Домінування Заходу приходить кінець | ТВ-Чиркей\nТВ-Чиркей > Світова криза > Домінування Заходу приходить кінець\nДомінування Заходу приходить кінець\nВосени минулого року з Росії було з тріском вигнано Агентство США з міжнародного розвитку. У Міністерстві закордонних справ РФ видалення USAID з російських просторів пояснили тим, що характер роботи представників Агентства в нашій країні далеко не завжди відповідав заявленим цілям сприяння розвитку двостороннього гуманітарного співробітництва. У зовнішньополітичному відомстві вважають, що американська організація намагалася шляхом грантораздачи вплинути на політичні процеси в РФ.\nТруднощі з поширенням демократії американського зразка мають місце і в країнах Латинської Америки. Як вважається, зараз США і Заходу не до Бразилії з Венесуелою, оскільки увага стратегів відвернута арабською весною, а заодно іранською ядерною проблемою і Китаєм, але вашингтонський голос і до весни не користувався тут авторитетом.\nПриміром, президент Бразилії Лула да Сілва відрізнявся помітною непокорою американської вказівкою. Замість поклоніння Білому дому він гордо дивився в бік БРІКС. Замість публічної прочуханки Уго Чавеса він підтримував його ліві реформи. Зараз його лінію, правда, в більш помірному варіанті, продовжує Ділма Руссефф.\nЩо стосується товариша Чавеса, то відомо, що посол США відсутня в Каракасі з липня 2010 року. Справа в тому, що Несамовитий відмовився затвердити американського ставленика, тому що кандидат нібито дозволяв собі неповажні зауваження з приводу уряду Венесуели. Звичайно, посланець від Вашингтона в Каракасі коли-небудь з'явиться, тим паче що Венесуела не проти покращення відносин з Америкою. Тим не менш, риторика сьогоднішніх днів така, що міністр закордонних справ Венесуели Еліас Хауа заявляє: країна не відчуває... гострої потреби в хороших відносинах з США.\nУго Чавес зіграв величезну роль у піднесенні лівого руху в усьому світі. Моралес, Кіршнер, Корреа — все беруть з нього приклад. Крім того, в 2011 році картель ОПЕК поінформував світову громадськість, що Венесуела володіє найбільшими доведеними запасами нафти: 296,5 млрд барелів. Варіант нафтового соціалізму дуже не по душі стратегам з Вашингтона, тільки і думає про те, як би скоріше рак здолав товариша Чавеса. Не сподівайтеся! Колишній президент Гондурасу Мануель Селайя одного разу сказав: Президент Уго Чавес ніколи не помре, бо він — безсмертний!\nУ серпні 2012 року з різкою критикою на США обрушився Китай. Спочатку Вашингтон був звинувачений центральними китайськими ЗМІ в створенні неприємностей (мова йшла про спірні острови в Південно-Китайському морі і будівництві міста Саньша на о. Вуді). Потім МЗС КНР попросив США поважати суверенітет країни, а слідом газета Женьмінь жибао дала Америці простій рада: заткнутися.\nДо речі, саме в Китаї в 1989 році ЦРУ ініціювало першу зі своїх кольорових революцій, які випробовувались ідеї яких американці потім намагалися реалізувати в Східній Європі і Грузії. У 1989-му в Пекіні відбулася історична акція протесту, перед проведенням якої агенти ЦРУ старанно навчили гурток студентів тези про демократичний поваленні комуністичного уряду. Події на площі Тяньаньмень ризикнула неупереджено висвітлити лише канадська газета The Vancouver Sun в номері від 17 вересня 1992 року (тобто трьома роками пізніше).\nОфіційним відповіддю на постійні китайські коментарі проти політики США з'явилася бомбардування американцями китайського посольстві в Белграді (1999). Справа в тому, що Китай як раз звинуватив Сполучені Штати в підбурюванні до масових протестів на площі Тяньаньмень, вразили Пекін десять років тому. За бомбардування посольства в Белграді 7 травня китайський уряд піддав Сполучені Штати безжальній критиці, а американці тут же пояснили своє лиходійство неправильної, застарілої картою, на якій посольство не було позначене на відповідному місці.\nВ той момент уряд Піднебесної усвідомило: пора серйозно розвивати свої збройні сили, віддаючи цій справі чималу частину бюджету. Китайські аналітики в той час говорили, що без більш ефективної воєнної доктрини економіка і суверенітет країни можуть постраждати від імперіалістичних атак, ініціатори яких можуть використовувати і ядерну зброю.\nДо речі, в січні 2013 року США узаконили можливість ядерного удару по Китаю, ввівши відповідне положення в Закон про національну оборону, який підписав Барак Обама. Продовжуючи шукати шляхи і приводи для нарощування оборонного арсеналу, в тому числі ядерної, США, як і в роки холодної війни, провокують світ на відповідні дії.\nДнями в Малайзії був затриманий австралійський сенатор Нік Ксенофон. Цього містера потім депортували з країни як учасника неофіційною парламентської делегації по оцінці виборчої системи. Як з'ясувалося, Ксенофон брав участь у заходах Заходу з надання допомоги малайзійської опозиції, за якою стоїть Уолл-Стріт (Австралія — відомий союзник США). Засланий козачок повинен був зустрітися з лідером опозиції Анваром Ібрагімом, малайзійським міністром у справах парламенту Мохаммедом Назрі, ставлеником МВФ, і членами групи Берсі — Коаліції за чисті та справедливі вибори.Берсі фінансується Державним департаментом США через Національний фонд на підтримку демократії (NED), а щоб грошей мало не здавалося, ще й Інститутом відкритого суспільства Дж. Сороса. Таким чином, в регіоні руками опозиціонерів і на гроші США робляться спроби реалізувати геополітичну стратегію, спрямовану на стримування впливу Китаю шляхом вибудовування проти нього держав ПІВДЕННО-східної азії. Але в південно-східних країнах теж не дурні живуть: у 2013 році Америці та її сателітам вже мало хто довіряє.Уряд Малайзії вирішив, що закордонний опозиціонер становить загрозу національній безпеці і збирається втручатися у внутрішні справи країни. А тому — геть його.\n17 січня 2013 року в парламенті Бельгії виступив незалежний депутат Луї Лоран. Він розповів колегам і світової громадськості всю правду про добрі наміри Заходу. Товариш Луї пояснив, що Ірак і Афганістан стали наслідком американської брехні. В країнах арабської весни — Тунісі, Єгипті, Лівії, — скоювалися злочини проти людяності, в яких брала участь і Бельгія. У кожному разі свергался прогресивний або помірний режим, а на зміну йому приходив ісламістський режим, першою ініціативою якого було встановлення шаріату. Те ж саме нині відбувається в Сирії.\nВ Іраку американці прибрали до своїх рук нафтові запаси. В Афганістані вони ж заробили великі гроші на опіумі. У Лівії, Тунісі, Єгипті заміщення помірної ісламістської влади закінчиться знищенням останньої під відомим гаслом боротьби проти тероризму і захисту Ізраїлю. Потім Захід займеться, вважає депутат, Алжиром та Іраном.\nЩо стосується Малі, то там, вважає депутат, прикриваючись благими намірами, Бельгія захищає інтереси фінансового капіталу і діє в дусі неоколоніалізму. Війна заради захисту інтересів таких великих компаній, як Арева, за оволодіння родовищами золота, перетворює західні країни в держави агресорів і вбивць. Ще однією метою війни в Малі, крім французької економічної стратегії, депутат називає боротьбу проти Китаю — з тим, щоб дати можливість США підтримувати присутність в Африці і на Середньому Сході.\nУ лютому поточного року президент Ірану Махмуд Ахмадінежад побував у Єгипті в рамках участі у 12-му саміті Організації Ісламського Співробітництва. Як зауважив Ахмад-Реза Дастгейб, заступник голови комітету меджлісу Ірану із зовнішньої політики і національної безпеки, поліпшення відносин між Іраном і Єгиптом може запобігти розширення західного панування над регіоном.\nЗа його словами, розширення відносин між Іраном і Єгиптом — цими двома потужними країнами — буде мати позитивний вплив на регіон і може запобігти подальше розширення західного панування. І, навпаки, будь-які розбіжності між мусульманськими країнами відкривають шлях для посилення присутності США і взагалі Заходу в регіоні.\nТаким чином, зближення Єгипту та Ірану відбувається саме на тлі занепаду домінування Заходу в усьому світі. Мало того, що Захід сам провокує об'єднання колишніх ідеологічних супротивників (Іран розірвав відносини з Єгиптом після підписання в 1978 році в Кемп-Девіді угоди з Ізраїлем і пропозиції притулку в Ірані поваленого монарха Мохаммеду Резі Пехлеві).\nВільям Фест, британець африканського походження, відомий експерт по Африці і Близькому Сходу, а також фахівець з аналізу тероризму, пише, що Африка — це земля, де тече молоко і мед. Там руда, там золото, алмази, вода, какао, кава, чай, каучук, пальмова олія, нарешті, там нафту і газ. Країни Африки, раніше пережили епоху західного рабства і колоніалізму, переключилися було на західний спосіб життя. Однак швидко з'ясувалося: він дуже дорогий в обслуговуванні.Марнотратна життя стала причиною негативного сальдо торговельного балансу, зростання державного боргу та постійного спаду в економіці.\nАфриканські країни, пише аналітик, образилися на домінування Заходу: адже виявилося. що його образ життя аж ніяк не гарантує кращого економічного, соціального і технологічного розвитку. Африканське обурення почалося з цивільних заворушень і воєн в таких країнах, як Ліберія, Сьєрра-Леоне, Гвінея, Нігерія (Боко Харам) — і аж до нинішнього протистояння в Малі. А що таке арабська весна в Лівії, Тунісі і Єгипті? Начебто все почалося з вимог політичних змін, але насправді ці країни образилися, на думку експерта, на західне панування.(Не будемо поспішати засуджувати автора: навіть Каддафі тримав гроші на Заході).\nДомінування Заходу стало причиною для занепокоєння на території африканського континенту ще з 1960 року. Вже з тих пір Захід став брати участь у внутрішніх справах багатьох африканських країн і диктувати місцевим лідерам правила життя. Захід нав'язував і політичну волю, і економічні підвалини. Будь-який опір своєї лінії глушилося брехливою пропагандою, за якої включалися санкції та ембарго.\nУ підсумку обивателі в багатьох країнах на африканському континенті, особливо в Західній Африці, стали дотримуватися переконань, згідно з якими Західна Африка має приватні політичні свободи, але не має жодних економічних, соціальних і технологічних свобод. Подібні настрої, які породила західна політика, виявилися благодатним грунтом для антизахідних сходів.\nЛюди в Африці обурюються з приводу того, що Захід підтримує тих лідерів, що дозволяють прибульцям грабувати національні багатства, застосовуючи хитрі виверти банківських систем для приховування награбованого. Багатство йде і ніколи більше не повертається до країни походження — звідси і постійний економічний спад.\nНинішня спроба домінування Заходу в Західній Африці не називається війною проти комунізму або війною проти тероризму. Сьогодні Захід відчайдушно намагається дати своєму втручанню нове ім'я. І точкою відліку тут служить операція в Малі. Між тим, яке б ім'я вторгнення не було придумано, опір в Західній Африці буде представляти собою запеклу територіальну партизанську війну. Вона покладе кінець західного панування: рівень невдоволення західними цінностями і способом життя дійшов до кондиції.Конфлікт з туарегами Малі неодмінно дасть поштовх довгої війни, яку Запал поки не знає, як назвати.\nДнями Міністерство закордонних справ Росії прийняло нову Концепцію зовнішньої політики РФ. У ній зазначається, що можливості країн Заходу домінувати у світовій політиці продовжують скорочуватися: Продовжують скорочуватися можливості історичного Заходу домінувати у світовій економіці і політиці. Відбувається розосередження світового потенціалу сили і розвитку, його зміщення на Схід, в першу чергу на Азіатсько-Тихоокеанський регіон.\nРосія надає особливого значення розвитку відносин з Китаєм та Індією. У концепції також наголошується, що Москва буде вести активну роботу з метою протидії запровадженню односторонніх екстериторіальних санкцій США проти російських юридичних і фізичних осіб.\nТаким чином, одночасно з економічною кризою країни Заходу на чолі з США, основним претендентом на світову гегемонію, потрапили в смугу кризи геополітичного. Диктуючи політичну і фінансову волю тим, хто раніше потрапив під їх погане капіталістичне вплив, західні держави самі зрубали сук, на якому зручно сиділи. Замість довгострокових відносин капіталісти-імперіалісти воліли негайний прибуток, яка часто добувалася шляхом звичайної експропріації багатств іноземних народів.Західні ділки і правителі і донині мирним дружнім відносинам воліють сумнівне партнерство, пахне поганою політикою на межі грабежу, або звичну війну, яка може прикриватися цілями улаштування демократії або боротьби з терором: у Сирії одне, в Малі — інше.\nОглядав і перекладав Олег Чувакин


Ломаченко роздав п"ять українських прапорів | Новини на Gazeta.ua\nЛомаченко роздав п"ять українських прапорів\nЧетвер, 28 серпня 2008 18:38\nВасиль Ломаченко (праворуч) завдає удару французові Кедафі Джелкіру у фінальному поєдинку Олімпіади. Його українець виграв технічним нокаутом у першому раунді\nБоксер Василь Ломаченко, 20 років, завоював останню, сьому, золоту нагороду України на Олімпійських іграх у Пекіні. Він переміг у ваговій категорії до 57 кг і був визнаний найкращим боксером турніру. Кореспондент "ГПУ" зателефонував Ломаченку.\nПерший бій ви проводили проти росіянина Альберта Селімова. Він був найважчим?\n— Ні. Навмисне його я не виділяв. Хоча фахівці називали поєдинок достроковим фіналом. Але про реванш я не думав. Перед боєм хотів вручити росіянину український прапор — навмисне взяв до Пекіна п"ять наших стягів. Та Альберт відмовився його приймати.\nПісля першого раунду ви програвали Селімову за очками. Як вдалося змінити хід бою?\n— Та нічого такого особливого не робив. Згадав слова батька: він — чемпіон, а ти — ніхто. От хай Селімов і доводить. Довів я.\nНайважчий поєдинок на Іграх?\n— Чвертьфінал проти китайця. До господарів завжди схильні судді. Тому не треба давати суперникові жодного шансу. У мене це вийшло.\nУ фіналі ви перемогли француза Кедафі Джелкіра технічним нокаутом. Суперник був настільки слабким?\n— Не сказав би. Просто ще в дебюті бою мені вдалося завдати французу акцентованого удару в голову. Суперник засмикався, й добити його було нескладно.\nНа лід виходжу о 23.00\nПісля турніру вам вручили приз Вела Бейкера як найтехнічнішому боксеру турніру. Наскільки цінна для вас ця нагорода?\n— Досить цінна. Золото в Пекіні здобули багато боксерів. А приз Вела Бейкера — тільки один. Він вручається з 1936 року. А які люди його мали — Рой Джонс 1988-го, Теофіло Стівенсон 1972-го. Ні, класно, що цей приз у мене. Та й золото Олімпіади до мене завойовував тільки Володимир Кличко.\nКоли ви плануєте перейти в професіонали?\n— Важке питання. Не проти стати чемпіоном у професіоналах. Як Володимир Кличко чи Сергій Дзинзирук. Але й у любителях є непідкорені вершини — не вигравав ні чемпіонату світу, ні європейської першості.\nПравда, що ви любите грати в хокей?\n— Так, а що тут дивного? Прекрасна гра. Раз на тиждень виходжу на майданчик. Частіше не можу — і так задля цього їду з Білгорода-Дністровського до Одеси. Після вечірнього тренування. На лід взагалі виходжу о 23.00.\nВи починали в спорті з акробатики. Як боксерові це допомогло?\n— Звичайно. Пощастило, що мама — тренер із акробатики. Розвинув координацію, спину зміцнив. Та й дівчина моя майстер спорту міжнародного класу з акробатики.\nЯк ви потрапили до веслування?\n— Записався в секцію просто. Але з моєю комплекцією важко було розраховувати на успішні виступи. Суперники були вдвічі потужніші фізично.\nЯкий ваш тренувальний режим?\n— 11 занять щотижня. Із понеділка по п"ятницю по два — вранці та ввечері. У суботу одне тренування, у неділю — вихідний.\nЯк витратите 700 тисяч гривень призових за перемогу на Олімпіаді?\n— Якусь частку планую витратити на новий "мерседес". А там видно буде.\n1988, 17 лютого — Василь Ломаченко народився в Білгороді-Дністровському Одеської області\n1994 — почав займатися боксом\n2006 — став чемпіоном світу серед юніорів\n2007 — здобув срібну медаль на чемпіонаті світу серед дорослих\n2008 — став олімпійським чемпіоном\nЗараз ви читаєте новину «Ломаченко роздав п"ять українських прапорів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Проблеми з поставою не мають вікових «переваг»: вони можуть спостерігатися як у дітей молодшого шкільного віку, так і у дорослих з уже сформованим скелетом. Сутулість і викривлений хребет – ті самі тривожні дзвіночки, які вказують на необхідність консультації у лікаря-вертебролога. Пацієнтам з 2-й і 3-й ступенем сколіозу, кіфозом, Гіперлордоз і деякими іншими відхиленнями часто призначають корсетирование. Носка коректора постави – оптимальне рішення для поліпшення стану спини, але тільки за умови правильно зробленого вибору.\nПрофілактичний коректор постави: як вибрати?\nНа відміну від лікуючого коректора, профілактичний може купуватися будь-яким дорослим навіть без консультації лікаря. В якості такого пристрою сучасний ринок пропонує два варіанти:\nМагнітний коректор. Являє собою своєрідну еластичну «кофточку» з вшитими уздовж спини магнітами. Реклама в інтернеті свідчить, що завдяки такому коректора постава виправляється природним чином – шляхом зміцнення м’язів, які вже самостійно ставлять хребет на місце. В основному в магазинах представлені такі моделі:\nMagnetic Posture Support (990-3000 руб. Залежно від місця покупки). Відгуки користувачів переважно позитивні – вказується, що коректор дійсно допомагає тримати спину прямою, не дозволяючи сутулитися. Серед найбільш часто згадуваних недоліків – незручність конструкції, яка натирає під пахвами і може бути помітна через одяг. Багато хто вважає ціну виробу завищеною через низьку якість матеріалів;\n«Кипарис» (200-500 руб.) Як і у випадку з попередньою моделлю, покупці відгукуються про коректорі двояко. З одного боку – підтримка спини дійсно відчутна, але з іншого – дискомфорт в процесі носіння не дозволяє в повній мірі розслабитися. Присутні скарги на головні болі, пов’язані з індивідуальною непереносимістю магнітного поля.\nЕлектронний коректор. Виконаний у вигляді компактного пристрою, що запам’ятовує правильну позу і посилає вибросигнал при відхиленні від неї. Коректор кріпиться до одягу або тіла. Найбільшою популярністю користуються такі моделі:\nLumo Lift (7000-8000 руб.) Пристрій відрізняється цікавим дизайном, який не кидається в очі і добре поєднується з одягом. Доступні різні колірні варіації коректора. Крім стеження за поставою, Lumo Lift контролює активність користувача – підраховує кроки, подолану дистанцію і витрачені калорії. Завдяки синхронізації з девайсами на базі iOS і Android, результати виводяться на екран;\n«Майстер постави» (3500-4000 руб.). Російська розробка. Коректор працює за тим же принципом, що і Lumo Lift, але, за спостереженнями користувачів, відрізняється меншою чутливістю і надмірно активної вібрацією. Додаткових функцій немає, синхронізація з гаджетами відсутня;\nIposture (75 $). Американське пристрій, за можливостями нагадує «Майстер постави». У вітчизняних інтернет-магазинах не представлено.\nЗдобувати магнітний коректор слід з усвідомленням того, що користь магнітотерапії не доведена, і цілком вірогідні спроби виробника просто нажитися на довірі вразливих покупців. Такий корсет можна носити виключно в цілях профілактики: хоч скільки-небудь серйозну деформацію він не виправить. У випадку з дитиною консультація лікаря перед початком шкарпетки обов’язкове.\nЕлектронний коректор більш надійний варіант. Він не робить фізичного впливу на хребет, але регулярно нагадує про необхідність випрямитися. Така техніка дуже актуальна для «початківців сколіозніков»: на перших порах досить позбутися сутулості, щоб не дозволити розвинутися деформації. Налаштовувати пристрій потрібно в правильній, але комфортною позі, інакше доведеться весь час перебувати в незручному становищі. Можна переучуватися поступово, регулярно змінюючи налаштування коректора.\nЯкий лікуючий коректор постави вибрати?\nЯкщо проблеми зі спиною виражені явно, потрібно звернутися до лікаря. Неправильно підібраний коректор може не тільки не виправити, але ще більше погіршити деформацію шляхом впливу на зв’язки, кістки і суглоби.\nОртопедичні коректори бувають таких типів:\nФіксують. При сколіозі призначаються дуже рідко. В основному застосовуються після операцій, при запущеному остеохондрозі або остеопорозі для розвантаження хребта.\nКоригуючі. Використовуються при сколіозі та інших типах викривлення спини. Завдання такого коректора – створити певний рівень постійного тиску на проблемні зони, повертаючи хребет в анатомічно правильне положення і фіксуючи його в ньому.\nЛікар повинен визначити основну проблему і порекомендувати пацієнту одну з наступних різновидів ортопедичних виробів:\nТип коректора За яких деформаціях актуальний\nДеротірующій Сколіоз, що супроводжується ротацією хребта навколо осі.\nреклінатор Шийно-грудні і плечові деформації. Особливо дієвий при сутулості, оскільки змушує плечі випростатися.\nгрудної Сутулість, сколіоз на ранніх стадіях, корінцеві болі, супутні остеохондрозу. Безпосередньо не працює з шийним відділом, але робить благотворний вплив на нього.\nгрудопоперековий Викривлення в попереково-крижовому і грудному відділах. Ефективний при поперековому лордозе, сутулості.\nРеклінатори бувають двох видів:\nм’які профілактичні, призначені для формування стереотипного положення, яке повинен займати хребет. Коректори балансують «співвідношення» позицій плечового пояса і грудного відділу;\nжорсткі лікувальні, які використовуються на ранніх етапах розвитку патологій.\nГрудні коректори можуть бути виконані у вигляді пояса або корсета. Іноді вони доповнюються реклінатор або мають лямки для вирівнювання нижньої частини грудного відділу.\nНайскладніші конструкції – грудопоперекового. Вони складаються з реклінатор, до якого приєднується подовжений корсет або пояс.\nКоректори постави продаються в магазинах, що спеціалізуються на товарах медичного призначення. Більш ефективний варіант передбачає замовлення ортопедичного вироби, зробленого за індивідуальним «зліпком» спини. Такий коректор забезпечить найбільш правильне вплив на хребет конкретної людини. Ціна «особистого» корсета в кілька разів вище звичайного, але анатомічна сумісність з виробом – вкрай важлива умова успішного лікування.\nПравильна постава – запорука гарного зовнішнього вигляду і гарного самопочуття. Але позбутися деформацій хребта можна, лише доклавши до цього вольове зусилля. Ніякої коректор не впорається з проблемою, якщо людина не стежить за положенням спини і ігнорує необхідність виконання зарядки.\nЯк вибрати коректор постави Ссылка на основную публикацию\nДовгі, зігнуті вії - мрія кожної дівчини. Сучасна косметологія знає чимало ...


Оксана Забужко в конфлікті міфологій.\nЗабужко Оксана.\tNotre Dame d'Ukraine : Українка в конфлікті міфологій\nОксана Забужко звикла дивувати. Відколи одинадцять років тому вибухнула – не в останню чергу завдяки провокативній назві – її повість «Польові дослідження з українського сексу», академічний філософ-культуролог перетворилася на символічну постать, обличчя сучасної української прози, поезії, жіночого руху, рефлектуючої інтеліґенції... і таке інше. Її книжки перекладаються десятками іноземних мов, вона постійно представляє нашу країну на різних літературних форумах, а читачі тимчасом чекають давно обіцяного нового роману. Замість того Забужко щойно презентувала нове культурологічне дослідження «Notre Dame d’Ukraine. Українка в конфлікті міфологій». Судячи з перших реакцій, книжка обіцяє стати справжнім культурним бестселером, несподіваним і не менш провокативним з огляду на силу-силенну неортодоксальних ідей, що пропонує автор широкому загалові.\nУ.Т.: Погодьтеся, ваша книжка – незвична для України біографічна проза.\n– Мені важко визначити її жанр, тому що взагалі–то такого жанру в українській літературі дуже бракує. В західних літературах це те, що називається «інтелектуальним романом», «романом із текстами» чи «романом із книжками», чи, як дуже гарно це сформульовано в однієї польської письменниці, «Мандрівка людей книги».\nТут є багато елементів біографії, тут є багато того, що називається історико–культурними студіями, релігієзнавчими студіями, філологічною екзегетикою, смакуванням і гурманськими розкошуванняи над текстами. Але головне – тут є інтрига, яка непокоїть мене усе життя і яка безпосередньо пов’язана з культурною і духовною ситуацією сьогоднішньою України, «України, яку ми втратили». Для мене завжди ключовою і знаковою постаттю тієї України, яку ми втратили, була Леся Українка, Лариса Петрівна Косач–Квітка. Постать абсолютно унікальна в нашій культурі, нібито знана, шанована, її портрет на двохсотгривневій купюрі, їй стоять пам’ятники.\nУ.Т.: Один з них, за іронією долі – перед ЦВК...\n– Насправді на сьогодні те, що це одна з провідних європейських письменниць двадцятого століття, чия спадщина при її прочитанні цілком перевертає уявлення і про українську ідентичність, і про весь український національний проект, ось це сьогодні пам’ятає тільки вузенька жменька філологів.\nУ.Т.: Я в принципі не дивуюся. У нашої, як казав один віце–прем’єр, «національно стурбованої», не дуже численної громади я знаю певну категорію людей, які не хочуть занурюватися в деталі. Я вам розповідав, коли я в однієї невипадкової пані намагався з’ясувати якісь подробиці біографії Шевченка, вона щоразу казала: «це не істотно»... «і це не істотно»... «і це не істотно»... А що ж істотно?! – питаю я. «А те, що він геній і пророк». Крапка, кінець зв’язку. Я думаю, що це захисна реакція на якусь травму...\n- Браво. Власне кажучи, книжка про це. Книжка про захисну реакцію і про те, від чого захищається колоніальна культура, не впізнаючи, не читаючи, не видаючи, до речі, не перевидаючи... Останнє неповне – повного не було ніколи – зібрання творів Лесі Українки виходило тридцять з гаком років тому. Це дуже, дуже тривожний симптом. Я завжди кажу, що певний індикатор, маркер країн і народів – це ставлення до своїх, цитуючи вашу знайому, «геніїв і пророків». Так от сталінська Росія для мене не тільки країна ГУЛАГу, а й країна, в якій тридцять років не видавали Достоєвського. Вперше десятитомовик було видано під час хрущовської відлиги. Сталінська Росія жила без Українка - в бронзі, але не в свідомостіДостоєвського. Так от, Юро, ми тридцять років живемо без Лесі Українки.\nУ.Т.: Так у чому ж травма? У вас тут кілька разів у книзі називається слово «травма»...\n– Тут усе називається своїми іменами аж до кінця, аж до наших днів. Найдраматичніша проблема з Лесею Українкою полягає в тому, що, по-перше, це аристократка, а це вже було дуже небажане явище в цілій радянській культурі, яке треба було всіляко замовчувати. Аристократка за культурою, аристократка за вихованням, аристократка зрештою за походженням, не тільки тим, що вона із старої, родової козацької шляхти, з предками, які ще в XIV столітті отримували герцоґський титул від імператора Фрідріха і так далі, і так далі... Вона, власне, є останньою, хто дав у своїй творчості грандіозний монументальний пам’ятник лицарської культури на українському ґрунті. Тож згубивши Лесю Українку, ми згубили лицарство... Чи, точніше, навпаки: згубивши лицарство, ту тяглість, яка йде від українського середньовіччя... Середньовіччя, барокко – ми любимо послуговуватися цими словами. Але насправді для нас до XIX сторіччя – будемо говорити: до Шевченка – все, що було в українській традиції, в українській культурі – це для нас «темні віки».\nУ.Т.: З якимись просвітленнями...\n– З якимись фраґментами невеличкими, інтерлюдіями у вигляді того ж-таки Богдана Хмельницького на п’ятигривневій купюрі цим разом...\nУ.Т.: Мазепи на десятигривневій...\n– Але насправді немає уявлення про те, що являла собою ця культура. Зрештою мало кому спадає на думку, що і цей псевдонім Лариси Петрівни Косач – Українка – він теж є фамільним псевдонімом. Тому що ніхто інший, як її рідний дядько, також абсолютно в нас невідомий (непрочитаний, маю на увазі), між тим один із найбільших, найвидатніших українських умів либонь у модерну добу – і не лише українських, тому що від нього вся російська конституційна демократія: Струве і компанія, східноєвропейський Джон Стюарт Мілль – Михайло Петрович Драгоманов. Перший український емігрант. Перший репрезентант України як певної автономної цілості в Європі, перший емісар України в Європі. До речі, також не перевиданий за все двадцяте століття. Саме він, емігрувавши в Женеву, взяв собі псевдонім Українець. Тобто це – родове ім’я.\nУ.Т.: Принаймні для фахівців це речі відомі?\n– Відносно. А далі ще цікавіше. Драгоманов не був першим, до нього був попередником інший українець, який першим підписався в Європі 1844 року: «Nicolas de Gogol, Ukrainien». Карлсбад, книга відвідувачів... І ось тут починається якраз інтрига. Вона полягає на тому, що Драгоманов, котрий вважав якраз Гоголя українським письменником, останнім з тієї двохсотлітньої традиції, котра починалася в XVII столітті Дмитром Тупталом, який став Дмитрієм Ростовським...\nУ.Т.: Тієї традиції, яка підживлювала Російську імперію?\n– Не просто підживлювала. Це був, скзати б, Малоросійський проект... Малоросією, перепрошую, назвали себе ми самі, це зовсім не був якийсь знущальний, зневажливий термін. За тим зразком «Малої Греції» і «Риму» – мотив, який настійно повторюється не тільки в Лесі Українки, а й у її попередників – а перед нею були Кирило-Мефодіївці, а перед ними були українські Декабристи, і до українських Декабристів безпосередньо належав дядько її дядька, а її двоюрідний дід Яків Петрович Драгоманов, який теж писав вірші на тему: Москва – Рим, Україна – Греція... Це та ідея, яка йшла від київського кола: культурна експансія на Схід. Мала Росія, і Київ як другий Єрусалим, здійснює культурно-просвітницьку місію на Сході, а за це Схід забезпечує йому армію. Це пояснював Драгоманов надто ревним народникам, які вирішили починати українську історію цілковито з нової сторінки. Драгоманов виступав в обороні і полемізував із Шевченком і з цілою народницькою історіографією на цю тему. Власне, вся ця українська гетьманська шляхта, до якої ми нібито звикли ставитися з таким презирством: «славних прадідів великих правнуки погані», «зрадники», «раби, подножки, грязь Москви, варшавське сміття». Було, звичайно, і сміття, було чого завгодно. Але те, що для реалізації «фатальних національно-крайових задач» ось цей український проект імперії з духовним центром у Києві був необхідний, про це Драгоманов писав ще в 70-ті роки XIX століття. Він пояснював, які саме фатальні національно-крайові задачі треба було реалізувати в XVII столітті:\nа) вихід до моря і колонізація Півдня, вся ця антитурецька риторика; весь антитурецький пафос козацтва – це саме отаборитися на Півдні й отримати безпечний вихід до моря, і,\nб) перепрошую, прибрати поляків з українських етнічних територій.\nУ.Т.: З першим упоралися, з другим упоралися...\n– З другим упоралися в 1945 році. Українське національне відродження XIX століття, ось ця лінія: декабристи – братчики – старогромадівці (Лесині батьки) – це був рух української шляхти за модернізацію козацької нації на нових засадах, із включенням уже народу як повноцінного для XIX століття, необхідного гравця історичного процесу.\nУ.Т.: На цьому шляху, правда, мало не втратили ідентичність... Але ви пропонуєте варіант української історії, сказати б, конспірологічний.\n– А там дуже багато конспірології, там дуже багато діялося в режимі таємних товариств. І якраз традиції лицарських орденів середньовіччя в ось цих нащадках козацької старшини, котра стала малоросійським дворянством, дуже прекрасно зберігалися. Ви займалися Кирило-Мефодіївським братством і знаєте, що вони не розкололися. Це люди, які давали присягу й одягали перстень, вони ніколи не зізналися, що було за товариство й яка була його мета.\nУ.Т.: Ось про це книжка?\n– Книжка про ту українську шляхетську лицарську культуру, яку ми втратили, і про підміну початкового національного проекту проектом селянської нації.\nУ.Т.: Звідси й конфлікт із народниками...\n– Так, проектом селянської нації, що співпало із загальноцивілізаційним бунтом мас і відтак уже загальною плебеїзацією і люмпенізацією в масштабах цілої цивілізації, й Європи в тому числі, в XX столітті.\nУ.Т.: Нам не пощастило, що воно співпало в часі.\n– Нам багато в чому не пощастило, але ідучи за Лесею Українкою, як Данте за Беатріче, за її текстами при вдумливому читанні ще можна відновити багато цікавих речей, які нібито були втрачені. Ну, для інтриги скажу, що, наприклад, «Лісова пісня» – це українська версія легенди про Ґрааль, це гностичний текст.\nУ.Т.: Дякуючи Дену Брауну і його «Коду да Вінчі», тепер українцям не треба пояснювати, хто такі ґностики і що таке Святий Ґрааль.\n– Ой, пóшло, поручик!\nУ.Т.: Але, даруйте, щось не второпаю, де Україна, а де ті катари, альбіґойці, тамплієри – чи не задалеко?\n– Європейські ґностики походять від болгарської секти богумілів, а від Болгарії до України, погодьтеся, ближче, ніж до південної Франції. І середньовічні українські апокрифи досить прозоро демонструють ці впливи. Але це ще один, окремий захопливий сюжет, і він потребує окремої розмови.


Короткий курс лекцій з історії румунів - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nКороткий курс лекцій з історії румунів\nПісля розпаду СРСР Російська держава обмежилося переважно територією колишньої РРФСР. До його складу увійшло ? території Радянського Союзу і трохи більше половини населення (51,4%). Від СРСР Росія успадкувала приблизно 60% його економічного і науково-технічного потенціалу, на її території було зосереджено багаті джерела природних ресурсів. У той же час країна перебувала в складному соціально-економічному становищі. За межами Росії в колишніх республіках СРСР виявилися майже 25 млн. Етнічних росіян, з утворенням між республіками державних кордонів розірваними виявилися багато господарські зв'язки. Країна переживала гостру економічну кризу, фінансова система перебувала в розладнаному стані. Різко прискорилася інфляція, відбувався спад промислового виробництва, впав рівень життя значної частини населення.\nУ цих умовах молоде російське уряд взяв курс на проведення серії радикальних економічних реформ, які мали на меті швидкий переклад економіки країни на рейки ринкового господарства. Передбачалося, що перехід російського суспільства до ринку і ринкових відносин буде болючим, але досить швидко призведе до позитивних результатів. Тому запропонований урядом проект виведення країни з кризи отримав назву «шокової терапії ».\nВрахувавши досвід горбачовських реформ, що потерпіли невдачу насамперед через відмову радянського керівництва провести реформу ціноутворення, Російський уряд на чолі з в.о. прем'єр-міністра Е. Т. Гайдаром початок свої перетворення з лібералізації цін, Т. Е. Відмови від їх державного регулювання. Безпосередня мета лібералізації полягала в тому, щоб дозволити штучно заниженими цінами досягти такого «природного» рівня, коли кількість товарів, які покупці хотіли б купити, відповідало б товарному пропозицією. Тим самим це повинно було привести до насичення ринку товарами і як наслідок до зниження товарного дефіциту і падіння зростання інфляції, з подальшим її «загасанням». Одночасно уряд відмовився від державного субсидування збиткових галузей промисловості, більшість підприємств переводилися на повне самозабезпечення. Знімалися обмеження на приватнопідприємницьку діяльність. Почалася лібералізація зовнішньої торгівлі, що вихлюпнувся за країну потік імпортних товарів дозволив наситити ринок товарами народного споживання.\nДругим напрямком реформи було здійснення широкої програми приватизації (Передачі (або продажу) частини державної власності в приватні руки). Приватизація проводилася в два етапи. На першому (1992-1993) громадянам країни видавалися приватизаційні чеки - ваучери вартістю 10 тис. руб. в цінах 1984, за допомогою яких вони могли купити акції підприємств і таким чином отримати частину державної власності. На другому етапі (1994-1996) передбачалася приватизація державних підприємств через акціонування і вільний продаж їх в приватні руки. В результаті вжитих заходів, економіка країни стала багатоукладної (державний і приватний капіталізм, дрібнотоварне виробництво, колективне господарство).\nРезультати ліберальні реформ були суперечливими. Позитивний результат реформ полягав в тому, що вони дозволили почати структурну перебудову економіки, виправлення перекосів в її розвитку. Частково було ліквідовано дефіцит товарів народного споживання, населення отримало можливість вільно купувати товари, які раніше були доступні тільки правлячій еліті. Вдалося ліквідувати загрозу голоду, що виникла в багатьох районах країни в 1989-1991 рр. Разом з тим, реформи несли в собі і негативні економічні та соціальні наслідки. Неминучим наслідком лібералізації цін став вибух інфляції, яка тільки в перший рік здійснення радикальної реформи (1992р.) Привела до зростання споживчих цін одразу в 26 разів! Разом з тим, зростання зарплат і соціальних виплат не компенсував зростання цін. Це призвело до зниження рівня життя населення, більше половини росіян опинилися за межею бідності. Масове явище придбала безробіття (за офіційними даними - 10 млн. Чоловік).\nПрямим наслідком ліберальних реформ став спад промислового виробництва. Тільки за один 1992 р. валовий внутрішній продукт скоротився на 14,5%, випуск промислової продукції - на 18%, в тому числі товарів народного споживання - 15%. До 1998р. загальний обсяг промислового виробництва зменшився майже на 50%, що було більше, ніж у Велику Вітчизняну війну! Нічого не дала громадянам Росії і ваучерна приватизація, оскільки в умовах інфляції ваучери швидко знецінилися, більшість населення продало їх за безцінь або вклало в приватизаційні фонди, які незабаром припинили своє існування. В результаті від приватизації виграла лише невелика купка людей, яка зосередила в своїх руках значну частину колишнього національного надбання країни. Переділ власності в ході реформ привів до швидкого зростання криміналізації економіки, в результаті відсутності чіткої і справедливої ??податкової політики масовим став відхід підприємців від сплати податків. Тіньова економіка, за офіційними даними, стала складати 40 - 50%. Здійснення реформ призвело до величезних фінансових витрат, різко зросла заборгованість держави перед зовнішніми кредиторами (з 79 млд. Доларів в 1992р. До 121,9 млд. - В 1994 р.).\nУ грудні 1992 року в умовах масового невдоволення населення курсом розпочатих перетворень уряд Е. Т. Гайдара змушене було піти у відставку. Новим главою уряду став В. С. Черномирдін, Який продовжив ліберальний реформаторський курс колишнього уряду. Вжиті нею заходи щодо стабілізації економічної ситуації в країні в основному обмежувалися підтримкою розвитку паливно-енергетичного комплексу (Нафти-і газодобувних галузей), внаслідок чого економіка стала набувати яскраво виражений сировинний характер. З метою боротьби з інфляцією уряд Черномирдіна скоротило до мінімуму витрати на освіту, охорону здоров'я, соціальну сферу і в масовому порядку затримувало виплату бюджетним категоріям населення зарплати. Однак ці заходи привели лише до тимчасових позитивних результатів. У 1998р. при уряді нового прем'єр-міністра С. В. Кирієнко стався різкий обвал національної валюти - дефолт. Кирієнко був відправлений у відставку. Слідом за цим на чолі уряду протягом всього кілька місяців змінилося три прем'єр-міністра: Е. М. Примаков (Вересень 1998р. - Травень 1999р.), С. В. Степашин (Травень - серпень 1999р.), В.В. Путін (Серпень - грудень 1999р.). Взятий ними курс реформ носив помірно-ліберальний характер.\nПісля розпаду СРСР в політичній структурі Росії нові інститути влади і управління були сусідами з залишками колишньої радянської суспільно-політичної системи. Відсутність чіткого поділу повноважень між ними негативно позначалося на функціонуванні державної машини, призводило до появи безвладдя, зростання корумпованості бюрократичного апарату, розвитку кримінальних структур. У цих умовах найважливішим завданням стало прийняття нової Конституції країни. У період розробки конституційної реформи з питання про співвідношення ролі виконавчої та законодавчої влади в майбутньому державі виник конфлікт між Президентом, з одного боку, і Верховною Радою і З'їздом народних депутатів, з іншого. Єльцин і його прихильники виступали за прийняття проекту, при якому Президент мав великі повноваження, ніж парламент; їх противники в Верховній Раді і З'їзді народних депутатів воліли зворотне.\nВосени 1993р. протистояння між виконавчою і законодавчою владою досягло своєї кульмінації. 21 вересня 1993 р. Єльцин видав указ про розпуск Верховної Ради, про проведення в грудні 1993р. виборів до нового парламенту і одночасно - референдуму з ухвалення нової Конституції. Верховна Рада на чолі з головою Р. І. Хасбулатовим розцінив цей указ як спробу державного перевороту і прийняв постанову про відсторонення його від влади. Обов'язки Президента були покладені на А. В. Руцького, До того моменту займав пост віце-президента РФ.\nНа початку жовтня обидві сторони пішли на збройне зіткнення в Москві. 2-3 жовтня 1993р. прихильники Руцького спробували захопити мерію і телерадіоцентр в Останкіно. У відповідь Президент ввів в столиці військовий стан. Вірні президенту війська 4 жовтня осадили Білий дім (резиденцію Верховної Ради) і після обстрілу з танків взяли його штурмом. Керівники опозиції були заарештовані, перемогу здобули президентські сили. За офіційними даними, в ході зіткнень загинуло 145 чоловік, за даними опозиції - в кілька разів більше.\n12 грудня 1993р. всенародним голосуванням було прийнято Конституція Російської Федерації. Росія оголошувалася федеративною демократичною правовою державою з республіканською формою правління. Главою держави оголошувався обирається всенародним голосуванням Президент, який обирався строком на 4 роки. Перебування особи на вищій державній посаді не могло тривати більше двох термінів поспіль (8 років). Конституція наділяла Президента широкими повноваженнями. Він формував уряд, був гарантом дотримання Конституції, Верховним головнокомандувачем, визначав основні напрямки зовнішньої політики, мав право розпускати парламент і призначати дострокові вибори, видавати укази з найважливіших проблем країни.\nОдночасно з референдумом по Конституції відбулися вибори в новий законодавчий орган країни - Федеральне зібрання (Парламент). Парламент складався з двох палат. Його верхня палата - Рада Федерації - Представляла суб'єкти федерації. Нижня палата Федеральних Зборів - Державна Дума - Обиралася громадянами, які мають право голосу.\nПогіршення соціально-економічного становища країни на початку 90-х рр. супроводжувалося загостренням національних відносин в Росії. У цих умовах в березні 1992р. в Москві було підписано Федеральний договір, Який визначав відносини між суб'єктами Російської Федерації. Щоб зберегти цілісність держави, Федеральний центр змушений був піти на значне розширення повноважень регіонів і їх органів влади. Однак Договір не вирішив усіх проблем міжнаціональних та федеративних відносин. Чеченська республіка відмовилася підписати його. У грудні 1994р. федеральний уряд запровадив на територію Чечні частини регулярні армії і внутрішніх військ з метою «відновити конституційний порядок». Однак замість «мирного» підпорядкування республіки загальфедеральним законам федеральні війська змушені були вступити в бойові зіткнення з військовими формуваннями чеченських сепаратистів. Тривав близько двох років військовий конфлікт в Чечні розкрив слабкість федерального уряду і її збройних сил. Після ряду терористичних актів, скоєних чеченським бойовиками в інших регіонах країни (захоплення заручників в Будьонівську на території Ставропольського краю), що супроводжувалися невдачами федеральних військ в самій Чечні, російський уряд змушений був укласти з керівництвом сепаратистів угоду про припинення військових дій і виведення федеральних військ з республіки . Але не ліквідувало конфлікт. У 1999р. незаконні військові формування чеченських бойовиків вторглися на територію Дагестану, маючи намір відторгнути його зі складу Росії. Одночасно лідери Чечні оголосили про своє прагнення створити на Кавказі мусульманська держава від «моря до моря», до якого, крім Чечні мали увійти ряд кавказьких регіонів Росії. У відповідь в 2000 р. федеральні війська почали нове вторгнення в Чеченську республіку. Діючи на цей раз більш гнучкими і рішучими методами, федеральному уряду вдалося схилити на свою сторону частину чеченської еліти, що дозволило умиротворити республіку. Обраний в 2003 р. Президентом Чеченської республіки А. А. Кадиров виступив прихильником мирного, компромісного вирішення проблем її взаємин з Росією. Після його загибелі, що сталася в результаті теракту, новий президент Чечні Р. А. Кадиров продовжив курс на зближення з Росією.\nУ 1996р. на президентських виборах Президентом Росії на другий термін був переобраний Б. Н. Єльцин. Незважаючи на крайню непопулярність Єльцина, його перемога стала можливою завдяки тому, що значна частина населення не хотіла повернення до радянських часів і соціалізму. Тому суперник Єльцина по президентських перегонах лідер КПРФ Г. А. Зюганов, Хоча і був більш популярний, не отримав достатньої підтримки для своєї перемоги. У 1999р. Б. Н. Єльцин подав у відставку з поста Президента країни. Тимчасово виконуючим президентські обов'язки він призначив В. В. Путіна, главу уряду. На виборах в березні 2000 р. В. В. Путін був обраний Президентом Російської Федерації.\nЗ відставкою Єльцина закінчився перший етап ліберально-демократичних реформ в Росії. Новому президенту доводилося діяти в складних соціально-економічних і політичних умовах. У країні тривав економічна криза, відбувався спад промислового і сільськогосподарського виробництва. Якщо в 30-х рр. країна переживала індустріалізацію, то до кінця 1999 р в економіці по суті швидкими темпами йшов зворотний процес (деіндустріалізація). У 2000 р випуск промислової продукції становив лише 57% від рівня 1990 р Гостро стояли соціальні проблеми. У 1999 р середньодушовий дохід у Росії становив всього 91% від прожиткового мінімуму, третина населення жила за межею бідності. Загрозливих темпів досягло безробіття (12,4% від усього працездатного населення). Непосильним тягарем на економіку країни лягала зовнішня заборгованість, яка до початку 2000 р досягла величезної цифри в 161 млрд. Доларів.\nРазом з тим, до початку президентства В. В. Путіна склався ряд сприятливих внутрішніх і зовнішніх умов для продовження реформ. Російською владою був накопичений значний досвід перетворювані діяльності, що дозволив уникнути в проведенні нових реформ прорахунків і помилок, допущених в передував період. У 1999 р на виборах в Державну Думу проурядові рух «Єдність» і партія «Вітчизна - Вся Росії» отримали більше третини голосів виборців. У 2001 р «Єдність» і «Вітчизна - Вся Росія» об'єдналися, створивши єдину проурядову партію «Єдина Росія». Тим самим вперше за весь час реформ їхні прихильники могли спертися на більшість депутатів Державної Думи. Це дозволило уряду і парламенту перейти від конфронтації між собою до співпраці, полегшило прийняття найважливіших законів з нагальних проблем країни. До початку 2000-х рр. в сприятливу для економіки Росії сторону змінюється кон'юнктура світових цін на енергоносії. Різке підвищення цін на нафту на світовому ринку забезпечило приплив в країну «нафтодоларів», що дало можливість уряду Путіна отримати в свої руки великі фінансові кошти для продовження реформ.\nВ основу політики нового Президента був покладений курс на зміцнення російської державності. У соціально-економічній, правовій та політичних сферах були проведені наступні перетворення:\n1) адміністративна реформа (2000), яка зміцнила вертикаль влади. Територія Росії була розділена на сім федеральних округів, в які прямували повноважні представники Президента, які стежили за виконанням рішень федеральних органів влади на місцях. Законодавство суб'єктів федерації було приведено у відповідність з Конституцією РФ. З конституцій всіх російських республік було вилучено положення про їх суверенній статус, право виходу на свій розсуд зі складу РФ. Відносини між суб'єктами і Москвою відтепер будувалися не на основі двосторонніх договорів і угод, як раніше, а регулювалися федеральними законами;\n2) парламентська реформа (2000 р.) Було змінено порядок формування верхньої палати російського парламенту - Ради Федерації. Замість керівників суб'єктів федерації (губернаторів, глав республік) верхня палата парламенту стала формуватися їх представниками, обраними місцевими законодавчими органами. Цей захід дозволив відновити принцип поділу влади; глави регіонів звільнялися від зайвих функцій і могли зосередитися на роботі на місцях. Був спрощений порядок відкликання губернаторів за ініціативою федеральної влади. У 2006 р виборність губернаторів і глав регіонів населенням була замінена призначенням Президентом РФ;\n3) податкова реформа (2000 р.) Вона супроводжувалася відмовою від прогресивного (збільшується в міру зростання доходів) відсотка оподаткування і переходом до твердої ставці оподаткування доходів - 13%. Скорочення податків сприяло заохоченню підприємницької діяльності в країні. Реформа дозволила також ліквідувати частину «тіньової» економіки, збільшився обсяг податкових надходжень до скарбниці;\n4) військова реформа (2000 г. - по теперішній час). Реформа спрямована на реорганізацію збройних сил, підвищення їх боєздатності. З цією метою були прийняті закони про заснування альтернативної служби для осіб, за своїми переконаннями відмовляються від несення військової служби, а також про підвищення грошового забезпечення військовослужбовців. Почалося формування армії на контрактній основі. В майбутньому планується здійснити перехід до професійної армії. Складовою частиною військової програми є переозброєння армії сучасною військовою технікою і зброєю. З січня 2008 р термін служби в збройних силах для військовослужбовців за призовом був скорочений з 1,5 років до 1 року;\n5) правова реформа (2000 р.) Кримінальну і адміністративне законодавство приведено у відповідність з реальностями ринкової економіки. У 2001 р був прийнятий Земельний кодекс, який закріпив право власності на землю і дозволив її вільну купівлю-продаж;\n6) реформа житлово-комунального господарства (ЖКГ) (2003 рік). Вона спрямована на створення конкурентного середовища в сфері комунального обслуговування, а також переведення фінансування ЖКГ на ринкові умови, в першу чергу, за рахунок переведення більшої частки витрат з утримання житла на безпосередніх споживачів комунальних послуг, т. Е. Населення. Реформа завершилася невдачею, оскільки через низькі доходи більшість громадян виявилося просто не в змозі повністю оплачувати комунальні послуги за ринковими цінами;\n7) створення національних проектів (2005 рік). Їх поява стала частиною державної політики щодо підвищення якості життя населення та вирішення демографічної проблеми. З цією метою було виділено чотири пріоритетні сфери: гідне житло, якісну освіту, доступне медичне обслуговування, розвинене сільське господарство, розвиток і підтримка яких були визнані першочерговим завданням держави. Вирішення цих питань покликана забезпечити умови для розвитку так званого «людського капіталу» - освіченої і здорової нації;\n8) монетизація пільг (2005 рік). Заміна натуральних пільг населення грошовими компенсаціями. Монетизація пільг була спрямована на запобігання розкрадань державних коштів та корупції. Крім того, існування натуральних пільг стримувало проведення реформ в сфері транспорту, житлово-комунального господарства (ЖКГ) і природних монополій. В рамках реформи були монетизовані три види пільг - транспорт, ліки та санаторно-курортне лікування. Монетизація фактично закінчилася провалом, так як після серії масових актів протесту населення (в основному, пенсіонерів) регіональні власті змушені були знайти кошти з фінансування пільг з місцевих бюджетів.\nРозумна політика керівництва В. В. Путіна, спрямована на гнучке поєднання впливу держави з ринковими механізмами в економіці і суспільстві, мала певні позитивні результати. Був подоланий регіональний сепаратизм, посилена вертикаль влади і, як наслідок цього, російська державність. Значних успіхів вдалося досягти в наведенні конституційного порядку в Чечні, в боротьбі з тероризмом. Вперше з початку 1990-х рр. в економіці країни почався промисловий підйом. У 2000 - 2008 рр. валовий внутрішній продукт (ВВП) виріс на 72% (в середньому 5,5% на рік, що вище середньосвітових показників), промислове виробництво - на 56%. Стабілізація економічної та політичної ситуації благотворно позначилася на становищі значної частини населення. Поліпшилася ситуація з регулярною виплатою зарплат працівникам бюджетної сфери, скоротилося безробіття. Було вжито заходів щодо боротьби з бідністю. За офіційними даними, кількість бідних в країні скоротилося з 40% в 2000 р до 14,2% в 2008 р Ефективна бюджетна політика дозволила накопичити величезні золотовалютні кошти - так званий стабілізаційний фонд, який досяг близько 300 млд. доларів. Скоротився обсяг зовнішньої заборгованості. Всі ці заходи створили міцний кредит довіри проведеної Президентом і урядом В. В. Путіна політики з боку більшості російських громадян. На президентських виборах в 2004 р В. В. Путін був переобраний Президентом РФ на другий термін. У березні 2008 р на виборах Президента Росії перемогу здобув Д. А. Медведєв, прихильник продовження розпочатого Путіним курсу на зміцнення російської державності.\nРазом з тим, обрана керівництвом Росії стратегія її розвитку на початку XXI ст. таїть в собі і небезпечних рис. У політичній сфері таку небезпеку становить намітилася «Партизація» влади, При якій всі владні повноваження зосередилися по суті в руках тільки однієї проурядової партії - «Єдиної Росії», яка приписує собі всі досягнення і успіхи останніх років в стабілізації країни. Після прийняття в 2005 р поправок в вибори в Державну думу ускладнилася можливість подання в найвищому законодавчому органі країни малих політичних партій, були заборонені вибори незалежних депутатів, які не належать ні до однієї з партій. Від обговорення і прийняття рішень з найважливіших питань життя держави була відтіснена опозиція. Все це в майбутньому може збільшити ризик прийняття російською владою поспішних і погано продуманих рішень, які негативно позначаться на розвитку країни. Серйозну стурбованість викликає заміна виборності губернаторів і глав республік їх призначенням Президентом. З одного боку, це дозволило обмежити чиниться в корисливих цілях вплив великого бізнесу на інститути влади і позбутися від некомпетентних і не здатних до управління чиновників. З іншого, - населення фактично втратила можливість брати участь у вирішенні місцевих питань, поширення набуло песимістичне уявлення про те, що за людей все «заздалегідь вирішують нагорі влади» і тому не треба нічого робити. Все це ускладнює побудову в країні справжнього демократичного суспільства, заснованого на високій активності народних мас, уповільнює подолання соціально-економічних і політичних труднощів, успішне вирішення яких можливе лише при спільних зусиллях суспільства і держави. Незважаючи на певні позитивні зрушення, багато проблем залишається в економіці. Як і раніше гостро стоїть проблема бідності. На початку XXI ст. проблемою номер один стала демографічна проблема.\nРозпад СРСР змінив становище Росії на міжнародній арені, її політичні та економічні зв'язки із зовнішнім світом. Значний вплив на зовнішню політику Російської держави в 90-і рр. XX ст. надавало те, що Росія виступала у відносинах з іншими країнами в якості правонаступника СРСР. Це дозволило зберегти Росії членство в Радбезі ООН і, тим самим, свій вплив в міжнародних відносинах. В основу зовнішньої політики РФ в період президентства Б. Є. Єльцина лягла так звана «Доктрина Козирєва», Тодішнього міністра закордонних справ А. В. Козирєва (1991-1996). В її основі знаходилося переконання, що ціною серйозних поступок Заходу Росії вдасться встановити з США і з країнами Європи партнерські відносини і забезпечити отримання фінансової допомоги для свого економічного відродження. Ця тенденція привела до втрати Росією власної ініціативної політики, її зовнішня політика фактично увійшла в фарватер зовнішньої політики США. Її діяльність стала здійснюватися на шкоду національним інтересам країни. На початку 90-х рр. РФ змушена була в односторонньому порядку вивести свої військові бази з території країн Східної Європи і Прибалтики і погодитися на повну ліквідацію найбільш потужних радянських ракет - СС-18. У відповідь керівництво НАТО дала російському керівництву гарантії, що не буде розширювати альянс на схід за рахунок включення в нього колишніх членів ОВС і республік колишнього СРСР. В 1994 р Росія і більшість колишніх радянських республік приєдналися до програмі НАТО «Партнерство заради миру», Покликаної подолати відчуження між Заходом і Сходом Європи. Однак уже незабаром гарантії Росії з боку НАТО були порушені, в 1994 - 2008 рр. в цей військово-політичний союз увійшли не тільки більшість східноєвропейських держав, колишніх союзників СРСР (Угорщина, Польща, Румунія, Болгарія, Чехія), а й три прибалтійські республіки самого колишнього СРСР (Литва, Латвія, Естонія). Намітилося зближення з північноатлантичним альянсом, а в перспективі і вступ до нього також України і Грузії. Вплив Росії в Східній Європі та країнах Балтії фактично виявилося зведено до нуля, військова загроза виникла в безпосередній близькості від її кордонів.\nПоряд з невдачами, Росії вдалося в ці роки домогтися і деяких успіхів. У 1996 р Росія була прийнята до Ради Європи. Тим самим намітилося її зближення з країнами ЄС, які є її найважливішими торговельними партнерами. Росію стали запрошувати до участі в щорічних нарадах лідерів «сімки» провідних країн світу (США, Великобританії, ФРН, Канади, Італії, Франції, Японії), де обговорюються основні проблеми розвитку світу. У підсумку «сімка» перетворилася в «вісімку».\nПісля відставки Козирєва в 1996 р зовнішня політика РФ стала носити більш осмислений характер. Поступово стали визначатися її основні цілі та завдання. Найважливішим напрямом зовнішньої політики Росії стала підтримка в міжнародних відносинах балансу інтересів, формування багатополярного і багатополюсного світу, в якому найважливіші рішення приймалися б спільно низкою провідних країн світу. Це завдання стало особливо актуальним після терактів в 2001 р в США, в результаті яких світ зіткнувся з проблемою міжнародного тероризму. Виникло усвідомлення того, що впоратися з цією «чумою» XXI ст. можна тільки спільними зусиллями всього світового співтовариства.\nПоряд з відносинами з США і Заходом важливе місце у зовнішньополітичній діяльності Росії в кінці XX - початку XXI ст. відводилося розвитку відносин з країнами Співдружності Незалежних Держав. Основна увага російський уряд приділяло на перших порах збереженню єдиного економічного і політичного простору між колишніми радянськими республіками в рамках СНД. За його ініціативою було створено Міждержавний комітет країн Співдружності з центром перебування в Москві. Між шістьма державами, членами СНД було укладено Договір про колективну безпеку, розроблено та затверджено Статут СНД. На шкоду своїм економічним інтересам Росія поставляла своїм партнерам по Співдружності енергоносії (нафта, газ) за цінами нижче світових, взяла на себе охорону їхніх кордонів, погодилася з включенням до складу колишніх республік СРСР споконвічно російських територій, переданих їм зі складу Росії в радянський період ( наприклад, Криму Україні в 1954 р.). Однак ці розрахунки на зближення не виправдалися. Більшість держав СНД, в тому числі багато в чому і сама Росія, пріоритетними вважали розвиток соціально-економічних і політичних відносин з розвиненими державами Заходу, а зовсім не всередині Співдружності. Посилилося прагнення ряду членів Співдружності до вступу в НАТО. На шкоду політичній єдності СНД всередині Співдружності склалося кілька союзів між окремими республіками: ГУУАМ (Грузія, Україна, Узбекистан, Азербайджан, Молдова), Союзна держава Росія - Білорусь (1997 г.). Сьогодні стає все більш очевидним, що збереження СНД як сильної політичної організації швидше за все неможливо. Тому на перший план виходить завдання по формуванню єдиного економічного простору між колишніми республіками СРСР в рамках СНД. Однак цей процес поки теж далекий від свого завершення.\nНа початку другого десятиліття XXI ст. перед Росією, як і раніше гостро стоїть вибір пошуку її геополітичної самоідентифікації, визначення свого місця і ролі в сучасному світі. Завдання її нинішнього керівництва полягає в тому, щоб, спираючись на що передував історичний досвід країни, забезпечити поступальний розвиток Росії вперед, перетворити її в сильну державу, що користується повагою на міжнародній арені.\nПеріодизація Стародавньої історії | Кам'яний вік | матеріальна культура | Бронзовий вік | Залізний вік | Поділ фракійців. Гето-даки. | Грецькі колонії та гето-даки | Гето-даки в ранньому залізному віці | Гето-даки і скіфи | Гето-даки і кельти |


ᐉ Бактеріолог Шахтёрск - Робота, Медицина / фармація, Бактеріолог Шахтёрск\nВиберіть категорію Бактеріолог\nБактеріолог Шахтёрск /\nРізного роду лабораторії завжди потребують персоналі. Бактеріолог займається мікробіологічними дослідженнями і вміє працювати з різними аналізаторами, також вміє створювати хід дослідження і при необхідності навчати лаборантів.\nНезалежно від того чи є ви роботодавцем або людиною в пошуку роботи, за допомогою нашого сайту вбийте в пошук: Працевлаштування Бактеріолог Шахтёрск, Робота Бактеріолог Шахтёрск, Вакансії Бактеріолог Шахтёрск; і Ви отримаєте доступ до всіх пропозицій по найму на роботу.\nВи можете зв'язатися з роботодавцем і уточнити деталі, також не витрачаючи часу на пошуки, можете розмістити своє резюме прямо на дошки оголошень і роботодавець сам зателефонує вам.\nБудь то лікарня, ветлікарня або приватна клініка, ми також звертаємо вашу увагу, що на SBO.ua є можливість подати оголошення безкоштовно, описавши вимоги до майбутнього працівника або співробітнику. Вкажіть ваші контактні дані і емейл, а також назву та адресу установи. Незабаром з вами обов'язково зв'яжуться.\nБактеріолог Шахтёрск - безкоштовна дошка оголошення Шахтёрск. Тут ви можете купити або продати недорого БУ і нові товари, додати оголошення про приватних послуги в місті Шахтёрск.\nЯк подати оголошення безкоштовно в категорії Робота, Медицина / фармація, Бактеріолог Шахтёрск на SBO?\nНатисніть кнопку Додати оголошення та виберіть найбільш підходящу підрубрику для вашого оголошення в категорію Робота, Медицина / фармація, Бактеріолог Шахтёрск. Заповніть інформацію про товари або послуги, додайте бажану ціну і докладний опис, опублікуйте оголошення.


У Вінницькій бібліотеці презентували програму «Бібліоміст» та відкрили обласний тренінговий центр\nУ Вінницькій бібліотеці презентували ...\nУ Вінницькій обласній універсальній науковій бібліотеці ім. К.А.Тімірязєва 6 липня 2010 року відбулася презентація програми «Бібліоміст» у Вінниці та відкриття обласного тренінгового центру (вул. Соборна, 70, І-й поверх).\nЗахід проводили: управління культури і туризму Вінницької облдержадміністрації, обласна універсальна наукова бібліотека ім. К.А. Тімірязєва, ГО «Асоціація бібліотек Вінниччини» та Рада міжнародних наукових досліджень та обмінів ІREX.\nПрограма «Бібліоміст» — партнерська робота IREX, USAID та Міністерства культури і туризму України, на підтримку якої Фундація Білла та Мелінди Гейтс надала грант на суму 25 мільйонів доларів США. «Бібліоміст» має на меті сприяти розвитку місцевих громад в Україні, модернізуючи доступ до інформації в публічних бібліотеках. Для сприяння досягненню цілей програми корпорація Microsoft безкоштовно передасть публічним бібліотекам України програмне забезпечення на суму близько 4,4 мільйона доларів США. Детальнішу інформацію можна отримати на сайті: www.bibliomist.org\n09 липня 2010 - 11:33


Трубніков Андрій Володимирович :: Prosud.info\nCуддя Шевченківського районного суду міста Києва Андрій Володимирович Трубніков.\nВища кваліфікаційна комісія продовжує протягувати суддів з неоднозначною репутацією у «реформовану» судову систему. Президент обіцяв, що завдяки реформі суди будуть очищені від таких суддів, а «судді Майдану» взагалі будуть сидіти в тюрмі. Однак судді, які засуджували невинних, успішно проходять усі перевірки та продовжують свою кар’єру. Це стосується навіть тих, хто тиснув на інших суддів з метою масового засудження учасників акцій протестів.\nЗнайомтеся, суддя Шевченківського районного суду міста Києва – Андрій Володимирович Трубніков.\nУ 2002 році Андрій Володимирович вперше призначений суддею Солом'янського районного суду м. Києва. Після завершення п’ятирічного терміну, Верховна рада обрала його суддею безстроково. Указом Президента Віктора Януковича Трубнікова перевели у Шевченківський районний суд Києва, де він працює по нині.\nУ часи Майдану Андрій Володимирович був заступником голови Шевченківського суду м. Києва, у якому судили десятки учасників акцій протестів. Відомо, що такі рішення ухвалювались за вказівкою Адміністрації Януковича. І в цьому випадку є конкретні докази. Зокрема суддя Шевченківського райсуду Києва Ірина Макаренко в інтерв’ю повідомляла, що голова Шевченківського суду Олена Мєлєшак разом із Андрієм Трубніковим вимагали, щоб в усіх автомайданівців за поїздку до Межигір'я Януковича забирали права. Макаренко також дала свідчення Генеральній прокуратурі у рамках розслідування кримінальної справи про переслідування учасників Майдану.\nСуддя Трубніков не лише тиснув на інших суддів, але й сам ухвалював свавільні рішення. Так, відповідно до висновку Громадської ради доброчесності він постановив позбавити на 4 місяці права керування транспортними засобами водія, чий автомобіль «засвітився» в поїздці до Межигір’я у грудні 2013 року. За даними протоколу, обвинувачений нібито відмовився зупинитися на вимогу працівника ДАІ. Однак свідки підтверджували, що він перебував в іншому місці за межами Києва. Суддя абсолютно необґрунтовано нехтував цими свідченнями. У результаті, Апеляційний суд скасував постанову Трубнікова у зв'язку з відсутністю самої події правопорушення.\nТакож Андрій Трубніков взяв під варту на два місяці учасника акцій протестів під час Революції гідності. Тимчасова спеціальна комісія перевірки суддів побачила у цьому порушення присяги, рекомендувала звільнити Трубнікова та надіслала матеріали до Вищої ради правосуддя. З цього часу почалися ходіння матеріалів справи «по колу» без логічного вирішення.\nВища рада правосуддя справді визнала порушення з боку Андрія Трубнікова, але не звільнила його. Натомість там надіслали матеріали до Вищої кваліфкомісії суддів, де взагалі відмовились відкривати дисциплінарне провадження.\nТаким чином, суддя уник будь-якої відповідальності за свавільні рішення часів Майдану. Окрім того, у своїй декларації доброчесності Андрій Володимирович вказав, що взагалі не ухвалював рішення щодо учасників акцій протестів.\nСпершу Трубніков визнав це помилкою. Однак потім висловив твердження, що немає достовірних доказів причетності засуджених ним до мирних акцій.\nДо того ж він намагався приховати самі рішення щодо учасників Майдану. Так, рішення від 6 грудня 2013 року опинилося в реєстрі лише в жовтні 2018 року.\nМи проаналізували декларації Андрія Трубінкова за 2014, 2015, 2016, 2017 та 2018 роки. Відомо, що за вказаний період держава виплатила йому винагороди на 1,09 млн грн. Дружина Наталія Трубнікова спочатку працювала у Радомишльському районному суді Житомирської області, а потім пішла у підприємництво. За аналогічний період вона офіційно заробила 1,28 млн грн. З них 650 000 грн надійшло від продажу земельної ділянки та 400 000 грн подаровані матір'ю - Хомазюк Катериною Іванівною як автомобіль.\nДружина Трубнікова Наталія Володимирівна зареєстрована підприємцем у сфері права. Донедавна вона працювала нотаріусом, але за підсумками 2018 року не мала жодного доходу. Нині вона проходить стажування на адвоката.\nСтаном на 2018 звітній період у розпорядженні родини Трубнікових лише приватизована службова квартира у Києві площею 83,1 кв. м та паркомісце. Раніше, як уже згадувалося, Наталія Трубнікова продала ділянку 0,25 га у селі Людвинівка Макарівського району Київської області.\nНа цьому перелік задекларованого майна вичерпується. Однак нам вдалося відшукати земельну ділянку, записану на тещу Андрія Трубнікова Катерину Хомазюк. У селі Петрушки Києво-Святошинського району Київської області у неї є ділянка площею 0,15 га.\nЗгідно з супутниковими знімками ділянка знаходиться в котеджному містечку. На ній – чималий будинок площею 273 кв. м із басейном з задекларованою вартістю 918 177 грн.\nВідомо, що маєток придбаний у кінці 2010 року. Але ж звідки взялися на нього гроші? У середині 2000-х Катерина Хомазюк працювала в Подільській районній держаній адміністрації міста Києва. Очевидно, що зарплати там не можна назвати високими.\nГромадська рада доброчесності з посиланням на суддівське досьє вказує, пенсіонерка не мала доходів за останні п’ять років. До того ж її чоловік раніше перебував на державній службі в Департаменті у справах ветеранів. Його задекларований дохід за п’ятирічку склав у рази менше, ніж вартість будинка – 298 534 грн. Отже, легальність коштів, за які був придбаний будинок, під великим сумнівом. До речі, ось він з висоти пташиного польоту.\nУ розпорядженні родини Трубнікових з 2017 року є автомобіль Lexus ES 350, випущений у 2008 році, його ми побачили біля будинку тещі, що може говорити про те, що даним будинком користується і родина судді не декларуючи його. Вказана автівка, вартістю в 400 000 грн, подарована тещею Катериною Хомазюк. Як вдалося нажити таке майно, працюючи головним спеціалістом відділу торгівлі у Подільській РДА – загадка.\nВища кваліфікаційна комісія нещодавно прогнозовано визнала Трубнікова здатним здійснювати правосуддя. Під час співбесіди колегія навіть не запитала про будинок його тещі. Сама співбесіда проводилась без представників громадськості, хоча Громадська рада доброчесності просила перенести розгляд Трубнікова. Але у зв’язку із наявністю висновку ГРД тепер це рішення має бути затверджено усім складом ВККС у пленарному складі. Таке засідання заплановане на 15 квітня. Остаточне рішення Комісії є прогнозованим. І це буде яскравим підтвердженням, що реформа, започаткована Петром Порошенком, є черговою оманою.


Скандал з Maruv: організатори Євробачення відреагували на ситуацію з відбором | Новини на Gazeta.ua\nСкандал з Maruv: організатори Євробачення відреагували на ситуацію з відбором\nВівторок, 26 лютого 2019 07:38\nMaruv не представлятиме Україну на Євробаченні-2019. Фото - Факти\nЄвропейська мовна спілка (EBU), яка є організатором пісенного конкурсу "Євробачення", поклала відповідальність за відбір учасника від України на Національну суспільну телерадіокомпанію (НСТУ). Так у спілці відреагували на скасування участі Maruv у конкурсі. Про це повідомляє прес-служба EBU.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Таяна відмовилася брати участь у Євробаченні\n"Кожен національний мовник несе відповідальність за відбір учасника конкурсу Євробачення відповідно до правил, встановлених Європейською мовною спілкою. Наразі телекомпанія [НСТУ] веде переговори щодо оголошення представника України на цьогорічному конкурсі, і після їхнього підтвердження буде оголошено на офіційних каналах Євробачення", – йдеться у повідомленні.\nMaruv не представлятиме Україну на Євробаченні-2019, хоча сумарно отримала найбільшу кількість балів на фіналі Нацвідбору. Шість балів їй поставили глядачі, п'ять – судді. Проте кінцеве рішення залишається за Національною суспільною телерадіокомпанією України.\nЗараз ви читаєте новину «Скандал з Maruv: організатори Євробачення відреагували на ситуацію з відбором». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Doodle Google: Гугл присвятив новий дудл Дню вишиванки\nДень вишиванки. Фото: 24 Канал\n21 тра 2020, 09:58\nГугл (Google) привітав українців із Днем вишиванки, який цього року святкується 21 травня, оригінальним дудлом (doodle).\nНовий дудл з’явився сьогодні на стартовій сторінці пошуковика. На ньому зображена дівчина з косою і в червоних чоботях, яка тримає вишитий рушник. На ньому вимальовується напис Google, зроблений у стилі української вишиванки.\nУ прес-службі компанії також розповіли коротку історію цього свята. Всесвітній день вишиванки проводиться щороку в третій четвер травня. Ідею цього свята у 2006 році запропонувала студентка факультету історії, політології та міжнародних відносин Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича Леся Воронюк. Зараз День вишиванки святкується щонайменше у 50 країнах світу.\nУ Гугл зазначили, що кожна вишиванка унікальна, адже усі візерунки на ній несуть у собі певне значення. Водночас у різних регіонах України можуть використовуватися зовсім не схожі один на одного візерунки та орнаменти.\nЯк писав «Ракурс», Володимир Зеленський подарував вишиванки світовим лідерам. Сьогодні президент і перша леді України відправили у подарунок колегам у світі традиційні українські вишиті сорочки.\n19:40 8 гру\n8 грудня відзначають Міжнародний день художника\n19:40 7 гру\n17:49 7 гру


Губернская неделя: 2019 року партіям дадуть з бюджету майже 565,7 млн грн\nЗараз держкошти розподіляються пропорційно між шістьма партіями, які на попередніх парламентських виборах здобули понад 5% голосів. 10% суми, передбаченої для фінансування партій, одержують порівну ті партії, що дотримуються так званої "гендерної квоти". Такі додаткові кошти надають, якщо кількість депутатів однієї статі, які пройшли до парламенту за партійним списком, не перевищує двох третин загальної кількості "списочників" від партії. У цьому скликанні всі гроші за "гендерною квотою" отримує "Самопоміч".\nПроте наприкінці 2016 року, ухваливши ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Верховна Рада змінила спосіб розрахунку певних бюджетних видатків. Тепер для обчислення частини з них ураховується не мінімальна заробітна плата (3723 грн на 1 січня 2018-го), а прожитковий мінімум для працездатних осіб (1762 грн на 1 січня 2018 року).\nВ Україні партії, які одержують державні кошти, можуть витрачати їх на будь-що, не пов’язане з виборами. "Народний фронт", наприклад, протягом 2016 і 2017 років чимало грошей з держбюджету спрямував на рекламу в медіа. Те саме робив й "Опозиційний блок".\nОкрім бюджетних коштів, партії отримують гроші від фізичних і юридичних осіб. Лідером за такими внесками є ВО "Батьківщина".\nЩоправда, "Батьківщину" та "Блок Петра Порошенка" фінансували від імені людей, які нічого про це не знали. А проте, у партійних фінансових звітах зазначені не лише їхні імена, а й такі персональні дані, як ідентифікаційний код, серія та номер паспорта, а також адреса проживання.


Чорногорія Будва - danatur\nVilla "Biser" Budva\nПриватна трьохповерхова вілла розсташована в тихому районі міста Будва поруч з віллою Стеван і Містик, приблизно за 500 метрів від берегової лінії. Недалеко знаходяться магазини і кафе. Villa Biser пропонує своїм гостям комфортабельна номери з усіма зручностями і інтерєром в сучасному стилі, смачне і різноманітне харчування, багату інфраструктуру а привітний персона надасть широкий спектр сервісних послуг. У номерах ванна або душ, міні-холодильник, балкон/тераса, фен та міні-кухня\nМаршрут автобуса: Львів-Стрий-Мукачево-Будва-Мукачево-Стрий-Львів\nУ вартість входить: проживання 12 днів\_11ночей або 11 днів/ 10 ночей ,проїзд автобусом, послуги фірми.\nVilla "Lyon" Budva\nАпартаменти LYON знаходяться в Будві всього в 50 м. від моря та 150 м. від найближчого пляжу Протяжність пляжів Будви становить 21 км. У місті можна відвідати безліч магазинів, кафе, ресторвнів і галерей. У літню пору працює міський театр, в якому показують як місцеві постанови так і зарубіжних гастролерів. Апартаменти облаштовані власнею кухнею, кондиціонером і терасами. Місця на парковці надаються безкоштовно. У вісх номерах працює безкоштовний Wi-Fi.\nVilla "Lackovic" Budva\nВілла Lackovic знаходиться всього в 200м. від піщано- галькового пляжу та 500м. від центру міста. Це дуже вдале розташування, адже до розваг в центрі міста всього 10-15 хвилин пішки, а пляж, магазин кафе в 5-ти хвилинах ходьби. До послуг туристів комфортабельні 2-х та 3-х місні номери з ванною/душем, кабельним телебаченням, кухонним куточком, кондиціонером і балконом в кожному номері. На всій території вілли Wi-Fi безкоштовно.\nВартість проживання за одномісний номер


Монтаж водопроводу своїми руками| Znayka.Org.Ua\n20.03.2013 | Автор Тарас\nРемонт житла може неабияк підточити сімейний бюджет . Не дивно, що до фахівців у цьому питанні звертаються дуже неохоче і лише за крайньої необхідності. Ця стаття допоможе вам вибрати тип водопроводу і навчить, як виконати розводку труб в будинку або квартирі самостійно.\nВетераном зі столітнім стажем є сталевий водогін. Він надійний, міцний і довговічний … Але все ж поступово витісняється конкурентами і причини цього досить вагомі.\nПо-перше, сталевий водогін вкрай складний в монтажі. Навіть досвідченому слюсарю з усім необхідним інструментом буде потрібно не менше двох днів для складання сталевого водопроводу в звичайній квартирі. Якщо не використовувати зварювання, то вам доведеться нарізати на трубах різьбу, що далеко не так просто як здається. Збірка ділянки з трьома поворотами, наприклад, під мийкою на кухні, часто представляється нездійсненним завданням.\nПо-друге, помилки збірки – біжить стик або неправильний за розміром відрізок – для свого виправлення вимагають розбирання значної частини водопроводу, що ускладнює і без того непросту роботу.\nПо-третє, переробка конструкції неможлива без застосування зварювання або майже повного розбирання. Цей недолік може здатися незначним, проте коли ви при наступному ремонті вирішите перенести змішувач у ванній або додати в систему фільтр, то думати про це ви будете зовсім по-іншому.\nКрім цього слід врахувати такий важливий чинник як естетичність, особливо якщо труби будуть на увазі. Труба холодної води простоїть пофарбованої не більше двох років. Гарячої – не менше трьох, але цим лише підкреслить пластівці відшаровується фарби і іржаві патьоки на своїй сусідці.\nНастійно не рекомендую читачам МірCоветов займатися монтажем сталевого водопроводу самостійно. Крім всіх наведених вище недоліків цієї ідеї можуть бути і куди більш сумні наслідки – від невизначеного затягування ремонту до відламаний ввідного вентиля і затоплення квартири.\nМідний водопровід кілька сучасніше і не менш надійний. Він більш естетичний, а добавки срібла забезпечують його бактерицидні властивості. На сьогоднішній день цей тип водопроводу найбільш поширений в США, чиї стандарти якості є одними з найжорсткіших у світі.\nМонтаж мідного водопроводу досить простий – деталі спаюються олов’яно-мідним припоєм за допомогою газового пальника. Пайка одного з’єднання займає не більше п’яти хвилин і не вимагає особливих навичок або фізичної сили.\nФактично мідний водопровід є найбільш якісним і довговічним варіантом, однак є істотний мінус – ціна. Метр мідної труби може коштувати до чотирьохсот карбованців і стільки ж можуть коштувати фітинги – цим словом називають деталі водопроводу, якими з’єднуються труби, тобто куточки, трійники, з’єднувальні муфти тощо. Якщо говорити більш предметно, то матеріали на зміну стандартної розводки в квартирі мідною трубою можуть обійтися вам у п’ять-шість тисяч.\nДля монтажу мідного водопроводу вам будуть потрібні труборіз, зенковщік, паяльна паста, припой, газовий балончик з пальником, зачисна губка і щіточка для зачистки фітингів.\nМеталопластиковий водопровід з’явився відносно недавно. Цей тип водопроводу простий в монтажі і цілком надійний. Через те відносної новизни практичних даних про його довговічності немає, однак точно можна стверджувати, що не менше десяти років життя для нього – норма.\nМеталопластикова труба являє собою алюмінієву трубу, покриту пластиком зсередини і зовні. Така комбінація матеріалів дозволила отримати цілий ряд достоїнств – міцність, корозійну стійкість, естетичність, гнучкість, мала вага і простоту обробки.\nМонтаж такого водопроводу здійснюється за допомогою опресування труб на сполучають їх фіттінги – незважаючи на те, що звучить це досить лякаюче, на практиці буде потрібно лише закрутити дві гайки.\nКрім всіх перерахованих вище достоїнств металопластик набагато дешевше міді – матеріали на заміну водогону в квартирі обійдуться у дві-три тисячі рублів.\nДля монтажу металопластикового водопроводу вам будуть потрібні два гучних ключа для затягування фітингів (як правило, на 24 але можливі і інші розміри) і ножівка.\nПоліпропіленові труби є найбільш дешевими, але купувати треба уважно, так як є кілька видів.\nЗвичайна поліпропіленова труба, маркується як PN10. Розрахована виключно на холодну воду!\nУніверсальна труба, маркується як PN20. Розрахована як на холодну, так і на гарячу воду.\nАрмовані труби, маркуються як PN25. Володіють підвищеною міцністю і довговічністю за рахунок тришарової конструкції виду поліпропілен – алюміній або скловолокно – поліпропілен. В принципі, два ці підвиди труби рівноцінні, однак при монтажі труби, армованої алюмінієм, потрібно зачищати кінці труб особливим інструментом, який так і називається – зачистка.\nРізниця в ціні між видами труб невелика – близько тридцяти карбованців, однак якщо ви затіє ремонт в неділю і забудете купити зачистку для армованих алюмінієм труб, то чекає довгий її пошук, а вже змонтувати труби під гарячу воду з труби PN10 буде просто локальної катастрофою.\nЗа заявами виробників, термін служби поліпропіленових труб складає більше п’ятдесяти років, однак перевірити це не представляється можливим. На практиці причиною виходу з ладу поліпропіленового трубопроводу служить порушення режиму подачі води комунальними службами або його перемерзання.\nЦіна поліпропіленових труб і фітингів неймовірно низька – менше п’ятдесяти рублів за метр труби і близько десяти за фітінг (крім металлосодержащих деталей), тобто на стандартну розводку вам буде потрібно щось близько тисячі рублів.\nДля монтажу поліпропіленового водопроводу вам будуть потрібні ножиці для труб або ножівка, спеціальний зварювальний апарат і, якщо ви вирішили використовувати труби, армовані алюмінієм, зачистка для труб.\nПочинати, звичайно, слід з планування. Сядьте за стіл, візьміть аркуш паперу і накидайте схему вашого водопроводу. Потім пройдіть з нею по тим кімнатам, де він буде походити і подивіться, що ви могли упустити. Складіть список фітингів і відрізків труби.\nТруби кріпляться на стіну за допомогою спеціальних кріплень, що продаються в сантехнічних магазинах. Прикиньте, скільки таких кріплень вам буде потрібно і впишіть трохи більше.\nНе забудьте про перехідники на полдюймовую різьбу, які вам будуть потрібні для приєднання водопроводу до ввідних вентилів і підключення змішувачів і бачка унітазу. Для кухні та бачка купіть з’єднувальні шланги – і постарайтеся не переплутати типи підключення.\nБажано поставити додаткові крани, що перекривають змішувач на кухні і унітаз , це в майбутньому сильно полегшить вам життя при розриві гнучкої підводки.\nЯкщо ви впевнені, що ви все врахували, складайте список і купуйте матеріал.\nНайголовніше в демонтажі – переконатися, що вода у вашому житлі надійно перекривається. На вводі повинні стояти кульові крани, якщо їх там немає або вони не до кінця перекривають воду – викличте слюсаря і поставте якісні крани. Це може обійтися вам в півтори-дві тисячі.\nЯкщо ви переконалися, що вода надійно перекривається, то можна приступати. Перекривайте крани і ріжте болгаркою ваш старий водопровід без всякої жалості. Але добре подумавши, щоб не робити зайвої роботи.\nПісля різання у вас повинні залишитися стирчать з ввідних кранів шматочки старої труби довжиною не менше десяти сантиметрів. Акуратно, притримуючи крани, викрутіть ці обрізки і вкрутіть замість них перехідники на тип вашого майбутнього водогону.\nВрахуйте, що перед складанням різьбового з’єднання вам необхідно намотати на різьблення сантехнічний льон або ущільнювальну стрічку, інакше ви герметичності не доб’єтеся.\nПеред початком роботи переконайтеся, що у вас є всі необхідні матеріали та інструменти.\nВідмірюючи відрізки труби, врахуйте, що фітинги подовжать їх на 3-5 сантиметрів. Промерьте, скільки фітінг додасть довжини і при нарізці відповідно укоротіть труби.\nНе поспішайте, постарайтеся продумати ваші дії. Рекомендую читачам МірСоветoв зробити якомога більше з’єднань «на столі» і вже готові деталі збирати в водопровід за місцем – так вам буде зручніше, та й зборка будуть якісніше.\nПочинати варто з найбільш віддаленої точки, зазвичай це змішувач у ванній. Збирається шматок водопроводу максимально можливий для зручного монтажу, приставляється на своє місце і від нього прикидається наступний шматок. Перед приміркою чергового шматка намагайтеся закріпити вже готовий, щоб він не «пішов» від вихідної позиції.\nДва перших шматка з’єднуються, потім прикидають третій шматок і так до ввідного крану. Для зручності варто зробити місце приєднання вашого нового трубопроводу роз’ємним. Якщо ви монтуєте металопластик, то достатньо поставити звичайний перехідник, для мідного або попліпропіленового трубопроводу зручніше поставити «американки» – швидкороз’ємні муфти.\nМонтаж мідного трубопроводу\nІнструменти та матеріали для монтажу цього типу водопроводу досить дорогі, однак не варто намагатися замінити їх підручними засобами. Тільки при застосуванні наведеної нижче технології досягається надійність і герметичність.\nСтики з’єднуються за допомогою паяння відкритим вогнем, тому будьте обережні! Працюйте в рукавичках, відставляючи пальник, стежте, щоб вона не впала, а краще відразу гасите полум’я. Пам’ятайте, пальник остигає не відразу, ставте її так, щоб випадково не зачепити.\nВідміряйте шматок труби потрібної довжини і відріжте його труборізом. Особливо підкреслю – не ножівкою, а саме труборізом! Зріз повинен бути рівним, без задирок і круглої форми. Торець труби обов’язково обробити зенковщіком, фаска повинна бути знята і зовні і зсередини.\nПеред паянням деталі необхідно зачистити від оксидної плівки. Для цього кінчик труби обробляють зачистной губкою або дрібною шкіркою, а посадочне місце фітинга очищають зсередини спеціальною щіткою. Зачищення поверхні стає яскравішим, вона повинна бути рівномірно блискучою, якщо є плями забруднень або неочищені ділянки – обробіть ще раз. Уникайте попадання води на місце пайки.\nНанесіть пензликом паяльну пасту на зачищення поверхні. Шар повинен бути тонким, рівномірним і повністю покриває місце пайки. Вставте трубу в фітінг (якщо видавити надлишки пасти їх варто стерти ганчіркою) і прогрівайте пальником. Щоб спаяти деталі, проведіть прутком припою по периметру стику. Температура деталей повинна бути близько двохсот п’ятдесяти градусів, на практиці це видно по поведінці припою – при правильному нагріві він легко розтікається по зазору між деталями, немов затягуючись в нього.\nПеред монтажем наступного вузла дайте охолонути місця паяння. Ні в якому разі не остуджують його водою або мокрою ганчіркою!\nВ принципі при акуратній збірці помилок бути не повинно, однак ніхто не ідеальний. Якщо ви виявите протікає стик, то не намагайтеся виправити просто налив побільше припою, навіть якщо ви затягнете протечку, не буде ніякої гарантії, що вона не з’явиться знову, наприклад, коли вас не буде вдома.\nДефектний стик нагрійте і згорнувши. Якщо є можливість – візьміть інший фітінг. Якщо такої можливості немає, нагрійте старий і легко постукайте ним об підлогу, щоб збити припій. Потім повторіть зачистку і пайку.\nМонтаж металопластикового трубопроводу\nЦей тип трубопроводу найбільш простий в монтажі, але вимагає більш ретельного продумування своїх дій, оскільки далеко не скрізь можна підібратися з двома великими ключами.\nФітинги металопластикового водопроводу складаються з самої деталі з штуцерами, обпресовувати кілець і гайок. Для з’єднання деталей ви повинні спершу надіти на трубу гайку, потім кільце і до упору вставити штуцер деталі в трубу. Після цього вам треба зрушити кільце по трубі до різьблення фітинга і затягнути на цій різьбі гайку. При закручуванні різьблення гайка здавлює кільце і труба виявляється щільно притиснутою до штуцера.\nХоча це і не обов’язково, але для полегшення складання можна зняти фаску з внутрішньої сторони труби за допомогою ножа.\nЗавдяки рознімних з’єднань, до повного затягування гайок можна вільно обертати деталі, тому ви можете просто наживити всі стики і перед остаточною протяжкою виставити кути більш точно.\nМеталопластикова труба добре гнеться – з неї можна вигнути коло діаметром близько 20 сантиметрів. При розводці це властивість допоможе заощадити вам пару куточків. Також завдяки цьому можна спробувати підключити бачок унітазу до води без використання шланга, приєднавши його через перехідник на полдюймовую різьбу.\nСаме зручне властивість металопластику – однозначність монтажу, якщо так можна висловитися, тобто вузол або зібрана або не зібраний, прихованих дефектів бути не може. Якщо ви виявите протікає стик – просто підтягніть гайку.\nМонтаж поліпропіленового трубопроводу\nДля монтажу цього типу водопроводу вам буде потрібно спеціальний апарат для зварювання пластикових труб. Його можна взяти напрокат, однак за тисячу рублів можна купити набір для монтажу – валізка зі зварювальним апаратом, насадками для нього і ножицями для труб.\nЗакуповуючи матеріал, врахуйте, що зварювання деталей незворотна, тобто при помилці збірки фітінг доведеться вирізати і викинути, а трубу наростити. Тому купайте деталі із запасом. Навіть якщо вам не потрібні з’єднувальні муфти, краще купіть 5-6 штук, ціна їх невелика, а без них виправити шлюб зварювання не вдасться.\nЗварювальний апарат представляє з себе плоский електронагрівач, на який встановлюються насадки під різні типи труб. Насадка складається з двох частин, одна копіює трубу відповідного діаметру, інша торцеву частину муфти. Насадки кріпляться до апарату болтом, який через наскрізний отвір у нагрівачі стягує їх один з одним.\nПеред монтажем апарат повинен нагрітися. На ручці є шкала для настройки робочої температури, тумблер включення і два індикатори. Один індикатор спалахує при включенні в мережу, другий горить, поки апарат нагрівається до потрібної температури – якщо він погас, то можна працювати.\nНадіньте трубу і фітінг на відповідні насадки. Вони повинні повільно і з зусиллям дійти до упору. Після цього почекайте секунд 10-20 і зніміть з апарату деталі.\nВставте деталі один в одного, нагріте місце труби повинно повністю втопитися в фітингу. Якщо ви збираєте поворот, то переконаєтеся в тому, що він правильно орієнтований, у вас є близько 5 секунд, щоб його повернути.\nЯкщо ви зберете стик невірно або негерметично, його доведеться вирізати цілком. Якщо вийшло так, що залишилася довжини труб не вистачає, вам доведеться їх подовжити за допомогою муфт.\nСтавлячи муфту на трубу, враховуйте, що вона додає близько сантиметра довжини. Це не вплине на міцність, але без урахування цього сантиметра ви, швидше за все, зберете не прямий кут, що дуже впадає в очі.\nОтже, ви зробили водопровід своїми руками і можете відчувати законну гордість.\nОднак, як мінімум протягом тижня за ним варто стежити. Перевірте всі з’єднання через годину після заповнення, якщо все в порядку, то через день, через три дні і через тиждень. Не забувайте перекривати воду, йдучи з дому.\nЯкщо трохи, крапелька в півгодини, підтікає різьбове з’єднання з вступним краном, не поспішайте переробляти, текти, швидше за все, самоусунеться через пару днів.\nЯк показує практика, якщо ваш водопровід простояв 7 днів, то він вже не протече і можете вважати свою працю виконаним на відмінно.\nЯк зшити покривало на ліжко Як зшити покривало на ліжко своїми руками, щоб створити в спальні атмосферу затишку і тепла. Цей простий […]\nВідпустка без турбот: онлайн-замовлення готелю і «правильний» багаж Вирушаючи до південних морів і пакуючи багаж, можна сміливо обмежитися парою купальників, документами та […]\nЯк приготувати салат "Копчена курка і ананас" Салат "Копчена курка і ананас" дуже смачний і простий у приготуванні. Витративши 10-15 хвилин […]\nЯк зробити дизайн нігтів самій Вже скоро настане осінь, а це значить у деяких закінчиться дачно-городній сезон, і прийде час зайнятися […]


Терморезисторне зварювання поліетиленових труб (Технологічна карта), страница 2\nНа території населених пунктів газопроводи прокладають в грунті. У даному проекті для зовнішнього газопостачання котельної використовуються поліетиленові газопроводи з тиском газу до 0,3 Мпа. Поліетиленові труби допускається прокладати тільки під землею на глибині не менше 1 м до верху труби. Для підземної прокладки газопроводів застосовують поліетиленові труби з маркіровкою «газ», виготовлені відповідно до технічних умов, що діють .\nПри пристрої газопроводів встає питання про з'єднання поліетиленових труб між собою і із замочною арматурою.\nЗалежно від функціонального призначення з'єднання розділяють на дві групи:\nнероз'ємні, тобто такі, розбирання яких при експлуатації не потрібне\nроз'ємні, які можна розібрати протягом терміну експлуатації.\nНероз'ємне з'єднання поліетиленових труб проводиться за допомогою стикової зварки, зварки электрофузионной муфтою (муфтою із заставними электронагревателями).\nРоз'ємні з'єднання в підземних газопроводах згідно вимогам Сніп, крім місць, доступних для огляду і ремонту не допускаються.\nСтикова зварка (зварка встык) - достатньо складний технологічний процес, що вимагає високої кваліфікації персоналу і спеціального зварювального устаткування. Хороша свариваемость є одним з найважливіших чинників, що визначають широке застосування поліетиленових труб. Якісна зварка встык виконується одним зварним швом і забезпечує його равнопрочность з рештою труби. Стикова зварка найбільш популярна, оскільки не вимагає додаткових деталей.\nПроцес стикової зварки поліетиленових труб для газопроводів підтверджується спеціальним протоколом, який ведеться електронним пристроєм зварювального апарату.\nЕлектромуфтове з'єднання - з'єднання, виконане із застосуванням електромуфти.\nЕлектромуфтове з'єднання економічно є більш витратним, ніж стикова зварка. Проте, в умовах підвищеної обмеженості, коли неможливе розміщення габаритного апарату для стикової зварки електромуфтова зварка стає незамінною.\nНайбільш популярна проста електромуфта використовується для з'єднання двох труб в прямолінійну ділянку. Проте, застосовуються і электрофузионные трійники, седловые відведення і т.д.\nЗ'єднання, виконані із застосуванням електромуфт часто застосовуються при монтажі трубопроводів невеликого діаметру з труб, що поступають в бухтах. Електромуфти такого (до 110мм) діаметру мають доступну ціну і, враховуючи їх застосування в невеликій кількості, роблять електромуфтову зварку труб, що поступають в бухтах, економічно порівнянною із стиковою.\nРоз'ємні з'єднання поліетиленових труб, а також їх з'єднання з арматурою, устаткуванням і металевими газопроводами доцільно здійснювати за допомогою фланців, що встановлюються в колодязях.\nПроцедура зварки электрофузионной муфтою\nЕлектромуфта і заренее підготовлені труби позиціонується строго по одній осі. Підготовка труб включає видалення забруднень і зняття поверхостного шаруючи в місцях зварки.\nПідключається подаючий струм апарат. Заставні електроелементи муфти починають нагріватися і розплавляти навколишній матеріал.\nОбласть розплавленого поліетилену в електромуфті збільшується і нагрів передається до поверхні труби, яка теж починає плавитися.\nНагріта труба збільшується в діаметрі і розплавлений поліетилен, обмежений в просторі свого розширення діаметром електромуфти отримує потрібний для зварки тиск.\nЖивляча напруга може бути відключена. Електромуфтове з'єднання, що стало гомогенним, буде готове після закінчення часу, необхідного для охолодження.\nПри зварці поліетиленових газопроводів застосовується апаратура электрофузионной зварки найвищого класу. Така апаратура може самостійно проводити важ цикл зварки і заносить дані в спеціальний електронний протокол.\nМуфтові электрофузионные з'єднання широко застосовуються при монтажі газопроводів. Процес електромуфтової зварки підтверджується спеціальним електронним протоколом.\nОтже, застосування деталей із заставними нагрівальними елементами (зварка електромуфтою) особливо ефективно при використанні довгомірних відрізків ПЭ труб (діаметри 25-110 мм). Крім того, зварку фитингами із заставними нагрівальними елементами використовують при ремонтних роботах, роботах в обмежених умовах і врізаннях в трубопроводи, що діють.\nНе допускається прокладка газопроводів з поліетиленових труб:\nу районах з розрахунковою температурою зовнішнього повітря нижче мінус 45 °С; на тих, що підробляються і закарстованных майданчиках;\nу грунтах II типу просадочности на території міст і сільських поселень;\nу районах з сейсмічністю понад 6 балів на території міст і сільських поселень з труб мірної довжини;\nнадземно, наземний, усередині будівель, а також в тунелях, колекторах і каналах;\nна ділянках знов проектованих переходів через штучні і природні перешкоди.