Василь Невмержицький, директор Житомирського ЦРМС\nЖитомирщина й надалі залишатиметься лідером у реформі децентралізації\n- Під час представлення новий голова Житомирської ОДА Віталій Бунечко заявив, що планує завершити в області процес децентралізації. Як ви на це відреагували?\n- Переконаний, що Житомирщина й надалі залишатиметься лідером у державі за впровадженням реформи децентралізації. Раніше керівник Офісу Президента Андрій Богдан зауважив, що місцеві вибори доцільно проводити після завершення цієї реформи, тобто у нової влади є розуміння її важливості. Звісно, заяву голови ОДА ми сприйняли позитивно. Сподіваюся, що Віталій Бунечко збере робочу групу з моделювання обласного адміністративно-територіального устрою. У затвердженому Кабміном перспективному плані Житомирщини 64 громади, а Мінрегіон пропонує, аби їх було 47. Тобто, у громад є чимало запитань з цього приводу і ми маємо всі разом вирішити, якою має бути модель області.\n- В області зараз налічується 57 об’єднаних територіальних громад. Чи до кінця року може змінитися ця цифра?\n- На Житомирщині створено 57 громад з яких 53 функціонують, у двох 30 червня відбулися вибори, а ще дві чекають на призначення виборів. Часу до кінця року залишилося не так уже й багато. Зі свого досвіду можу сказати, що процес формування громади триває до 3 місяців, а потім ще треба дочекатися призначення виборів із ЦВК. Тобто, теоретично ОТГ можуть бути створені, але проведення у них виборів у цьому році під знаком питання. Нам практично залишається об’єднати в громади 30% території області, тобто 199 місцевих рад різних рівнів. Наразі йдеться про потенціал міст обласного значення Коростеня та Малина, навколо яких будуть створені ОТГ, а також про охоплення цим процесом Андрушівського, Ружинського та Черняхівського районів.\n- Нещодавно віцепрем'єр України, міністр регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Геннадій Зубко опублікував проєктну модель ідеальної Житомирської області з новим районним поділом. Там передбачено 4 об’єднані райони і 47 ОТГ. Чи остаточна така модель?\n- Запропоноване моделювання районного рівня ідеальне, а з приводу ОТГ треба проводити консультації. Питань до 4 районів, створених навколо міст обласного значення, немає. Хіба що якусь громаду можна буде перенести з одного в інший. Тому Мінрегіон пропонує невеликі ОТГ, де населення менше 5 тисяч, приєднати до інших громад, аби укрупнити територію. Зміни у запропоновану модель можуть вноситися, тому я казав про необхідність зібрати робочу групу, створену при ОДА, яка досі ні разу не засідала. Саме в межах цієї групи із залученням експертів треба обговорити, як проходитиме укрупнення громад в області.\n- У запропонованій моделі 47 громад, але зараз їх в області більше. Тобто якісь ОТГ приєднаються до інших?\n- Так, діючі громади будуть укрупнювати, і до цього треба підійти дуже виважено. Є деякі ОТГ, що працюючи з 2016-2017 років уже показали свою неспроможність, як щодо фінансів, так і щодо кадрового потенціалу. Левову частку власних надходжень такі громади направляють на оплату апарату управління замість того, аби спрямувати ці гроші на розвиткові проекти. Як наслідок, вони не розвиваються, а існують. Наприклад, є серйозні питання щодо Дубрівської та Вільської ОТГ. Загалом, найоптимальніша громада – це та, яка охоплює територію понад 500 квадратних кілометрів з 15 тисячами населення.\n- За пропозицією Мінрегіону, найбільше в області буде селищних ОТГ, а саме - 19. Що потрібно, аби хоча б стримати відтік людей із них до міста, не говорячи вже про трудову міграцію за кордон?\n- Урбанізація та виїзд людей із сіл та селищ до міст – це світові тенденції. Зупинити їх нереально, а от призупинити можна. Насамперед завдяки економічному розвитку, інвестиційній привабливості та створенню нових робочих місць. Житомирщина – це аграрний край, тому потрібно подбати про можливості для розвитку фермерських господарств і кооперативів. Тут важливі державна політика і місцеві програми підтримки.\n- Нову модель адміністративно-територіального устрою наразі активно обговорюють. У Facebook під постом Зубка натрапила на коментар, що нелогічно Попільнянський район об’єднати з Бердичівським, бо, мовляв, дороги між ними немає, то як людям добиратися? Поясніть, чи буде в майбутньому настільки сильна прив’язка об’єднаної громади до райцентру?\n- Усі повноваження, а саме надання соціальних та адміністративних послуг, покладаються на ЦНАПи, що працюють у громадах. Натомість у райцентрах розміщені територіальні виконавчі органи влади, як от управління пенсійного фонду, фіскальної служби, суд, прокуратура, поліція. Хіба людям щодня потрібно в такі структури звертатися? Свої нагальні справи можна вирішити в громаді без поїздки до райцентру. Звісно, дороги – це болюче питання й одразу відремонтувати їх у всій області неможливо, бо на це потрібні значні гроші і час.\n- Два райони Житомирщини, а саме - Народицький та Коростишівський, на 100% охоплені ОТГ. Чи з їх досвіду можна говорити про недоцільність функціонування там районних адміністрацій та рад?\n- Це яскраво помітно на прикладі Народицької ОТГ, створеної у 2015 році. Майже всі функції перебрала на себе громада, а в райдержадміністрації їх залишилося дуже мало. У таких районах скорочується штат РДА, чого не скажеш про районні ради. Там працює апарат і райрада просить у громади гроші на його утримання. Залишилося передати на ОТГ від адміністрації функцію соцзахисту і закріпити це повноваження фінансово.\n- Побутує думка, що райдержадміністрації блокують процес створення ОГТ, адже не хочуть втрачати свої функції. Чи були такі прецеденти в нашій області?\n- У нашій області такого не було, а от в інших трапляється. Навпаки, у нас синергія в роботі між ЦРМС, ОДА, облрадою, районними радами і адміністраціями. Завдяки такій співпраці Житомирщина тримає впевнене лідерство в державі у впровадженні реформи децентралізації.\n- Окресліть загальні тенденції, чим зараз займаються громади Житомирщини, що в них принципово змінюється.\n- Громади області зараз активно працюють над розробкою стратегій розвитку, укладають договори про муніципальне співробітництво, створюють молодіжні центри, переформатовують роботу бібліотек, а також реалізують важливі інфраструктурні проєкти. Щодо останнього, це ремонт доріг, освітлення вулиць, облаштування водогінних і каналізаційних мереж, ремонт садочків і шкіл, будівництво амбулаторій, розвиток спортивної інфраструктури, благоустрій територій. Крім цього, 6 ОТГ проводять аукціони, завдяки переданим у власність за межами населених пунктів землям і отримують суттєві надходження. Зазначені проєкти громади реалізують за власні кошти, державну та грантову підтримку.\n- ОТГ зараз, на вашу думку, мають достатньо повноважень чи потрібні законодавчі зміни для їх успішного функціонування?\n- У Верховній Раді восьмого скликання перебувало більше десятка законопроектів, які стосуються реформи децентралізації. Зараз найважливіше прийняти закон про засади адміністративно-територіального устрою, де має бути прописано, скільки громад і районів у кожній області. Вартий уваги також закон про службу в органах місцевого самоврядування та внесення змін до закону про місцеві державі адміністрації, аби в них не було дублювання функцій з ОТГ. Якщо говоримо про передачу земель за межами населених пунктів у власність громад, то зараз це практично регулює “в ручному режимі” постанова Кабміну, а відповідного закону немає.\n- Наскільки корисний досвід Житомирщини у впровадженні реформи децентралізації для інших областей?\n- Ми активно залучаємося до стаді-турів між областями. Нещодавно фахівці з Івано-Франківської та Хмельницької областей приїздили до нас переймати досвід розвитку туризму. У вересні представники ОТГ Київщини збираються у Високівську ОТГ, де активно впроваджується новий освітній простір. Ми також навчаємося під час поїздок в інші області. Навіть корисно, коли об’єднані громади Житомирщини обмінюються досвідом між собою.\nФото надані Житомирським ЦРМС, Ірина Чириця / Укрінформ


9 червня 2011 року. Корпоративна вечірка української асоціації підприємств і організацій цементної промисловості “Укрцемент”. | ОЛЕКСАНДР ВІТЕР | Київ\n9 червня 2011 року. Корпоративна вечірка української асоціації підприємств і організацій цементної промисловості “Укрцемент”.\nУ залі готелю «Русь» приємно проводили час, спілкувалися та розважалися численні учасники конференції, які прибулии до України в гості з різних куточків світу разом з Представникам підприємств, які входять в асоціацію «Укрцемент» — колегами та партнерами:\n- Компанією FLSmidth, яка є провідним постачальником обладнання та послуг в цементній промисловості і промисловості мінеральної сировини. FLSmidth — міжнародна компанія, що налічує більше 10,500 співробітників у світі. FLSmidth — глобальна компанія з офісами, розташованими більш ніж в 40 країнах світу.\n- Підприємством «Подільський цемент» велетнем цементної промисловості України та Європи, розташований в одному з найстаровинніших міст з древніми традиціями будівництва Кам`янець-Подільському.\n- Представниками журналу «Цемент та його застосування». Журнал «Цемент та його застосування» входить до переліку провідних періодичних видань, сформований Вищою атестаційною комісією (ВАК). Хто має більш ніж столітню історію, журнал висвітлює проблематику, пов’язану з виробництвом та застосуванням цементу в Росії, країнах СНД і за кордоном.\n- ВАТ «Івано-Франківськцемент». Одне з передових підприємств будівельної промисловості України. На підприємстві виготовляють понад триста найменувань будівельних матеріалів, основними з яких є: цемент, гіпс, сухі будівельні суміші, медичні гіпсові бинти, двадцять чотири види напірних та безнапірних азбестоцементних труб і, безумовно, покрівельні матеріали.\n- ТОВ «БізнесЦем». Починаючи з 1992 року, BusinessCem є провідним цементним форумом Росії, країн СНД і представляє унікальну можливість зустрічі для тих, хто працює в галузі виробництва, застосування, торгівлі цементу та інших будівельних матеріалів. Більше 6000 фахівців з багатьох регіонів Росії, ближнього і далекого зарубіжжя з 49 країн світу брали участь у конференціях, організованих цією організацією.\n- ТОВ «ЦЕМЕНТ». Одеський цементний завод почав свою роботу в 1965 році. У травні 2005 р. завод був придбаний португальської компанією (C + PA, Cimento e Produtos Associados, SA З цього моменту на Одеському цементному заводі, відомому на українському цементному ринку під торговою маркою «ЦЕМЕНТ», був проведений ряд інвестицій, спрямованих на поліпшення позиції компанії на ринку .. В даний час Одеський цементний завод є однією з найбільш розвинених компаній в українській цементній промисловості.\nВсім партнерам бажаємо успіхів і процвітання!


ГРА В ШАШКИ (балада про одного солдата з Борислава) | БОРИСЛАВ-oNline\nГРА В ШАШКИ (балада про одного солдата з Борислава)\nЦе було відео допиту Тараса Гап”яка, сержанта 1-го батальйону 24-ї бригади. Перебіжчика з лав ЗСУ на сторону ЛНР.\nЦе інтерв”ю особисто я чекаю вже більш ніж півтора місяця. І я йому дуже зраділа.\nТак, ви не помилились. Я, український волонтер Діана Макарова, чекаю від ЛНР відео з Тарасом Гап”яком. І дуже йому рада.\nІ це друге, про що я вас попрошу пам”ятати.\nПісля закінчення строкової служби Тарас підписав контракт і продовжив службу у 24-й бригаді. Перший батальйон. І це третє, про що я вас прошу пам”ятати.\n– Ти знаєш, виявляється, є такий батальйон. – сказала мені по телефону Вікторія Мірошніченко, моя колега та друг. – Стоять як і стояли, на нулях.\nЧерез два дні і бригада взнала про те, що один з її бійців знаходиться у полоні. Прошу уваги – аж через два дні. Тобто, опорний пункт, де знаходився сержант Гап»як, не одразу повідомив про зникнення одиниці особового складу.\nНатомість – сьогодні мати Тараса знову подзвонила замполіту 24-ї бригади.\n– А звідки я знаю, де він був два місяці? Чому він лише учора прибився до сєпарів?\n– Багато хто не здався. Ще в Іловайську хлопців били й вимагали визнати, що вони перебіжчики. А вони не здавались.\n– А ти не зрівнюй Іловайськ першого року війни і зараз. Тоді хлопці йшли вперед і перемагали. Зараз хлопці сидять в окопах та бліндажах і навіть не завжди мають право воювати. Зараз наша країна з усих сил показує своїм бійцям, що вони їй непотрібні. І історія Тараса Гап”юка цьому доказом.\nЯ побачила відео, і я йому рада – значить, хлопець живий.\nТак, братці, це нормально для сучасних війн. Нікому не варто, попавши в полон, зображати з себе Зою космодем»янську. Герої краще працюють, коли виходять з полону.\nАрмія – це шашкова партія на столі великих ігроків.\nБоєць – це шашка, яку не жалко і віддати…\nІ Тарас Гап”як – один з багатьох таких, кого зараз ламають у полоні. Кому вже нема куди вертатись.\nТарас Гап”як визнаний злочинцем.\n«Три роки СБУ і поліція розслідують страшенно заплутану і складну справу щодо мера Дружківки, який у 2014-му а) підтримав “ДНР”, б) дав команду підняти прапор “ДНР” над міськрадою і в) у комунальній газеті друкував “Акт о государственной самостоятельности ДНР”. Причому, відео і самі документи, преса – все є. Це скотство, а не слідство. Злочинець продовжує працювати й жодного дискомфорту не відчуває.»\nЗлочинцями визнані солдат, три роки віддавший своїй країні – та його матір.\nХлопці зникають. Чи то їх висмикують ворожі ДРГ, чи просто збиваються з дороги, як було вже колись, під час боїв в донецькому аеропорту – але тих, хто зник не в бою, не має шансів перед своєю країною.\nпідписати й поставити галочку. Як і сталось з Тарасом Гап»яком, звичайним хлопцем з Бориславу.\nTags: Diana Makarova, АТО, Борислав, Тарас Гап’як\n3 comment(s) on “ГРА В ШАШКИ (балада про одного солдата з Борислава)”\nАнонімний Травень 13, 2017 at 4:16 pm\nДякую.Це наш бориславський хлопака.Захищайте його вiд наклепiв.Зараз головне ,щоб вiнплвернувся з москальского полону.\nАнонімний Травень 13, 2017 at 1:00 pm\nЗа місяць в полоні можна й вбивстві Кенеді зізнатись.\nАнонімний Травень 13, 2017 at 12:40 pm\nДіана Макарова ! Респект Тобі ! І подяка від усіх Матерів ! Нехай Бог благословить Тебе і наших Воїнів !


ДОКТОРСЬКИЙ СЕМІНАР «МОНІТОРИНГ ЯКОСТІ ДОКТОРСЬКОГО ДОСЛІДЖЕННЯ»\n08.05.2020 відбулося заключне заняття з навчального курсу «МОНІТОРИНГ ЯКОСТІ ДОКТОРСЬКОГО ДОСЛІДЖЕННЯ».Предметом обговорення стали такі питання:\n1. Врахування зовнішніх чинників (соціально-економіний, суспільно-політичний, культурно-освітній, історичний, демографічний, релігійний тощо) у виокремленні етапів розвитку досліджуваного феномену у порівняльно-педагогічному дослідженні.\n2. Врахування внутрішніх (педагогічних) чинників виокремленні етапів розвитку досліджуваного феномену у порівняльно-педагогічному дослідженні.\n3. Критерії визначення етапів у рамках хронологічних меж дослідження та вимоги до формулювання назв етапів.\nАвспірантам було запропоновано виконати такі практичні завдання:\n07.05.2020 р. було продовжено навчальні заняття з курсу. Предметом розгляду в рамках проведення Воркшопу № 3 стали такі питання:\n1. Застосування міжпредметного підходу до характеристики стану розроблення проблеми порівняльно-педагогічного дослідження\n2. Порівняльно-термінологічний аналіз у контексті характеристики стану розроблення проблеми у порівняльно-педагогічному дослідженні.\n3. Системний підхід до характеристики стану розроблення проблеми у порівняльно-педагогічному дослідженні.\nАспіранти-учасники проєкту підготували для колективного обговорення практичні завдання:\nВоркшоп № 2 докторського семінару "Моніторинг якості докторського дослідження"\n06 травня 2020 року відбувся воркшоп № 2 докторського семінару "Моніторинг якості докторського дослідження". Предметом обговорення учасників заняття, на якому були присутні аспіранти та наукові керівники стали такі питання:\n1. Об’єкт та предмет порівняльно-педагогічного дослідження:\n2. Завдання порівняльно-педагогічного дослідження.\n3. Методологічні підходи, що застосовуються у порівняльно-педагогічному дослідженні.\n4. Методи порівняльно-педагогічного дослідження.\n5. Наукова новизна порівняльно-педагогічного дослідження: категорії, логіка та стиль викладу.\n6. Практичне значення порівняльно-педагогічного дослідження: рівні та аспекти розгляду.\n7. Взаємозалежність та взаємообумовленість складових наукового апарату порівняльно-педагогічного дослідження.\nПрактичні завдання, виконані здобувачами PhD ступеня, включали такі:\nIV Міжнародна науково-практична конференція для студентів та молодих учених «Європейський університет: імідж, мобільність та соціальні перспективи» (EuroUni-2020)\nВоркшоп з навчального курсу «Моніторинг якості докторського дослідження»\n05.05.2020 відбувся перший воркшоп з навчалоного курсу на тему "Проблематика порівняльно-педагогічного дослідженн". Було обговорено такі аспекти формулювання окремих аспектів вступу до дисертаційного дослідження:\n1. Актуальність проблеми порівняльно-педагогічного дослідження на суспільному та педагогічному рівнях у наднаціональному та національному вимірах.\n2. Законодавчі та нормативні документи міжнародного та національного рівня, що визначають актуальність конкретної проблеми порівняльно-педагогічного дослідження.\n3. Суперечності, на розв᾿язання яких спрямоване дослідження.\n4. Типологізація джерельної бази дослідження: типи та види джерел.\nНа занятті були присутні аспіранти й викладачі - учасники проєкту та члени кафедри педагогіки.\nДокторський семінар "Моніторинг якості докторського дослідження"


Місячний календар садівника-городника 11 червня 2021\nПосівний календар садівника-городника 11 червня 2022\nСкористайтеся сприятливим моментом для посадки дерев і чагарників. Результат вас порадує – саджанці швидко приживуться, а отримані плоди буду соковитими і дуже смачними.\nСміливо висаджуйте і пересаджуйте овочеві культури. Особливо вдалою буде посадка однорічних, які дадуть високий урожай. Можна проводити розпушування, полив і щеплення. Добре в цей день посадити салат.\nСадіть однорічні квіткові культури, проведіть мінеральну підгодівлю і органічну некореневу. Заготовлюйте листя лікарських рослин. Закладайте компост.\nСьогодні краще займатися дрібними домашніми справами. Змініть фіранки, протріть пил на полицях. Вільний час присвятіть улюбленому хобі. День не підходить для приготування випічки. Увечері приділіть час близьким.\nУ дні Рака не варто висаджувати плодові дерева, чагарники, а також зимують у ґрунті рослини.


На Кременеччині впіймали рибака з уловом у пів тонни – Провсе\n13.11.2020, 12:34 2.2k перегляди\nЗ’ясувалося, на сільському ставку господарював 35-річний житель Кременця і робив це без дозвільних документів. Виловом, загальна вага якого становила майже чотириста кілограмів, були заповнені чотири металеві діжки, що знаходилися на причепі позашляховика Mitsubishi L 200 та бочка на колесах, прикріплена до мінітрактора.\nНа місце події також прибули представники рибоохорони та екологічної інспекції, котрі склали на на кременчанина протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.85 КУпАП. Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 249 ККУ- незаконного зайняття рибним добувним промислом.\nВиловлену рибу було випущено у ставок, а транспортні засоби та ємності поміщено на спецмайданчик відділу поліції. Триває досудове розслідування, повідомляє відділ комунікації поліції Тернопільської області\nПопередня Українці зіграють на чемпіонаті Європи з Нідерландами, Північною Македонією та Австрією\nНаступна Студент-іноземець заводив романи з українками і “розводив на гроші”. “Накохав” 100 тисяч гривень\nУкраїнці зіграють на чемпіонаті Європи з Нідерландами, Північною Македонією та Австрією


ПриватБанк запустив програмний касовий апарат для бізнесу — Finance.ua\n22.06.2022, 15:13 — Особисті фінанси\nПриватБанк запустив для підприємців новий сервіс «Каса», який дозволяє підключити та використовувати POS-термінали банку як програмний реєстратор розрахункових операцій.\nЩо це таке? Cервіс «Каса» дозволяє просто підключити та використовувати POS-термінали банку як програмний реєстратор розрахункових операцій (ПРРО). Це комплексне рішення, яке поєднує в собі онлайн-кабінет і додаток для POS-термінала.⚡\nДодаток «Каса» від ПриватБанку, що вбудований у POS-термінал, виконує функцію касового апарата — продаж товарів, оформлення інкасації, внесення до каси готівки для розміну тощо.\nОнлайн-кабінет сервісу дає можливість онлайн реєструвати торгові точки, касирів та каси, не відвідуючи податкову службу. Крім того, користувачі сервісу зможуть стежити за продажами, вносити товари й послуги у довідник, фіскалізувати фінансові операції.\nВартість сервісу «Каса» врахована до тарифу з еквайрингу.\nЯк підключитися? Для підключення до сервісу необхідно бути клієнтом ПриватБанку та згідно з інструкцією зареєструватися в особистому кабінеті. Після реєстрації банк установить POS-термінал із додатком «Каса».


Освітянський скандал: хто виграє від закриття „аварійної” школи? - 20 Лютого 2018 - ВІДДІЛ ОСВІТИ СВАЛЯВСЬКОЇ РДА\nПонеділок, 12.11.2018, 21:38\nГоловна » 2018 » Лютий » 20 » Освітянський скандал: хто виграє від закриття „аварійної” школи?\nОсвітянський скандал: хто виграє від закриття „аварійної” школи?\n„Колючий дріт, нестерпно холодні класи, туалет надворі! За таких жахливих умов навчаються діти у школі села Росоша на Закарпатті. На всі скарги директор закладу не реагує, твердять батьки...\n26 січня репортаж із такою текстовою підводкою ведучих про умови перебування школярів у стінах Росошанської ЗОШ на Свалявщині з’явився в ефірі одразу двох Всеукраїнських телеканалів – „Інтер” та „НТН”. Далі – вибіркова „нарізка” реплік начальника районного відділу освіти Едіти Грабар та голови Свалявської РДА Олександра Дідовича й кадрів, відзнятих одному із найбільших класів зведеної більш ніж сто років тому навчальної установи‚ із моторошними коментарями щодо постійних „поборів” та аварійності будівлі. І жодного слова – про новий корпус із охайними, відремонтованими класами та відгуками учнів і членів батьківського комітету школи.\nДиректор навчального закладу Михайло Марфинець вважає репортаж таким, що через певні недоліки матеріально-технічної бази однієї окремої освітньої установи покликаний дискредитувати загальний імідж нашого району в масштабах всієї країни, тому у письмовій формі звернувся до редакції „Вістей Свалявщини” з проханням об’єктивного висвітлення дійсності.\nЩоб з’ясувати‚ кому вигідний освітній скандал‚ вирушила до Росошанської ЗОШ, але‚ забігаючи наперед скажу‚ – аби відображене в матеріалі було справді об’єктивним заздалегідь про свій приїзд не повідомляла.\nВосьмого лютого. Друга година дня. Навмисно обрала час так, аби встигнути поспілкуватися і з трудовим колективом, і з батьками учнів, котрих рідні забиратимуть зі школи після занять. Пройшовши вузеньким коридором‚ заходжу до вчительської й далі – до кабінету директора. Хоча слово „кабінет” – надто гучний епітет‚ вжитий на позначення маленької кімнатки, де заледве вміщуються два робочі столи, а поруч них – стільці, сейф й навісні полички зі шкільними документами. Директор винувато посміхається за те, що не має змоги провести прийом у розлогішому приміщенні, а я ставлю перше, провокативне запитання:\n– Невже „постійних поборів” не вистачає для облаштування комфортніших умов?\n– Вистачає. На придбання фарби для підлоги та вікон у навчальних кабінетах старого корпусу. Її у ході косметичного ремонту напередодні нового навчального року купують батьки. Втім, така практика – не рідкість і для інших навчальних закладів Свалявщини. (В інформативних звітах, які містяться як на сайтах самих шкіл‚ так і відділу освіти‚ подібна інформація зустрічається доволі часто. – Авт.) Гроші на фарбу головам батьківських комітетів (такі є у кожному класі) здають не з примусу, а за бажанням. До всього, що придбали‚ маємо чеки. А є класи, в облаштуванні яких батьки учнів взагалі не брали жодної участі‚ – кошти для цього виділялися з освітньої субвенції й районного бюджету. Тому звинувачення щодо систематичності „поборів” вважаю безпідставними.\nЗатим директор запрошує оглянути навчальні приміщення‚ аби переконатися у так званій „нестерпності побутових умов”.\nКласи хоча й старенькі‚ проте підлога – чиста, стільці, парти й вікна – пофарбовані, зі стель не сиплеться штукатурка, а стіни не нагадують комп’ютерну графіку гри із циклу „прогулянка Чорнобилем”. Навпаки – у кількох так званих „аварійних приміщеннях” навіть є сучасні мультимедійні комплекси, попід красивими наочними стендами висять учнівські дипломи та грамоти за успішність, а на уроках сидять хлопчики й дівчатка без верхнього одягу. Все тому, що у класах – тепло.\nОсь на що йдуть кошти батьківського комітету – демонструє викрашений шкільний інвентар Михайло Михайлович.\n– На кожному термометрі нині більше 18*, то чому по телевізору глядачам демонстрували геть іншу картину?\n– Об’єктивність сказаного журналістами можна ставити під сумнів, адже якщо уважно подивитися відео, помітно, що учні, яким нібито було нестерпно холодно, сиділи без верхнього одягу. На кадрах добре видно і дітей‚ вдягнених у курточки, але їх відзняли в іншому класі, скоріш за все одразу після перерви, коли вони ще не встигли роздягнутися‚ – коментує очільник установи.\nІ справді‚ до відзнятих кадрів виникає багато питань. Вкотре переглядаючи відеоролик‚ звертаю увагу на те, що біля грубки вдосталь твердого палива та вогню з привідчининих дверцят печі не видно, натомість – тоненька смужка диму. Здогадуюсь, що такої „картинки” можна легко домогтися‚ кинувши у топку тліючий папір, втім, приміщення, за словами самих медійників, до їхнього приїзду навмисне натопили. Чи‚ може‚ навпаки – спеціально загасили вогонь, аби, приправлений гострими коментарями ведучих‚ відеоряд з екрана телевізора здавався справді моторошним? Відтак допускаю, що перед тим, як впустити до приміщення журналістів, неприкручений до стіни термометр могли занести знадвору. До речі, про дійових осіб. На відео чомусь відсутні коментарі як і самих невдоволених матеріальними умовами закладу батьків, так і учнів-старшокласників. Чи не тому, що останні могли сказати „не те, що треба”, а „батьками‚ які зверталися по допомогу до журналістів‚” могли бути особи, жодним чином не пов’язані із шкільним життям? Звіддаля показаний фрагмент сварки між людьми, та чи сваряться представники батьківського комітету безпосередньо з директором, чи педагоги з’ясовують стосунки між собою – незрозуміло. Будь-які пояснення очільника загальноосвітнього навчального закладу з цього приводу глядачі так і не почули, бо маленьку частинку відзнятого фрагменту розмови із освітянином – „приглушили”, навмисно використавши її у якості монтажної „перебивки”‚ а затим одразу показали кадр із начальницею відділу освіти Свалявської РДА Едітою Грабар, представивши її глядачам „прийдешньою на допомогу директорові чиновницею з району”. От тільки в чому мала допомогти Михайлові Марфинцю Едіта Василівна – велика таємниця. Судячи з того, що журналіст закидає педагогу хапання за руки (але у кадрі добре видно, як жінка своєю рукою відсуває вбік тицьнутий в обличчя мікрофон)‚ мабуть‚ бити крихкого і тендітного Євгена Соломіна. Таємницею також залишилося і те, чи знімали інтерв’ю з начальником освіти Свалявської РДА під час уроку або по завершенні занять, і що саме мала з’ясувати на прохання журналіста очільник відділу освіти. Фраза „Я зараз це з’ясую”‚ що звучить із її вуст‚ – вирізана із контексту розмови. І це видно неозброїним оком. До чого я веду? Із таким же успіхом поза кадром можна поставити запитання „Коли українську гривню нарешті почнуть оцінювати відповідно до найсвіжіших даних світового індексу „БігМака”? або „Коли Україні повернуть окупований росіянами Крим?”.\nПроте – це далеко не єдині кадри, які „дбайливо” вирізали‚ готуючи резонансний репортаж до ефіру. Коментарі голови районної ради з приводу реального стану матеріально-технічної бази Росошанської ЗОШ також „відкоригували у потрібному руслі”. А ще глядачам продемонстрували баняк для напоїв із „ржавчиною” біля крану. Дивно‚ та стінки посуду, як і сам сифон‚ – чисті. А раптом „іржа” – це звичайнісінький наліт від чаю чи компоту? Єдине наболіле у цій історії питання – шкільна вбиральня. Про непридатність цієї „будки без вікон” до користування директор знає, однак каже, що і діти‚ і їхні вчителі потерпають від таких умов вимушено, бо з настанням зимових заморозків вода у новозведених цьогоріч туалетах – замерзла.\nОкрім самих вбиралень‚ школа має й новісінький корпус (власне‚ там і розташовані такі необхідні приміщення)‚ де є класи з євроремонтом, металопластиковими склопакетами, мультимедійними дошками, сучасним шкільним інвентарем, бойлерами для нагріву води, але до них журналістам чомусь було байдуже, єдине, що потрапило до об’єктива – колючий дріт на задвірку школи.\n– Думаю, не помилюся, якщо скажу, що‚ почувши з екрана телевізорів фразу „Школа за колючим дротом...”‚ у глядачів був шок. Може поясните, хто був ідейним натхненником цієї „дизайнерської огорожі”?\nДріт і справді є – він протягнений з боку вулиці, та лише для того, аби вночі сюди не влізли сторонні, бо на подвір’ї зберігаємо чимало дров, тож аби їх не вкрали‚ змушені були вдатися до таких заходів, адже забезпечити цілодобову охорону навчального закладу наразі неможливо. Коштів на зведення паркану, так само як і спорудження нової школи (проектно-кошторисну документацію для якої виготовили кілька років тому)‚ поки що немає. Хоча земельна ділянка під забудову є – я особисто готував усі необхідні документи. Однак наразі у Міністерстві освіти не має інвестицій для втілення цього проекту. Тому працівники нашої установи змушені запастися терпінням, як-то кажуть‚ „до кращих часів”. Сьогодні докладаємо всіх зусиль, аби підтримувати наявну матеріально-технічну базу школи у належному стані: маємо оновлену техніку у приміщенні харчоблоку, та й позитиви, які побачили на власні очі, свідчать про те, що долею нашого навчального закладу керівництво Свалявської РДА, районної ради та відділу освіти – направду опікується.\nАби з’ясувати, чому проти Михайла Михайловича все ж таки повстають його підлеглі, вирішила поспілкуватися із тими самими „незадоволеними умовами роботи вчителями” і попросила дозволу оглянути „проблемний” клас. У ньому, як і у сусідньому із навчальним кабінетом приміщенні бібліотеки – тепло. Температура на термометрі фіксує +18. А значить, умови для навчання – цілком придатні (втім‚ це й не дивно, адже люди, які зводили цю будівлю майже сто років тому‚ явно розраховували використовувати клас не для підсобних цілей). А от вчитель початкових класів, яка на камеру демонструвала термометр, де були зафіксовані зловісні +14, від офіційного спілкування зі мною відмовилася, проте продемонструвала акт‚ складений напередодні приїзду медійників.\nНа аркуші паперу значиться, що днями температура повітря у класі становила всього +6, також на папері присутні підписи вчителів та батьків двох учнів і зафіксовано, що пічник відмовився від підпису. Та ані підпису директора школи, ані його заступника і навіть печатки навчальної установи на папері не було. У легітимності документа виникають сумніви і на думку спадає запитання, яке звучить в одному з кінофільмів, що переконана полюбився десяткам наших краян‚ „А был ли мальчик?”. До речі‚ після виходу репортажу в ефір, цю вчительку перевели до класу у новобудові, і тепер вона всім задоволена. То ось, у чому насправді полягала проблема? Вчитель переживала не за дітей, а за себе? Та‚ схоже‚ це питання залишиться без відповіді.\nІнша невдоволена умовами героїня відео офіційно коментувати ситуацію також відмовилася, мотивуючи це тим, що‚ не маючи попереднього дозволу на інтерв’ю, я порушую її громадський спокій, забираючи дорогоцінний робочий час. Дивно, та дозволу на відеозйомку мої колеги з телебачення також не просили, але для них час чомусь знайшовся. Хоча різниця між мною й журналістами „з телевізора” – у профільних способах висвітлення інформації. Звідки я це знаю? Освоюючи журналістську спеціальність свого часу‚ моїм одногрупником був один із членів знімальної групи телеканалу „Інтер” та „НТН” Олексій Лабунець. Профільні дисципліни нам читали одні й ті ж викладачі, і ми обоє маємо дипломи випускників Ужгородського національного університету. Але аргументованих пояснень‚ чим саме не задоволена педагог, яка на відео розповідає про „жахливу ситуацію, із якої треба виходити”‚ я не почула. Втім‚ своєю відмовою від спілкування шановна пані дала привід вважати відзнятий відеоролик наслідком одностороннього наклепу, за який передбачена кримінальна відповідальність згідно з чинним законодавством. Усвідомлювали це і журналісти обох вищезгаданих телеканалів – навіть приїздили сюди для повторного висвітлення вочевидь штучного конфлікту: відзняли всі позитиви, пообіцяли показати їх, аби потім глядачі самі могли вирішити: „чи все так погано у нашому домі?” Та всі позитиви‚ як стверджують‚ – наслідок їхнього візиту (невже за тиждень журналісти встигли все привести до ладу. – Авт.).\nА що про цю ситуацію думають батьки учнів? Про це вирішила спитати у них самих.\nМарина Міцова: „Те‚ що показали у відзнятому матеріалі‚ – жахливо. Школа й справді потребує ремонту, але називати будівлю аварійною – це вже занадто. Директор робить усе від нього залежне, аби навчальний заклад й надалі функціонував належним чином: діти беруть участь у різноманітних конкурсах та олімпіадах, отримують грамоти за успішність, і взагалі методами викладання матеріалу – задоволені”.\nТетяна Галега: „Немає у школі ніяких „постійних поборів”, інколи здаємо гроші на фарбу, для окремих предметів – індивідуальні практичні зошити, але це відбувається добровільно. Фарбу купляємо самі, до неї завжди є чеки, а практичні чи журнали комплексно передплачують вчителі, і до них завжди є квитанції „Укрпошти”, тож тут ніколи не змушували заплатити більше зазначеної вартості.\n– Тетяна Пітра‚ одна з незадоволених директором вчителів‚ є класним керівником моєї дитини. Я не маю жодних сумнівів у її професійності, проте мене особисто глибоко бентежить той факт, що жінка з незрозумілих причин‚ не вітається зі мною майже два роки‚ – каже мама однієї з учениць.\nЯкий же приклад такий педагог подає підростаючому поколінню? Як вдалося з’ясувати, саме цю вчительку кілька років тому звільнили з попереднього місця роботи у судовому порядку. Тож‚ хто із ким насправді втомився сваритися – залишається у цій історії під знаком оклику.\nВочевидь, комусь у цій школі ну ду-у-же муляє око нинішній директор. Селом ширяться чутки про те‚ що його місце нібито, має посісти донька нинішньої заступниці очільника Росошанської ЗОШ Марії Мигович.\nСамій Марії Павлівні, яка‚ до слова‚ є діючим депутатом Свалявської районної ради, про ці чутки відомо, та жінка запевняє: вона до скандалу не причетна і більше за всіх їй не хочеться‚ аби аварійну‚ за словами медійників‚ школу закрили, бо якщо це справді станеться, то від цього не виграють ані педагоги, які втратять роботу, ані мешканці села, яким доведеться доправляти своїх дітей до сусіднього Дусина. Та й навряд чи „зрадіють” перспективі донавантаження кількістю дітей колеги Дусинської ЗОШ – про це, як сама твердить, говорила у репортажі, але її слова‚ за дивним збігом обставин‚ не пропустили в ефір. Скажу відверто, що причин не довіряти словам вчительки – немає, адже‚ відвідуючи депутатські засідання‚ сама ставала свідком того, як депутат активно підтримує усі питання порядку денного, які спрямовані на покращення матеріально-технічної бази Росошанської ЗОШ. А ще Марія Павлівна переконує – ані у неї, ані у її доньки ніколи не було директорських амбіцій, хоча й зізнається – останнім часом від навантаження на роботі почувається втомленою, тому наступний навчальний рік їй хочеться почати на посаді вчителя початкової ланки‚ гідно готуючи до життя маленьких представників підростаючого покоління у рідній Росошанській школі. Сподіваюсь‚ так воно й буде.\nP.S. Ролик із „нестерпними умовами перебування учнів у стінах Росошанської ЗОШ можна знайти в інтернеті (розділ новини). Інформаційний витяг щодо використання бюджетних коштів, спрямованих на впорядкування даного навчального закладу‚ а також більше фото до репортажу – на сайті відділу освіти Свалявської РДА.\nПримітка. Автор публічно вибачається за допущену у тексті помилку. Речення "Як вдалося з’ясувати, саме цю вчительку кілька років тому звільнили з попереднього місця роботи у судовому порядку" слід читати: "... звільнена за власним бажанням".\nПереглядів: 260 | Додав: svalyavaosvita | Рейтинг: 5.0/3


Уроки вокалу - Я в танку - гумор в картинках\nШкола вокалу Такі слова як «мрія», «пристрасть» і «бажання» асоціюються у Вас зі сценою і Ви давно бажаєте потрапити в захоплюючий світ музики і стати її частиною. Школа вокалу відкриває перед Вами світ можливостей.\nМи не обмежуємося віковими рамками учнів, тому даємо уроки вокалу, як для дорослих, так і для дітей від 6 до 11 років. Заняття вокалом у нашій студії включають не тільки напрацювання репертуару та постановку голосу, але і основи роботи з мікрофоном і в студії звукозапису, підготовку до кастингу, фестивалям, вокальних конкурсів. Боязнь сцени і уваги публіки – це не про наших учнів, т. щоквартально проводить концерти, дозволяють розкривати таланти перед широкою аудиторією.\nМи допомагаємо в освоєнні нелегкої професії артиста і розвиваємо таланти.\nМи організовуємо звітні концерти, які отримують розголосу в популярних ЗМІ та музичних програмах телеканалів України.\nНаша школа вокалу Соломрия унікальна, так як пропонує абсолютно різні види уроків, серед яких Ви можете вибрати оптимальний для Вас варіант.\nПісля прослуховування ми зможемо проконсультувати Вас щодо перспектив розвитку голосу, а також зможемо направити до відповідного педагогу.\nПостановка голосу – це індивідуальне професійне розвиток співочих навичок. Правильно поставлений голос артиста – це його успіх, тому викладачі студії розробляють індивідуальні тренінгові програми для кожного учня. Уроки співу, в даному випадку, – це не просто набір вправ, допомагає розвивати вокальні дані, а ціла методика індивідуальних вправ, націлених вироблення індивідуального стилю.\nВи також можете придбати подарунковий сертифікат і зробити подарунок близькій для Вас людині, яка зможе відвідувати заняття вокалом у нас в студії.\nГрафік занять вокалом Ви погоджуєте з Вашим викладачем. Якщо Вам незручно їздити до нас в студію, або Ви хочете заощадити час, можемо запропонувати курси вокалу на дому. Дана форма навчання особливо зручна, якщо є бажання вчитися, але не вистачає часу на те, щоб відвідувати уроки співу.


Соціальна мережа/Форум | Веб-cтудія «ДіСайт»\nСоціальна мережа – це платформа, онлайн-сервіс або веб-сайт, який дозволяє зареєстрованим на ньому користувачам розміщувати інформацію про себе і спілкуватися між собою. Контент на цьому майданчику створюється безпосередньо самими користувачами. Це може бути сайт-знайомств або сайт спілкування людей з певними інтересами й захопленнями. Частиною або основою соціальної мережі може бути також Форум.\nФорум – це веб-майданчик, призначений для спілкування користувачів, які шукають відповіді на різні питання, спілкуються, висловлюють думку з тієї чи іншої теми. Спілкування будується у вигляді запитань-відповідей або коментарів до повідомлень. Зазвичай на форумі існує декілька розділів, в кожному з яких користувач може створювати нову тему для обговорення. За дотриманням правил на форумі стежить модератор, який перевіряє повідомлення, які публікують користувачі.\nУ пакет розробки Соціальної мережі/Форуму включені наступні послуги:\n1. Індивідуальний дизайн. (Створюється концепція дизайну та п’ять доробок обраного варіанту).\n2. Верстка і заповнення всіх функціональних сторінок, необхідних для роботи сайту. (Заповнення інших нефункціональних сторінок оплачується додатково).\n3. Модуль «Особистий кабінет». Система реєстрації/авторизації користувачів, функція нагадування пароля. Створення особистого блогу для кожного зареєстрованого користувача з можливістю встановлення його статусу.\n4. Система повнотекстового пошуку по сайту.\n5. Модуль зворотного зв’язку (система формування і відправки заявки або питання з сайту на поштову скриньку менеджера).\n6. Модуль фотоальбому з можливістю створення різних категорій та фотоальбомів. Заповнення одного альбому (до 10 фотографій).\n7. Модуль «Статті», можливість необмеженого розміщення текстових матеріалів, документів.\n8. Адміністративна панель управління сайтом CMS включає модулі:\nУправління структурою сайту (можливість додавання/видалення розділів і підрозділів сайту, їх перегрупування, управління відображенням блоків на різних сторінках і т.д.).\nМодуль управління акаунтами користувачів. Можливість створювати, потрібно змінювати реєстраційні дані, заблокувати, або видаляти користувачів.\nМожливість створювати, редагувати або видаляти групи користувачів, з налаштуванням прав доступу до функцій сайту для кожної групи.\n9. Оптимізація під пошукові системи, реєстрація в пошукових каталогах Google і Яндекс, а також трьох інших на вибір Замовника.\n10. Встановлення лічильників відвідувань.\n11. Створення та розміщення іконки сайту (favicon – відображається браузером в адресному рядку перед URL сторінки).\n12. Роботи з реєстрації доменного імені та хостингу на один рік. (Вартість обраного Вами домену та тарифи хостингу можуть відрізнятися, тому оплачуються окремо від пакета «Соціальна мережа/Форум». Якщо у Вас виникли питання, Ви можете запитати у нас).\nПорада: Для Форуму або Соціальної мережі ми рекомендуємо одразу замовляти не менше 4 Gb.\nСистема управління сайтом: буде підібрана нами, відповідно до вимог замовника до функціоналу сайту.\nТермін створення: від 30 до 90 днів, залежно від складності дизайну і необхідних функцій.\nІндивідуальний дизайн сайту може бути розроблений під диктовку замовника. Використовується логотип, фотографії, іконки тощо. Створюється дизайн з можливістю внести п’ять доробок до нього.\nЗа Вашим бажанням, на сайт можна встановити додаткові технічні модулі, такі, як каталоги, фотоальбоми, гостьові книги, форуми та інші. Дивіться ціни тут.\nДо сайту додається ілюстрована інструкція по його подальшого редагування та заповнення.\nВартість однієї мовної версії Соціальної мережі – від 8000 грн.\nЯкщо Ви хочете замовити тільки Форум, це буде коштувати всього 2300 грн.\nРозробка сайту починається після передоплати в розмірі 50%.\nЗамовити Соціальну мережу/Форум


23.01.2020 7:11 Кролік\nЗараз сам туди підеш\n23.01.2020 7:27 Доллар дешевий\nВашека вже проплатила посаду? Дорого обiйшлося?\n23.01.2020 7:33 Дешевому долару\nВашека взагалі уходе. Хоч би до представлення нового добула\n23.01.2020 9:06 Нн\nВашека, родная, возьми с собой наше руководство, бардак на бардаке и бардаком поганяет.\n23.01.2020 10:10 Харків відшкодував більше ніж всі інші разом!\n23.01.2020 10:40 Сема\n23.01.2020 11:14 Браво Харкову\nЦе великий плюс для вашего керувника, його точно залишать поруч з коритом\n23.01.2020 11:23 12\nВ будь-якому випадку раджу працівникам шукати іншу роботу. Призначення нового керівника не зробить службу більш ефективною і авторитетною. Буде те що було останні роки але під іншою вивіскою. На жаль.\n23.01.2020 11:33 Для Харкова\nКерівник Північно — Східного офісу один з тих,чия робота оцінена на “ відмінно”.\n23.01.2020 11:35 Справедливому Максу\nА що Кроляк? Та самі ж працівники бояться хоч слово сказати. Бігають за Кроляком в рот заглядають.\n23.01.2020 13:51 Рахункова.\nЯка заслуга будь кого з вас у відшкодуванні? Ви що суд? Захотіли керівники і відшкодували, а у ваших матеріалах, такий кавардак що навіть не досвідчений адвокар спростує вами безпідставно виведені порушення. Моліться поки на ваші матеріали не прийшла нормальна перевіка. Так як вал не менше 100000 грн. з обєкта ніхто не відміняв і натягуєте за вуха ті циферки аж ну. Про свою ефективність соромно мовчіть, а переходьте в рахункову, якщо ви там потрібні з вашим багажем знаннь. Спитайте у Пацкана, який аж ніяк не ас в економічних питаннях, але підбір кадрів там на рівні і цифри порушень ніхто не доводить. Вчіться робити, а не нийте.\n23.01.2020 14:22 Хто там млять нас туди вiзьме\nВ ту рахункову, там вступний не по нас\n23.01.2020 14:28 ПСО\nхіба може наш крувник отримати оцінку худшу чим секретарка?звичайно відмінно!!!!або 5+\n23.01.2020 14:46 Рахункова\nПрацівники аудитслужби звільняйтесь причому всі. Всі матеріали потребують аналізу правоохоронних органів. Краще найти нову роботу, чим сісти.\n23.01.2020 15:13 Це що за поради\nХто кого буде перевiряти? Що за маячня?\n23.01.2020 15:39 Рахунковій палаті\nУ правоохоронців до наших матеріалів питань майже нема. Експерти, щоправда, не завжди на нашій стороні. Щодо працевлаштування в Рахункову — туди не втовпишся з такою зарплатнею. Там наших в минулому крушників — відсотків 90 працює, знаємо ситуацію і декларації читаємо. Так шо не бздіть в компот на Alma mater.\n23.01.2020 17:40 Тому хто пище вiд iменi Рахунковоi\nУ самих то рильце як? Чисте?\n23.01.2020 18:42 111\nБоляче читати — окремі автори в змій перетворилися\n23.01.2020 18:51 Шустрий\nВсе зрозуміло — всі на вихід. Служби вже немає.\n23.01.2020 18:54 2\nІ в колектив заховались, чекають коли прийде час ВКУСИТИ.\nСтраницы: « 1 ... 508 509 510 511 512 513 514 515 516 517 518 ... 566 »


ТАЙФУН - Володимир Щербаков Сім стихій\nТайфун схожий на воронку. Чи на веретено. Звичайно, якщо спостерігати із супутника. Веретено урагану розкручується дедалі стрімкіше, втягуючи в свою орбіту тисячі тонн води, пилу, повітря. У центрі тайфуну його ядро. Ця вільна від хмар зона пониженого тиску так і називається — «око бурі». Хмари стягуються до нього швидкими нитками, але не можуть проникнути всередину, ніби алмазний мур відділяє їх від ядра. Обертання Землі відхиляє тайфун, він змушений описувати параболу. Помалу в центр урагану проникає клоччя туману: море, вивергнувши хвилі, ніби зітхання, поступово втишується. У кінцевому результаті тайфуни народжує Сонце. І, народжені Сонцем, вони, можливо, найкраще свідчення його невичерпної могутності. …Увечері 29 серпня тайфун пройшов через Японські острови, перекинув між Хонсю та Кюсю міст, знову вийшов на морські простори і просунувся до Берега Сонця. Його воронка була невеликою, близько двохсот кілометрів, але швидкість вітру біля ядра перевищувала все, що було відомо досі: ніхто не пам’ятав такого урагану. Тайфун нарекли «Глорія». Я знав, що спорудження третьої та четвертої стрічок поглиначів тепла ще не завершено. Забракло кількох місяців. Що тепер буде? Ми з Енно схилилися над картою. З точністю до години він позначив просування тайфуну в Японському морі. «Гондвана» знялася з якоря. Залишатися біля берега було небезпечно. Енно вів корабель на південь, аби розминутися з ураганом. Виходило: він зачепить нас краєм. «Що там відбувається?» — думав я щохвилини. Там — це в районі Сонцеграда… — Вирішено: всі покидають узбережжя, — надійшла звідти вість. За півгодини: — Евакуацію завершено. Старий одірвався від карти. Очі втомлені, лоб у глибоких зморшках, сиве розсипане волосся — наче зацькований звір… В очах те ж саме запитання: що буде? Відбивач, що збирає промені, понесе, зімне вітром. Він схожий на парус, на велетенського метелика. Хвиля, народжена ураганом, накинеться на берег, зруйнує все на своєму шляху, дійде до підніжжя сопок і заспокоїться. І зрине в море, залишивши пустельний, мертвий берег. Ось про що ми думали. Якби охолоджувачі були готові, тоді за лічені години, сьогодні чи завтра на світанку можна було б провести експеримент. Упіймати сонячні промені в пастку. А тепер? Без охолоджувачів Сонце спалить берег. Каменя на камені не залишиться. Це куди страшніше за тайфун. З двох стихій Ольмін вибрав би, звичайно ж, вітер. Але не Сонце. Небесний вогонь страшний, коли ним не управляти. Про Ольміна ніхто нічого не знав; наче герой давніх романів, він раптом щез. Ольмін залишився там! У цьому я був упевнений. Я сказав про це Енно. Енно подивився на мене так, ніби я в чомусь завинив. — Він залишився, ти розумієш? Він не відповідає на запити. Що він надумав? — Не знаю… не знаю. Здогад уже промайнув. Невже? Мені не вірилося, але я розумів, що це єдиний шанс. Він залишився для того, аби провести експеримент. Аби зловити сонячне тепло в пастку. Замість поглиначів — сам тайфун. Він хоче примусити його виконати роботу на експеримент: вітер миттю перемішає тепло і холод, допоможе першій космічній машині людини. Надлишок енергії розсіється в двохсоткілометровому кільці урагану. Вітер замінить охолоджувачі, які ще не готові. Стихія супроти стихії! Невдовзі це стало ясно всім. — Тайфун — велетенська теплова машина, — ось що передав Ольмін за кілька хвилин. — Він працюватиме разом з нами. «Разом з нами…» Ніби там був ще хтось. Ні, там з ним нікого не лишилося. Жодної живої душі. Він усіх відіслав подалі від Берега Сонця. Навіть Телегіна. Він не мав права ризикувати жодним життям. Жодним, окрім власного. Він усе знав наперед. Він готувався. І мовчав… Ще б пак, йому ж могли перешкодити. Вперше він нікому не сказав правду. Промовчав. І тепер він був там. А я? Я пішов у свою каюту і подумки розмовляв сам із собою: а я? ВТЕЧА\nНавіть коли узбережжя таранять мусонні дощі, Ольховський напоготові: елі в ангарі, полетіти з «Гондвани» можна лише у крайньому випадку. Що вже казати про тайфун? — Тайфун — це серйозно, — майже лагідно прогув Ольховський, і я з готовністю кивнув. Я над усе намагався бути схожим на людину, яка усвідомлює небезпеку. На юті «Гондвани» справжній автопарк, елі стоять рядами, прості й універсальні, підводні й стратосферні, дальні й розвідувальні. Колекція, яку з любов’ю поповнює Енно, викликає справжню повагу до досягнень техніки, проте яка користь від цього зібрання, коли в кишені немає ключа від ангара? Ключ — це все. І якби він у мене був, я не пішов би до Ольховського і не тривожило б мене по дорозі передчуття, яке закономірно справдилося. — Що ви знаєте про тайфун? — запитав він. Запитання було надто риторичним, проте я чемно відповів: — Це ураган. Справжній ураган. Треба бути максимально зібраним і уважним. — Так, це правда. З тайфуном жарти кепські. Звичайний ураган середньої сили або справжній ураган, як ви зволили висловитися, порівняно з ним легкий бриз. Чи знаєте ви, скільки ядерних зарядів, кожен з яких утворює виїмку під водосховище, заховано в «Глорії»? — Ядерний еквівалент вражає уяву, я читав… — Тридцять тисяч крупних ядерних зарядів. Ось із чим треба порівнювати енергію найсильнішого з тайфунів. Це не так уже й мало і значно перевершує наше уявлення про явища, які можуть вражати нас. Як ви гадаєте? — Очевидно, — погодився я. Тепер я здогадався про тактику Ольховського: за розмовою час пролетить непомітно, а там буде видно. — А знаєте, скільки атомних зарядів у звичайній грозі? — запитав я в свою чергу. — Небагато, — відповів Ольховський. — Дев’яносто, — збрехав я. — Можливо, — поблажливо кинув мій візаві. — І все ж у дитинстві я не раз гуляв босоніж під час грози. — Діти-сміливий народ. Та що діти, і серед батьків іноді трапляються одчайдухи. Дехто саме в недостатньому вихованні вбачає коріння безвідповідальності. А втім, це окрема тема. — Відважні льотчики перетинали тайфун на літаках. Я бачив давні-предавні знімки. Уявіть собі древній літак, цю незграбну машину з алюмінію, в чорному вихорі урагану. І льотчика. Гадаю, тут потрібна найвища ступінь відповідальності, яку тільки можна собі уявити. Для сучасного еля це не проблема. Будь-хто з нас зробить це, не замислюючись, коли йдеться про життя іншої людини. Про справу, нарешті. — Ви маєте рацію, будь-який спосіб добрий, якщо він останній, вимушений. Я вважаю, Ольмін відмовився б поділитися місцем в елі. І хоч як би я чи ви його вмовляли, він не погодився б покинути Берег, якщо, звичайно, нам пощастило б його там розшукати. — Але спробувати варто. Це наш обов’язок. — Ще б пак! До нього вже надіслали два автоматичні терраплани з наказом евакуюватися. Давайте обмізкуємо, в яке саме місце на узбережжі направити автоматичний ель. Мені здається, він може перебувати неподалік від головної станції, наприклад, біля рефлектора. Як ви гадаєте? — Кажуть, він не озивається. Лише радіоавтомат передає зведення про експеримент. Від його імені. — Це деталі. — Думаю, можна намацати й те місце, де він сам. По лінії зв’язку. Певен, що знайду його швидко. Наші погляди зустрілися. До цього ми роздумували кожен про своє. Між нами раптом постала Валентина. Я не знаю, як це сталось. Але я пригадав про неї. І він так само. — Жарти геть, — різко сказав він. — Ель ви не одержите. І годі про це. — Мені потрібна машина! — твердо сказав я. — Навіщо? — запитав Ольховський суворо. — Допомогти Ольміну. Ви хоча б розумієте, що там відбувається? — Він божевільний! — Як ви смієте? — Машину ви не одержите! Поки тайфун не пройде між Берегом та «Гондваною». Припинимо цю розмову. * * *\nНа палубі було похмуро, сиро, слизько, скісний дощ періщив від тієї самої миті, як ми відійшли від берега. За спиною залишився гостинний причал маленького тихоокеанського острівця. У «Гондвани» починався новий тривалий маршрут: завтра небо проясниться, вітер ущухне, відкриється простір. А я? І тут я наштовхнувся на Енно. Він швидко йшов мені назустріч, поспішаючи, мабуть, заховатися від негоди в каюті. Я заступив йому шлях. — Енно, мені потрібен ель! — Ти говорив з Ольховським? — Про що з ним говорити? Звичайно. — Так… Але ж він за тебе не відповідає. Умовити не можна? — Ну що ти мене мордуєш, ніби сам не знаєш! У тебе є ключ чи ні? — Я його здав. — Авжеж, я й забув, що він відповідає за людей, а ти за машини, і тому так зручно тут улаштувалися. — Що ти верзеш? — Ходімо! — Я взяв його за рукав плаща і повів. Він слухняно йшов за мною, навіть не намагаючись звільнити руку. Ми підійшли до елів. Вони стояли, поблискуючи крутими випуклими боками. Над ними — перекинутий купол, схожий на велетенське збільшувальне скло, прихисток від негоди. Я вдарив кулаком по голубуватому прозорому пластику. Він спружинив і м’яко забринів. — Давай ключ, — сказав я Енно. — Я все візьму на себе. Він мовчав і сумно усміхався. Тоді я зрозумів, що ключа у нього справді немає. Ні при собі, ні в каюті. «Енно, Енно, — подумав я, — не так уже й часто я з тобою зустрічався, але встиг вигадати тебе від голови до п’ят, і зовсім ти, виявляється, не такий, яким видався мені того першого дня три роки тому, коли ми полювали на манту». Я відпустив його. Він пішов зсутулившись, потім озирнувся, зупинився, ніби про щось розмірковуючи, і знову підійшов до мене. …І ми разом довбали голубий пластик ломом, і гамселили його ногами, і підпалювали з допомогою старовинної паяльної лампи, яку він зберігав у своїй скриньці, і різали старовинним, що самозаточується, кинджалом і просто ножем. І, знесилівши, дряпали алмазом, поливали хімікаліями і знову гамселили ногами і гатили кулаком. А потім старий, захекавшись, приніс під плащем променевий пістолет, з чого я неабияк подивувався, і ми смалили по черзі, ніби по мішені, по вхідному блоку, а пластик, пружинячи, відступав і з м’яким співучим звуком повертався на місце, умить затягуючи рани та рубці. За чверть години я знемігся, і ми пішли геть, переможені, скорені, тихо, як відходять шлюпки від нічного причалу. Я болісно шукав вихід. Якщо зв’язатись з Нікітіним? За годину, од сили за дві він буде тут, на борту «Гондвани». Полетимо разом. Або ні… Краще я залишу його на деякий час тут. Але як здійснити цей простий план, коли навіть звичайний відеофон розміщений у каюті Ольховського? Друга установка в його помічника, проте скористатися нею без його відома теж не можна. А в тому, що згоди на прибуття еля не буде, я не мав сумнівів. В Ольховського незрадлива позиція: він вважав, що відповідає за мене. Переконати його в іншому я не міг. Він мав слушність. І як він зустріне Нікітіна, коли добиратися йому треба прямісінько через кільце тайфуна; а якщо його обігнути, то повітряна експедиція втратить сенс; згаяного на це часу вже не надолужиш. Хто-хто, а він збагне, що буде опісля… Доведеться дозволити Нікітіну зворотний політ. Або замість нього мені. Або нам обом. Ольховський був насторожі, й обійти його я не міг. Він дав мені зрозуміти, що ліміт нещасних випадків на «Гондвані» сповна вичерпаний. І я не міг заперечити. Моя безпека була зараз понад усе: я був гостем на «Гондвані». Абсурд: хіба я не міг розпорядитися собою? Про мене виявляли зворушливу турботу. За цим могло бути що завгодно: міркування про безпеку, страх відповідальності, нехіть сушити голову над чужими проблемами, тобто звичайна байдужість. Чи все це разом узяте? Голова стала важкою, я ладен був зненавидіти його, не маючи на це, між іншим, достатніх підстав. Лише через кілька хвилин я взяв себе в руки. Врешті так можна вигадати що завгодно — і повірити у вигадку самому. А потім озброїтися, наприклад, дезінтегратором чи мікропістолетом, на зразок того, яким так ловко пускають зайчик, коли треба поновити І колекцію експонатів у біологічному музеї. І пред’явити права людини, яка завжди і всюди може вільно беззастережно розпоряджатися собою, а отже, й іншими… Так виходило. Мене охопило заціпеніння. Я заплющив очі, навіть задрімав, проте все чув, найменші шерехи, чиюсь ходу за перебіркою, вловлював різноманітні сплески хвиль за бортом. «Гондвана» йшла повним ходом, відстань між судном і Берегом Сонця швидко збільшувалась. А я все ще лежав і намагався забутися: а що як уві сні станеться диво? Стихало, ніби вуха заклало ватою. Та зненацька я відчув: за дверима хтось стоїть. Так, я вловив кроки, але біля моєї каюти звук розтанув. Там хтось причаївся. Я лежав знеможений, і не міг чомусь поворухнути навіть пальцем. Проте все розумів. У голові проясніло. Чиєсь дихання… Можливо, це мені тільки здалося; проте хто там, за три кроки від мене? Двері почали помалу відчинятися. Лише після цього почувся легкий стукіт. Я дозволив зайти. Із-за портьєри в кімнату зайшла жінка. Я мовчки дивився на неї і спочатку не впізнавав. Обличчя її було знайоме, як обличчя актриси, котру бачив випадково у давньому кіно, але назва стрічки давно вивітрилася з пам’яті і без підказки годі було й сподіватися. Треба ж таке… Вона не без цікавості розглядала мене. Я підвівся і запропонував їй стілець. У моїй голові спалахнуло: Аїра! І це ім’я я вимовив уголос. Вона не відповіла, ніби мій здогад не мав для неї аніякісінького значення. — У мене до вас прохання, — спокійно сказала вона. — Друге прохання, — уточнив я, — перше мені вдалося виконати. Колись ви попросили мене розповісти про жінку із. зірок… — Так, — просто сказала вона, — це була я. — Тоді вам легко вдавалося змінювати… Змінювати зовнішність. — Це зовсім не важко. — Я слухаю вас. — У мене обмаль часу, аби розповісти вам з подробицями… — Шкода. У мене його скільки завгодно. — Отже, я можу сподіватися? — Звичайно. — Я вам вірю. Ви ж знаєте, що я працювала з Ольміним? І знаєте, заради чого я це робила. Так ось: ще ніколи йому не була так потрібна допомога, як зараз. — Я де знаю. Далі. — Ви зможете… — Допомогти йому? — Так. — Ні, поки не буде еля — ні. — Це дрібниці. — Ви дасте мені ель? — Якщо ви хочете йому допомогти. — Звичайно. Але ж ви не залишите мені свій ель? Тоді вам доведеться зустрітися з екіпажем цього славетного дредноута, і якщо колись вам пощастило чкурнути від мене, то тепер ситуація може скластися інакше. — Я дістану ель. — Мені потрібен магнітний ключ. — Гаразд. Чекайте на мене. Вона вислизнула з каюти, а я дивився, як повільно опускалася портьєра, потривожена хвилею повітря, що злетіла з того місця, де щойно стояла людина. Я знову ліг спати і почав розмірковувати. Маски було зірвано. Заради чого? Заради успіху нашої справи? Звичайно. Але не тільки… не тільки. Коли вона повернулася, відповідь у моїй голові майже склалася. Минуло навряд чи п’ять хвилин. Аїра простягнула мені руку, на її долоні лежав ключ з магнітним кодом від усіх елів на «Гондвані». Тонка тепла рука, на зап’ясті — зелений браслет. — Як це вам вдалося? — Це копія. Ключ залишився в Ольховського. — Ще краще. Вас підкинути до берега? Я уважно дивився в її темні прозорі очі. — Я сама, — сказала вона і раптом схаменулась. — У мене інші справи. Ось візьміть… тороїн. — Тороїн! Так це ваш подарунок нам. Ось воно що! Спасибі! Я вийшов на палубу. Пробрався до елів. Облюбував один з них, поплескав його по обшивці, як колись ковбої поплескували верхових коней. Тільки у мене для цього жесту були підстави іншого плану: тайфун над океаном — це не димок над вігвамом у преріях. Обшивка не пропускала звук, не озивалася на удари і поплескування — те, що потрібно. Аїра стояла за моєю спиною. Я махнув їй рукою і стрибнув на сходинку, яку мені послужливо підставив ель. І раптом я почув: врятуйте його! Любов. Стихія. Любов?.. Так. Знову ставши Аїрою, вона не опанувала себе. Не змогла… не змогла. Вона стояла на тому ж місці, а я вже був у машині й уже піднімався в повітря, а у вухах моїх звучало: — Врятуйте його! ІНТЕРЛЮДІЯ: ГАРМОНІСТ\nМабуть, усе ж варто було б здивуватися з того, як він несподівано з’явився. Чому зараз? Примха пам’яті? Я виразно побачив його обличчя, розкосі зелені очі, міцні вилиці, лоб у зморшках. Здається, він постаршав, мій гармоніст… Брови його ворухнулися, піднялися, з хвилину він уважно дивився на мене, потім відвів очі й зазирнув у скло еля, напівпрозоре відображення його обличчя виникло на тлі густих щільних хмар. Ураган ніс їх до берега, скло злегка дрижало, і я з цікавістю чекав, що ж буде далі. Я зовсім забув, що це всього-навсього гра уяви. «Хай грає, — подумав я, — давно його не чув. Куди це він раптом подівся з моєї пам’яті?» Він легко й швидко струснув головою, і пальці його забігали по ґудзичках. «Діді-рула-рула-рулла! Рула-рула-рулла-та!» Ель мчав крізь нагромадження чорних набряклих хмар, які шматував вітер. Повз віконце проносилися темні смуги туману. У скло вдарили пружні потоки вологого повітря, на ньому осідали краплини, потім їх здувало. Погляд гармоніста став веселим і безтурботним; він одразу ж висвітив його мужній вигляд, і я збагнув порухи його душі, які передавала мелодія. Про що була його пісня? Кришталево-прозорі, майже невагомі звуки виповнили ель передзвоном весняного капіжу, жебонінням ручаїв, пташиним лементом на світанні. Лагідно струменіла мелодія — і в ній чітко й одразу окреслився цей казковий світ, до якого моя пам’ять самотужки добулася б не швидко. Пробудження землі, далі — тема інших стихій: води, повітря, вогню. Жевріє багрово-червоний холодний вогонь, розгоряється, світліє. І ось спалахують омахи білого полум’я — як очищення. У ньому бурхлива сила сонця і пробудження землі. Віща мелодія схожа на заклинання: весна не піде назавжди, вогонь не згасне. Ось він, гармоніст. Русява чуприна, ставний, зеленоокий… Наші з ним думки були однаковими. І схожий був цей гармоніст чимось на мене. Як не заспівати, не заграти про стихії, коли вони завжди поряд: земля, вогонь, вода, повітря. І три інші — теж. Людина придивлялася до забарвлення небесної бані, до стрільчастих хмар, променів, стовпів та віяла спалахів, до кружал побіля Сонця і Місяця, до сяяння блискавок, заграв і до ледь помітного малюнка сонячних плям, до світлого й темного струмування течій, взнавала силу вітрів та вулканів… Проте лише сотні років тому пізнала, яка велика могуть стихій. Перебуваючи в одвічному русі й хвилюванні, атмосфера Землі у багато разів переважає по силі все, що створене руками. Потім збагнули зв’язок стихій: спалахи на Сонці пробуджували підземні струми, планета чутливо озивалася на ритми світила, оживали вулкани й океани, моря й дід. Звідси — нитка до п’ятої стихії, до життя. Адже й вона скорялася сонячним ритмам. Але є ще дві стихії: любов і розум. І хіба можна про них не сказати? Те, що він грав, схоже на скерцо Мусоргського, але було сильнішим і яскравішим: «Рула-рула-рулла! Рула-рулла-та!» Вони незнищенні: гадати про них, передвіщати, пророкувати, як кожна з них поведеться, так само важко, коли б ішлося про народження зірки, планети, туманності. На те вони й стихії. Грізні, неухильні, загадкові. І як не згадати про химерність шляхів, якими прямував у своєму розвитку розум, про метаморфози всієї планети під його впливом. Та якби тільки планети. Зірок, а отже, й цілих галактик! Ми прокладали сонячну магістраль, тягнули нитку до серця всесвіту, як називали світило древні. Ми не могли обійти його: невидимі нитки ще задовго до нас поєднали явища на Сонці і на планеті. Серце світу наче дзеркало: по ньому, ніби тіні, біжать плями, своєрідне відбиття планет. Тільки дзеркало це викривлене: лише нещодавно вдалося з’ясувати, як положення Юпітера, Сатурна з їх місяцями-супутниками, Нептуна, Венери, Землі, Марса, Меркурія та інших мандрівних тіл впливає на рисунок планет. Але якщо наша планета разом з іншими вже впливає на світило, то хіба залишиться осторонь розум, чиє пристановище на Землі? Ні, рано чи пізно він повернеться обличчям до цього сяючого дзеркала всіх і вся. Я бачив, знав: не здолати стихію бур та вітрів, якщо не вдасться вловити закони спалахів і плям. Земні тайфуни та бурі починаються вгорі, де є потоки заряджених часток-корпускул, що їх живлять. Але тоді вони подібні до сонячних плям — адже ті, у свою чергу, так само сонячні вихори. Плями на Сонці — це круговороти, воронки, їх нутро поглинає речовину, електрони, і тоді вони, як по трубі, піднімаються вище. У круговоротах намічаються магнітні полюси, конвекційні струми, дме електричний вітер, який підхопив і поніс би, наче порошинки, десятки земних куль. Речовина, яку несе вихор, піднімається й охолоджується, як і завжди відбувається таке при розширенні, з верхньої частини воронки виходить темний, охолоджений потік. Магнітне поле відкидає його по спіралях, що розширюються. У глибинах світила працює космічна машина, а фотосфера з плямами, що живиться нею, — відлуння цього руху всередині світила і поза ним від планет. Зашифрований рисунок, який довго не знали як прочитати. Причина усіх сонячних ураганів — всередині, але тяжіння планет накладає відбиток на всю картину їх розвитку. І колись за рисунком плям можна буде вирахувати розташування небесних тіл та визначити погоду. Сонце — це ще й чутливий прилад, що озивається на всі зміни зовнішніх полів. І сонячний пульс діє на нас, на наше життя, як багато явищ. Що земні вітри! Плями та їх супутники— спалахи, що іскряться, як запалювальні частинки на поверхні точильного круга — ось головні сили. І тепер нам не уникнути зіткнення з ними. Ми доторкнемося до серця всесвіту-Сонця. Ми почуємо його пульс. Ось чому я летів на елі до берега. Я б нізащо не повернув тепер назад. Грай, гармоністе! СЛОВА І СЕРЦЕ\nХолодне скло еля. За ним вода, вода і хвилі… Мовби все повернулося навколо невидимої осі. Щез гармоніст. Несподіваний страх. Страшно дивитися на темну пагорбисту пустелю. На ній свинцевий наліт, під ним — байдужна глибінь. Зненацька ніби провал у свідомості. Занурення в пітьму й повільне повернення. Як тоді, влітку, на березі. Тривожне забуття, непритомність, біль, перед очима холодний туман. Ах, як стисло серце! Ковток повітря, ще один… І потім — відчуття лету. Знову життя. А за склом — вода, імлиста пелена, сірі крила бурі. Про що гуде вітер? Про казковий острів? Про наші сліди на піску, які він давно засипав? Я зрозумів: щось у мені змінилося. Спробував викликати в пам’яті гармоніста — і не зміг. Щось змінилося. Раптом. Цієї миті. І не варто шукати пояснення на мові слів. Розповісти про це могло б своєю нечутною мовою серце. ЧАС ДІЯТИ\nНастав час діяти. Я поспішав. У відкритому морі тайфун підняв високу хвилю. Що ж буде, коли ураган увійде в зону мілководдя? Я чув, такі хвилі бувають завбільшки як п’ятнадцятиповерховий будинок. Біля берега рівень води спочатку почне поволі підніматися. Потім настане перелом. Рівень підскочить угору, спінена стіна обрушиться на суходіл, усе змітаючи на своєму шляху. Можливо, тільки вершина в’яза хвилину-дві стримітиме над потоком. Потім і цей в’яз біля підніжжя сопки змиє. Після таких ураганів очевидців, як правило, не залишається. Де ж Ольмін? Я увімкнув зв’язок. Пощастило! Він озвався зразу ж: — Це я. — Вилетів до вас, скоро буду. — Навіщо? — Допомагати вам. — Не встигнете, у вас — лічені хвилини. — Встигну. — Мій час вичерпався. Як ви допоможете? — Бачте… — І раптом я сказав йому про ту давню-предавню статтю, автором якої він був, і яка колись мене вразила. — Зв’язок закінчено, час вичерпано, — повторив Ольмін. Голос у нього був сухий, трохи надтріснутий. Я ледве впізнавав його. Між моїм елем і берегом ішов тайфун. Я випереджав його. Десь попереду, не так уже й далеко від мене, щосекунди вибухало десять атомних бомб — така сила стихії. Стихії, здавалося б найпростішої, але мені ще треба було подолати її. Тайфун ішов із швидкістю сто кілометрів на годину, я добре бачив його на екрані — чорне око бурі й білі, що розходилися від нього, смуги. Я увійшов у кільце тайфуну. Перетнув пояс хмар. У центрі кільця, в його ядрі, було ясно. Під натиском вихору шибки еля злегка дрижали, я чув, як щось шелестіло, мабуть, швидка течія повітря електризувала обшивку. Потім виникла вібрація, я погасив її, вдався до маневру: пірнув униз і піднявся знову. Ель нахилило. Я вирівняв його. Минула довга хвилина. І тоді над далеким невидимим берегом спалахнуло світло. Проміння його пролилося жовтим полум’ям, упало краплинами сяючої міді. Саме Сонце дихнуло теплом, і це дихання пронизало ураган, здійнявши срібну корону хвиль ще вище, зметнулося вгору пломеніючими квітами, вогнецвітним листям просто в сині розводи гарячого неба. У пам’яті відбився лише знімок цієї миті. Звершилося? По аварійному каналу зв’язку я прийняв з Берега Сонця радіограму. «Виміри за проектом «Берег Сонця» свідчать про збіг параметрів сонячного джгута з розрахованим. Загальний рівень енергії, що просочилася через рефлектор і пройшла до поглиначів, — не перевищує десять децибел. На випадок моєї загибелі система телеуправління здійснить запуск ракети з матеріалами досліджень. Ракета приводниться за межами зони, яку захопив тайфун. Координати (довгота, широта). Фізик-дослідник Ольмін». Звершилося. Я намагався уявити, що там відбулося. Чи має відбутися… Стіна води дійшла до затоки. Ольмш, маоуть, ще готував апаратуру. Потім спалахнув джгут. До цієї миті Ольмін нізащо не пішов би (про свою безпеку він повідомляє лише задля того, аби залишитися). Він іще мав час, проте він не поспішав. Кілька хвилин було потрібно для того, аби прочитати показання приладів. Потім передати радіограму. Вітер і вода, можливо, вже перекинули рефлектор, зібгали його наче аркуш паперу. А він ще хотів упевнитися, що тайфун замінив поглиначі, реєстрував температурне поле. Тоді почалася реакція атмосфери: у зв’язку з підвищенням температури повітряний вихор подужчав, потім… Кадр за кадром розгорталися в моїй уяві події. Вал обігнув мис, увійшов у зону мілководдя, піднявшись каламутним зеленим гребенем. Вітер жбурляв униз останні рештки того, що було створено, впорядковано. Вал накрив берег…


Як позбутися ос: небезпечні сусіди - tochka.net\nЯк позбутися ос: небезпечні сусіди\nНе бажаєш ділити свій балкон або дачну ділянку зі шкідливими і небезпечними сусідами? Дізнайся, як позбутися ос, і захисти свою родину.\n8 серпня 2014, 20:31\nЯк позбутися від ос: небезпечні сусіди © Depositphotos\nНа превеликий жаль для людей, дуже багато небажаних речей дуже люблять траплятися саме з ними. Кропива воліє рости біля людського житла, бур`яни - на зораній для культурних рослин землі, таргани і миші вкрай зацікавлені в погано захованій людиною їжі.\nПроте всі ці шкідники - лише прикра неприємність, що не має небезпеки для людського здоров'я. Бур'яни і кропиву можна виполоти, миша злякається яскравого світла, а таргана можна вбити капцем - боротьба з ними абсолютно безпечна. А що робити, коли через непрошених гостей ти сам починаєш боятися пересуватися власним житлом? Необхідно дізнатися відповідь на питання, як позбутися ос.\nТобі варто знати про те, чим оси найбільше небезпечні. По-перше, як і бджоли, ці комахи ведуть общинне життя і рідко літають поодинці. Розлютило одну осу - і тебе атакують всі оси, що є поблизу. По-друге, на відміну від тієї ж бджоли, жало оси не споряджене самогубним механізмом і не має зазубрин. Після уколу жало не залишиться в рані - оса буде жалити тебе до тих пір, поки ти не покинеш її територію або не вб'єш осу. Жало оси, як і бджолине, вводить в кров жертви отруту - враховуючи можливість нанесення необмеженої кількості уколів однією особиною, розміщення колонії цих комах у небезпечній близькості від житла загрожує серйозними проблемами.\nПеред тим, як виганяти ос зі свого будинку або вбивати їх, тобі необхідно якомога сильніше захистити себе від їхніх жал. Одягнися в якомога щільніші речі так, щоб незахищених ділянок шкіри практично не було. Важливо ще й те, щоб оса не могла залетіти під одяг: застрягла між тілом і кофтою, навіть одна оса здатна накоїти чимало бід.\nОсновним же принципом видворення є війна не з особинами, а з їхнім будинком. Це так зване осине гніздо - об'ємне утворення з жованої целюлози, в якому і живуть комахи. Знищи або викинь гніздо - комахам не буде потреби повертатися. Винятки становлять лише ті будинки, в яких оселилися оси-наїзники: невеликі нарости на задніх поверхнях шаф не що інше, як кокон, в якому зберігається заражена личинкою гусениця або комашка. Такі оси (дуже тонкі, з неприхованим жалом довжиною в дві третини їхнього тіла) будуть прилітати щоліта.\nЯкщо ти гуманна людина і не хочеш даремно шкодити комахам, що через непорозуміння поселилися поруч з тобою - перенеси їхнє гніздо в інше місце. Природно, потрібно вибрати правильний час: вдень оси рішуче атакують чужака, а на світанку відпочиватимуть всередині гнізда. Якомога оперативніше помести гніздо в герметичний контейнер, щільний мішок без зайвих отворів або щільний поліетилен. Віднеси його на кілька кілометрів від дому (дзижчання наростатиме). Витруси гніздо, відкинь те, в чому воно лежало, і втікай. Оси будуть вкрай незадоволені фактом свого переїзду.\nВбивати ос зовсім не соромно. Не всякий сміливець наважиться зайнятися переміщенням великого гнізда, наповненого сотнями злих ос. Тому значно простішим способом боротьби з ними буде знищення гнізда разом з усіма мешканцями. Для цього можна використовувати інсектициди (в тому числі і дихлофос), термічну деструкцію (занурення гнізда в відро з крутим окропом) або фізичний вплив (неквапливо кілька разів переїхати автомобілем мішок, у якому лежить осине гніздо зі своїми мешканцями).\nМожливий і третій варіант - співжиття, проте він неприпустимий при наявності в сім'ї маленьких дітей, котрі ще не розуміють загрози маленьких комах веселого забарвлення, або алергіків. Для них потрапити під атаку осиного рою практично рівнозначно смерті.Саме з цієї причини важливо знати, як боротися із загрозою і викорінювати її, не зволікаючи.\n•ЧИТАЙ: Як зробити круте селфі: поради професіоналів\nЧи знаєш ти дієві методи, як позбавитися від ос?


Вчені: Коронавірус з'явився в Європі за рік до епідемії - Korrespondent.net\nВчені: Коронавірус з'явився в Європі за рік до епідемії\nКорреспондент.net, 26 червня 2020, 17:56\nУчені виявили коронавірус у пробі води ще за березень минулого року\nТим, хто перехворів на коронавірус до оголошення епідемії, ставили діагноз грип, оскільки захворювання мають схожі симптоми.\nДослідники університету Барселони виявили коронавірус SARS-CoV-2 у міських стоках, датованих березнем 2019 року. Про це йдеться в повідомленні університету.\n"Ці результати свідчать про те, що інфекція була набагато раніше, ніж стало відомо про перший випадок COVID-19 у світі", - наголошується в університетському звіті. Барселонські вчені досліджували води за різні періоди.\nПри цьому концентрація геномів SARS-CoV-2 чітко збігалася зі зміною числа захворювань COVID-19 серед населення, наголосив професор факультету біології Альберт Боск.\nСеред досліджуваних зразків було кілька за період із січня 2018 по грудень 2019 року, всі були негативними, за винятком зразка за 12 березня, де геноми SARS-CoV-2 були в дуже невеликій кількості, але дали точний результат після тесту ПЛР.\n"У Барселону приїжджає багато людей для туризму або по роботі, і більш ніж ймовірно, що схожа ситуація була в інших частинах світу", - сказав Боск. На його думку, тим, хто перехворів на коронавірус до оголошення епідемії, ставили діагноз грип, оскільки захворювання мають схожі симптоми.\nРаніше американські епідеміологи під керівництвом доцента Пенсільванського університету Пола Пленета дійшли висновку, що в рамках пандемії по світу поширюється шість різновидів коронавірусу нового типу.\nТЕГИ: ученые, Испания, эпидемия, исследования


15 найбрудніших водойм планети » Senfil.net - Цікавий журнал\nГоловна » Журнал » Цікавий світ » Природа » 15 найбрудніших водойм планети\n25.07.2015, 19:13 Природа\nДавно пройшли ті часи, коли купання в річках й озерах було безпечним та приносило задоволення. Все частіше, коли ми вдивляємося у воду – бачимо різні дивні речі, що там плавають. І це не риба та водорості – це сміття та бруд! Купання в таких водоймах викликає ризик зараження незвичайними хворобами.\nНа кожному континенті є своя «мертва» річка. Найчастіше це великі річки з густонаселеним басейном. Страшно подумати, як швидко людина змінює навколишнє середовище. За даними Всесвітнього фонду природи, у список найбільш забруднених річок світу на даний момент включають азіатські, європейські, американські, австралійські водні потоки. Шкода, що цей список постійно розширюється. У яких же річках не варто купатися ні під яким приводом? Про це ми і поговоримо нижче.\n1 місце: р. Цитарум, Індонезія\nНа індонезійському острові Ява тече найбрудніша річка на планеті. Довжина її 300 кілометрів, а на берегах розташовано понад 500 заводів. Усі вони зливають свої відходи у води ріки Цитарум. Люди живуть і працюють в антисанітарних умовах. Ніякої мови про сучасні туалети та пункти прийому сміття тут просто не існує.\nАле ще кілька десятиліть тому, річка Цитарум була звичайною, досить чистою, повною риби та рослинності. Вона служила вірою і правдою людям, живила поля. Вода бралася для побутових потреб. Тепер же, через викиди сміття від дев'яти мільйонів людей та сотень заводів, у ній легше зловити пластикову пляшку чи мертву собаку, а ніж живу істоту. Брудна вода йде на рисові поля, де вбирається в ґрунт, а збирачі сміття заробляють 1-2 долари в день.\n2 місце: р. Янцзи, Китай\nТретя за довжиною у світі річка, також є найдовшою в Азії з показником 6300 кілометрів. Але це не заважає їй займати другу позицію у списку найбрудніших річок планети. Справа в тому, що 17 тисяч китайських міст на берегах Янцзи не мають очисної системи. Саме тому всі відходи скидаються у гігантську річку. Але для найбільших мегаполісів країни - Шанхай, Уханя і Нанкіна Янцзи є єдиним джерелом води. Саме тому стан цієї річки для самого Китаю є актуальною проблемою. На берегах річки живе близько 500 мільйонів людей, вона містить 40% усіх водних запасів країни.\nПредставники влади заявляють, що якість води в цілому непогана. А адже об'єм забрудненої води в Янцзи становить 34 мільярди тонн. На їх думку, це мало щодо трильйона тонн щорічного стоку. І щороку цей показник збільшується на 2 відсотки. На берегах річки працює 400 тисяч хімічних заводів, 5 великих сталеливарних комплексів та 7 нафтопереробних. До того ж по річці щодня перевозять близько 300 тисяч тонн таких небезпечних вантажів, як нафта, рідкий газ, мазут та бензин.\n3 місце: о. Тай, Китай\nЦя водойма розташовується в східному Китаї, а на його берах розташовані близько 3 тис. заводів. Озеро є не тільки великим, але і одним з найбрудніших. Сьогодні влада для порятунку водойми витрачає мільйони доларів. Потрібно зробити чимало, щоб повністю видалити всі промислові та фекальні відходи від стічних вод.\nУ місцевого населення виникла справжня паніка, коли водорості-паразити покрили товстим шаром поверхню озера. Водозабір звідти одразу ж припинився. Це призвело до того, що місто Усі з населенням у 4,5 мільйона чоловік стало відчувати проблема з питною водою. Такий розвиток промисловості призвів до природної катастрофи. Китайці оптимістично оцінюють, що проблеми брудної води в озері вдасться вирішити протягом 8-10 років за рахунок спеціально створеного очисного підприємства.\n4 місце: р. Буріганга, Бангладеш\nЯвляє собою брудні маси липкої чорної води. Біологічно – річка вже визнана мертвою і входить в десятку найбрудніших річок планети. Ні в одному іншому місці країни ви не знайдете такого скупчення людей, машин та дохлих ворон на поверхні води. Люди використовують ріку з метою транспортування людей і вантажів. Весь день по річці ковзають судна, транспортуючи цемент та різне продовольство. З сіл поставляються кокоси, а деяка їх кількість піддається обробці прямо в порту, від чого всюди валяється гниюча шкаралупа та інші відходи, представляючи собою притулок для різних видів комах.\nТут же вручну ремонтуються судна. Шум молотків, стукаючих по металу, чути постійно і це створює своєрідну атмосферу. Також, велика кількість швейних та бавовняних заводів і фабрик розташовано на берегах Буріганга, і, хоча більшість з них випускає відходи в річку, далеко не всі прагнуть використовувати методи, що запобігають забрудненню річки. Останки тварин та людей, відходи різного виду, нафту від судів – все спускається у воду.\n5 місце: р. Ямуна, Індія\nЯмуна – річка в Індії загальною протяжністю 1376 км, є найбільшим припливом Гангу. Свій початок бере у Гімалайських горах недалеко від святища Ямунотрі та протікає по території індійських штатів Харьяна і Уттар-Прадеш. У зв’язку зі зростанням виробництва в промислових районах, мова йшла тільки про здешевлення процесу, а про чистоту та збереження річки перестали думати як керівники виробництв, так і місцеве населення.\nУ підсумку, річка стала схожа на стічну канаву, забиту сміттям. Вчені оцінюють, що приблизно 60% відходів з Нью-Делі звалені в річку. Це не змінює той факт, що майже всі жителі Делі п'ють з річки воду і в ній же купаються. Урядом Індії були виділені величезні кошти на очищення Ямуни, але що б вони не робили, та яких зусиль не прикладали – все марно.\n6 місце: р. Ганг, Індія\nГоловна індійська річка є третьою в світі за повноводністю та шоста за забрудненістю. З давніх часів вона вважається священною для індуїстів. На її берегах здійснюють паломництва, кремації та ритуальні обмивання. В басейні цієї священної індійської річки проживає і смітить більше 700 мільйонів чоловік. Перенаселені міста з низьким рівнем життя та численні промислові підприємства щоденно скидають у воду мільйони тонн відходів і нечистот.\nУ 2000 році урядом Індії був прийнятий план очищення вод Ганг, але він застарів навіть раніше, ніж був втілений в життя, через неухильного зростання обсягу скидів. Навіть купання в річці, не кажучи вже про пиття, провокує різні інфекційні захворювання. Щорічно від одного тільки купання у «священних водах» гинуть кілька мільйонів людей. За даними аналізів, вміст фекальних бактерій у воді поблизу великих міст у 130 разів перевищує офіційно допустиму норму. Фактично не річка, а коричневий суд з екскрементів і стоків.\n7 місце: о. Онондага, США\nРозташувалося це американське озеро в штаті Нью-Йорк, неподалік від Сіракуз. Наприкінці XIX ст. вздовж берегової лінії було побудовано безліч курортів. Але промислова революція та зростання міст призвели до масового скидання сюди брудних вод, що призвело до деградації озера.\nСьогодні тут у великій кількості присутні нітрати, фосфати, ртуть і небезпечні бактерії. У 1901 році влада заборонила збирати раків з Онондаги, а в 1940 році стало заборонено купатися. У 1970 році ртутні забруднення призвели до заборони риболовлі. Не допомогли, і прийнятий в 1973 році закон про чисту воду, і закриття великих промислових забруднювачів в 1986 році, а також установка очисних систем. Тільки останніми роками до озера поступово почала повертатися риба та птиця, а вміст хімічних речовин у воді зменшився.\n8 місце: о. Карачай, Росія\nЯк відомо, під час гонки озброєно, у двадцятому столітті з'явилося забруднення нового типу – радіоактивне. Класичний приклад такого негуманного поводження з природою – озеро Карачай в Челябінської області. На берегах водойми з 1948 року став працювати комбінат «Маяк», який переробляв відпрацьовані радіоактивні матеріали. З 1951 році цей об'єкт став використовувати для сховища відпрацьованих рідких відходів не річку Теча, як раніше, а озеро Карачай.\nУзбережжя Карачая є чи не найнебезпечнішим місцем у світі. На сьогодні там зібралося близько 120 мільйонів тонн радіоактивних матеріалів, як цезій і стронцій. Не дивлячись на те, що в 1986 році було вирішено засипати озеро повністю, так діло і не було доведене до кінця. Екологи заявили, що після засипання озера проблема остаточно не зникне, адже продовжать заражатися вже ґрунтові води. Вважається, що годинне перебування тут здатне вбити людину.\n9 місце: р. Хуанхе, Китай\nХуанхе – це знаменита китайська Жовта річка. Є другою за довжиною річкою Азії та Китаю з показником в 5464 кілометра. Але сьогоднішній день колір води став коричневим, а місцями і червоним. Всьому виною – хімічні речовини, які скидають у річку заводи. Постійна установка дамб і зміна течії Хуанхе призводить до її пересихання на деяких відрізках. А швидкий ріст китайських міст тільки погіршує ситуацію.\nУ 2008 році було офіційно опубліковано доповідь, де йдеться, що серйозне забруднення зробило третину річки взагалі непридатною для сільськогосподарського або промислового використання. Щорічно у Жовту річку скидається 4,3 млрд. тонн відходів, при цьому частка промисловості – 70%, а домашніх господарств - 23%. Це в два рази більше, ніж скидалося в річку у 80-х і перевершує можливості річки за самостійним відновленню балансу. Підраховано, що щорічний економічний збиток від такого забруднення – близько 15 мільярдів юанів. Вода Хуанхе активно використовується сільським господарством, яке і забирає до 90% всієї використовуваної води\n10 місце: р. Міссісіпі, США\nОдна з найбільших річок світу, що протікає по 10 американським штатам і забезпечує прісною водою 40% території США. Вона ж є найбільшою судноплавною магістраллю, джерелом енергії для численних ГЕС. Ще недавно річка сама очищала свої води, однак промислові стоки і сільськогосподарська діяльність значно підірвали здоров'я Міссісіпі. В результаті, у Мексиканську затоку щорічно зливається до 600 млн. тонн стічних вод. Води Міссісіпі – найбрудніші та буквально мертві, там не виживають майже ніякі організми. Численні очисні споруди пропускають через себе всі ці мільйони кубометрів забрудненої води, але не справляються зі своїм основним завданням.\nСьогодні річка несе в собі токсичні стічні води, в ній містяться мільйони відходів і шкідливих бактерій. Оксиди сірки, азоту і вуглецю, а також промислові відходи, продукти побутової хімії, пестициди рясно присутні в водах Міссісіпі. Потрапивши туди, вони осідають на дно, змішуються з мулом. Невипадково у багатьох місцях риболовля тут взагалі заборонена. У нижній течії шкоди річці дають нафтохімічні заводи. В результаті, у Луїзіані можна бачити величезні нафтові плями на річці. В останньому великому місті на Міссісіпі, Новому Орлеані, в 70-80-х відзначився стрибок онкологічних захворювань. Пити сиру воду тут категорично заборонено. Мало того, що саме сюди потрапляє все сміття, так із-за нього тут ще й низька концентрація кисню. Це робить неможливим проживання тут водних організмів.\n11 місце: р. Кінг, Австралія\nАвстралія також не уникла помилок Старого Світу. Найбрудніша річка на континенті знаходиться в Тасманії. Причиною такого явища став найбільший мідний рудник, який почав працювати наприкінці XIX століття поряд з Куінстауном. Десятки років у воду скидались мільйони тонн відходів, а дим з труб викликав кислотні дощі в цій місцевості. Це по суті вже не річка, а сплошна кислота.\nУ 1995 році шахту рудника закрили, але це не особливо змінило ситуацію, адже важкі відходи знаходяться на самому дні Кінг Рівер. Відділ з охорони навколишнього середовища Тасманії стверджує, що до цього моменту щорічно скидалося в річку близько 1,5 мільйонів тонн сульфідів, кислот та металів.\n12 місце: о. Вікторія, Східна Африка\nРозташоване дане водоймище між трьома країнами: Кенією, Угандою і Танзанією. В результаті такого невдалого розташування, ведуться суперечки про те, хто ж повинен піклуватися про озеро. Водойма виявилася без господаря.\nНе дивлячись на те, що існують правила для місцевих жителів та гостей, ніхто їх не дотримується. Хтось миє тут машину, сусідні поселення виливають фекальні відходи, а підприємства нишком скидають стічні води. І це при тому, що в озері купаються і ловлять рибу. Між тим, ситуація з забрудненням вод вже настільки серйозна, що контакт з нею може викликати холеру, діарею і важкі шкірні захворювання. В озері стрімко розмножуються водорості, зникло вже близько половини популяції риби.\n13 місце: р. Масанта-Ріачуело, Аргентина\nРіачуело – синонім забруднення. Берега цієї вузької річки усіяні 42 звалищами, 13 масивами нетрів та понад 4000 фабрик. Це безумовно не найкраща комбінація, коли мова доходить до здоров'я і тривалості життя.\nНа лівому березі розташований Капі Федераль – центр Буенос-Айреса, столиці Аргентини. Поруч з басейном річки знаходиться ряд хімічних заводів й інших промислових підприємств. Хоча влада і виділяє невеликі кошти для очищення вод, але якогось результату поки немає.\n14 місце: р. Сарно, Італія\nРічка вважається найбруднішою не тільки в Італії, але і в Європі. Сарно проходить через Помпеї і несе свої води в затоку Неаполя. Сюди потрапляють хімічні добрива з полів, міські стічні води.\nЗаходи, що вживаються владою, результату не дають. А адже води Сарно досі використовуються для зрошення. До того ж річка часто розливається, що ще більше погіршує екологічну ситуацію в навколишніх землях.\n15 місце: Сміттєвий острів у Тихому океані\nБагато хто з нас вже чув про це «чудо» у вигляді величезної сміттєвої плями, зібраної течією в серці Тихого океану. Ця велика область – найбільше звалище планети, та знаходиться у північній частині Тихого океану, де містяться високі рівні мікроскопічних токсинів, пластмас та хімічного відстою. Забруднення почалося на початку 1950-х років, коли винайшли пластик.\nВ результаті обертової Тихоокеанської течії, всі ці відходи були «спіймані в пастку». За оцінками вчених, в даний час маса сміттєвого острова складає понад 3,5 млн. тонн, а площа – 1 млн. км2. Всупереч популярному міфові, пляма не може бути помічена з космосу, але це не спростовує той факт, що вона є надзвичайно руйнівною для морського середовища.\nрічка озеро вода водойма бруд брудна вода 2\nПопередня стаття:Лікувальні властивості кавуна\nНаступна стаття:Яка тварина бачить шкірою?


Особливості вибору зенітних ліхтарів для будинку\n13-03-2016, 23:42 Інженерні системи 0 коментарів\nОсвітлення горищ або кімнат на верхньому поверсі досить просте завдання. Досить провести електрику і повісити лампи. Але не варто забувати і про природне освітлення — адже це безкоштовний джерело світла. Скління стелі або установка зенітного ліхтаря на даху — гарантує, що ваше приміщення завжди буде освітленим.\nПорівняно з мансардними вікнами зенітні ліхтарі пропускають на 40% більше світла. Зенітні ліхтарі призначені не тільки для освітлення горищних приміщень. З їх допомогою можна висвітлювати темні коридори, мансардні кімнати. Причому, при встановленні декількох зенітних ліхтарів можна взагалі відмовитися від штучного освітлення. Під терміном «зенітні ліхтарі» зазвичай розуміють світлопрозорі конструкції кількох типів:\n- скляні стелі;\nПростіше кажучи, таке світлопрозора конструкція розроблена з однією метою — забезпечити потік природного світла зверху.\nНайдешевшим варіантом є зенитные фонари, що відкриваються вручну. Трохи дорожче стоять ліхтарі з електронною системою управління. Процес відкриття або закриття проводиться за допомогою пульта дистанційного керування або панелі, прикріпленої до стіни. Додатково до зенітним ліхтарям можна прикріпити датчики дощу і диму.\nАльтернативою зенітним ліхтарям можуть служити мансардні вікна, які вбудовуються в дах і знаходяться з нею на одному рівні.\nПокрівельні зенітні ліхтарі\nПокрівельні зенітні ліхтарі забезпечують рівномірне освітлення в приміщенні. У багатьох приміщеннях вони є єдиним джерелом природного освітлення. Вони можуть бути двосхилими, у вигляді стрічок або у формі піраміди.\nЗазвичай їх вартість вище, ніж звичайних зенітних ліхтарів, а підсумкова ціна формується з матеріалу, складності конструкції, засклення та можливості відкриття.\nПокрівельні зенітні ліхтарі є ідеальним рішенням для плоских дахів. Кожен блок може відкриватися — бути відкидним розсувним. Найчастіше такі ліхтарі встановлюються, як ми вже сказали, на плоских дахах або вздовж гребеня на скатних покрівлях. Рами для покрівельних ліхтарів зазвичай виготовляються з дерева або сталі з порошковим покриттям.\nСвітлові люки, також відомі як світлові тунелі або світлові труби — ще одна альтернатива зенітним ліхтарям. Зазвичай така конструкція складається з алюмінієвої труби з дзеркальним покриттям усередині. Це дозволяє відображати і пропускати природне сонячне світло в кімнату через світильник на стелі.\n- ідеально підходять для темних кімнат або коридорів;\n- легко модифікуються;\n- можуть бути будь-якої довжини і вигину;\n- легко поміщаються між балками та кроквами;\n- можуть включати в себе вентиляцію;\n- можуть бути оснащені галогенними лампами для використання в темний час доби.\nЯкщо ви захочете встановити світловий тунель в спальні, то не забудьте додатково придбати чорний дифузор, щоб не прокидатися на світанку від сонячних променів.\nНайчастіше в зенітних ліхтарях використовуються загартоване скло (триплекс), яке володіє підвищеною удароміцністю. Воно виготовляється методом загартовування або ламінування, що дозволяє витримувати великі навантаження.\nДля захисту від перегріву можна використовувати сонцезахисне скло. Це дозволить значно знизити кількість сонячних відблисків.\nДля підтримки зенітного ліхтаря в чистоті використовуються самоочищаються скла. Під впливом сонячних променів бруд руйнується і потім легко змивається дощем.\nМансардні вікна можуть служити продовженням даху, розташовуючись над сходами між поверхами. При цьому, такі вікна встановлюються до того, як буде проведена ізоляція стін і даху. Така конструкція забезпечить сходи природним освітленням і дозволить заощадити на електриці.\nДозвіл на встановлення зенітних ліхтарів\nУ багатьох наших читачів виникає запитання, а чи потрібно для установки зенітних ліхтарів будь-який дозвіл? Відповідаємо — ні, не потрібно. Але все-таки, якщо у вас виникли сумніви на цей рахунок, проконсультуйтеся з місцевим відділом планування.