лопається з утворенням болісних яскраво-червоних ерозій.\nУ більшості випадків процес однобічний й обмежується одним дерматомом, хоча можливе ураження 2–3 дерматомів.\nПри оперізувальному герпесі можливе ураження слизових оболонок рота, носа, кон’юнктиви, сечового міхура, піхви, прямої кишки.\nВ зоні уражених нервів спостерігаються зміни шкірної температури, розлади больової та тактильної чутливості, парези м’язів. У деяких випадках можливе ураження внутрішніх органів: легенів, серця, травного тракту.\nВ ряді випадків можуть розвинутися атипові форми оперізувального герпесу: абортивна, бульозна, геморагічна, гангренозна, генералізована.\nЗа відсутності грубих імунних порушень симптоми хвороби регресують через 2–3 тиж. При геморагічній, гангренозній формах, при бактеріальному інфікуванні пухирців висип зберігається протягом 4–8 тиж і довше.\nНайбільш частим ускладненням оперізувального герпесу є постгерпетична невралгія. У 60% пацієнтів вона зберігається протягом 1 міс після зникнення висипу, у 25% — 3–6 міс, у 15% — більше 6 міс. Біль може виникнути через 30 днів — 6 міс після відпадіння кірочок.\nВідносно рідкими ускладненнями оперізувального герпесу є енцефаліт та мієліт — менше 1 на 1000 випадків захворювання. Факторами ризику при цьому є вік дитини до 1 року, поширений висип на шкірі, імуносупресія. Захворювання звичайно провляється через 1–2 тиж після появи висипу на шкірі. У хворого відзначають порушення свідомості, судоми, вогнищеві симптоми, порушення сечовиділення та дефекації, розлади чутливості. Часто уражаються мозкові оболонки у вигляді лімфоцитарного плеоцитозу та підвищення вмісту білка в спинномозковій рідині. У деяких хворих енцефаліт супроводжується психозом, парезами, ураженням черепних нервів. Летальність при енцефаломієлітах становить 5–25% і більше.\nУ 40% пацієнтів з оперізувальним герпесом виявляють ізольоване ураження мозкових оболонок у вигляді серозних менінгітів.\nКрім зазначених ускладнень з боку нервової системи при оперізувальному герпесі можливі: ретробульбарний неврит, синдром Гієна — Барре, ураження черепних нервів, неврогенний сечовий міхур, кишкова непрохідність, міозит, гранулематозний васкуліт судин головного мозку з подальшим розвитком інсульту. В імуноскомпрометованих пацієнтів можлива дисемінація інфекції з ураженням внутрішніх органів (серце, легені, печінка, головний мозок). Найбільш високий ризик прогресуючого розвитку оперізувального герпесу відзначено у хворих на лімфогранулематоз та лімфому. Генералізовані форми захворювання у них виникають в 40% випадків.\nАцикловір є ефективним препаратом для лікування хворих з рецидивами оперізувального герпесу. Доза препарату для дітей до 1 року складає 30 мг/кг 3 рази чи 1500 мг/м2 3 рази внутрішньовенно. Етіотропне лікування необхідно розпочинати в перші 72 год від початку захворювання і продовжувати протягом 7 днів від початку захворювання чи 2 дні після появи останніх елементів висипу. Раннє призначення ацикловіру при оперізувальному герпесі скорочує тривалість рецидиву, сприяє більш ранньому зникненню болю, утворенню кірок, попереджає ускладнення та дисемінацію процесу.\nІмунокомпетентним пацієнтам при неускладненому нетяжкому перебігу оперізувального герпесу ацикловір можна призначати всередину в дозі по 800 мг 5 разів на добу. Крім препаратів ацикловіру, можна використовувати валацикловір і ганцикловір.\nПри тяжких генералізованих і ускладнених формах оперізувального герпесу можна повільно (протягом 12 год) внутрішньовенно вводити рибавірин в дозі 15 мг/кг.\nПаралельно з противірусними препаратами загальної дії у хворих на оперізувальний герпес застосовуються противірусні мазі, до складу яких входять ацикловір та інтерферон.\nЯк етіотропну терапію при оперізувальному герпесі також використовують варицела-зостерний імуноглобулін у дозі 0,2 мл/кг. Препарат вводять одноразово. При тяжких формах захворювання дозу імуноглобуліну можна підвищити у 2 рази.\nДля зменшення вираженості больового синдрому показані анальгетики, нестероїдні протизапальні препарати, транквілізатори, ультрафіолетове опромінювання уражених ділянок шкіри, електрофорез з новокаїном, новокаїнові блокади.


У Рівному пройде майстер-клас з виготовлення ляльок-мотанок | ОГО\nУ Рівному пройде майстер-клас з виготовлення ляльок-мотанок\nВзяти участь у заході бажаючі зможуть уже в четвер.\nЛялька-мотанка уже тривалий час вважається традиційним родинним оберегом і виготовляється вона виключно за допомогою намотування, без проколювання та шиття. Навчитися виготовляти такий оберіг зможуть і рівняни. Для цього варто лише долучитися до чергового майстер-класу від "Art Orangereya".\nФестиваль ”Різдвяні піснеспіви” у Рівному\nСвятковий концерт "Різдвяна Псальма" у філармонії\nЖіночий клуб, життя, майстер-клас, дозвілля, рукоділля, український оберіг


Заповнюваність готелів у Північній і Південній Америці значно збільшилася - Korrespondent.net\nЗаповнюваність готелів у Північній і Південній Америці значно збільшилася\n5 травня 2010, 17:28\nУ березні заповнюваність готельних об'єктів Північної і Південної Америки зросла на 5,7% у порівнянні з минулим березня, а дохідність у розрахунку на номер - на 4,8%.\nЩе один ключовий ринковий показник - середня вартість проживання в номері - знизився на 0,8%, повідомляється в звіті дослідницької компанії STR.\nЗгідно з даними, найбільше збільшення заповнюваності готелів зареєстровано в Бостоні - 18% у річному вирахуванні. У найбільшому місті Бразилії Сан-Паулу відзначений найбільш значний приріст вартості проживання в номерах і прибутковості в розрахунку на номер - 35,2% і 57,6% відповідно.\n"Столиця Чилі Сантьяго стала лідером за рівнем падіння заповнюваності готелів і їхньої прибутковості в розрахунку на номер. Це може бути пов'язане із серією потужних землетрусів, що відбулися в країні наприкінці лютого", йдеться у звіті.\nЗгідно з даними, у березні 2010 року рівень заповнюваності готелів Аргентини склав 60% (для порівняння 55,9% у березні 2009 року), номер подешевшав на 1,6%, а прибутковість у розрахунку на номер зросла на 5,5%.\nУ Бразилії за звітний період рівень заповнюваності готелів досяг 70,9% (для порівняння 62,5% у березні 2009 року), номер подорожчав на 2,1%, а прибутковість у розрахунку на номер зросла на 15,8%.\nРівень заповнюваності готелів у Канаді в березні 2010 року склав 56,6% (55,1% - березень 2009 року), номер подешевшав на 0,1%, а прибутковість у розрахунку на номер зросла на 2,6%.\nЗа звітний період рівень заповнюваності готелів у Мексиці склав 61% (у березні 2009 59,3%), номер подешевшав на 14,8%, а прибутковість у розрахунку на номер знизилася на 12,4%.\nУ США рівень заповнюваності готелів склав 57,9% (у березні 2009 року - 54,6%), номер подешевшав на 2%, а прибутковість у розрахунку на номер зросла на 3,8%.


електрична мережа підстанція трансформатор\nЗадачею даного курсового проекту є спроектування розвитку електричної системи на базі існуючої схеми із заданими джерелами\nМетою є визначення найбільш ефективної стратегії розвитку з урахуванням технічних та економічних обмежень. Проведення техніко-економічних розрахунків, що направлені на зменшення сумарних приведених затрат на виконання розвитку електричної системи вимагає врахування великої кількості різних, а іноді навіть різнорідних параметрів ЕС, оскільки критерій оптимізації містить значну кількість складових. Тому вирішення задачі проектування вимагає проведення багатоваріантних розрахунків. Одною з важливих проблем при проектуванні розвитку ЕС є технічне та техніко-економічне порівняння можливих варіантів розвитку. При проведенні таких розрахунків необхідно одночасно враховувати великий перелік несумісних критеріїв, які загалом визначають ефективність того чи іншого варіанту.\nВиходячи з цього визначення оптимальної стратегії розвитку потребує використання системного підходу, який вимагає розглядати ЕС, як об'єкт системотехніки, тобто, як технічну систему в якій технічні та економічні показники кожного елементу системи впливають на аналогічні показники інших елементів. Це означає, що на наступних етапах проектування необхідно враховувати технічні та економічні наслідки попередніх етапів проектування, оскільки їх вплив може знизити ефективність, або навіть зробити неможливим використання кінцевого результату проектування за рахунок, наприклад, невідповідності його технічним обмеженням, внесеної помилками на попередніх етапах.\nЗ метою визначення працездатності запроектованої електричної системи необхідно виконувати розрахунки різноманітних режимів. За допомогою ЕОМ є можливість розраховувати усталені режими електричних мереж і шляхом моделювання регулювання напруги досягти необхідних значень напруг у вузлах проектованої електричної системи.\n1. РОЗРАХУНОК ПРОГНОЗУ НАВАНТАЖЕННЯ\nДля прогнозування навантаження в існуючій мережі 110 кВ застосуємо метод найменших квадратів. Даний метод дозволяє замінити таблично-задану функцію Рmax(Т) аналітичним виразом Р'max(Т):\nРmax(Т) Р'max(Т) = a' + b'T, (1.1)\nде a', b' - числові коефіцієнти;\nТ - період прогнозу.\nДля виконання прогнозу навантажень було застосовано електронний процесор EXCEL.\nВизначення відповідних числових коефіцієнтів a' та b' здійснюється за рахунок мінімізації виразу записаного у відповідності з методом найменших квадратів:\nщо виконується шляхом розв'язання системи рівнянь:\nПісля проведення диференціювання вхідної функції у відповідності з (1.3) маємо кінцевий варіант системи лінійних рівнянь для визначення коефіцієнтів регресійної залежності a' та b':\nТаблиця 1.1 - Ретроспективні дані для прогнозування максимального навантаження\nПісля підстановки вхідних даних з табл. 1.1.1 в систему (1.1.4) остання набуває вигляду:\nЗвідки a' = 82.11,b' = 1.98, тобто регресійна функція має вигляд:\nP'max = 1.98T + 82.11.\nРисунок 1.1 - Графіки таблично-заданої Pmax(T) та регресійної P'max(T) залежностей максимального навантаження від часу Т\nТаким чином, прогнозоване навантаження на наступні 5 років буде мати таке значення:\nP'max = 1.815 + 82.6 = 112 %.\nЗа даними ретроспективи виконаємо прогноз навантажень по вузлам на наступні 5 років.\nНаведемо таблицю вихідних даних та результатів роботи програми EXCEL (таблиця 1.2).\nТаблиця 1.2 - Вихідні дані та результати прогнозування навантаження для вузлів існуючої мережі\nPн прог, МВт\nQн прог, МВАр\nSн прог, МВА\nЯк бачимо, із урахуванням прогнозу навантажень, немає необхідності ставити більш потужні трансформатори на підстанціях існуючої електричної мережі.\nЗ урахуванням результатів прогнозування навантажень (112. %) виконаємо розрахунок усталеного режиму існуючої мережі та проаналізуємо отримані результати.\n2. РОЗРАХУНОК І АНАЛІЗ РЕЖИМУ ВИХІДНОЇ МЕРЕЖІ\nРозрахунок і аналіз режиму вхідної мережі проводиться з метою вибору з існуючої мережі найкращих за певним критерієм вузлів живлення для 5 нових вузлів споживання електричної енергії. Критерієм вибору цих вузлів може бути:\n- менша відстань до джерел живлення району - вузлів 100 (Хмельницький енерговузол).\nРозрахунок проведемо у програмному комплексі “Втрати - High”. Цей програмний комплекс дозволяє на основі заданої інформації про вітки (довжина, марка проводу) та вузли (номінальна напруга, наявність трансформаторів, їх кількість та тип) провести розрахунок усталеного режиму вхідної електричної мережі.\n2.1 Аналіз та виведення результатів розрахунків\nОтримані результати розрахунків усталеного режиму вхідної електричної мережі 110 кВ представлені в додатку В у вигляді трьох таблиць - загальних результатів розрахунків втрат електричної енергії (таблиця В.1), результатів розрахунків по вітках (таблиця В.2) та по вузлах (таблиця В.3).\nПриведемо в таблиці 2.1 значення граничних економічних потужностей на один ланцюг повітряних ліній для різних перерізів, оскільки далі буде проведено порівняння перетоків потужностей, що протікають в даних лініях.\nТаблиця 2.1 - Значення граничних потужностей на один ланцюг в повітряних лініях\nГранична економічна потужність на один ланцюг, МВт, для перерізів. мм2\n1. Вхідна електрична мережа має потенціал для подальшого розвитку, оскільки характеризується малими втратами потужності (1.5 МВт або 2.52%) та достатнім рівнем напруги у всіх вузлах.\n2. Потоки потужності в лініях 102-2, 2-111 не відповідають допустимим значенням економічних потужностей для даних перерізів.\nТому було прийнято рішення збільшити переріз в лініях таким чином:\nлінія 102-2 з АС 120 на АС 150;\nлінія 2-111 з АС 95 на АС 120.\nЗ врахуванням збільшення перерізів було розраховано режим роботи мережі, результати якого представлені в додатку В. На основі цього, можна зробити наступні висновки:\n1. Вхідна електрична мережа має втрати потужності (1.5 МВт або 2.52%) та характеризується достатнім рівнем напруги у всіх вузлах.\n2. Потоки потужності в лініях відповідають допустимим значенням за умови нагрівання проводів повітряних ліній (найбільш завантажені ділянки 110 кВ: 100-101 - 32,026 (МВт), 101-102 - 29,386 (МВт), 102-2 - 29,246 (МВт), 5-108 - 18,528 (МВт), 108-200 - 21,646 (МВт), 2-111 - 21,197 (МВт), 111-15 - 21,103 (МВт).\n3. За основні джерела живлення нових вузлів споживання електричної енергії (вузли 701, 702, 703, 704 та 705) можуть бути прийняті вузли - 12, 13, 14, 15, 2,3, 1 оскільки вони знаходяться на найближчих відстанях до нових вузлів та мають допустимий рівень напруги.\n4. Вузли живлення мають такі схеми РП:\n12(Лісоводи) - місток без вимикачів на трансформатори;\n13(ГСЗ) - місток без вимикачів на трансформатори;\n14(Городок) - місток без вимикачів на трансформатори;\n15 (Кристал) - місток без вимикачів на трансформатори;\n2(Ярмоленці) - одна секціонована система шин з обхідною з окремими\nсекціонованим і обхідним вимикачами;\n4(Томашівка) - два блоки лінія-трансформатор;\n1(Аеропорт) - два блоки лінія-трансформатор;\n3(Солобківці) - блок лінія-трансформатор.\nНа рисунку 2.1 також покажемо результати розрахунку усталеного режиму існуючої мережі з врахуванням корекції.\nРисунок 2.1 - Результати розрахунку усталеного режиму існуючої мережі\n3. ВИЗНАЧЕННЯ ОПТИМАЛЬНОЇ СХЕМИ ЕЛЕКТРИЧНОЇ МЕРЕЖІ\n3.1 Вибір та обґрунтування методу визначення оптимальної схеми\nДля задач електроенергетики, а особливо на рівні розвитку енергосистем, потрібно забезпечити пошук найкращого, з точки зору витрат, способу такого, щоб водночас виконувались різні технічні вимоги до електропостачання споживачів. Це означає вибір не тільки потужності станцій, їх розташування, конфігурацій, напруги мереж, але й параметрів усіх елементів енергосистеми, що забезпечують необхідну якість електроенергії, запас стійкості та координацію процесу управління.\nОдночасне вирішення цих питань у вигляді однієї математичної моделі неможливе. Тому існує тенденція розгляду ряду взаємопов'язаних підзадач синтезу енергосистеми на основі комплексу математичних моделей. Найчастіше за такі моделі приймаються моделі пошуку мінімуму народногосподарських витрат з врахуванням природних та економічних обмежень. Тому для вирішення задач оптимізації в енергетиці поряд з методами лінійної та нелінійної оптимізації використовується метод динамічного програмування.\nДинамічне програмування належить до методів нелінійного програмування. Цей метод дозволяє оптимізувати багатокрокову операцію для функції багатьох змінних. При застосуванні динамічного програмування операція розбивається на ряд послідовних кроків у кожному з яких оптимізується функція однієї змінної. Деякі задачі дозволяють виконувати таке розбиття цілком природно, в інших випадках його доводиться робити штучно. Розв'язувати поставлену багатокрокову задачу у цілому важко. Легше відшукати оптимальне управління крок за кроком, знаходячи оптимум тільки однієї змінної на кожному кроці. Результат оптимізації всієї задачі визначиться як підсумок оптимального управління на окремих кроках.\nТаким чином на кожному кроці відшукують таке управління, яке забезпечує оптимальне продовження процесу відносно досягнутого на даний момент рівня. А у підсумку знаходиться умовно-оптимальне управління на всіх кроках .\nОскільки розвиваюча підстанція розташована в центрі нових навантажень, доцільно застосувати метод поконтурної оптимізації до вибору схеми електричної мережі. Метод поконтурної оптимізації - частковий випадок одного з загальних методів математичного програмування, що отримав назву покоординатної оптимізації .\nТому надалі проведемо вибір оптимальної схеми електричної мережі саме за допомогою таких методів як, метод динамічного програмування та поконтурної оптимізації.\n3.2 Застосування методу динамічного програмування до вибору схеми електричної мережі\nДля схеми електричних мереж необхідно забезпечити розвиток мереж для електропостачання нових навантажень, що будуть введені протягом 3 років.\nЗапишемо функцію мети. Найкраще потребам і умовам задачі відповідає функція затрат з врахуванням динамічного принципу, тобто:\nде K(t) - капітальні витрати для t-го року на будівництво конкретних ліній окремих варіантів;\nЕ = 0.12 - нормативний коефіцієнт ефективності (коефіцієнт дисконтування);\nt - поточний рік розвитку;\nВ(t) - щорічні витрати, пов`язані з відрахуваннями, а також з втратами потужності в лініях;\nEН.П.= 0.08 - норматив приведення різночасових витрат.\nКапітальні витрати для будь-якого варіанту визначаються за формулою:\nа щорічні витрати\nде K(t) - капітальні вкладення, тис. грн;\nP - активна потужність, що передається по лінії, МВт;\nUН - номінальна напруга мережі, кВ (приймаємо рівною напрузі попередньо існуючої мережі, тобто 110 кВ);\nr0 - питомий опір проводу, Ом/км;\n- час максимальних втрат, год:\nLt - приріст довжини лінії, км;\nc = 0.47 грн = 5.8810-2 у.о/кВтгод - вартість 1 кВтгод. втраченої енергії .\nВ цілому задача динамічного програмування для розвитку схеми електричних мереж може бути сформульована таким чином: мінімізувати З при обмеженні на будівництво ліній - 40 км на рік та балансі потужностей.\nОтже, з врахуванням обмеження вказуємо можливі лінії електропередачі для існуючої схеми (рис. 3.1):\nРисунок 3.1 - Часткова схема електричної мережі\nВизначимо довжини можливих ділянок мережі за формулою:\nl = 1,1mlL,(3.5)\nде ml - масштаб в км/мм;\nL - довжина на карті, мм;\nРозрахуємо довжини ділянок для можливих варіантів ліній електропередач. Для лінії 2-701 довжина лінії складе:\nL7-201 = 1,17 1,5 = 11,55 (км).\nДля всіх інших ліній розрахунок виконуємо аналогічно. Результати розрахунків представлені в таблиці 3.1.\nТаблиця 3.1 - Довжини ділянок мережі\nДля прикладу визначати сумарні витрати будемо для одного з варіантів. Сумарні витрати інших варіантів розраховуються аналогічно, результат відображуємо в таблиці 1.3.2.\nЗа 3 роки потрібно забезпечити енергопостачання пунктів 701, 702, 703, 704 та 705. Оскільки за один рік немає змоги вводити більше, ніж 40 км лінії, очевидно, що протягом першого року розвитку можливо виконати будівництво ліній тільки для двох споживачів, протягом другого року для одного або двох споживачів, а протягом третього року - до останнього споживача. Варіанти розвитку електричної мережі представлені на рисунку 3.2.\n1-ий рік - будуємо лінії 12-705, 705-703. Таким чином сумарне збільшення довжини ліній електромережі складатиме:\nL = 15.4 + 16.94 = 32.34 (км) 40 (км),\nщо не перевищує обмежень по будівництву ліній.\nПовна та реактивна потужність нових споживачів складатиме:\nS701 = P701/cos = 6.3/0.9 = 7 (МВА);\nS702 = 8.5/0.89 = 9.55 (МВА);\nS703 = 11.4/0.87 = 13.1 (МВА);\nS704 = 10.3/0.88 = 11.7 (МВА);\nS705 = 9.2/0.9 = 10.2 (МВА);\nПотокорозподіл для всіх варіантів знаходиться або як для радіальної мережі, або як для ділянки з двостороннім живленням (приймаємо однакову напруга у вузлах живлення). Результати знаходження потокорозподілу представлені в таблиці 3.2.\nУсі варіанти розвитку представлені на рисунках 3.2 і 3.3.\nРисунок 3.2 - Варіанти розвитку електричної системи\nРисунок 3.3 - Варіанти розвитку електричної системи\nПроведемо розрахунок по вибору марки та площі перерізу ліній 12-705 та705-703.\nПри розрахунку потокорозподілу на ділянці 12-705-703 будемо вважати, що напруги у вузлах 12 та 703 рівні між собою і тому розглянемо цю замкнену мережу як схему з двостороннім живленням.\nРозраховуємо потужності головних ділянок за наступними виразами:\nде Si - повна потужність i-ого навантаження по шляху від 12 вузла до 2 вузла або навпаки;\nli12, li2 - довжини ділянок від i-го вузла до 9 і 8 відповідно;\nОтже, потужність ділянки 12-705 дорівнює:\nДля ділянки 705-703 маємо:\nРезультати розрахунку цих ділянок та всіх решта варіантів представлені у таблиці 3.2.\nРозрахунковий струм буде таким:\nде - сумарний струм в лінії на п'ятий рік її експлуатації;\n=1.05 - коефіцієнт, що враховує зміну навантаження по рокам експлуатації лінії;\n- коефіцієнт, що враховує кількість годин використання максимального навантаження лінії . Оскільки 4000 <Тнб = 5200 <6000 годин, то .\nПо приведеній в  таблиці вибираємо переріз проводів та параметри лінії.\n- довжина введених ліній за рік L = 32,34 (км) 40 (км);\n- марка та переріз проводу - АС-120/19.\nРозрахунок потужностей ділянок та вибору марок проводів для інших ділянок наведені в таблиці 3.2\nТаблиця 3.2 - Розраховані потужності на ділянках та відповідно обрані перерізи проводів\nКапітальні вкладення розраховуємо у відповідності з формулою (3.3).\nВартості спорудження повітряних ліній напругою 110 кВ (тис.у.о/км) беремо з довідника .\nДля ділянки 12-705:\nK12-705 = 14.4 15.4 = 221.26 (тис. у.о).\nЩорічні витрати розраховуємо у відповідності з формулою (3.4):\n=13.1 (тис. у.о).\nДля інших ділянок проводимо такий самий розрахунок, результати якого представлені в таблиці 3.3.\nСумарні витрати першого року розраховуємо у відповідності з формулою (3.2):\nЗ1 = 0.12 (221.76 + 243,936) + 13,187+14.492 = 88,248 (тис.у.о).\n2 рік Для варіанту 1 у другому році будуємо одноланцюгові лінії 7-201та 9-205 відповідно довжиною 11.55 та 7.7 км.\nРозраховуємо потужність радіальних ліній 2-704 та 704-703:\nРозрахунок інших ділянок проводиться за таким же алгоритмом. Результати розрахунку цих ділянок та всіх решта варіантів представлені у таблиці 3.2.\nРозрахунок капітальних вкладень та щорічних витрати проводимо аналогічно до розрахунку у першому році.\nСумарні витрати другого року розраховуємо у відповідності з формулою (3.2):\nЗ2 = (0.12 (188.496+221.76) + 11.214+13.176)(1+0.08)-1 = 75.51 (тис.у.о).\n3 рік Для варіанту 1 у третьому році будуємо одноланцюгові лінії 2-701, 701-702 та 1-702 відповідно довжинами 9.1, 10.78 та 10.78 км.\nРозрахуємо перетоки потужностей на даних лініях. Спочатку знайдемо перетоки на головних ділянках.\nРозраховуємо перетоки потужності інших ділянок як для замкнутої мережі.\nОтже, потужність ділянки 15-201 дорівнює:\nДля ділянки 1-702 маємо:\nПеретік потужності у вітці 701-702 знайдемо, склавши рівняння за першим законом Кірхгофа для вузла 701:\nРезультати розрахунку цих ділянок та всіх решта варіантів представлені у таблиці 1.3.2.\nСумарні витрати третього року розраховуємо у відповідності з формулою (1.3.2):\nЗ3 = (0.12 (131.04+155.232+155.232) + 7.789+9.221+9.222)(1+0.08)-2\nЗ3= 76.549 (тис.у.о).\nОстаточні витрати будуть такими:\nЗ = 88.248 + 75.51 + 76.549 = 240.306 (тис.у.о).\nРозрахунок витрат для інших варіантів (рисунок 3.2) розвитку ЕС виконується аналогічно. Результати розрахунків подано в таблиці 3.3.\nТаблиця 3.3 - Результати розрахунків сумарних витрат по роках\nВитрати 1-го року\nВитрати 2-го року\nвитрати 3-го року\nвитрати за 3 роки З\nЗ аналізу таблиці 3.3 видно, що варіант №4 має найменші сумарні витрати. Даний варіант є доцільним з точки зору надійності та економічності, тому що тут присутні одноланцюгові лінії, живлення по яких здійснюється від двох джерел. Отже варіант 5 за даним методом є оптимальним.\nВикористовуючи схему даного варіанту розвитку електромережі, маємо змогу забезпечити електроенергією протягом першого року споживачів відразу двох вузлів 705 та 703, протягом другого року - вузол 704, та протягом третього - вузли 701 та 702.\nВ цій схемі першого року будуються лінії 12-705, 705-703, другого року - лінії 2-704, та 704-703, третього року - лінії 3-701,701-702 та 1-702. Всі лінії одноланцюгові і виконані проводом АС-120/19.\n3.3 Застосування методу поконтурної оптимізації до вибору схеми електричної мережі\nОсновну ідею даного методу легко зрозуміти з розгляду такої задачі. Нехай є незалежні параметри (координати) та і задана опукла функція . Необхідно знайти такі оптимальні та , при яких .\nДля відшукання цих координат приймемо за початкове наближення будь-яке значення функції , яке визначиться при початкових параметрах . Потім зафіксуємо значення та шляхом зміни знайдемо нове значення функції координатами , , яке буде найменше з усіх інших на лінії . Перехід від значень до досліджуваної функції назвемо кроком по координаті . Тепер зафіксуємо та, змінюючи , знайдемо наступне значення функції , менше від усіх інших на прямій . Перехід від до , яке складається з двох кроків по обох координатах, назвемо кроком в просторі параметрів або просто кроком.\nПодальші кроки аналогічні. Характерною рисою методу є пошук найменшого значення за допомогою кроків окремо по кожній координаті при фіксованому значенні іншої координати. Саме це і дало назву методу.\nВажливою перевагою методу є наступне. Оскільки на кожному кроці можна проглянути усі значення даної координати та підрахувати відповідні їм значення функції мети , то можна не накладати особливих обмежень на цей вид функції, аби тільки її можливо було сформувати і визначити при будь-яких значеннях незалежних змінних. Це вигідно відрізняє даний метод від деяких інших.\nПри виконанні координатного спуску не обовязково зберігати до кінця одні й ті ж прийняті на початку незалежні змінні. Якщо це корисно, то можна, наприклад, після спуску по деяких координатах частину з них перевести в склад залежних, а з раніше прийнятих залежних вилучити таку ж кількість змінних, прийняти як незалежні, а потім продовжити спуск вже по них. Такий прийом іноді буває дуже доцільним і зручним.\nПерейдемо безпосередньо до розгляду методу поконтурної оптимізації для проектування електричної мережі при заданому розрахунковому рівні навантажень і максимального графа.\nПостановка оптимізаційної задачі в методі покоординатної оптимізації має багато спільного з відповідною частиною методу проектування градієнту. В обох методах використовуються економічні інтервали, тому приведені затрати є функціями тільки потужностей, а не перерізів ліній.\nМетод поконтурної оптимізації менш критичний до способу апроксимації функції мети, ніж градієнтний метод. Він допускає використання безпосередньо кривої економічних інтервалів. В передбаченому викладенні методу будемо розглядати більш простий вигляд функції мети:\nде при при .\nАпроксимація (3.9) враховує наявність розривів в нулі - основну принципову особливість функції затрат З - і в той же час дозволяє отримати простий та наочний алгоритм оптимізації.\nСистема обмежень зводиться до рівнянь першого закону Кірхгофа, які містять J рівнянь (за кількістю вузлів без балансувального) та N невідомих (за кількістю ліній мережі). Отже, невідомих в системі є незалежними, інші невідомі - залежні. В подальшому для описання електричної мережі будемо користуватись наступними позначеннями, запозиченими з теорії графів: кожну лінію вихідної мережі (вихідного графу) будемо називати дугою; сукупність дуг, відповідних залежним змінним, утворює розімкнений під граф, який з'єднує всі вузли і називається деревом мережі; дуги, відповідні незалежним змінним, називаються хордами. Кількість хорд дорівнює кількості незалежних контурів. Нагадаємо, що варіюючи множину, можна отримати різні дерева. Приєднання будь-якої хорди до дерева утворює один з незалежних контурів. Повна система незалежних контурів утворюється приєднанням до дерева усіх хорд. Якщо умови зв'язку обмежуються рівняннями першого закону Кірхгофа, то зміна потужності хорди призводить до зміни потужностей лише тих ліній, які входять в контур (при незмінних потоках потужностей по всіх інших хордах). Тому допустимо виконувати оптимізацію кожного контуру мережі окремо. Як видно з подальшого, ця обставина є дуже важливою для даного методу. Якби контури не були взаємопов'язаними, то така оптимізація дозволила б отримати глобальний екстремум за кінцеву кількість кроків. Однак насправді існують лінії, що входять в різні контури. При послідовній оптимізації контурів потік в суміжних лініях змінюється, а умови оптимізації попередніх контурів порушуються. Отже, процес в загальному вигляді є ітераційним і при не випуклій функції затрат веде до локального екстремуму. А оскільки в реальних контурах взаємний вплив потоків різних контурів доволі рідко виявляється слабо, то послідовне застосування поконтурної оптимізації достатньо швидко призведе до отримання локального екстремуму.\n3.4 Алгоритм використання методу поконтурної оптимізації\n1) максимальний граф розбивається на n незалежних контурів;\n2) вибирається перший поточний контур. Для нього записується математична модель, а для всіх інших контурів схема задається як радіальна;\n3) на базі моделі для вибраного контуру пропонуються відповідні варіанти схем і за результатами визначення критерію вибирається краща схема контуру.\nАналогічно виконуються операції для всіх наступних контурів. В результаті проходження всіх контурів утворюється оптимальна схема всієї мережі.\nЯкщо при отриманні рішення зявляються ситуації, коли рішення наступного контуру впливає на рішення попереднього контуру, то вводиться один додатковий контрольний контур, який об'єднує відповідні контури і для нього проводиться перевірочний розрахунок.\nПереваги методу поконтурної оптимізації:\n1) метод поконтурної оптимізації має ознаки наочності та формалізації, що дозволяє використовувати комп'ютерну техніку;\n2) метод може бути застосований як для нелінійних функцій витрат і обмежень, так і для лінійних моделей.\nНедоліки методу поконтурної оптимізації :\n1) метод майже не використовується для кількох джерел електропостачання;\n2) метод має певну схематичність і обмеженість, тому найкраще його застосовувати для схем з одним джерелом живлення, яке розташоване у центрі навантажень.\n3.5 Визначення оптимальної схеми електричної мережі методом поконтурної оптимізації\nРозвиток електричної мережі здійснюється на базі максимального графу, який має вигляд (рисунок 3.1).\nВ загальному випадку залежності затрат на побудову повітряних ЛЕП нелінійні. Тому цільова функція (функція мети), що відтворює процес розвитку електричної мережі, може бути надана у вигляді нелінійної функції з лінійними обмеженнями на змінні фактори. При цьому для кожної і-ЛЕП приведені затрати будуть записані:\nтут - питомі капітальні вкладення на спорудження 1 км лінії, по попередньо заданому перерізу проводу на і-тій ЛЕП;\nЕ - сталий коефіцієнт, який знаходиться в межах Е = 0,10,2;\n- коефіцієнт відрахувань повітряних ЛЕП;\n- питомі затрати, які враховують втрати електроенергії і є залежними від ;\nl - довжина і-ї ЛЕП в км (відповідно до масштабу довжини ліній мають своє значення );\n- потужність і-ї ЛЕП.\nДля складання математичної моделі необхідно визначити границі. Якщо прийняти на ділянках переріз АС-120/19, то питомі капіталовкладення відповідно будуть дорівнювати 14,4 тис.у.о./км. Коефіцієнти аі (3.10) з урахуванням Е = 0,12 та б = 0,0594 приймають відповідно значення: 2,583 (всі лінії одноланцюгові). В свою чергу, граничні потужності для прийнятих перерізів дорівнюють: 70,1 МВт для АС-120/19. Що стосується коефіцієнта bi (3.10), то його значення визначається за формулою:\nза умовами, що Uн - номінальна напруга = 110 кВ;\ncos - коефіцієнт потужності прийнято 0,9;\nф - час втрат, 3979 годин;\nb0 - вартість 1 кВтгод. втраченої електроенергії прийнято 5,8810-2 у.о. кВтгод.;\nr0i - активний опір, який залежить від перерізу проводу і для АС-120/19 = 0,249 Ом/км;\nвеличина bi приймає відповідно значення для АС-120/19:\nbi = = 5,910-3.\nТаким чином із врахуванням усіх припущень запишемо вирази питомих витрати для одноланцюгових ЛЕП перерізом АС 120/19:\nДля зазначеного максимального графу можна виділити 2 незалежних контури. Побудувавши їх на основі хорд, отримаємо наступні контури:\nОскільки дані контури складаються з 4 та 3 віток, то для кожного з них відповідно можливі 4 та 3 варіанти схем. Відкидаючи почергово кожну з віток, отримаємо потокорозподіл на основі I-го закону Кірхгофа для кожного варіанта схеми 1-го контуру, який занесемо в таблицю 3.4 (відсутня вітка має потужність 0).\nТаблиця 3.4 - Потокорозподіл варіантів схем 1-го контуру\nОтримавши потокорозподіл, можна порахувати приведені витрати помноживши отримані питомі витрати на відповідні довжини ліній за приведеними формулами:\nЗ1_705-703 = (2.583 + 5,9 10-3 9.22 ) 16,94= 52.215;\nЗ1_703-704 = (2.583 + 5,9 10-3 20.62 ) 15.4= 78.336;\nЗ1_2-704 = (2.583 + 5,9 10-3 31.72 ) 13.09= 111.42;\nЗ2_12-705 =( 2.583 + 5,9 10-3 9.22 ) 15.4= 47.469;\nЗ2_703-704 =( 2.583 + 5,9 10-3 11.42 ) 15.4= 51.586;\nЗ2_2-704 = (2.583 + 5,9 10-3 21.72 ) 13.09= 70.179;\nЗ3_12-705 = (2.583 + 5,9 10-3 20.62 ) 15.4= 78.336;\nЗ3_705-703 = (2.583 + 5,9 10-3 11.42 ) 16.94= 56.745;\nЗ3_2-704 = (2.583 + 5,9 10-3 10.32 ) 13.09= 42.005;\nЗ4_12-705 = (2.583 + 5,9 10-3 31.72 ) 15.4= 131.083;\nЗ4_705-703 = (2.583 + 5,9 10-3 21.72 ) 16.94= 90.86;\nЗ4_703-704 = (2.583 + 5,9 10-3 10.32 ) 15.4= 49.418.\nСклавши приведені затрати ліній відповідних варіантів, отримаємо:\nЗ1 = 52.215 + 78.336 + 111.42 = 241.971;\nЗ2 = 47.469 + 51.586 + 70.179 = 169.234;\nЗ3 = 78.336 + 56.745 + 42.005 = 177.085;\nЗ4 = 131.083 + 90.82 + 49.418 =271.32.\nОптимальним варіантом схеми 1-го контуру є варіант з радіальними ЛЕП, де відсутня вітка 705-703 (всі величини витрат надаються в умовних одиницях). Аналогічні розрахунки проведемо для решти контурів та занесемо результати в таблиці 3.5 - 3.8.\nТаблиця 3.5 - Результати оптимізації 2 контуру\nТаблиця 3.7 - Результати оптимізації 3 контуру\nТаблиця 3.8 - Результати оптимізації 4 контуру\nТаблиця 3.9 - Результати оптимізації 5 контуру\nТаблиця 3.6 - Результати оптимізації 6 контуру\nВибираємо з приведених контурів найкращі за найменшими затратами. При цьому порівнюємо графи, отримані від різних джерел живлення.\nТаким чином отримаємо граф, який зображений на рисунку 3.3.\nРисунок 3.3 - Отриманий граф електричної мережі\nАле така схема у одноланцюговому виконанні не буде задовольняти умові надійності. Тому ми проведемо деякі доопрацювання над схемою, а саме добавимо вітки 705-703 та 701-702. Таким чином отримаємо замкнуті контури 12-705-703-704-2, 3-701-702-1.\nРозрахунок по вибору марки та площі перерізу нових ліній ідентичний розрахунку, який проведений у попередньому підрозділі 3.3.\nОптимальна схема згідно методу поконтурної оптимізації показана на рис. 3.5. Приведена схема задовольняє вимогам надійності для споживачів першої та другої категорії, а потужності що в ній перетікають відповідають економічним інтервалам потужності для одноланцюгових ліній, виконаних відповідно проводами АС 120/19.\n3.6 Прийняття кінцевого варіанту оптимальної схеми електричної мережі\nОптимальна схема електричної мережі за двома попередніми методами: динамічного програмування та поконтурної оптимізації представлена на рисунку 3.4.\nРисунок 3.4 - Оптимальна схема електричної мережі\nХарактеристика оптимального варіанта:\n1. Номінальна напруга 110 кВ.\n2.Використані перерізи проводів - АС 120/19.\n3. Всі опори залізобетонні, лінії одноланцюгові.\nОтже, в даному розділі було проведено вибір оптимальної схеми розвитку електричної мережі.\nВ наступному розділі потрібно вибрати обладнання для нових споживачів.\n4. ВИБІР ПОТУЖНОСТІ ТРАНСФОРМАТОРІВ НА СПОЖИВАЛЬНИХ ПІДСТАНЦІЯХ\nДетальний аналіз можливостей систематичного перевантаження трансформаторного обладнання понижуючих підстанцій в нормальних режимах з врахуванням реального графіка і коефіцієнта початкового навантаження, а також температури навколишнього середовища не входить в задачу даного проекту. Тому згідно з практикою проектування потужність трансформаторного обладнання на понижуючих підстанціях може вибиратися із умов допустимого перевантаження в після аварійних режимах на 40% на час максимуму загальної добової, тривалістю не більше 6 годин впродовж не більше 5 діб.\nВибір трансформаторів проводиться виходячи із наступних критеріїв:\nЯкщо в складі навантаження підстанції існують споживачі 1-ої категорії, то число встановлюваних трансформаторів повинно бути не менше двох.\nНа підстанціях, які здійснюють електрозабезпечення споживачів 2-ої і 3-ої категорії, допускається встановлення 1-го трансформатора, при існуванні в мережевому районі централізованого пересувного трансформаторного резерву і можливості заміни пошкодженого трансформатора за час не більше 1-єї доби, що на сьогодні достатньо мало можливо.\nВибір трансформаторів здійснюється за наступними формулами:\nде nm - кількість однотипних трансформаторів, які встановлюються на підстанціях;\nk1 - коефіцієнт завантаження, який приймаємо по ДЕСТу 60 - 80%.\nДля 201-го вузла згідно (1.4.1) маємо:\nВ заданому діапазоні вибираємо два стандартних трифазних трансформатора з номінальною потужністю 6.3 МВА.\nАналогічно проводимо вибір трансформаторів для інших підстанцій. Для вузлів 202, 203, 204 та 205 встановлюємо теж по два трансформатора.\nПеревірка перевантаження обраного трансформатора у вузлі 201 в аварійному режимі показала, що коефіцієнт перевантаження складає 5/6.3=0.79, що задовольняє технічним умовам експлуатації. Проведені розрахунки показують, що трансформатори прийнятої потужності можуть не тільки забезпечувати надійне електропостачання споживачів, але й передбачають розвиток споживання електроенергії. Вибір трансформаторів інших підстанцій виконувався аналогічно, результати подано в табл. 4.1.\nТаблиця 4.1 - Параметри трансформаторів у вузлах\nОтже, після визначення оптимальної схеми і обладнання для нових споживачів, вибираємо схеми підключення до існуючої мережі.\n5. СХЕМИ РОЗПОДІЛЬЧИХ ПРИСТРОЇВ СПОЖИВАЛЬНИХ ПІДСТАНЦІЙ\nПри виборі схеми підстанції слід враховувати кількість приєднань (ліній і трансформаторів), вимоги до надійності електропостачання споживачів і забезпечення пропуску через підстанцію перетоків потужності по міжсистемним і магістральним лініям, можливості перспективного розвитку. Схеми підстанцій повинні бути складені таким чином, щоб була можливість їх розширення і дотримування вимог необхідного релейного захисту і автоматики. Кількість і вид комутаційних апаратів вибираються так, щоб забезпечувалась можливість проведення почергового ремонту окремих елементів підстанцій без відключення сусідніх приєднань.\nЗначну частину у вартості підстанції складає вартість вимикачів. Тому слід розглянути можливості відмови від застосування великої кількості вимикачів на стороні високої напруги підстанції.\nОскільки на підстанції 701 встановлюється по 2 трансформатори, а кількість ліній, що підходять до підстанції дорівнює двом, то для цього вузла пропонуємо схему містка з вимикачем в перемичці та вимикачами в ланцюгах трансформаторів (рисунок 1.5.1).\nРисунок 5.1 - Схема розподільчого пристрою вузла 701\nДля інших вузлів 702, 703, 704 та 705 пропонуємо таку ж саму схему.\nВ даному розділі було обрано і описано типи РП для споживаючих вузлів, які забезпечать надійне і якісне електропостачання нових споживачів.\n6. СХЕМИ ВУЗЛОВОЇ ПІДСТАНЦІЇ\nІснуючу схему підстанції Городок (вузол 14) потрібно повністю реконструювати. Для цього пропонується 2 варіанти схем підстанцій: І - одна секціонована система шин з обхідною з окремим секційним і обхідним вимикачами (рис. 6.1); ІІ - одна секціонована система шин з обхідною з суміщеним секціонованим і обхідним вимикачем (рис. 6.2).\n6.1 Визначення витрат для варіантів схем підстанцій\nКращий варіант схеми визначається за мінімальними приведеними витратами:\nЗ = ЕНК + B + Зб, (6.1)\nде ЕН - коефіцієнт дисконту;\nК - капіталовкладення на спорудження підстанції;\nВ - щорічні витрати на амортизацію та обслуговування;\nЗб - збиток від перерв електропостачання.\nКапітальні витрати визначаються за формулою:\nК = nBС0, (6.2)\nде nB - кількість вимикачів в схемі підстанції;\nС0 - вартість одного вимикача.\nРисунок 6.1- Варіант І схеми вузлової підстанції Городок (вузол 14) - одна секціонована система шин з обхідною з окремими секціонованим і обхідним вимикачами\nРисунок 6.2 - Варіант ІІ схеми вузлової підстанції Городок (вузол 14) - одна секціонована система шин з обхідною з суміщеним секціонованим і обхідним вимикачем\nУ відповідності з (6.2) для варіантів підстанції (вузол 14) (рис.6.1 - 6.2) маємо:\nКІ = 742 = 294 (тис. у.о.);\nКІІ = 642 = 252 (тис. у.о.).\nЩорічні витрати на амортизацію і обслуговування визначаються за формулою:\nде Ра, Ро - відрахування на амортизацію і обслуговування (для силового електрообладнання і розподільчих пристроїв до 150 кВ: Ра = 18%, Ро = 3%).\nУ відповідності з (6.3) для варіантів схеми вузлової підстанції (пункт 9) маємо:\nУ відповідності з (6.1) щорічні приведені витрати для варіантів схеми підстанції вузла 14:\nЗІ = (0.12 294 + 61.74)8. = 776.16 (тис.грн.);\nЗІІ = (0.12 252 + 52.92)8. = 665.28 (тис.грн.).\n6.2 Вибір оптимальної схеми вузлової підстанції з врахуванням надійності\nРозрахунок надійності схем розподільчих пристроїв (РП) полягає у визначенні математичних очікувань кількості відключень елементів (ліній, трансформаторів, генераторів), що комутуються в РП, та розділення РП на електрично непов'язані частини, а також тривалостей вимушеного простою елементів, що відключились або роботи з розділенням РП внаслідок відмов як вимикачів РП, так і самих комутуючих елементів в нормальному та ремонтному режимах РП.\nПоказники надійності визначаються формалізованим методом, що має назву табличного методу В.Д. Тарівердієва. Вихідними даними для розрахунку є параметри потоку раптових відмов вимикачів РП та елементів, що комутуються в РП, і (1/рік), час поновлення вимикачів ТВ (год.), періодичність m (1/рік), та тривалість планових ремонтів ТП (год.), а також час, необхідний для виявлення вимикача, що відмовив, Т0 (год.), та час для відключення (включення) роз'єднувача ТР (год.).\nВ даному випадку розрахунок надійності виконується для двох варіантів схеми вузлової підстанції (пункт 14) (рис. 6.1 - 6.2).\nРозрахунок ведеться по формі табл. 6.1, де в лівому стовпці виписані елементи і наслідки відмов, які розглядаються і відповідні параметри потоку відмов, а у верхній стрічці - вимикачі, що ремонтуються та відповідні коефіцієнти режимів роботи РП - Кj, які в даному випадку знаходяться як Кj = КП = 6.510-3 (відн.од.).\nНормальному режиму роботи РП приписується номер 0; коефіцієнт нормального режиму дорівнює:\nК0 = 1 - nKj, (6.4)\nУ відповідності з (6.4) для варіантів схеми вузлової підстанції маємо:\nДля І варіанту:\nКІ0 = 1 - 76.510-3 = 0.954.\nДля ІІ варіанту:\nКІІ0 = 1 - 66.510-3 = 0.961.\nДля кожного сполучення i, j виконується оцінка наслідків відмов i-го елементу у j-му режимі, а саме, знаходяться елементи, що відключаються, та розділення РП на електрично не зв'язані частини. Далі розраховується математичне очікування такої відмови: i,j = іКj. Наприклад: i,j = 0.186.510-3 = 1.1710-4 1/рік.\nЧас планового простою вимикача, що відмовив, та вимикача, який знаходиться в плановому ремонті визначається за формулою:\nТВ2;П1 = ТВ2 - (ТВ2)2/2ТП1,\nде ТП1 = Кj/П = 6.510-3/2 = 0.0033;\nТоді ТВ2П1 = 2.810-3 - (2.810-3)2/20.0033 = 1.59410-3.\nЯкщо скласти разом математичне очікування відмов, то можна зробити за формою таблиці 6.3 - 6.4 вибірку, що характеризує надійність роботи РП, яка розглядається.\nЗбиток від перерв електропостачання розраховується за наступною формулою:\nЗб = Тнбу0РКВ, (6.5)\nде у0 = 7 (грн./кВтгод.).\nВідповідно до (6.5) збитки від перерви електропостачання для варіантів схем вузлової підстанції будуть мати такі значення:\nЗбІ = 52007((21.87+11.894) 103 2.639868 10-6 + +6.248 103 2.355576 10-6)) = 3780 (грн.);\nЗбІІ = 52007((21.87+11.894) 103 3.675354 10-6 + +6.248 103 1.752315 10-6)) = 4925 (грн.).\nЩорічні витрати на спорудження варіантів схем вузлової підстанції визначаються за формулою (6.1):\nЗІ = 776.16 + 3.780 = 779.94 (тис.грн.);\nЗІІ = 665.28+ 4.925 = 670.205(тис.грн.).\nЯк видно з результатів розрахунку, вплив складової збитків від перерв електропостачання споживачів є досить незначним. Таким чином виходячи з розрахованих приведених витрат для вузлової підстанції (вузол 14) обираємо варіант ІІ схеми (рисунок 6.2) - одна секціонована система шин з обхідною з суміщеним секціонованим і обхідним вимикачем.\nТаблиця 6.1 - Показники надійності елементів схеми РП вузлової підстанції (варіант І)\nЕлементи, що відключаються, математичне сподівання кількості відмов та тривалість відновлення при ремонті елементу та коефіцієнті режиму Кj\nК0 = 0.954\nДля порядкового номеру режиму Кj\nЛ2,Т1- 0.5, Л1-14,\nЛ2,Т1- 0.5, Л1- 14\nЛ1,Т1- 0.5, Л2- 14\nТаблиця 6.2 - Показники надійності елементів схеми РП вузлової підстанції (варіант ІІ)\nК0 = 0.961\nЛ2,Т1- 0.5, Л1-14\nЛ1,Т1- 0.5, Л2-14\nЛ1,Л2- 0.5, Т1-14\nТаблиця 6.3 - Вибірка характеристик надійності варіанту І схеми вузлової підстанції\nТаблиця 6.4 - Вибірка характеристик надійності варіанту ІІ схеми вузлової підстанції\nПримітка: для розрахунку перетікання потужності по лініям схеми були використані вхідні дані для проведення аналізу нормального режиму вхідної схеми після корекції (Додаток Е).\nПісля розрахунків у попередніх розділах, потрібно визначити баланс потужностей для схеми розвитку, що і зробимо у наступному розділі.\n7. ОЦІНКА БАЛАНСУ ПОТУЖНОСТЕЙ ДЛЯ СХЕМИ РОЗВИТКУ\nЕЕС є динамічною системою, в якій має місце жорсткий зв'язок між величиною спожитої та виробленої електроенергії. В ЕЕС практично відсутні накопичувачі активної потужності, звідси випливає, що джерело активної потужності в будь-який момент часу усталеного режиму повинно віддавати в систему стільки електроенергії, скільки в даний момент потребують всі споживачі з урахуванням втрат при передачі, тобто баланс активних потужностей при незмінній частоті f=fном записуємо так:


Гетьман Іван Виговський - Iван Нечуй-Левицький (сторінка 58) / Бібліотека Української Літератури – UkrClassic.com.ua\nГетьман Іван Виговський - Iван Нечуй-Левицький (сторінка 58)\nГетьман не вважав на народ i на козацьку старшину, що була неприхильна до Польщi. Вiн знав, що усi полковники на Правобережнiй Українi будуть встоювати за ним, будуть тягти до Польщi; вiн сподiвався, що коронний обозний Андрiй Потоцький стане йому до помочi, бо вже привiв польське вiйсько на Правобережну Україну i став станом в Бiлiй Церквi. Гетьман назначив Немирича рейментарем над польським "затяжним" вiйськом i послав його за Днiпро, де було чимало полковникiв, ворожих для гетьмана. Немирич перевiв польське вiйсько через Днiпро i поставив його в Чернiговi, Нiжинi, Борзнi й iнших мiстах Лiвобережної України. Нiжинський протопоп Филимонов давав про все звiстки в Москву. До його пристав Богданiв шурин, полковник нiжинський Василь Золотаренко, котрому хотiлось видерти гетьманську булаву з рук Виговського; пристав переяславський полковник Тимiш Цюцюра, котрому так само заманулось дiстати гетьманську булаву, запобiгши ласки в московських воєвод. Яким Сомко, брат першої Богданової жiнки Ганни, так само хотiв стати гетьманом. Запорозька Сiч i славний її отаман Iван Сiрко встали проти Виговського i оступились за Богданового сина Юрiя, котрому вони хотiли доручити гетьманство. На Українi тлiло, жеврiло, i огонь був напоготовi спахнути. Виговський знав про це i оповiстив збiр на раду в Канiвiцинi коло Германiвки. Вiн хотiв сповiстити там королiвський унiверсал на пiдданство козакiв королевi.\nЗачувши про цей гетьманський вчинок, старий Лютай так i скипiв. Цiлий день ходив як сам не свiй, сердився, з усiма лаявся, чiплявся до жiнки, лаяв Маринку, а по обiдi звелiв синовi запрягти коня в вiзок i побiг в Чигирин до своїх старих приятелiв.\nТого таки дня ввечерi Маринка примiтила, що Демко все шепочеться з сином, все виходить з хати i розмовляє з ним нишком то в ганку, то на причiлку. Пiсля вечерi, вже смерком Маринка заглядiла в вiкно, що старий Лютай неначе крадькома пройшов попiд вiкнами в садок i понiс здоровий бутель горiлки, прикривши його полою жупана. Слiдком за батьком майнула пiд вiкнами постать Зiнькова. Зiнько понiс два здоровi хлiби пiд обома пахвами, накинувши наопашки жупан i прикривши хлiб полами. Перегодя Маринка примiтила, що пiд вiкнами майнула ще одна висока постать i простувала з гори в садок. Вона впiзнала полковника Джеджалика, найлютiшого ворога полякiв та Виговського. За ним знов майнув хтось крадькома, неначе закрадався з-за хати, щоб когось впiймати, а за ним ще пройшло два старi дiди.\nМаринку взяла цiкавiсть. Свекрухи не було в хатi. Дитина вже спала. Вже й слуги поснули. I в хатi, i в дворi було тихо. Маринка вибiгла з хати i побiгла стежкою в садок. Старий садок рiс по крутiй горi i спускався з горбка в глибокий ярок. Старi грушi та яблунi неначе заливали вщерть той яр густим гiллям. Маринка спинилась коло густих кущiв лiщини та калини. Вона почула, що в яру гомонять люди. Гомiн, тихий i здержливий, часом здужчувався, то знов затихав, ставав тихий, як шелест листу. В садку пiд старим гiллям було поночi, аж чорно, неначе в погребi, i звiдтiля розносився тихий, але густий гомiн. Маринцi здавалось, нiби десь в пасiцi вийшло з уликiв два або три рої разом i гули на всю пасiку.\n"Що це за диво? Якi це люди зiбралися в гущавинi садка в цьому глибокому яру? I чого вони зiбрались не вдень, а вночi? I старий Лютай, певно, тут, i Зiнько простував сюди крадькома, потай од мене. I тi, якiсь темнi високi постатi, певно, йшли сюди…"\nМаринка виглянула з-за кущiв i знов побачила, що з другого боку садка знизу простували попiд коноплями з десяток чоловiка i неначе пiрнули в гущавину садка. Маринцi стало чогось страшно, не вважаючи на те, що од неї дуже близько ворушились i гомонiли люди, що вона не сама стояла в чорнiй темрявi, а побiч живих людей.\n"Щось та є! Не дурно ж старий свекор прикривав полами бутель, а Зiнько хлiб? Може, це якесь козацьке потайне чарiвниче святкування?" - подумала Маринка i несподiвано зразу вся охолола, їй здавалось, що от-от незабаром блисне огонь на небi, i в садок, у чорний яр, впаде з неба огневий змiй; їй здавалось, що помiж кущами заворушаться дiдьки, виставлять здоровi роги, вишкiрять здоровi червонi залiзнi зуби, розпеченi на жару. Маринка почувала, що в неї по спинi пiшов мороз, що її морозить всю од голови до нiг. Зуби застукали в ротi, неначе в пропасницi. Вона боялась рушити з мiсця, не мала сили тiкати, неначе її ноги приросли до землi. Вона чула багато оповiданнi в про запорожцiв-характерникiв, про їх чари, i їй здалося, що тi чарiвники-запорожцi наїхали до старого Лютая в гостi темної ночi, при ясних зорях, наїхали не в двiр, а потаємцi зайшли в глибокий чорний яр, в густий старий садок, щоб справляти якийсь чарiвничий бенкет, щоб чинити якiсь чари вкупi з господарем, її свекром, потай од людських очей.\nМiж кущами в чорнiй iмлi блиснув огонь, неначе затлiлась жарина; коло неї рядком спахнула друга жаринка, а далi третя й четверта, а потiм зажеврiв цiлий рядок червоних жаринок. Гомiн гув в яру, неначе бджоли гули в уликах. Маринцi здалося, що огонь от-от спахне пiд її ногами, що чарiвники-запорожцi дiзнаються, що вона стоїть за кущами, i спалять її пiдземним огнем за її цiкавiсть. Вона напрудила свої сили i одскочила за другий кущ калини. Несподiвано гомiн ущухнув. В яру стало тихо й мертво. Маринка почула тихий голос. Вона впiзнала той голос - то говорив старий осавул Лютай.\n- Старi брати товаришi, i ви, запорожцi. Гетьман постановив в Гадячi умову з королем: вiн з декотрими полковниками та недоляшками, православними панами знов запродав Україну Польщi. Вже й посланцi його, посланi в варшавський сейм, вернулися з Варшави. Король прийняв Україну пiд свою державу. Козацька старшина дiстала од короля препоганий для України гостинець - шляхетське право. Знов настануть для України старi порядки! Знов прийдеться одбиватись од польської нахаби! Може, знов пани помаленьку повертаються на свої землi, заберуть народ до панщини. Гетьман з козацькою старшиною заведуть нове шляхетство, нових панiв замiсть старих.\n- Не попустимо цього! не попустимо! Поляжемо покотом на полi битви, накладемо своїми головами, а цього не попустимо гетьмановi! - зашепотiли старi козаки.\n- Смерть гетьмановi! Повiсити б за це дiло Виговського на першому деревi на гiлляцi!\n- Повiсити його на воротях його двору! - гомонiло кiлька запорожцiв, котрих запорозький отаман Iван Сiрко прислав в Чигирин на розвiдки.\nМаринка з переляку iздригнулась. Вона все тепер втямила: вона постерегла, що старий Демко задумав пiдняти бунт проти гетьмана i вбити його, i для цього зiбрав потаєнцi в свiй садок на яру своїх прихильникiв та однодумцiв. Маринцi неначе з'явилась жива гетьманша. Гетьманша нiби стоїть над вбитим гетьманом i ламає з горя руки. Гетьман пiдплив своєю кров'ю i лежить порубаний та пострiляний.\n"Побiжу до гетьманшi зараз! зараз, i остережу її i все розкажу! Гетьманша тепер пробуває в Чигиринi… приїхала з Суботова", - блиснула, як блискавка, в одну мить думка в Маринки. Але її взяла жiноча цiкавiсть: їй хотiлось послухати, що говоритимуть далi. Страх чарiв, страх од нечистої сили вже минув.\n- Смерть польському наймитовi! Смерть королiвськiй собацi! Смерть польському пiдлизi! Смерть пронизi! - говорив один запорожець, i його голос пронизував густий гомiн, як рiзкий крик чайки пронизує шум i завивання бурi на морi.\n- Послухайте, панове, моєї ради! На що нам здалася смерть гетьмана? Ми лiпше вхопимо його в його палацi i виженемо в Польщу! - гомонiв чийсь голос, i Маринка впiзнала чистий дзвiнкий Зiнькiв голос.\n- Смерть Виговському! Повiсити його на брамi! - загомонiли запорожцi i наймити з близьких козацьких броварiв.\n- Вiн хоче знов приневолити нас до панщини! Полковники хотять стати панами, знов завести шляхетчину! Це гарно! Не треба нам панiв! Смерть гетьмановi! - не вдержався один наймит з броварнi.


Заступники голови НБУ Рожкова та Сологуб оскаржують у суді догани\nЗаступники голови НБУ Рожкова та Сологуб оскаржують у суді власні догани: деталі\n25 грудня 2020, 12:12 Читать новость на русском\nОАСК отримав позови від Рожкової та Сологуба / LB.ua\nПерша заступниця голови Нацбанку Катерина Рожкова та заступник голови НБУ Дмитро Сологуб оскаржують винесені їм Радою регулятора догани. Їх Рожкова та Сологуб отримали за порушення трудової дисципліни.\nПозивачі просять визнати протиправними та скасувати рішення Ради Національного банку України. Про це повідомила пресслужба Окружного адмінсуду Києва.\nНаразі у суді вирішують, чи достатньо правових підстав, аби розпочати провадження за позовами Рожкової та Сологуба.\nЩо відомо про винесення доган та висловлення недовіри Рожкові та Сологубу\nРада НБУ ухвалила це рішення ще 5 жовтня.\nПричиною стали публічні виступи Рожкової та Сологуба, які начебто могли зашкодити аторитету регулятора.\nЗанепокоєння щодо рішення Ради НБУ висловили у представництві США та Міжнародному валютному фонді.\nРожкову позбавили частини повноважень\nЗазначимо, що на початку грудня правління Нацбанку змінило структуру. В результаті Рожкову позбавили повноважень у сфері регулювання небанківських фінустанов. У регуляторі запевнили, що ці зміни не мають жодного політичного підтексту.\nНовини УкраїниЕкономікаНБУОкружний адмінсуд Києва


Splunk: що таке машинні дані? – MO Group\nГлавная / Uncategorized / Splunk: що таке машинні дані?\nНаша компанія вже не один рік є партером компанії Splunk, яка спеціалізується на створенні програмного забезпечення для збору та аналізу машинних даних. Для того, щоб зрозуміти всю суть та важливість цього роду даних, пропонуємо Вам переглянути статтю.\nПлатформа Splunk перетворює структуру машинних даних підприємства в основу спільного робочого потоку даних. Платформа використовує машинні дані – так звані цифрові “відходи” систем, технологій та інфраструктур, які підтримують сучасний бізнес, – для роботи з великими даними, для ІТ-операцій, для систем безпеки та аналітики.\nКомпанія Splunk та її партнери пропонує готові рішення, які прискорять для замовників отримання переваг при конкретних сценаріях використання даних. Платні рішення Splunk для ІТ-операцій безпеки – це можливість кореляції даних в реальному часі; візуалізація продуктивності; вільного представлення інфраструктури; машинного навчання для підтримки прогнозування, класифікації подій, виявлення аномалій та багато іншого.


функціональний елемент free@home\nвимикач з актуатором\nвимикач з актуатором "диммер"\nвимикач з актуатором "жалюзі"\nнакладка вимикача "димер"\nнакладка вимикача "жалюзі"\nнакладка вимикача "освітлення"\nнакладка вимикача "сценарій"\nНакладка двоклавішного (права) вимикача Solo маркування Сценарій, біла\nНакладка двоклавішного (права) вимикача Solo маркування Освітлення, антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування Освітлення, біла\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування Освітлення, антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (права) вимикача Solo маркування "Диммер", біла\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування "Диммер", антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (ліва / права) вимикача Solo маркування Жалюзі, антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування Освітлення, сріблясто-алюмінієва\nНакладка одноклавішного вимикача Solo маркування "Освітлення", антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (права) вимикача Solo маркування "Диммер", сріблясто-алюмінієва\nНакладка двоклавішного (ліва / права) вимикача Solo без маркування, біла\nНакладка одноклавішного вимикача Solo без маркування, сріблясто-алюмінієва\nНакладка термостата Solo, сріблясто-алюмінієва\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування Сценарій, біла\nНакладка двоклавішного (ліва) вимикача Solo маркування Сценарій, антрацит/чорний\nНакладка одноклавішного вимикача Solo маркування Сценарій, сріблясто-алюмінієва\nНакладка одноклавішного вимикача Solo маркування Сценарій, антрацит/чорний\nНакладка двоклавішного (права) вимикача Solo маркування "Диммер", антрацит/чорний\nНакладка одноклавішного вимикача Solo маркування "Диммер", сріблясто-алюмінієва\nНакладка одноклавішного вимикача Solo маркування Жалюзі, сріблясто-алюмінієва\n- це система управління будинком, яка максимально проста в налаштуванні. У даному рішенні багато переваг. Воно поєднує в собі всі самі корисні функції необхідні для зручного управління будинком. Система проста в освоєнні, за допомогою модуля «Помічник» вона сама пояснює свої функції.\nРобота з ABB-free@home® не складніша ніж перегляд сторінок в інтернеті, це здійснюється завдяки безкоштовним додатком. Вам не будуть потрібні додаткові програми.\nЛегке об'єднання всіх компонентів зсередини і зовні будинку в одну мережу – жалюзі, освітлення, опалення, кондиціонер, домофон.\nЖалюзі, рольставні або штори – за рахунок системи управління будинком ABB-free@home® захиститися від сонця і економити енергію тепер легко. Відкриттям, закриттям і регулюванням положення жалюзі можна керувати за допомогою вимикачів, панелі ABB-free@home або мобільного додатку на смартфоні або планшеті. Також можна використовувати звичайну метеостанцію для захисту від негоди, а також таймер і астрофункції. За допомогою їх, жалюзі автоматично підлаштовуються під схід і захід сонця. Також система дає можливість захисту від урагану, дощу і вітру в залежності від погоди.\nУправління освітленням. ABB-free@home® дає можливість оптимально використовувати освітлення, це не залежить від того, йдеться про висвітлення окремих кімнат або всього будинку. Наприклад, з допомогою ефектних світлових сценаріїв для створення обстановки, що підходить під ситуацію. Додатковий приємний результат при цьому полягає в економії електроенергії. Налаштувати світлові сценарії дуже просто централізовано або дистанційно. Також є можливість швидкого включення екстреного освітлення.\nОпалення і кондиціонування. Це економічно і зручно, особливо в наш час. Завдяки системі «розумного будинку» ABB-free@home® є можливість персонально оптимально регулювати температуру в приміщенні у відповідності з реальними потребами, в залежності від часу доби і призначення приміщення. В еко-режимі температура автоматично знижується вночі або за відсутності мешканців. Можна налаштувати автоматичне відключення опалення при відкритті вікна. Це покращує енергетичний баланс як при використанні звичайних батарей, так і при наявності «теплої підлоги»..\nABB-free@home® перетворює будинок або квартиру в інтелектуальне житло. Жалюзі, світло, опалення, кондиціонер або домофон – комфортом, безпекою та ефективністю можна управляти дистанційно, за допомогою настінного елемента керування або смартфона.\nЗа допомогою системи ABB-free@home® можна організувати автоматичне виконання всіх функцій в домі – по графіку, по температурі, по наявності руху або за допомогою натискання на кнопку. При цьому, в принципі, можливі будь-які комбінації різних функцій.\nМаса переваг в роботі. Жити приємніше адже система управління ABB-free@ home® спрощує повсякденні справи. Тепер можна одночасно управляти жалюзі, освітленням, опаленням, кондиціонером і домофоном: смартфон перетворюється в пульт дистанційного керування будинком. Так, наприклад, прямо з ранку, не встаючи з ліжка, можна одним натисканням клавіші підняти жалюзі та включити радіо на кухні – або, виходячи з дому, одночасно одним вимикачем відключити всі світильники та прилади. Просто, практично, зручно, енергоефективно. Налаштування таких сценаріїв, відповідних до настрою або ситуації, просте настільки, наскільки це взагалі можливо собі уявити.\nABB-free@home® дозволяє задавати різні сценарії − набори комфортних налаштувань для різних потреб і різних випадків життя. Так, наприклад, можна задати сценарій «Імітація присутності», при якому система підтримує видимість присутності в будинку людини (що особливо важливо власникам заміських будинків). Також можна запрограмувати активацію різних пристроїв по температурі, по наявності руху або за спеціальним графіком. Система дозволяє об'єднувати в сценарії різні функції будь-яких пристроїв.\nХарактеристики ABB-free@home® дозволяють створювати індивідуальні і ексклюзивні рішення для кожного будинку. Ще одна важлива характеристика ABB-free@home® − висока енергоефективність та екологічність. Завдяки гнучкому управлінню освітленням, оптимізації опалювальних режимів, налаштування датчиків руху, система дозволяє істотно скоротити обсяги споживаної електроенергії.\nМожливі варіанти виконання системи\nABB-free@home® не потребує додаткових будівельних витрат, дозволяє обійтися без прокладки окремих кабельних каналів, що допомагає оптимізувати витрати на монтаж. В сукупності з низькими витратами на проектування система ABB-free@home® стає фінансово вигідним рішенням.\nКомпанія АББ є провідним постачальником силового обладнання і технологій для електроенергетики, транспорту, інфраструктури та автоматизації виробництва. Група компаній АББ веде бізнес в 100 країнах, а її штат налічує 145 000 чоловік.


Власник впевнений, що підпалили: На пляжі в Одесі загорівся ресторан (фото, відео)\nп’ятниця, 13 квітень 2018, 13:29\nПожежа почалася в ресторані і почала перекидатися на рятувальну станцію, яка примикає до нього.\nНа одеському пляжі в районі 13-й станції Великого Фонтану горить ресторан "Пісок". Про це повідомляє місцеве видання "Думська", передають Патріоти України.\nЯк повідомили в патрульній поліції, займання почалося близько 11:00. До місця пожежі прибули рятувальники, які намагаються дістатися до палаючого приміщення. Крім того, вогонь гасять співробітники ресторану, за допомогою насоса качаючи воду з моря.\nНа думку власника закладу Михайла Іванова, ресторан підпалили: перед загорянням було три бавовни і звук розбитого скла. "Ніяких робіт не велося, електрика була відключена", - заявив він.