Препарат ЛЕРКАМЕН® АПФ 10/10. Виробник "Berlin Chemie"\nПродукція | Рецептурні препарати | ЛЕРКАМЕН® АПФ 10/10 таблетки, вкриті плівковою оболонкою, 10мг+10 мг №28\nТаблетки, вкриті плівковою оболонкою, 10мг+10 мг №28\nЛеркамен® АПФ 10/10:\nлікування есенціальної гіпертензії у хворих, у яких артеріальний тиск недостатньо контролюється при монотерапії лерканідипіну гідрохлоридом у дозі 10 мг. Починати лікування артеріальної гіпертензії відразу комбінованим препаратом Леркамен® АПФ 10/10 не слід.\nЛеркамен® АПФ 10/20:\nлікування есенціальної гіпертензії у хворих, у яких артеріальний тиск недостатньо контролюється при монотерапії еналаприлу малеатом у дозі 20 мг. Починати лікування артеріальної гіпертензії відразу комбінованим препаратом Леркамен® АПФ 10/20 не слід.\nдіюча речовина: лерканідипін, еналаприл;\nЛеркамен® АПФ 10/10: 1 таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить лерканідипіну гідрохлориду 10 мг, що еквівалентно лерканідипіну 9,44 мг, та еналаприлу малеату 10 мг, що еквівалентно еналаприлу 7,64 мг;\nЛеркамен® АПФ 10/20: 1 таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить лерканідипіну гідрохлориду 10 мг, що еквівалентно лерканідипіну 9,44 мг, та еналаприлу малеату 20 мг, що еквівалентно еналаприлу 15,29 мг;\nлактози моногідрат, целюлоза мікрокристалічна, натрію крохмальгліколят (тип А), повідон, натрію гідрокарбонат, магнію стеарат;\nоболонка таблетки Леркамен® АПФ 10/10: Opadry 02F29056 (гіпромелоза, титану діоксид (Е 171), тальк, поліетиленгліколь);\nоболонка таблетки Леркамен® АПФ 10/20: Opadry 02F22330 (гіпромелоза, титану діоксид (Е 171), тальк, поліетиленгліколь, хіноліновий жовтий (Е 104), заліза оксид жовтий (Е 172)).\nЛеркамен® АПФ 10/10: білі, круглі, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою;\nЛеркамен® АПФ 10/20: жовті, круглі, двоопуклі таблетки, вкриті плівковою оболонкою.\nIнгібітори АПФ та блокатори кальцієвих каналів: еналаприл та лерканідипін. Код АТX С09В В02.\nЛеркамен® АПФ – це комбінований лікарський засіб, що складається з лерканідипіну гідрохлориду (блокатора кальцієвих каналів) та еналаприлу малеату (інгібітору АПФ), двох антигіпертензивних засобів з комплементарним механізмом дії для контролю артеріального тиску у пацієнтів з есенціальною гіпертензією.\nЕналаприлу малеат – це сіль малеїнової кислоти еналаприлу, яка є похідним двох амінокислот L-аланінової та L-пролінової. Ангіотензинперетворюючий фермент (АПФ) – це пептидилдипептидаза, яка каталізує перетворення ангіотензину І у вазопресорний ангіотензин ІІ. Після абсорбції еналаприл гідролізується до еналаприлату, який інгібує АПФ. Пригнічення АПФ призводить до зменшення рівня ангіотензину ІІ у плазмі крові, що підвищує активність реніну у плазмі (внаслідок блокування механізму негативного оборотного зв’язку виділення реніну), та до зменшення секреції альдостерону.\nНезважаючи на те, що еналаприл знижує артеріальний тиск головним чином за рахунок пригнічення ренін-ангіотензин-альдостеронової системи, він також ефективний у хворих з низьким рівнем реніну у плазмі крові.\nУ хворих на артеріальну гіпертензію застосування еналаприлу сприяє зниженню артеріального тиску в положенні лежачи та стоячи без суттєвого підвищення частоти серцевих скорочень.\nУ рідкісних випадках спостерігається симптоматична ортостатична артеріальна гіпотензія. У деяких хворих нормалізація артеріального тиску відбувається протягом кількох тижнів лікування. Раптове припинення застосування еналаприлу не призводить до різкого підвищення артеріального тиску.\nЕфективне пригнічення активності АПФ виникає зазвичай протягом 2–4 годин після перорального застосування однієї дози еналаприлу. Початок антигіпертензивної дії, як правило, спостерігається через 1 годину із максимальним зниженням артеріального тиску через 4–6 годин після застосування. Тривалість дії залежить від дози, але при дозах, що рекомендуються, антигіпертензивна та гемодинамічна дія триває не менше 24 годин.\nГемодинамічні дослідження за участю хворих на есенціальну гіпертензію довели, що зниження артеріального тиску пов’язується зі зниженням периферичного судинного опору та підвищенням хвилинного серцевого викиду; зміна частоти серцевих скорочень не спостерігалася або була незначною. Після застосування еналаприлу нирковий кровотік підвищується, тоді як швидкість клубочкової фільтрації залишається без змін. Ознак затримки натрію та води не спостерігається. Однак, у хворих із низькою швидкістю клубочкової фільтрації до лікування, показники, як правило, підвищувалися.\nУ ході короткотривалих клінічних досліджень після застосування еналаприлу у хворих на цукровий діабет та без нього із захворюванням нирок спостерігалося зниження альбумінурії та екскреції із сечею IgG та загального білка сечі. Спільне застосування інгібіторів АПФ та блокаторів рецепторів ангіотензину II було досліджено у двох широкомасштабних, рандомізованих, контрольованих дослідженнях (ONTARGET (ONgoing Telmisartan Alone і в комбінації з Ramipril Global Endpoint Trial) і VA NEPHRON-D (The Veterans Affairs Nephropathy in Diabetes)).\nONTARGET являло собою дослідження, проведене за участю пацієнтів із серцево-судинним або цереброваскулярним захворюванням в анамнезі або цукровим діабетом 2 типу, що супроводжується ознаками ураження органу-мішені. VA NEPHRON-D являло собою дослідження, проведене за участю пацієнтів з цукровим діабетом 2 типу та діабетичною нефропатією.\nДані дослідження не виявили значимого сприятливого впливу на результат ниркових та/або серцево-судинних захворювань і на смертність від них, тоді як у порівнянні з монотерапією відмічався підвищений ризик розвитку гіперкаліємії, гострого ураження нирок та/або гіпотонії. З огляду на схожість фармакодинамічних властивостей, дані результати також застосовні для інших інгібіторів АПФ та блокаторів рецепторів ангіотензину II.\nТому спільне застосування інгібіторів АПФ та блокаторів рецепторів ангіотензину II не показано пацієнтам з діабетичною нефропатією.\nALTITUDE (Aliskiren Trial in Type 2 Diabetes Using Cardiovascular and Renal Disease Endpoints) являло собою дослідження, проведене для виявлення позитивного ефекту від додавання аліскірену до стандартної терапії інгібіторами АПФ або блокаторами рецепторів ангіотензину II пацієнтів з цукровим діабетом 2 типу та хронічним захворюванням нирок, серцево-судинними захворюваннями або тих, хто має обидва захворювання. Дане дослідження було перервано раніше у зв’язку з підвищеним ризиком небажаних наслідків. Смертність від серцево-судинних захворювань і виникнення інсульту були частішими в групі, що приймала аліскірен, ніж у групі, що приймала плацебо, та повідомлення про небажані явища і серйозні небажані явища (гіперкаліємія, гіпотензія і порушення функції нирок) були частішими в групі, яка приймала аліскірен, ніж у групі, що приймала плацебо.\nЛерканідипін – це антагоніст кальцію групи дигідропіридинів, що пригнічує трансмембранний приплив кальцію у серцевий та гладкий м’яз. Механізм антигіпертензивної дії базується на прямій релаксаційній дії на гладкий м’яз судини, що призводить до зниження загального периферичного опору. Незважаючи на короткий період напіввиведення лерканідипіну, він має пролонговану антигіпертензивну дію за рахунок високого коефіцієнта мембранного розподілу і позбавлений негативної інотропної дії завдяки його високій судинній селективності.\nЧерез те що вазодилатація, спричинена лерканідипіном, розвивається поступово, гостра артеріальна гіпотензія з рефлекторною тахікардією спостерігається рідко у хворих на артеріальну гіпертензію.\nЯк і щодо інших асиметричних 1,4-дигідропіридинів, антигіпертензивна активність лерканідипіну головним чином обумовлена дією (S)-енантіомера.\nПоєднання цих речовин має адитивний антигіпертензивний ефект, зниження артеріального тиску відбувається більшою мірою, ніж при прийомі кожного з цих компонентів окремо.\nВ опорному (подвійному сліпому) додатковому клінічному дослідженні III фази, проведеному за участю 342 пацієнтів без клінічної відповіді на лерканідипін в дозі 10 мг (де вони визначалися, як пацієнти з діастолічним артеріальним тиском в положенні сидячи 95–114 мм рт. ст. і як пацієнти із систолічним артеріальним тиском в положенні сидячи 140–189 мм рт. ст.), через 12 тижнів подвійної сліпої терапії залишкове зниження систолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи при прийомі комбінації еналаприлу в дозі 10 мг і лерканідипіну у дозі 10 мг виявилося на 5,4 мм рт. ст. вищим, ніж при прийомі тільки лерканідипіну у дозі 10 мг (-7,7 мм рт. ст. у порівнянні з -2,3 мм рт. ст., p < 0,001). Крім того, залишкове зниження діастолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи виявилося на 2,8 мм рт. ст. вищим при прийомі комбінації, ніж при монотерапії (-7,1 мм рт. ст. у порівнянні з -4,3 мм рт. ст., p < 0,001). Частка пацієнтів з клінічною відповіддю була значно вищою при комбінованому лікуванні, ніж при монотерапії: 41 % в порівнянні з 24 % (p < 0,001) для систолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи і 35 % в порівнянні з 24 % (p = 0,032) для діастолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи. При прийомі комбінації препаратів у порівнянні з монотерапією значно частіше спостерігалася нормалізація систолічного (39 % у порівнянні з 22 %, p < 0,001) і діастолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи (29 % у порівнянні з 19 %, p = 0,023). При подальшому спостереженні у відкритій фазі цього дослідження можна було збільшити дозу еналаприлу до 20 мг у комбінації з 10 мг лерканідипіну, але за умови збереження показників артеріального тиску на рівні > 140/90 мм рт. ст.: доза була збільшена у 133 пацієнтів з 221, і після її збільшення діастолічний артеріальний тиск у положенні пацієнта сидячи нормалізувався у ⅓ пацієнтів.\nВ опорному (подвійному сліпому) додатковому клінічному дослідженні III фази, проведеному за участю 327 пацієнтів без клінічної відповіді на еналаприл у дозі 20 мг (де вони визначалися, як пацієнти з діастолічним артеріальним тиском в положенні сидячи 95–114 мм рт. ст. і як пацієнти із систолічним артеріальним тиском в положенні сидячи 140–189 мм рт. ст.), залишкове зниження систолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи при прийомі комбінації еналаприлу в дозі 20 мг і лерканідипіну у дозі 10 мг виявилося значно вищим, ніж при монотерапії (-9,8 мм рт. ст. у порівнянні з -6,7 мм рт. ст., p = 0,013). Аналогічну різницю проявило і залишкове зниження діастолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи (-9,2 мм рт. ст. у порівнянні з -7,5 мм рт. ст., p = 0,015). Частка пацієнтів з клінічною відповіддю не була значно більшою при комбінованому лікуванні, ніж при монотерапії: 53 % в порівнянні з 43 % (p = 0,076) для діастолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи і 41 % в порівнянні з 33 % (p = 0,116) для систолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи. У незначно більшого відсотка пацієнтів, які приймали комбінацію препаратів, спостерігалася нормалізація діастолічного (48 % у порівнянні з 37 %, p = 0,055) і систолічного артеріального тиску в положенні пацієнта сидячи (33 % у порівнянні з 28 %, p = 0,325) у порівнянні з монотерапією.\nПри одночасному застосуванні еналаприлу та лерканідипіну фармакокінетичної взаємодії не спостерігалося.\nАбсорбція. Після перорального застосування еналаприл швидко абсорбується і його максимальна концентрація у сироватці досягається протягом 1 години. З огляду на вміст еналаприлу у сечі, ступінь його всмоктування при пероральному застосуванні у вигляді еналаприлу малеату становить приблизно 60 %. На абсорбцію еналаприлу при пероральному застосуванні не впливає наявність їжі у шлунково-кишковому тракті.\nРозподіл. Після абсорбції перорально прийнятий еналаприл швидко та екстенсивно гідролізується в еналаприлат – потужний інгібітор АПФ. Пік його концентрації у сироватці спостерігається приблизно через 4 години після перорального застосування еналаприлу малеату. Ефективний період напіввиведення еналаприлату після багаторазового прийому перорально еналаприла становить 11 годин. У осіб із нормальною функцією нирок рівноважна сироваткова концентрація була досягнута через 4 доби після початку лікування. При надграничних концентраціях, які були терапевтично значущими, відбувається зв’язування еналаприлу з білками плазми, що не перевищує 60 %.\nЕлімінація. Виведення еналаприлату в основному відбувається нирками. Основним компонентом сечі є еналаприлат (приблизно 40 % від застосованої дози) та незмінений еналаприл (приблизно 20 %).\nНиркова дисфункція. Експозиція еналаприлу та еналаприлату підвищується у хворих з нирковою недостатністю. У хворих з легкою або помірною недостатністю (кліренс креатиніну 40–60 мл/хв) стабільний стан AUC еналаприлату був приблизно у 2 рази вищим, ніж у хворих з нормальною функцією нирок після застосування 5 мг 1 раз на добу. При тяжкій нирковій недостатності (кліренс креатиніну ≤ 30 мл/хв) рівень AUC підвищувався приблизно у 8 разів. Ефективний період напіввиведення еналаприлату після багаторазового застосування еналаприлу малеату подовжується при цьому рівні ниркової недостатності, а час досягнення рівноважного стану концентрації збільшується. Еналаприлат можна вивести із системного кровотоку за допомогою гемодіалізу. Кліренс діалізу становить 62 мл/хв.\nЛактація. Через 4–6 годин після прийому 20 мг препарату перорально пік концентрації еналаприлу в грудному молоці п’яти жінок в післяпологовий період в середньому становив 1,7 мкг/л (діапазон від 0,54 до 5,9 мкг/л). Середнє значення піків концентрації еналаприлату становило 1,7 мкг/л (діапазон від 1,2 до 2,3 мкг/л); піки концентрації виникали в різний час протягом 24 годин. Згідно з даними щодо рівня пікової концентрації в грудному молоці, вважається, що немовля, яке харчується тільки грудним молоком, отримує не більше 0,16 % препарату від дози матері, підібраною в розрахунку на кг маси. У жінки, яка приймала перорально по 10 мг еналаприлу на добу протягом 11 місяців, пік концентрації еналаприлу (2 мкг/л) спостерігався приблизно через 4 години після прийому дози, а пік концентрації еналаприлату (0,75 мкг/л) досягався приблизно через 9 годин після прийому дози. При цьому загальна добова кількість еналаприлу в грудному молоці становила 1,44 мкг/л, а еналаприлату 0,63 мкг/л відповідно. Через 4 години після прийому разової дози еналаприлу 5 мг однією пацієнткою і разової дози еналаприлу 10 мг двома пацієнтками рівень вмісту еналаприлату в грудному молоці знаходився нижче межі виявлення (< 0,2 мкг/л); рівні вмісту еналаприлу встановлені не були.\nАбсорбція. Лерканідипін повністю абсорбується після перорального застосування, а максимальна концентрація у плазмі досягається приблизно через 1,5–3 години.\nДва енантіомери лерканідипіну показали ідентичні профілі рівня у плазмі: час пікової концентрації ідентичний, а пікова концентрація у плазмі та AUC у середньому в 1,2 раза вищі для (S)-енантіомера. Елімінація напіврозпаду двох енантіомерів в основному однакова. In vivo взаємозамінність двох енантіомерів не спостерігається.\nВнаслідок вираженого метаболізму первинного проходження абсолютна біодоступність прийнятого перорально лерканідипіну в умовах голодування становить приблизно 10 %. Однак біодоступність у здорових добровольців в умовах голодування знижується до ⅓ від вищезазначеного значення.\nДоступність перорально прийнятого лерканідипіну підвищується у 4 рази за умови його застосування через 2 години після вживання їжі з високим вмістом жиру. Відповідно, препарат слід приймати до вживання їжі.\nСтупінь зв’язування з білками плазми лерканідипіну перевищує 98 %. Через те що рівень білка у хворих із тяжкою нирковою або печінковою дисфункцією знижений, вміст вільних фракцій лерканідипіну може бути вищим.\nБіотрансформація. Лерканідипін екстенсивно метаболізується ферментом CYP3A4; ніяких споріднених сполук у сечі або фекаліях не виявляється. Він перетворюється головним чином у неактивні метаболіти і приблизно 50 % дози виводиться із сечею.\nЕксперименти in vitro з людськими мікросомами печінки довели, що лерканідипін незначно пригнічує два ферменти – CYP3A4 та CYP2D6 – при концентраціях, у 160 і 40 разів вищих, ніж його пікові концентрації у плазмі, які досягаються після застосування дози 20 мг.\nКрім цього, вивчення взаємодії у людей показало, що лерканідипін не модифікує рівень мідазоламу (типового субстрату CYP3A4) у плазмі або метопрололу (типового субстрату CYP2D6). Таким чином, при застосуванні лерканідипіну у терапевтичних дозах біотрансформації препаратів, що метаболізуються CYP3A4 або CYP2D6, очікувати не слід.\nЕлімінація. Елімінація відбувається головним чином через біотрансформацію. Середній термінальний період напіввиведення становить 8–10 годин; через високу спорідненість з ліпідними мембранами терапевтична активність подовжується до 24 годин. Після повторного застосування кумуляції не спостерігалося.\nЛінійність/нелінійність. Рівень лерканідипіну у плазмі після перорального застосування не прямо пропорційний дозі (нелінійна кінетика). Після застосування 10, 20 або 40 мг пікові концентрації у плазмі крові, які спостерігалися, були у співвідношенні 1:3:8, а площі під фармакокінетичною кривою «час-концентрація» у плазмі – у співвідношенні 1:4:18, що передбачає прогресивну насиченість метаболізму при першому проходженні. Відповідно, доступність підвищується зі збільшенням дози.\nДодаткова інформація про спеціальні популяції. Було показано, що фармакокінетика лерканідипіну у хворих літнього віку та у хворих з легкою і помірною дисфункцією нирок або печінки подібна до такої, що спостерігається у загальній популяції хворих. У хворих з тяжкою дисфункцією нирок або у хворих, яким проводять сеанси діалізу, концентрації препарату були вищими (приблизно 70 %). У хворих з помірним або тяжким ураженням печінки системна біодоступність лерканідипіну, вірогідно, збільшується, оскільки зазвичай препарат екстенсивно метаболізується у печінці.\nКомбінація еналаприлу та лерканідипіну.\nМожлива токсичність комбінованого препарату еналаприлу та лерканідипіну була вивчена на щурах: препарат вводився перорально протягом 3 місяців, було проведено два тести на генотоксичність. Токсикологічний профіль комбінованого препарату не відрізнявся від профілів двох його компонентів у разі їх застосування окремо.\nВідповідні дані існують окремо для двох компонентів – еналаприлу та лерканідипіну.\nДоклінічні дані, отримані в традиційних дослідженнях з фармакології безпеки, токсичності багаторазових доз, генотоксичності і канцерогенної дії, не виявляють будь-якої особливої небезпеки для людини.\nДані досліджень репродуктивної токсичності дають змогу припустити, що еналаприл не впливає на фертильність і функціонування репродуктивної системи у щурів і не чинить тератогенної дії. У ході дослідження препарат вводили самкам щурів до спаровування і протягом вагітності, під час лактації була відмічена підвищена смертність потомства. Як виявилось, препарат проникає крізь плаценту і виводиться з молоком. Було показано, що препарати класу інгібіторів ангіотензинперетворювального ферменту мають побічний вплив на пізній розвиток плода, що може призводити до смерті, вроджених патологій черепа. Крім того, повідомлялося про фетотоксичність, уповільнення внутрішньоутробного розвитку та незрощення артеріальної протоки. Ці порушення розвитку частково можна пояснити прямим впливом інгібіторів АПФ на ренін-ангіотензинову систему плода, частково – ішемією, пов’язаною з артеріальною гіпотензією матері, а також зниженням плодо-плацентарного кровотоку і зменшенням надходження до плода кисню і поживних речовин.\nДані, отримані в ході доклінічних стандартних фармакологічних досліджень з безпеки, досліджень з токсичності багаторазових доз, генотоксичності, канцерогенного потенціалу, а також репродуктивної токсичності, вказують на відсутність особливої небезпеки препарату для людини.\nЗначні ефекти, які спостерігалися в тривалих дослідженнях на щурах і собаках, прямо або побічно були пов’язані з відомим впливом високих доз антагоністів кальцію, тобто були наслідком надмірно високої фармакодинамічної активності. Лікування лерканідипіном не впливало на фертильність і загальне функціонування репродуктивної системи у щурів, проте введення високих доз призводило до загибелі потомства в перед- і постімплантаційний період, а також до уповільнення внутрішньоутробного розвитку. У дослідженнях на щурах і кролях тератогенного впливу лерканідипіну виявлено не було, однак тератогенність інших препаратів дигідропіридинового ряду в дослідженнях на тваринах була виявлена. Застосування високих доз лерканідипіну (12 мг/кг/добу) під час пологів може призводити до дистоції.\nГіперчутливість до діючих речовин препарату, будь-якого інгібітору АПФ або блокаторів кальцієвих каналів дигідропіридинового ряду, а також до будь-якої з допоміжних речовин (див. розділ «Склад»).\nНаявність в анамнезі ангіонабряку в результаті попереднього лікування інгібітором АПФ.\nОдночасне застосування препарату Леркамен® АПФ і препаратів, що містять аліскірен, протипоказано пацієнтам з цукровим діабетом або порушенням функції нирок (ШКФ < 60 мл/хв/1,73 м2) (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»).\nОбструкція відтоку крові з лівого шлуночка, в тому числі стеноз аорти.\nЗастійна серцева недостатність, з приводу якої не проводилося лікування.\nПротягом одного місяця після перенесеного інфаркту міокарда.\nТяжка ниркова недостатність (кліренс креатиніну < 30 мл/хв), в тому числі у пацієнтів, які перебувають на гемодіалізі.\nСупутнє застосування із:\n− потужними інгібіторами CYP3A4 (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»);\n− циклоспорином (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»);\n− грейпфрутовим соком (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nАнтигіпертензивна дія препарату Леркамен® АПФ може бути підсилена іншими лікарськими засобами, що знижують артеріальний тиск, такими як діуретичні засоби, β-блокаторами, α-блокаторами та іншими речовинами.\nДані клінічних досліджень показують, що подвійна блокада ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС), що пов’язана із одночасним застосуванням інгібіторів АПФ та блокаторів рецепторів ангіотензину II або аліскірену, призводить до підвищення частоти небажаних явищ, таких як гіпотензія, гіперкаліємія і зниження функції нирок (в тому числі гостра ниркова недостатність), в порівнянні з використанням одного засобу, який діє на РААС (див. розділи «Протипоказання», «Особливості застосування» та «Фармакодинаміка»).\nКалійзберігаючі діуретичні засоби та добавки, що містять калій\nІнгібітори АПФ знижують втрату калію, спричинену діуретичними засобами. Калійзберігаючі діуретичні засоби (наприклад спіронолактон, еплеренон, тріамтерен або амілорид), добавки, що містять калій, або речовини, що містять солі калію, можуть призвести до значного підвищення концентрації калію у сироватці. Якщо такі препарати супутньо призначають при доведеній гіпокаліємії, то їх потрібно застосовувати з обережністю та під частим контролем вмісту калію у сироватці (див. розділ «Особливості застосування»).\nДіуретичні засоби (тіазидні та петльові діуретичні засоби)\nПопереднє лікування високими дозами діуретичних засобів може спричинити зниження об’єму циркулюючої крові та ризик артеріальної гіпотензії на початку застосування еналаприлу (див. розділ «Особливості застосування»). Гіпотензивні ефекти можна зменшити шляхом відміни діуретичних засобів, збільшення вживання солі або рідини або застосуванням низької початкової дози еналаприлу.\nПацієнти, які супутньо приймають інгібітори mTOR, можуть мати підвищений ризик виникнення ангіонабряку (див. розділ «Особливості застосування»).\nПацієнти, які супутньо приймають ко-тримоксазол (триметоприм/сульфаметоксазол), можуть мати підвищений ризик виникнення гіперкаліємії (див. розділ «Особливості застосування»).\nСупутнє застосування з іншими антигіпертензивними засобами може призвести до посилення дії еналаприлу. Супутнє застосування нітрогліцерину та інших нітратів або судинорозширювальних засобів може призвести до додаткового зниження артеріального тиску.\nПід час супутнього застосування літію з інгібіторами АПФ спостерігалося оборотне підвищення концентрації літію у сироватці та посилення його токсичних ефектів. Супутнє застосування діуретичних засобів групи тіазидів може збільшувати концентрацію рівнів літію і, відповідно, посилювати токсичні ефекти літію при одночасному застосуванні з інгібіторами АПФ. Тому застосування еналаприлу з препаратами літію не рекомендується, але якщо їх одночасне застосування необхідне, то потрібний ретельний моніторинг рівнів літію у сироватці (див. розділ «Особливості застосування»).\nТрициклічні антидепресанти/антипсихотики/анестетики/наркотичні засоби\nПри супутньому застосуванні деяких анестетиків, трициклічних антидепресантів і антипсихотиків з інгібіторами АПФ можливе додаткове зниження артеріального тиску (див. розділ «Особливості застосування»).\nНестероїдні протизапальні препарати, включаючи селективні інгібітори циклооксигенази-2\nНестероїдні протизапальні препарати (НПЗП), включаючи селективні інгібітори циклооксигенази-2 (ЦОГ-2), можуть знижувати ефективність діуретиків та інших антигіпертензивних препаратів. Тому антигіпертензивна дія антагоністів рецепторів ангіотензину II або інгібіторів АПФ може бути знижена при одночасному застосуванні із НПЗП, включаючи селективні інгібітори ЦОГ-2.\nСпільне застосування НПЗП (включаючи селективні інгібітори ЦОГ-2) і антагоністів рецепторів ангіотензину II або інгібіторів АПФ супроводжується адитивним ефектом у вигляді підвищення концентрації калію в сироватці і може призводити до погіршення функції нирок. Як правило, дані ефекти оборотні. У рідкісних випадках може розвиватися гостра ниркова недостатність, особливо у пацієнтів з порушенням функції нирок (наприклад у пацієнтів літнього віку або зневоднених пацієнтів, включаючи тих, хто отримує терапію діуретиками). Тому спільний прийом цих препаратів слід призначати з обережністю, особливо пацієнтам з порушенням функції нирок. Пацієнти повинні отримувати достатню кількість рідини. Як після початку спільної терапії, так і згодом функцію нирок слід періодично контролювати.\nПри одночасному застосуванні інгібіторів АПФ, у тому числі еналаприлу, з препаратами золота, призначеними для ін’єкційного введення (натрію ауротіомалат), були повідомлення про виникнення рідкісних нітритоподібних реакцій, що супроводжуються такими симптомами, як припливи до обличчя, нудота, блювання та артеріальна гіпотензія.\nПроведені епідеміологічні дослідження дали змогу припустити, що застосування інгібіторів АПФ одночасно з антидіабетичними засобами (інсулін, пероральні гіпоглікемічні препарати) може спричинити зниження рівня глюкози у крові з ризиком виникнення гіпоглікемії. Найбільш вірогідно даний феномен виникає у перші тижні сумісного лікування та у хворих із порушеннями функції нирок (див. розділи «Особливості застосування» та «Побічні реакції»).\nАлкоголь посилює гіпотензивну дію інгібіторів АПФ.\nАцетилсаліцилова кислота, тромболітики і β-блокатори\nОдночасне застосування еналаприлу з ацетилсаліциловою кислотою (у кардіологічних дозах), тромболітиками і β-блокаторами небезпеки не становить.\nОскільки лерканідипін метаболізується ферментом CYP3A4, супутнє застосування інгібіторів та індукторів CYP3A4 може вплинути на метаболізм та екскрецію лерканідипіну.\nКомбіноване застосування лерканідипіну і потужних інгібіторів CYP3A4 (наприклад кетоконазолу, ітраконазолу, ритонавіру, еритроміцину, тролеандоміцину) протипоказано (див. розділ «Протипоказання»).\nВ рамках дослідження взаємодії з кетоконазолом, потужним інгібітором CYP3A4, було відзначено значне зростання рівнів плазмових концентрацій лерканідипіну (15-кратне збільшення площі під кривою «концентрація-час» (AUC) і 8-кратне зростання Cmax еутомера S-лерканідипіну).\nЦиклоспорин і лерканідипін не можна застосовувати разом (див. розділ «Протипоказання»).\nПісля спільного застосування спостерігалося збільшення концентрацій обох препаратів в плазмі. Дослідження за участю молодих добровольців показало, що при введенні циклоспорину через 3 години після прийому лерканідипіну рівень лерканідипіну у плазмі не змінюється, однак AUC циклоспорину збільшується на 27 %. При одночасному застосуванні лерканідипіну та циклоспорину спостерігалося 3-кратне зростання рівня лерканідипіну у плазмі і збільшення AUC циклоспорину на 21 %.\nЛерканідипін не слід приймати разом з соком грейпфрута (див. розділ «Протипоказання»).\nСлід утримуватися від вживання алкоголю у зв’язку з тим, що він здатний підсилювати вазодилатуючий ефект антигіпертензивних препаратів (див. розділ «Особливості застосування»).\nПотрібно бути обережним при одночасному призначенні лерканідипіну з іншими субстратами CYP3A4, такими як терфенадин, астемізол, антиаритмічні засоби ІІІ класу (наприклад аміодарон, хінідин).\nПотрібно бути обережним при одночасному застосуванні лерканідипіну із індукторами CYP3A4, такими як протисудомні засоби (наприклад фенітоїн, карбамазепін) та рифампіцин, через те що антигіпертензивна дія лерканідипіну може бути знижена. Таким чином, необхідно частіше ніж зазвичай контролювати рівень артеріального тиску.\nОдночасне застосування 20 мг лерканідипіну у хворих, які постійно приймали β-метилдигоксин, не виявило ніякої фармакокінетичної взаємодії. У здорових добровольців одночасне застосування 20 мг лерканідипіну з дигоксином призводило до підвищення Сmax (середнього максимального значення) дигоксину на 33 %, тоді як не відбувалося значущих змін ні AUC (площа під кривою), ні ниркового кліренсу. Хворі, які одночасно застосовують лерканідипін та дигоксин, повинні перебувати під суворим контролем щодо можливої появи клінічних ознак інтоксикації дигоксином.\nУ добровольців літнього віку супутнє пероральне застосування мідазоламу в дозі 20 мг посилювало всмоктування лерканідипіну (приблизно на 40 %), але знижувало його швидкість всмоктування (tmax збільшився з 1,75 до 3 годин). Концентрація мідазоламу не змінювалася.\nОдночасне застосування лерканідипіну та метопрололу (β-блокатор, що виводиться із організму переважно через печінку) не виявило зміни біодоступності метопрололу, тоді як біодоступність лерканідипіну знижувалася на 50 %. Цей ефект може бути наслідком зниження кровотоку у печінці, спричиненого β-блокаторами, і, відповідно, це може відбуватися і з іншими препаратами цього класу. Однак лерканідипін можна безпечно застосовувати у той самий час, що і блокатори β-адренорецепторів.\nОдночасне застосування циметидину у дозі 800 мг на добу не спричиняє суттєвих змін рівня лерканідипіну у плазмі, але потрібна обережність при застосуванні значно більших доз циметидину, через те що біодоступність, а отже і гіпотензивна дія лерканідипіну можуть підвищуватися.\nДослідження взаємодії лерканідипіну з флуоксетином як інгібітором СYP2D6 та CYP3A4, яке проводилося за участю здорових добровольців віком 65±7 років (середнє значення ± стандартне відхилення), не виявило клінічно значущої модифікації фармакокінетики лерканідипіну.\nКоли лерканідипін у дозі 20 мг повторно одночасно застосовували з 40 мг симвастатину, AUC лерканідипіну змінювалася незначно, тоді як AUC симвастатину підвищувалася до 56 % і AUC його основного метаболіту, β-гідроксикислоти, – до 28 %. Малоймовірно, що такі зміни є клінічно значущими. Не очікується взаємодії, якщо лерканідипін приймати вранці, а симвастатин – ввечері, як це показано для препаратів цієї групи.\nОдночасне застосування лерканідипіну у дозі 20 мг натще здоровим добровольцям не змінювало фармакокінетики варфарину.\nСимптоматична артеріальна гіпотензія рідко спостерігається у пацієнтів з неускладненою артеріальною гіпертензією. При лікуванні еналаприлом пацієнтів з артеріальною гіпертензією ризик симптоматичної гіпотензії зростає, якщо порушений водно-електролітний баланс і відбувається втрата рідини, наприклад, після лікування діуретиками, дієти з обмеженням солі, діалізу, діареї або блювання (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У пацієнтів з серцевою недостатністю (з супутньою нирковою недостатністю або без такої) спостерігалася симптоматична гіпотензія. Вона частіше виникає у пацієнтів з серцевою недостатністю більш тяжкого ступеня, що пов’язано із застосуванням високих доз петльових діуретиків, гіпонатріємією або порушенням функції нирок. Лікування таких пацієнтів слід починати під медичним спостереженням, а також слід продовжувати це спостереження при зміні дози еналаприлу та/або діуретика. Ці ж рекомендації застосовні до пацієнтів з ішемічною хворобою серця або з цереброваскулярною патологією, у яких надмірне зниження артеріального тиску може призвести до інфаркту міокарда або гострого порушення мозкового кровообігу.\nУ разі артеріальної гіпотензії пацієнта слід перевести в положення лежачи на спині і у разі потреби, провести внутрішньовенну інфузію фізіологічного розчину. Оборотна гіпотензивна дія не є протипоказанням до подальшого застосування препарату, яке може бути продовжено після того, як артеріальний тиск підвищиться після поповнення об’єму.\nУ деяких пацієнтів з серцевою недостатністю і нормальним або низьким артеріальним тиском еналаприл може сприяти додатковому зниженню артеріального тиску. Даний ефект є очікуваним і зазвичай не є причиною припинення терапії. Якщо артеріальна гіпотензія стає симптоматичною, то може виникнути необхідність зменшення дози та/або відміни діуретика та/або еналаприлу.\nЗ обережністю потрібно призначати препарат хворим з синдромом слабкості синусового вузла, якщо штучний водій ритму не імплантований.\nПорушення функції лівого шлуночка та ішемічна хвороба серця.\nНезважаючи на те, що гемодинамічно контрольовані дослідження не виявили жодних порушень функції шлуночків, препарати групи блокаторів кальцієвих каналів потрібно з обережністю застосовувати хворим із порушенням функції лівого шлуночка. Передбачається, що застосування деяких препаратів дигідропіридинового ряду короткої дії може асоціюватися з підвищеним серцево-судинним ризиком у хворих на ішемічну хворобу серця. Хоча лерканідипін – препарат тривалої дії, потрібно бути обережним, застосовуючи його таким пацієнтам.\nУ рідкісних випадках застосування деяких препаратів дигідропіридинового ряду може спричинити прекардіальний біль або стенокардію. Дуже рідко у хворих із наявними нападами стенокардії може збільшуватися їх частота, тривалість та тяжкість. Можливі окремі випадки інфаркту міокарда (див. розділ «Побічні реакції»).\nОсоблива обережність потрібна при застосуванні еналаприлу хворим з легким або помірним порушенням функції нирок. Частиною рутинного спостереження за такими пацієнтами, є плановий контроль рівня калію та креатиніну у сироватці. Повідомлення про ниркову недостатність, обумовлену застосуванням еналаприлу, стосувалися головним чином хворих з тяжкою серцевою недостатністю або з основним захворюванням нирок, у тому числі зі стенозом ниркових артерій. У разі своєчасного діагностування та відповідного лікування ниркова недостатність, спричинена дією еналаприлу, має оборотний характер. У деяких хворих з артеріальною гіпертензією без попереднього захворювання нирок комбіноване застосування еналаприлу та діуретичного засобу може спричинити підвищення рівня сечовини та креатиніну у крові. Може бути необхідним зменшення дози еналаприлу та/або відміна діуретичного засобу. У таких випадках слід враховувати наявність стенозу ниркової артерії (див. розділ «Особливості застосування. Реноваскулярна артеріальна гіпертензія»).\nЗастосування інгібіторів АПФ у пацієнтів з двобічним стенозом ниркової артерії єдиної функціонуючої нирки підвищує ризик виникнення артеріальної гіпотензії та ниркової недостатності. У цьому випадку порушення функції нирок може супроводжуватися лише незначними змінами концентрації креатиніну в сироватці. Лікування таких хворих потрібно розпочинати під безпосереднім медичним контролем із застосуванням низьких доз та обережною зміною дози, а функцію нирок потрібно контролювати на початку та під час лікування.\nДосвіду застосування лерканідипіну та еналаприлу хворим, які нещодавно перенесли трансплантацію нирки, немає. Тому таким пацієнтам застосовувати Леркамен® АПФ не рекомендується.\nАнтигіпертензивний ефект лерканідипіну може посилитися у хворих з порушенням функції печінки. Зрідка при застосуванні інгібіторів АПФ у хворих спостерігається синдром, який розпочинається холестатичною жовтяницею або гепатитом, що швидко прогресує до раптового розвитку некрозу печінки, іноді з летальним наслідком. Механізм цього синдрому незрозумілий. Хворі, у яких розвинулася жовтяниця або помітно підвищився рівень печінкових ферментів при застосуванні інгібіторів АПФ, повинні припинити їх прийом, і таким пацієнтам потрібно призначити відповідне лікування.\nУ хворих, які застосовують інгібітори АПФ, повідомлялося про розвиток нейтропенії/ агранулоцитозу, тромбоцитопенії та анемії. Нейтропенія виявляється у рідкісних випадках у хворих з нормальною нирковою функцією та без особливих факторів ризику. Еналаприл слід з особливою обережністю застосовувати хворим із судинним колагенозом, при лікуванні імунодепресивними засобами, алопуринолом, прокаїнамідом або при наявності декількох цих факторів ризику, особливо при попередньому порушенні функції нирок. У деяких пацієнтів розвивалися тяжкі інфекційні процеси, які не піддавалися антибіотикотерапії. При застосуванні еналаприлу у таких хворих рекомендується регулярно контролювати лейкоцитарну формулу, а хворих потрібно проінструктувати стосовно необхідності повідомляти лікаря про будь-які ознаки інфекції.\nПри лікуванні інгібіторами АПФ, зокрема еналаприлом, повідомлялося про розвиток ангіонабряку обличчя, кінцівок, губ, язика, голосової щілини та/або гортані. Такий набряк може розвинутися в будь-який момент протягом лікування. У цьому випадку слід негайно припинити прийом еналаприлу; пацієнт повинен перебувати під медичним наглядом до повного зникнення всіх симптомів. Навіть якщо набряк вражає тільки язик, без супутньої дихальної недостатності, необхідне тривале спостереження, оскільки лікування антигістамінними засобами та кортикостероїдами може бути недостатнім.\nУ рідкісних випадках повідомлялося про смерть пацієнта у зв'язку з ангіонабряком гортані або язика. При набряку язика, голосової щілини або гортані відмічається підвищений ризик обструкції дихальних шляхів, особливо у пацієнтів, які перенесли операцію на дихальних шляхах.\nЯкщо набряк поширюється на язик, голосову щілину або гортань і може викликати обструкцію дихальних шляхів, слід негайно проводити належне лікування, яке може включати підшкірне введення розчину адреналіну 1:1000 (0,3 мл – 0,5 мл) і/або заходи щодо забезпечення прохідності дихальних шляхів.\nУ представників негроїдної раси відзначені більш часті випадки ангіонабряку порівняно з іншими пацієнтами, які отримували інгібітори АПФ.\nПацієнти з ангіонабряком іншої етіології в анамнезі при призначенні інгібіторів АПФ належать до групи підвищеного ризику щодо даного ускладнення (див. розділ «Протипоказання»).\nПідвищений ризик виникнення ангіонабряку (наприклад набряк дихальних шляхів або язика з респіраторним порушенням або без нього) (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій») спостерігався при сумісному застосуванні інгібіторів АПФ із інгібіторами mTOR (наприклад з сиролімусом, еверолімусом, темсиролімусом).\nАнафілактоїдні реакції, що загрожують життю, рідко виникають під час застосування інгібіторів АПФ та одночасного проведення десенсибілізуючої терапії проти отрути перетинчастокрилих. Таких реакцій можна уникнути шляхом тимчасової відміни прийому інгібітору АПФ до початку десенсибілізуючої терапії.\nАнафілактоїдні реакції під час аферезу ліпопротеїдів низької щільності (ЛПНЩ).\nАнафілактоїдні реакції, що загрожують життю, рідко виникають під час застосування інгібіторів АПФ та одночасного проведення аферезу ЛПНЩ з декстрану сульфатом. Таких реакцій можна уникнути шляхом тимчасової відміни прийому інгібітору АПФ перед кожною процедурою аферезу.\nУ пацієнтів з цукровим діабетом, які отримують пероральні антидіабетичні препарати або інсулін, на початку лікування інгібіторами АПФ необхідний ретельний контроль гіпоглікемії, особливо в перший місяць комбінованої терапії (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nПовідомлялося про виникнення кашлю при лікуванні інгібіторами АПФ. Звичайно кашель має непродуктивний характер і припиняється після відміни препарату. Кашель унаслідок лікування інгібітором АПФ необхідно враховувати при диференційній діагностиці кашлю.\nПід час великих хірургічних операцій або при анестезії із застосуванням засобів, які спричинюють артеріальну гіпотензію, еналаприл блокує утворення ангіотензину ІІ вторинно до компенсаторного звільнення реніну. Якщо при цьому виникає артеріальна гіпотензія, яку можна пояснити цими механізмами взаємодії, вона може бути відкорегована шляхом збільшення об’єму рідини.\nУ деяких пацієнтів, які отримували інгібітори АПФ, в тому числі еналаприл, відзначалося збільшення сироваткової концентрації калію. Підвищений ризик розвитку гіперкаліємії відзначається при нирковій недостатності, погіршенні ниркової функції, якщо вік пацієнта > 70 років, гіпоальдостеронізмі, при цукровому діабеті, інтеркурентних захворюваннях, особливо при зневодненні, гострій серцевій декомпенсації, метаболічному ацидозі і супутньому прийомі калійзберігаючих діуретиків (наприклад спіронолактону, еплеренону, тріамтерену або амілориду), калієвих добавок або замінників солей, які містять калій, а також інших діючих речовин, що викликають збільшення сироваткового калію (таких як гепарин, ко-тримоксазол (триметоприм/сульфаметоксазол)). При застосуванні препаратів калію, калійзберігаючих діуретиків та замінників солі, що містять калій, у пацієнтів з порушеннями функції нирок можливе значне підвищення концентрації калію в сироватці. Гіперкаліємія здатна викликати розвиток аритмій тяжкого ступеня, у тому числі з летальним наслідком. Якщо ж застосування вищеназваних препаратів одночасно з еналаприлом є доцільним, лікування слід проводити з обережністю, часто контролюючи концентрацію калію в сироватці (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nРекомендований регулярний контроль калію в сироватці крові (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nКомбінація літію та еналаприлу зазвичай не рекомендується (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nІснують свідчення, що супутнє застосування інгібіторів АПФ, блокаторів рецепторів ангіотензину II або аліскірену збільшує ризик розвитку артеріальної гіпотензії, гіперкаліємії і зниження функції нирок (в тому числі гострої ниркової недостатності). Тому подвійна блокада РААС на тлі спільного застосування інгібіторів АПФ, блокаторів рецепторів ангіотензину II або аліскірену не рекомендується (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та «Фармакодинаміка»).\nЯкщо терапія з подвійною блокадою є абсолютно необхідною, то її слід проводити тільки під наглядом фахівця, а також на тлі ретельного спостереження за функцією нирок, вмістом електролітів і артеріальним тиском.\nОдночасне застосування інгібіторів АПФ та блокаторів рецепторів ангіотензину II не показано пацієнтам з діабетичною нефропатією.\nІндуктори CYP3A4, такі як протисудомні засоби (наприклад фенітоїн, карбамазепін) і рифампіцин, можуть знижувати рівень лерканідипіну у сироватці крові, і тому ефективність дії лерканідипіну може виявитися нижче очікуваної (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).\nЯк і у разі застосування інших інгібіторів АПФ, у пацієнтів негроїдної раси антигіпертензивний ефект еналаприлу може бути менш виражений, ніж у пацієнтів інших рас, можливо, через більшу розповсюдженість низького рівня реніну в осіб даної раси.\nЛікарський засіб протипоказаний вагітним або жінкам, які планують завагітніти. Якщо під час лікування цим лікарським засобом підтверджується вагітність, його застосування необхідно негайно припинити і замінити іншим лікарським засобом, дозволеним до застосування у період вагітності.\nЛеркамен® АПФ не рекомендований до застосування під час лактації (див. розділ «Застосування у період вагітності або годування груддю»).\nБезпека та ефективність даного комбінованого препарату для дітей під час контрольованих досліджень не доведені.\nСлід уникати вживання алкоголю через те, що він може призвести до посилення судинорозширювальної антигіпертензивної дії лікарських засобів.\nХворим зі спадковою непереносимістю галактози, із дефіцитом лактази Лаппа або порушенням всмоктування глюкози-галактози не слід застосовувати даний лікарський засіб.\nІнгібітори АПФ (еналаприл) протипоказані вагітним і жінкам, які планують вагітність.\nЕпідеміологічні дані щодо ризику тератогенної дії, пов’язаної із застосуванням інгібіторів АПФ під час І триместру вагітності, не дають змоги зробити будь-яких певних висновків; однак незначне підвищення ризику не може бути виключене. Пацієнткам, які планують вагітність, слід замінити терапію інгібіторами АПФ на терапію альтернативними антигіпертензивними засобами, які мають встановлений профіль безпеки для застосування у період вагітності, крім випадків, коли терапія інгібіторами АПФ вважається необхідною. Коли діагностується вагітність, лікування інгібіторами АПФ слід негайно припинити і у разі необхідності, розпочати терапію альтернативними засобами. Застосування інгібіторів АПФ у ІІ і ІІІ триместрі вагітності призводить у людини до ефектів фетотоксичності (погіршення ниркової функції, олігогідрамніону, уповільнення окостеніння кісток черепа) та неонатальної токсичності (ниркова недостатність, артеріальна гіпотензія, гіперкаліємія) (див. розділ «Доклінічні дані з безпеки»). У матері можливий розвиток олігогідрамніону, імовірно, як прояв зниженої ниркової функції плода; що може призвести до контрактур кінцівок, краніоцефальних деформацій та гіпоплазії легень. У разі застосування інгібітору АПФ у ІІ і ІІІ триместрах вагітності слід проводити ультразвукове дослідження пацієнток для перевірки функції нирок та стану кісток черепа. Немовлят, матері яких приймали інгібітори АПФ, необхідно спостерігати щодо артеріальної гіпотензії (див. розділи «Протипоказання» та «Особливості застосування»).\nУ дослідженнях лерканідипіну на тваринах тератогенних ефектів виявлено не було, однак ці ефекти проявлялися під впливом інших дигідропіридинових сполук.\nКомбінація еналаприлу та лерканідипіну\nВідповідно до вищезазначеного, прийом препарату Леркамен® АПФ протипоказаний вагітним і жінкам, які планують вагітність. Коли діагностується вагітність, лікування даним лікарським засобом слід негайно припинити і у разі необхідності, розпочати терапію альтернативними засобами. Даних щодо застосування еналаприлу малеату/ лерканідипіну гідрохлориду вагітним недостатньо або немає. Дослідження на тваринах є недостатніми відносно репродуктивної токсичності (див. розділ «Доклінічні дані з безпеки»).\nДеякі фармакокінетичні дані показують дуже низькі концентрації еналаприлу у грудному молоці (див. розділ «Фармакокінетика»). Хоча незначні концентрації інгібіторів АПФ не мають клінічного значення, через гіпотетичний ризик виникнення побічних реакцій у немовлят (вплив на серцево-судинну систему та функцію нирок), а також у зв’язку з недостатністю досвіду клінічного застосування препарату Леркамен® АПФ, проводити лікування еналаприлом пацієнток, які годують груддю недоношених або дітей перших тижнів життя, не рекомендується. При грудному вигодовуванні немовляти в більш старшому віці прийом препарату Леркамен® АПФ матір’ю допускається тільки у випадку крайньої необхідності і при умові медичного спостереження за немовлям щодо виникнення побічних реакцій.\nДані про виділення лерканідипіну з грудним молоком відсутні.\nВідповідно до вищесказаного, Леркамен® АПФ не рекомендується до застосування під час годування груддю.\nПовідомлялося про випадки, коли у деяких пацієнтів, що приймають блокатори кальцієвих каналів, виникали оборотні біохімічні зміни в голівці сперматозоїда, здатні негативно впливати на процес запліднення. При повторних невдалих спробах екстракорпорального запліднення, а також за відсутності інших пояснень слід допускати можливість того, що причиною цих невдач могло бути застосування блокаторів кальцієвих каналів.\nЛеркамен® АПФ має незначний вплив на здатність керувати автотранспортом та іншими механізмами. Проте слід бути обережним, оскільки можуть виникати запаморочення, астенія, втомлюваність, а в рідкісних випадках – сонливість (див. розділ «Побічні реакції»).\nЯкщо артеріальний тиск хворого контролюється недостатньо при монотерапії лерканідипіну гідрохлоридом у дозі 10 мг, то лікування можна продовжити, застосовуючи дозу лерканідипіну гідрохлориду 20 мг, або можна застосувати комбінований лікарський засіб Леркамен® АПФ 10/10.\nЯкщо артеріальний тиск хворого контролюється недостатньо при монотерапії еналаприлу малеатом у дозі 20 мг, то лікування можна продовжити, застосовуючи більш високі дози еналаприлу малеату, або можна застосувати комбінований лікарський засіб Леркамен® АПФ 10/20.\nРекомендується індивідуальний підбір дози з урахуванням компонентів препарату. В прийнятних з клінічної точки зору випадках можлива пряма заміна монотерапії на комбінований препарат з фіксованими дозами компонентів.\nРекомендована доза – одна таблетка один раз на день як мінімум за 15 хвилин до їди.\nДоза залежить від стану нирок пацієнта (див. розділ «Хворі з порушенням функції нирок»).\nЛеркамен® АПФ протипоказаний хворим з тяжким порушенням функції нирок (кліренс креатиніну < 30 мл/хв) або хворим, яким проводять гемодіаліз (див. розділи «Протипоказання» та «Особливості застосування»). Слід бути обережним при застосуванні препарату хворим з легким або помірним порушенням функції нирок.\nЛеркамен® АПФ протипоказаний хворим з тяжким порушенням функції печінки. Слід бути обережним при застосуванні препарату хворим з легким або помірним порушенням функції печінки.\nЗапобіжні заходи при прийомі даного лікарського препарату або поводженні з ним:\n-препарат переважно слід приймати вранці, щонайменше за 15 хвилин до сніданку;\n-даний препарат не слід приймати з грейпфрутовим соком (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та «Протипоказання»).\nЗастосування препарату Леркамен® АПФ дітям для лікування артеріальної гіпертензії не показано.\nВ рамках післяреєстраційного досвіду повідомляли про декілька випадків навмисного передозування, які потребували госпіталізації, пов'язаних із прийомом еналаприлу/лерканідипіну в дозах від 100 до 1000 мг кожної речовини. Симптоми, про які повідомляли (зниження систолічного тиску, брадикардія, занепокоєння, сонливість і біль у боці), могли бути наслідком супутнього застосування інших лікарських препаратів у високих дозах (наприклад β-блокаторів).\nСимптоми передозування еналаприлу та лерканідипіну окремо.\nНайбільш явні ознаки передозування еналаприлу, про які повідомлялося дотепер, – це значна артеріальна гіпотензія (яка починається приблизно через шість годин після прийому таблеток) та супроводжується блокадою ренін-ангіотензинової системи і ступором. При передозуванні інгібіторами АПФ можуть розвиватися такі симптоми: гостра судинна недостатність, електролітні порушення, ниркова недостатність, гіпервентиляція, тахікардія, серцебиття, брадикардія, запаморочення, тривожність і кашель. Після прийому 300 мг і 440 мг еналаприлу рівень еналаприлату в сироватці крові був вищим відповідно в 100 і 200 разів у порівнянні з рівнем, який зазвичай спостерігається після прийому терапевтичних доз.\nЛікування у разі передозування еналаприлу та лерканідипіну окремо.\nПри передозуванні еналаприлу рекомендується провести внутрішньовенну інфузію фізіологічного розчину. При розвитку артеріальної гіпотензії пацієнта слід перевести у горизонтальне положення. По можливості слід провести інфузію ангіотензину II та/або внутрішньовенне введення катехоламінів. При наданні допомоги відразу після прийому таблеток слід вжити заходів з видалення еналаприлу малеату зі шлунково-кишкового тракту (наприклад, шляхом індукції блювання, промивання шлунка, введення абсорбентів або сульфату натрію). З циркуляторного русла еналаприлат можна вивести за допомогою гемодіалізу (див. розділ «Особливості застосування»). При стійкій брадикардії показана терапія з використанням кардіостимулятора. При цьому слід постійно контролювати життєво важливі показники, сироваткові рівні електролітів і креатиніну.\nУ разі розвитку тяжкої артеріальної гіпотензії, брадикардії і втрати свідомості після прийому лерканідипіну слід вжити заходів з підтримки кровообігу з внутрішньовенним введенням атропіну для купірування брадикардії. З огляду на тривалу фармакологічну дію лерканідипіну, за станом серцево-судинної системи пацієнта з передозуванням необхідно спостерігати протягом не менше 24 годин. Дані стосовно ефективності застосування діалізу відсутні. У зв’язку з дуже високою ліпофільністю препарату його плазматичні рівні, найімовірніше, не будуть служити індикаторами тривалості періоду ризику. Діаліз може виявитися неефективним\nБезпеку препарату Леркамен® АПФ оцінювали в ході п’яти подвійних сліпих контрольованих клінічних досліджень і в двох довгострокових відкритих розширених фазах. Загалом 1141 пацієнт отримував Леркамен® АПФ. Побічні реакції даної комбінованої терапії відповідають тим побічним реакціям, які властиві складовим компонентам препарату, якщо їх застосовувати окремо. Побічні реакції, що найчастіше виникають в ході лікування препаратом Леркамен® АПФ: кашель (4,03 %), запаморочення (1,67 %) і головний біль (1,67 %). У таблиці нижче розподілені за органами і системами органів MedDRA і частотою виникнення побічні реакції, про які повідомлялося в ході клінічних досліджень препарату Леркамен® АПФ, для яких існує явний причинно-наслідковий зв'язок. Класифікація частот: дуже часто (> 1/10); часто (≥1/100 до <1/10); нечасто (≥1/1000 до <1/100); рідко (≥1/10000 до <1/1000); дуже рідко (<1/10000); невідомо (оцінка за наявними даними неможлива).\nСухість в горлі, біль у ротоглотці\nБіль в животі, запор, нудота\nДиспепсія, набряк губ, захворювання язика, діарея, сухість у роті, гінгівіт\nПідвищення рівня АЛТ і АСТ\nАнгіонабряк, набряк обличчя, дерматит, висип, кропив'янка\nПорушення з боку скелетної мускулатури і сполучної тканини\nАстенія, втомлюваність, відчуття жару, периферичні набряки\nНебажані ефекти, що виникли тільки в одного пацієнта, наведені з частотою «рідко».\nДодаткова інформація за окремими компонентами.\nПобічні реакції, про які повідомляли щодо одного з компонентів (еналаприл або лерканідипін) можуть бути також потенційними побічними реакціями препарату Леркамен® АПФ, навіть якщо вони не спостерігалися під час клінічних випробувань або протягом постмаркетингового періоду.\nЕналаприл може спричиняти нижчезазначені побічні реакції.\nНечасто: анемія (в тому числі апластична і гемолітична).\nРідко: нейтропенія, зниження концентрації гемоглобіну, зниження гематокриту, тромбоцитопенія, агранулоцитоз, пригнічення функції кісткового мозку, панцитопенія, лімфаденопатія, аутоімунні захворювання.\nНевідомо: синдром порушення секреції антидіуретичного гормону (SIADH).\nПорушення з боку обміну речовин і харчування.\nНечасто: гіпоглікемія (див. розділ «Особливості застосування»).\nПорушення з боку нервової системи та психічні розлади.\nЧасто: головний біль, депресія.\nНечасто: сплутаність свідомості, сонливість, безсоння, підвищена збудливість, парестезії, головокружіння.\nРідко: патологічні сновидіння, розлади сну.\nДуже часто: розмитість зору.\nЧасто: гіпотензія (у тому числі ортостатична гіпотензія), непритомність, біль у грудній клітці, порушення ритму, стенокардія, тахікардія.\nНечасто: ортостатична гіпотензія, серцебиття, інфаркт міокарда або порушення мозкового кровообігу*, ймовірно, на тлі тяжкої артеріальної гіпотензії у пацієнтів з групи ризику (див. розділ «Особливості застосування»).\nРідко: хвороба Рейно.\nНечасто: ринорея, біль у горлі або осиплість голосу, бронхоспазм/астма.\nРідко: легеневий інфільтрат, риніт, алергічний альвеоліт/еозинофільна пневмонія.\nЧасто: діарея, біль у животі, зміна смакового сприйняття.\nНечасто: кишкова непрохідність, панкреатит, блювання, диспепсія, запор, анорексія, подразнення шлунка, сухість у роті, пептичні виразки.\nРідко: стоматит/афтозні виразки, глосит.\nДуже рідко: ангіонабряк кишечнику.\nПорушення з боку печінки і жовчовивідних шляхів.\nРідко: печінкова недостатність, гепатит (гепатоцелюлярний або холестатичний), гепатит з некрозом, холестаз (у тому числі з жовтяницею).\nЧасто: висип, гіперчутливість/ангіонабряк (зафіксовано випадки ангіонабряку обличчя, кінцівок, губ, язика, голосової щілини та/або гортані (див. розділ «Особливості застосування»).\nНечасто: гіпергідроз, свербіж, кропив’янка, алопеція.\nРідко: поліморфна еритема, синдром Стівенса – Джонсона, ексфоліативний дерматит, токсичний епідермальний некроліз, пухирчатка, еритродермія.\nОписаний симптомокомплекс, який може включати такі явища: гарячка, серозит, васкуліт, міалгія/міозит, артралгія/артрит, позитивний титр АНА, підвищення ШОЕ, еозинофілія і лейкоцитоз. Може виникати висип, фоточутливість або інші порушення з боку шкіри.\nПорушення з боку нирок і сечовивідної системи.\nНечасто: ниркова дисфункція, ниркова недостатність, протеїнурія.\nНечасто: м’язові судоми, припливи, шум у вухах, слабкість, гарячка.\nЧасто: гіперкаліємія, підвищення сироваткової концентрації креатиніну.\nНечасто: підвищення концентрації сечовини в крові, гіпонатріємія.\nРідко: підвищення активності печінкових ферментів, підвищення рівня білірубіну у сироватці.\nУ контрольованих клінічних дослідженнях найбільш поширеними були такі побічні реакції: головний біль, запаморочення, периферичні набряки, тахікардія, серцебиття і припливи, частота виникнення кожної з перерахованих реакцій серед пацієнтів – менше 1%.\nНечасто: тахікардія, серцебиття.\nРідко: нудота, диспепсія, діарея, біль у животі, блювання.\nПорушення з боку скелетної мускулатури і сполучної тканини.\nРідко: астенія, стомлюваність.\nНа підставі окремих повідомлень в постмаркетинговий період зафіксовано такі дуже рідкісні побічні реакції (<1/10000): гіпертрофія ясен, оборотне підвищення рівня печінкових трансаміназ у сироватці крові, артеріальна гіпотензія, часте сечовипускання і біль у грудній клітці.\nДеякі препарати дигідропіридинового ряду рідко можуть спричиняти прекардіальний біль або стенокардію. Дуже рідко у пацієнтів із наявними нападами стенокардії можливе збільшення їх частоти, тривалості та тяжкості. У поодиноких випадках може розвиватися інфаркт міокарда.\nЛерканідипін не проявляє негативного впливу на рівень цукру в крові та ліпідів у сироватці крові.\nПовідомлення про підозрювані побічні реакції після реєстрації лікарського засобу відіграють важливу роль. Це дає змогу продовжувати моніторинг співвідношення користь/ризик стосовно даного лікарського засобу. Працівників охорони здоров’я просять повідомляти про будь-які підозрювані побічні реакції.\nЗберігати при температурі не вище 25 ºС. Для захисту від дії світла та вологи препарат зберігати в оригінальній упаковці. Зберігати у недоступному для дітей місці.\n14 таблеток, вкритих плівковою оболонкою, у блістері; 2 блістери в картонній коробці.\nРекордаті Індустріа Кіміка е Фармачеутика С.п.А., Італія.\nВіа Чівіталі, 1 20148 – Мілан (МІ), Італія.


Від Запорозької Січі до Круглого будинку: ТОП-10 місць для фото на тлі Запоріжжя – новини Запоріжжя\nВід Запорозької Січі до Круглого будинку: ТОП-10 місць для фото на тлі Запоріжжя\nІноді, аби назавжди закарбувати в серці місто, що сподобалося, треба вдало закарбувати себе в ньому – на світлинах\n14 жовтня 2020 14:00\nПортал Depo.Запоріжжя до 250-річчя міста склав ТОП-10 локацій для фото, традиційних та не дуже, де можна найвдаліше закарбувати себе на тлі Запоріжжя.\nДніпровська гідроелектростанція – своєрідний пам'ятник інженерної думки перших п'ятирічок радянського періоду. Одна з перших і найбільших гідроелектростанцій початку XX століття. Легендарна гребля є одним із традиційних символів Запоріжжя. Її загальна довжина складає 1300 метрів, максимальна висота – 60,5 метрів.\nКрасиві фото на тлі Дніпрогесу можна зробити з декількох місць: на площі Запорізькій, де раніше стояв пам'ятник Леніну, а також на оглядовому майданчику Музею історії запорізького козацтва на острові Хортиця.\nЯк дістатися: На площу Запорізьку можна потрапити, вийшовши на однойменній зупинці. Чимало маршруток, які проїжджають проспектом, проходять через цю зупинку.\nДістатися оглядового майданчика можна на тролейбусі №1, який проходить в північній частині Хортиці.\nУнікальний історико-культурний комплекс, що відтворює образ козацької столиці і атмосферу часів козацтва. Тут зібрані воєдино найцікавіші елементи архітектури, культури, побуту і життя запорозьких козаків. Сьогодні комплекс "Запорозька Січ" – це одне з найпопулярніших місць на Хортиці серед відвідувачів. Це місце залишає незабутні враження завдяки унікальній атмосфері і історичному духу козацтва.\nЯк дістатися: "Запорозька Січ" розташована у північній частині Хортиці. Сюди можна дістатися на тролейбусі №1. Окрім того, найближчим варіантом до острова є тролейбус №3 або маршрутки №46, 15, 93. Їхати треба до Таганської вулиці, звідтам пішки вниз через міст на острів, а потім ліворуч до самого комплексу.\nСьогодні "Годинник закоханих" є одним із символів Запоріжжя. Його встановили на бульварі Шевченка у 2003 році за ініціативою тодішнього мера міста Олександра Поляка.\nГодинник прикрашений гербом Запоріжжя, і спочатку повинен був використовуватися в якості міських курантів. Але за деякий час його зробили музичним: з кожною годиною хронометр відтворює куплет з пісні "Коли весна прийде", яка вважається неофіційним гімном міста. "Закоханим" годинник став після того, як молодята взяли за традицію фотографуватися біля нього на щасливе сімейне життя.\nОкрім того, біля годинника розташована популярна фотозона "I love ZP".\nЯк дістатися: "Годинник закоханих" розташований навпроти міської ради. З громадського транспорту потрібно вийти на зупинці "Бульвар Шевченка".\nПам'ятник Миколі Рибникову\nАктора Миколу Рибникова в образі молодого сталевара з фільму "Весна на Зарічній вулиці", епізоди якого знімали у Запоріжжі, увічнили в металі. Скульптура, встановлена на проспекті Металургів, зображує сталевара Сашка Савченка, що присів перепочити. З відомим металургом можна сісти поруч і зробити гарне фото.\nЯк дістатися: Пам'ятник розташований на проспекті Металургів. Дістатися можна будь-якою маршруткою, що їде проспектом Соборним.\nЦентральний фонтан Запоріжжя, розташований на площі Маяковського. Він був споруджений в пам’ять жертв Чорнобильської катастрофи. Своєрідна композиція фонтану являє собою кулю, що обертається, і вісім скульптур біля підніжжя. Важить куля близько 3,8 тонни, а її діаметр становить 1,3 метра. Розташовані навколо кам’яні скульптури відображають історію, культуру і побут українського народу.\nВже багато років місце навколо фонтану є улюбленим для прогулянок мешканців Запоріжжя та гостей міста, а також локацією для проведення різноманітних міських заходів і фестивалів.\nЯк дістатися: Дістатися можна будь-якою маршруткою, що їде проспектом Соборним. Фонтан розташований між зупинками "ТЦ Україна" та "Вулиця Сталеварів".\nОсновною визначною пам'яткою паркового комплексу на Хортиці, побудованого в 1930-1940 роках, стали кам'яні сходи, що простягнулися від будівлі ЦІМЕТа (колишнього Центрального інституту механізації та електрифікації тваринництва) вниз до району багатоповерхових будинків в селищі Наукове містечко. Ці довгі сходи, що складаються із 168 сходинок, практично з самого моменту спорудження привертали до себе увагу людей з усіх куточків міста.\nСходи завжди користувалися великою популярністю серед молодят, які часто заїжджають сюди на весільні фотосесії. Завдяки цьому місце в народі стали називати "сходами закоханих". Нині сходи виглядають не дуже приглядно, але тут все ще можна зробити гарні світлини.\nЯк дістатися: Сходи розташовані біля покинутого інституту ЦІМЕТ на острові Хортиця. Вийти потрібно на зупинці "ЦІМЕТ".\nДерев'яний млин розташований на острові Хортиця біля Кінного театру. Його спорудили у 2000-х, взявши за зразок вітряки, характерні для Нижнього Придніпров’я XIX століття. Нині млин має статус унікального туристичного об’єкта, який прикрашає землі Хортиці.\nЯк дістатися: До млину дістатися можна тільки на таксі або машині, громадський транспорт туди не ходить, а від найближчої зупинки йти далеченько – близько сімох кілометрів.\nФото на тлі заводів\nЯк ще можна сфотографуватися в Запоріжжі, як не на тлі заводів, на викиди яких завжди скаржаться жителі міста. Фото в індустріальному стилі треба робити в Дніпровському районі міста біля Правобережного пляжу.\nЯк дістатися: Доїхати до локації можна будь-якою маршруткою, яка йде через Дніпрогес (перша зупинка після греблі).\nБудинок є унікальною пам’яткою архітектури Соцміста. Його діаметр становить 150 метрів. Будівля була збудована упродовж 1933-1937 років, має 14 під’їздів, які загалом налічують 468 квартир.\nНавколо "круглого будинку" існує чимало легенд. Більшість з них пов'язані з незвичною формою споруди. Найпоширеніша думка – дім побудований у формі першої літери прізвища "Сталін". Ще одна подібна легенда розповідає, що будинок мав бути "першою літерою" абревіатури "СРСР". Обидві геть спростовують науковці. А ось припущення, що в архітектурі будинку увічнено греблю Дніпрогесу, яка має дугоподібну форму, більше схоже на правду. Особливої схожості будинку з Дніпрогесом надає галерея з колонадою.\nЯк дістатися: Будинок розташований на вулиці Незалежної України, 31. Доїхати можна будь-якою маршруткою, що зупиняється на проспекті Металургів. Потім до будинку потрібно пройти 500 метрів.\nПротягом останніх років в Запоріжжі збільшилася кількість муралів. Тільки на початку жовтня на будинку Лещинського з'явився портрет джазмена Олександра Цфасмана. Нині на проспекті Соборному художник із США малює мурал з портретом історика Якова Новицького.\nУсі мурали міста дуже барвисті, яскраві та оригінальні. На тлі будь-якого з них можна зробити гарну фотографію, потрібно тільки вибрати "той самий" малюнок.\nЯк дістатися: Мурали розташовані в різних районах міста.\nП’ять мальовничих місць у Запоріжжі для прощання з літнім сонечком


10 правил, які допомо¬жуть досягти успіху на шляху кохання - Ukrainske Slovo\nHome ЦІКАВО Люстерко 10 правил, які допомо¬жуть досягти успіху на шляху кохання\n10 правил, які допомо¬жуть досягти успіху на шляху кохання\nАмериканський сексопатолог Джон Белічі встановив 10 правил, які допоможуть досягти успіху на шляху кохання.\nОдна справа – із розумінням ставитися до чоловічих проблем, і зовсім інша – вирішувати їх замість нього. Чоловіки, як правило, не пропускають можливості ухилитися від своїх обов’язків, і жінки, щоб догодити коханому, беруть їх на себе. А це – непосильна ноша. Не відбирайте в нього можливість утвердити себе! Він звикне до вашої самовідданості, прийме її як належне і стане вважати вас другою мамою. А до мами неможливо відчувати сексуальний потяг. Тому для свого чоловіка ви повинні бути не турботливою матір’ю, а коханою жінкою.\nВи можете проговорити півночі, розкривши усі грані своєї таємничої душі, але тільки із подругою!\nЗ чоловіком краще спілкуватися очима, руками, посмішкою. Мовчання – гарна форма інтимності. Усе, що жінці потрібно знати про чоловіка, – це те, що він її кохає. Усе, що чоловікові потрібне знати про жінку, – це те, що вона на нього не сердиться. Звичайно, мається на увазі не інтелектуальна бесіда або обмін думками.\nСексуальна привабливість і краса – показник внутрішнього стану. Гарно виглядає той, хто добре себе .почуває. Чоловік шукає таку жінку, тому що саме з нею його еротичний шарм розкривається найповніше. Навряд чи когось спокусить ваш поганий настрій. Створіть еротичний твір із самої себе: жінка бажана, коли від неї ллється безтурботність, кокетливість, легкість, поєднані з життєвою силою.\nДля сексу потрібні такі умови, де усе було б спрямоване на збудження почуттів. У античності для цієї мети будувалися храми кохання. Ваше завдання – створити подібний храм у своїй спальні, адже спальня – це найінтимніша зона в квартирі, де ви можете розкритися повністю.\nВас ніхто не закликає ставати куртизанкою. Але варто задуматися: чому чоловікам легко і приємно саме з ними? Чи не тому, що вони робите стосунки легкими, веселими і вільними?\nТак розкріпачтеся ж у спальні, втіліть у реальність свої найсміливіші фантазії. Не бійтеся того, що про вас подумають інші, і не мучте себе запитаннями на тему: «Пристойно чи непристойно? »\nУ вас немає бажання, ви чекаєте, коли воно з’явиться, тим самим змушуючи чекати і чоловіка. А це ризиковано, бо він шукає в собі причину вашого небажання. Тому краще постаратися створити сексуальний настрій, навіть зіграти – нічого страшного в цьому немає. Як правило, чоловік ні про ще не здогадується, а розіграна пристрасть дуже часте розпалює справжню.\nПравило 7. Продемонструйте еротичний магнетизм.\nМається на увазі не сексуальність, а якась невловима еротична магія. Адже тільки опускати вії і хтиво прикривати ротик може навчитися будь-яка жінка. Ніяких думок і планів – чиста еротика, яка заворожує чоловіків. Еротичний магнетизм може зобразити кожна жінка, а для багатьох чоловіків цього досить, щоб бути зачарованими.\n«Що мені потрібно робити, щоб стати гарним коханцем? » – запитав я, і тоді вона відповіла загадкою: «Ти повинен додуматися до цього сам». У сексі вона була кращою вчителькою, яку я коли-небудь знав. По-перше, була чесною, по-друге, не повчала мене. Результат виявився фантастичним для нас обох: чим більше я старався для неї, тим краще ставало обом».\nПравило 8. Постіль – не місце для дружби.\nУ чоловічій свідомості кохана жінка існує в двох іпостасях: з одного боку – подруга, з іншого боку – коханка. Подруга для нього – відкрита книга, у якій він усе знає і розуміє, а коханка – загадка, завжди нова і непередбачувана. Розмежуйте в собі ці два образи, зберігайте свої маленькі жіночі секрети. У ліжку чоловік повинен бачити у вас не друга, а бажану жінку.\nНа запитання, яким повинен бути гарний коханець і що потрібно робити, щоб стати ним, чоловіки не знають відповіді. Але це не означає, що жінки повинні навчати їх мистецтву кохати. На доказ Дж. Белічі наводить приклад із свого життя. «Якось я із ввічливості запитав тодішню свою подругу, чи гарний я в ліжку. «Я боялася цього запитання, – відповіла вона. – Ти впевнений, що хочеш знати правду?» «Звичайно», – прошепотів я. Вона віддала належне моїй спортивній витривалості. В іншому ж, за шкалою оцінок від 1 до 10, я перебував ближче до 1.\nЗалишайтеся вірною собі; не намагайтеся стати іншою навіть для того, щоб завоювати чоловіка. Вони тільки роблять вигляд, ще знають усе на світі, а насправді теж сумніваються в собі, і дуже хочуть, щоб їх узяли за руку і спокусили.\nпопередня статтяЗ бабусиних рецептів\nнаступна статтяЗОРІ ВІЩУЮТЬ З 20 ПО 26 КВІТНЯ 2020 РОКУ


💐 ДОСТАВКУ КВІТІВ ХУАМАЧУКО - ІНТЕРНЕТ ФЛОРИСТОМ ХУАМАЧУКО\nКвіти для Хуамачуко Квіти доставки для Хуамачуко - Хуамачуко флорист\nХуамачуко Квіти з нагоди\nХуамачуко Квіти за типом\nХуамачуко Квіти за кольором\nХуамачуко Квіти за ціною\nКошики з квітами та подарунками для Хуамачуко\nХуамачуко Флорист та подарунки\nЛаскаво просимо на домашню сторінку квіти для Хуамачуко. Ми зробити замовлення онлайн квіти легко. Можна вибирати наш вибір широкі: квіти, рослини, букети і багато іншого. Додати вас вибір в плаваючому кошику і дотримуйтесь інструкцій. Коли закінчилося порядок просто залишити все залежить від нас.\nЦе місія квіти для Хуамачуко доставити найвищих можливих обслуговування. Ми зробимо так, що ваше замовлення буде доставлено, як запитав. Коли ви дійсно хочете, щоб справити враження, незалежно від того, якій раз: дні народження, день матері, день батьків або будь-якого іншого приводу, квіти для Хуамачуко є правильним вибором для вашого особливий момент.\nНаші офіси відкриті, а наш місцевий флорист в Хуамачуко також відкритий для доставки.\nМи пропонуємо доставку квітів у Хуамачуко - Хуамачуко Флорист\nFlower Bouquet Selection for Хуамачуко\nПерегляньте наш вибір подарункових кошиків для ХуамачукоВибір шоколадних цукерок для Хуамачуко\nВибір шоколадних цукерок для ХуамачукоВибір шоколадних цукерок для Хуамачуко\nНадіслати квітів і дарунків Хуамачуко з квітами для Хуамачуко. Ми спеціалізуємося на доставку квітів, букетів, кошики, подарунки та святковий торт Хуамачуко.\nКВІТИ З ДОСТАВКОЮ В ХУАМАЧУКО - ФЛОРИСТ ХУАМАЧУКО, ЩО ПРОПОНУЮТЬ ТОЙ ЖЕ ДЕНЬ ДОСТАВКИ КВІТІВ\nКвіти для Хуамачуко - флориста, який забезпечує той же день доставки квітів в Хуамачуко . Ми використовуємо розгалужену мережу місцевих Хуамачуко флористів, і ваш букет квітів, поставлений в Хуамачуко.\nДОЗВОЛЬТЕ НАМ ПОТУРБУВАТИСЯ ПРО ВАШОМУ КВІТИ ХУАМАЧУКО\nНехай квіти для Хуамачуко бережи свої квіткові композиції з нагоди; в тому числі букети на день народження, квіти, День матері, День святого Валентина квіти, новонародженої дитини і багато іншого. Ми пропонуємо великий вибір кольорів, рослин, квіткових композицій і кошиків за дуже низькими цінами, що не буде відповідати в будь-якому місці в Хуамачуко. Замовте онлайн, і ваш доставка квітів Хуамачуко піклуються квітів для Хуамачуко.\nДОСТАВКА КВІТІВ ХУАМАЧУКО\nКоманда інтернет квітникар прагне надати вам високу якість квітів, рослин і подарунків, доступних Хуамачуко, кращим ціна. Кожен клієнт важливий для нас, і ми прагнемо дати нашим найбільшим професійним увагою до кожного замовлення. Всі наші співробітники забезпечують високий рівень обслуговування клієнтів для вашого доставка квітів в Хуамачуко.\nМи доставляємо букети квітів у більш ніж 900 містах по всьому світу. У кожному місті ми працюємо з надійними місцевих флористів як у випадку з Хуамачуко. Працюючи з цим мережу місцевих флористів, ми можемо гарантувати, що ми поставляємо високу якість букетів і що ваші квіти будуть залишатися свіжими. Ми можемо піклуватися про ваших останню хвилину замовлень квітів або ви можете замовити гарний букет квітів, кілька місяців.\nКвіти для Хуамачуко\n© Квіти до Хуамачуко • 2020 рік


Гроші | Фінансовий клуб\nАрхів рубрики: ‘Гроші’\nАвтор Наталі Портнер, січня 15, 2017\nГроші – це мета і засіб, показник добробуту і спокуса для любителів легкої наживи. Дуже часто про роль грошей у долі людства замислювалися класики літератури і філософи різного часу. Яким би не було ставлення мислителів до «золотому теляті», всі вони сходилися в тому, що гроші регулюють порядок «купівлі-продажу», захищають людей від хаосу і безладу. Ті, […]\nРубрики: Гроші, Сімейний бюджет Прокоментуй!\nАвтор Наталі Портнер, лютого 6, 2016\nЯк заробити в Інтернеті? Чи реально це ? Цими питаннями задається рано чи пізно майже будь-який активний користувач всесвітньої павутини – кому не хочеться заробляти гроші тим , що не тільки добре виходить , але і доставляє певне задоволення . Тим часом , робота в Інтернеті буває різною. Робота в Інтернеті на дому Багато хто […]\nРубрики: Гроші Теги: робота в інтернеті Прокоментуй!\nАвтор Наталі Портнер, лютого 20, 2014\nКожен з нас при досягненні певного віку є фахівцем у якійсь сфері – кулінарії , юриспруденції , вихованні дітей і т.д. У нас є в цьому багатий досвід , і ми можемо ним поділитися – не безкоштовно, звичайно. Інтернет – це масштабний ринок, який з кожним днем стає ще більш привабливим майданчиком для заробітку. Пропонована […]\nРубрики: Гроші, Ідеї бізнесу Теги: Заробіток в Інтернеті Прокоментуй!\nАвтор Iskander, травня 24, 2013\nРеальна вартість іпотеки складається не тільки з процентної ставки. Витрати позичальника – це те, що він витрачає під час отримання кредиту, і те, що він буде витрачати за весь термін кредитування. При оформленні іпотеки позичальник несе витрати по списку: комісії банку, оплата послуг нотаріуса та оцінювача, оплата послуг брокерів і ріелторів. Обов’язкові витрати на сплату […]\nРубрики: Гроші Прокоментуй!\nСекрет грошей або як стати багатшими\nАвтор Iskander, травня 18, 2013\nЯкщо Ви тут значить Ви готові дізнатися про існуючий закон, закон який впливає на Вас і отже на Ваше життя, впливає в незалежності від того знаєте Ви про нього чи ні. Закон який дає відповідь на питання про те як стати багатшими, багатшим у всіх сенсах цього слова. Закон який був прихований. І тепер ці […]


"Людина не може стати Богом за природою,\nале може стати Богом за благодаттю"\nсвт Григорій Палама\nНайбільш значною фігурою Священної Ісихії та захисником православного вчення про Божественне (Фаворське) Світло є святогорський монах та Солунський архиєпископ свт. Григорій Палама. За вченням Григорія Палами людина може шляхом молитви долучитися Божественної енергії (благодаті) та піднестися до самого Бога, побачивши Світло його предвічної слави – обожитися, за образом воскреслого Христа.\nПравославне вчення Фаворського Світла, сформульоване свт. Григорієм Паламою було підтверджене на Константинопольських Соборах 1341, 1347 та 1351 років, як офіційна доктрина Православної Церкви.\nПравославне богослов’я будує своє вчення про Бога як про світло, що діє в цьому світі, через яке світ рятується, освічується та преображається. "Ви - світло світу" (Мф. 5.14) - говорить Христос своїм учням. Світло є ключовим розумінням православного благовістя та образом, даним в Євангелії для осягнення Бога. "Я – Світло світу" (Ін. 8.12) - говорить про себе Христос. Нікео-Цареградский Символ віри сповідує Христа як "Світла від Світла, Бога істинного від Бога істинного". Бог приходить в світ як світло: "І світло світить у темряві, і темрява не огорнула його" (Ін. 1.5). Через світло апофатичне богослов’я знаходить адекватну форму висловлення. Але вчення Священної Ісихії йде ще далі - надає переживанню світла особливої ваги.\nТріумф Священної Ісихії, коли вона від келійної практики монахів часів Макарія Єгипетського стала широким суспільно-політичним та духовним рухом, припадає на XIV-XV ст. ст. Цей період називають Палеологівським ренесансом. За своєю суттю цей духовний та культурний підйом був пов’язаний з тією перемогою, яку отримав Григорій Палама над своїми опонентами, завдяки чому вчення та практика Священної Ісихії розповсюдилася над усією православною екуменою, впливаючи на всі сторони життя суспільства.\nСвященна Ісихія вчить, що непромовлений Логос, Слово Боже, осягається в мовчанні. Споглядальна молитва, відмова від багатослів’я, осягнення Слова в його глибині – ось шлях пізнання Бога. В центрі Ісусової молитви стоїть покликання Імені Господа "всякий, хто покличе ім'я Господнє - спасеться" (Дії. 2.21).\nВелике значення для Священної Ісихії має споглядання Фаворського світла – того Світла, яке бачили апостоли під час преображення Господа Ісуса Христа на горі. Через це світло, нетварне за своєю суттю, людина входить в спілкування з Неосяжним Господом. Наповнюючись цим світлом, вона долучається божественного життя, преображаючись в нову твар – відбувається обоження (грецьк. - богоуподібнення) яке є кінцевою метою Священної Ісихії.\nОсновні принципи та концепції Священної Ісихії викладені в "Святогорському Томасі" та "Тріадах на захист священнобезмовних" свт. Григорія Палами, "Точному викладі Православної Віри" св. Іоанна Дамаскина, "Про містичне богослов’я" свт. Діонісія Ареопагіта, "Містагогії" преп. Максима Сповідника.\nВ своїй статті ми, по можливості, уникнемо прямих цитат та надамо перевагу вільному та спрощеному викладу того, що писали святі Отці.\n"Сприймай все вірою, бо віра не має сумнівів"\nпреп. Максим Сповідник\nІсихастські суперечки, що точилися в Православ’ї в XIV ст., закінчилися перемогою Священної Ісихії та повністю відкинули схоластичний підхід, щодо того, що всі знання людині вже дано в текстах Біблії та авторитетних коментарях отців церкви, як надприродній рівень знання, та в текстах античних філософів, як природній, створюваний людським розумом рівень знання. Противники Священної Ісихії вважали, що вся істина потенційно присутня в цих текстах, залишилося тільки вивести з них всю повноту логічних висновків за допомогою правильно побудованих форм інтерпретації текстів. Таке розуміння можливості людини щодо набуття знань, стало основою сучасного сцієнтизму, де вважається, що досконалість людини осягається отриманням все більшого знання аби шляхом узагальнення дійти до універсального знання про суще. Сучасна наука стала одним з видів цього знання, яке набувається людиною за допомогою жорстко фіксованого раціонального-логічного способу пізнання.\nСвященна Ісихія пішла протилежним шляхом, досягаючи більш досконалої форми знання, одночасного схоплення цілого, а звідси вже знання множинності.\nЛюдина помноживши пізнання частковостей не може прийти до пізнання загального, оскільки суб’єкт пізнання, не може вийти за межі своєї суб’єктивності та не може знати того, що перевершує його. Для "розумових дій, які можна осягнути є тільки те, що їх жодним чином не перевищує". Сама побудова процесу пізнання та природа розумових дій людини, її умовиводів та міркувань веде до обмеженості знання. Крім того наукове пізнання потребує висловлення в словах, а це вже не може дати незмінної та остаточної істини. "Неможливо придумати слова, остаточного переможця, який не знає поразки". З цього виходить, що за своєю суттю наукове знання є мінливим та несе в собі відсутність критерію кінцевості та достовірності - Істини.\nТому Священна Ісихія поділяє знання на два типи: наукове (фрагментарне) та духовне (цілісне). "Знання, що здобувається зовнішньою вченістю, не тільки не подібне, але й протилежне істинному та духовному". Разом з тим знання наукове, що здобувається зовнішньою вченістю, не відкидається повністю, оскільки в об’єкті такого знання відображається вищий світ. "Сам весь цей чуттєвий світ є як би якимось-то дзеркалом того, що знаходиться над світом, аби через духовне споглядання цього світу, як би по якимось чудовим сходам, нам злитися з цим вищим світом". Таким чином, знання про чуттєвий світ не можуть не нести в собі істини оскільки природа є дар Божий, відповідно, знання про неї також даровані Богом. Займатися науками можна, але на визначеному етапі розвитку особистості їх потрібно залишити, бо вони не можуть скласти сенс та мету життя. "Ми не заважаємо навчатися зовнішній науці бажаючим з тих, хто не обрав монашого життя, але все життя займатися нею жодним чином не радимо нікому".\nВ Священній Ісихії існує інший та вищий шлях пізнання, іншого та вищого знання, яке за своєю суттю й знанням-то називатися не може. Ця категорія визначається як "незнання, що вище знання". Це вище знання, рівне незнанню, перевершує відмічені вище недоліки мирського, наукового знання, з точки зору якого взагалі неможливо отримати поняття знання духовного. "Хто довіряє власним міркуванням та рефлексіям, сподіваючись шляхом розрізнень, умовиводів та розчленувань відшукати всю істину, той взагалі не може ані зрозуміти духовну людину, ані повірити їй". Істинне знання існує об’єктивно, але якщо суб’єкт не спроможній до нього долучитися, то він створює знання ілюзорне, що не досягає цілісності.\nБог нічого не пізнає, оскільки не потребує цього, Його мудрість єдина. Різні види знання – це вже діяльність людини. Бог не є знанням та не потребує знання, бо це передбачає власне усвідомлення, тобто двоїстість суб’єкт-об’єктного відношення, яку подає свідомість, а цього нема та не може бути в Богові як Цілісності та Повноті. А оскільки немає суб'єктно-об'єктного відношення, нема того, хто пізнає та того, що пізнається, то в застосуванні до Бога взагалі неможливо говорити як про процес пізнання. В Ньому взагалі немає та не може бути жодного процесу, відповідно, немає в Ньому і часу, оскільки час, а значить, любий процес – є характеристиками створеного світу, оскільки "вихід Божої благодаті в чуттєве при його творенні ми називаємо часом", а "те, що для розумних – вічність, для чуттєвих – час". Все завжди є в Богові, й тому злитися з Богом, стати Богом – значить отримати позачасове бачення цілого, знання минулого та майбутнього. Тому Бог осягається не шляхом філософських міркувань, де слово, завжди змагається з іншим словом. Пізнання Бога, як злиття з ним, вирішується в іншому місці – в практиці Священної Ісихії.\nАбсолют як тотожність суб’єкта та об’єкта самоспоглядається в інтелектуальній інтуїції. Роздвоєння на суб’єкт та об’єкт, що відбулося в акті породження світу, неможливо пояснити з розуму, можна тільки сприйняти як абсолютно ірраціональний факт. "Ані Суще не знає Її такою, якою Вона є, ані Вона не знає Сущого таким, яким Воно є. Їй не властиві ані слово, ані ім'я, ані знання".\nСаме цінність та істинність знання - в єдності та цільності, в долучені до цілісності, яка ніколи не може бути осягнута шляхом дискурсивно-логічного, раціонального пізнання, цінність якого тільки і визнає наука що потопає в речах зовнішніх та не бачить істинної їх мети, цілісності, не бачить жодної іншої мети, крім накопичення нових знань та їх нестримного застосування, не задаючи собі питання про кінцеву мету такого роду діяльності.\nМова йде про пошук безпосередньо усієї повноти Істини, але іншим шляхом. Ці два різних типи знання – того, що йде від часткового до загального та ніколи не спроможного осягнути цілісності, цілі, знання, процес отримання якого розтягнуті в часі, та знання цілісності, що досягається миттєво в особливому психофізичному стані, причому таке осягнення потребує в тренінгу, але не в навчанні. Перший, нижчий тип знання відноситься тільки до феноменального світу, світу творень, вище знання ж пов’язано з тим, що стоїть за творенням, за проявленням, дане нам в тому, що перевищує знання в спогляданні, яке містить знання в згорнутому вигляді, бо знання з нього витікає. Незнання, що перевищує знання, неможливо вивести з мирського знання, знання творень, тоді як знання є розгорткою даного в спогляданні, тобто виводиться з вищого знання, рівного незнанню.\nРізниця двох типів знання зводиться до двох напрямків руху пізнання – від часткового до синтезу цілого, причому такий синтез навколо не досягається цілісності, чи від безпосереднього охоплення цілісності до знання любої частини шляхом доручення до єдиного джерела знань, поєднатися з яким – значить досягнути все бачення.\nЗа такого розуміння знання є позачасова та позапросторова даність, що завжди наявна в усій своїй повноті. Вона не створюється суб’єктом та не залежить від суб’єкта, вільна від обмеженості можливостями пізнавального апарату суб’єкту.\nСвященна Ісихія це – максимально можливе прижиттєве розкриття себе в образі Бога, що відбувається шляхом подавлення в собі нижчих можливостей через їх усвідомлення, та розвиток вищих потенцій, що єднають з Богом, але цей процес, процес обожнення, становлення Богом не може досягнути кінця при житті, крапку ставить смерть як найважливіший етап, кульмінація життя, а потім – Воскресіння, й там – безмежне вдосконалення, оскільки безмежний Бог.\nСвященна Ісихія є тим типом знання, яка несе в собі усю достовірність в самій собі, не обмежена устроєм нашого розумового апарату, та яка з’єднується з думкою Предвічного Бога.\nТут ми маємо задати собі таке вічне питання, як, "що таке людина?", її походження та сенс призначення.\nАнтропологія грає велике значення в Священній Ісихії, яка визначає базові константи людського буття: образ, свідомість, діяльності, контроль та змінює внутрішні реалії людини. Вчення Священної Ісихії повністю охоплює антропологічне поле та здійснює очищення онтології через конкретну думку про Буття.\nСучасний стан постмодерну призвів до філософської смерті замкнутої в собі, онтологічно нерухомої людини. Нове життя у відриві від цієї людини неможливе. Священна Ісихія ж знаходить вихід в новий онтологічний простір через енергійне обоження людини. Наголошуючи на людській природі в обоженні (богоуподібнення), Священна Ісихія представляє собою найбільш радикальний відрив від наявної, "вітхої" людини.\nНові реалії здобуваються через відрив від людини (у всякому відриві знаходиться Початок), замкнутої в своїй наявній природі та емпіричній даності, яка є онтологічно пустою. Відрив є смертю та відкиданням антропологічної настанови постмодерну. Але це вже не смерть людини, а її воскресіння.\nПредвічна думка Божа в Своїх визначеннях про людину бачила вже не стільки Старого Адама, скільки Нового, і вже в Ньому та через Нього все нове людство, всю врятовану Церкву. В цьому Новому Адамі фактично здійснилося все призначення людини – об’єднано весь світ та даровано обоження людині.\nПосідання Богом абсолютної свободи не ставить перед ним проблеми вибору між добром та злом - Він знаходиться по той бік . Свобода вибору дана людині примусово - людина стає вільною лише тоді, коли проблема вибору для неї знята, відсутня.\nТаким чином, ідея людини, знаходиться в ідеї Христа: всі питання щодо створення та призначення людини, її досконалості чи недосконалості, вищого покликання та історичної невідповідності знаходять своє вирішення в Боголюдскості Сина. Тільки в цьому людина має підстави свого буття та сенсу.\nСтворення Богом людини , що відбуваються на шостий („І сказав Бог: „Створимо людину за образом Нашим, за подобою Нашою, ..”” Буття 1:27, ) та восьмий ("І створив Господь Бог людину з пороху земного..." Буття 2:7) дні дають привід до багатьох тлумачень та перекручень.\nКабалістична традиція ці дві історії тлумачить як два етапи в творенні людини: перший етап – творення духовної людини за образом Божим (Бут. 1:27), другий етап – створення матеріальної людини з праху земного (Бут. 2:7). З такого тлумачення постає два Адами: Адам Кадмон – прадавній, духовний та Адам Афар – земний. Адам Кадмон є абсолютним духовним явищем людської сутності, до початку часів, як прообраз для духовного та матеріального світу, а також людини, як емпіричної реалії. Причому властивості Адама Кадмона як людини духовно сильно відрізняються від властивостей звичайної людини. Адам Афар – людина земна, грішна, матеріальна, сьогоднішня.\nПравославна традиція тлумачить ці дві історії в іншому ракурсі: тут присутні два визначення терміну "людина" – як означення всього людства в загальному (ціле названо однією людиною), та пов’язання з конкретною першою людиною - Адамом. Тут слова „І сказав Бог: „Створимо людину за образом Нашим, за подобою Нашою, ..”” вказують на єство людства, оскільки творення не зветься „Адамом”, як в подальшому. Відповідно до надання різних загальних назв іншим своїм творенням. Божим Промислом в цьому творенні розуміється все людство у всій своїй повноті. З цього виходить, що творення Адама відбувається не як одиничної чи відокремленої особистості, а як родоначальника людства.\nОскільки людина створена з пороху земного і Господь вдихнув у нього дихання життя ми маємо два принципових початки в людині – порох земний та дихання життя. Саме ці два початки є образом Божим. А справжній образ Отця – Син, тому рятується не тільки душа, а й тіло.\nІ якщо слова "І сказав Бог: „Створимо людину за образом Нашим, за подобою Нашою, .”” були сказані при створенні, то слова: "І сказав Господь Бог: "Ось став чоловік, немов один із Нас" (Буття 3:22) були сказані вже по гріхопадінню, ясно та чітко представляють тілесність Втілення Бога Слова, Одного зі Святої Трійці".\nТому тілесність людини не є недоліком, а навпаки "його пануючий стан стоїть в прямому зв’язку з його тілесністю, з тим, що плоть його від віку призначена для втілення слова Божого".\nВтілення Слова пов’язано з сенсом взагалі усього творення. Втілення є зосередженням світового буття і не тільки в плані спокути, а й в початковому плані творення світу. Втілення передбачено разом з самим творінням, а не тільки в передбаченні падіння. Величне значення Втілення як зосередження світового буття відкриває для людини можливість досягти свого покликання - обоження.\nПитання про досконалість та недосконалість створеної людини має пряме відношення з її кінцевою долею в сенсі виконання її призначення та покликання. Покликанням людини є обоження як явна досконалість стану, в тих рамках розуміння, в яких перебуває людський розум. Як з цим співвідноситься початковий стан? Якщо воно досконале, то перша людина вже була обожена, і тоді наше завдання – повернутися до райського початкового періоду. Якщо обожнення, тобто богоуподібнення, треба досягнути, вона задане як мета, тоді людина покликана до вищого, ніж райський, стан.\nЛюдина була створена досконалою. Але це не означає, що її початковий стан співпадав з кінцевим призначенням, що вона була з'єднання з Богом з самого моменту створення. До гріхопадіння Адам не був ані "чистою природою", ані людиною обоженною. Космологія та антропологія Східної Церкви характерно динамічні, що виключає усіляке протиставлення розумінь природи та благодаті: вони взаємно один в одного проникають, одна в одній перебувають.\nАле повна досконалість була явлена в досконалому Богові та досконалій Людині – Синові Божому. Тому усілякий шлях до досконалості для земної людини – це шлях у Христі.\nПризначення людини виходить з укладеного між Богом та Адамом заповіту, який саме й складався з визначення змісту та мети життя людини, які відповідають можливостям, отриманими при його творенні. Ця найвища мета людини полягає саме в прославленні Бога, тобто таких діях та проявах його свідомого життя, які висловлюють прагнення людини наблизитися до Бога, проявити в своєму бутті та поведінці подібність Божих досконалостей та які, таким чином, виправдовують сенс існування людини на землі.\nЗдійснення свого призначення людина може здійснити, розкриваючи образ Божий, що був йому даний при творенні.\nКрім доручення берегти та обробляти рай людина ще надавала імена тваринам. Надавати імена – це влада, надана Богом людині над творінням. Іменування тварин Адамом є богоподібною властивість людини.\nЯкщо досконалість не залишає місця для зла та гріха то причину гріха шукають в якійсь недосконалості. Але недосконалість не може бути створена досконалим Творцем.\nОсновою гріха є вільна воля людини, яка пов’язується з розумінням свободи та через неї відсутністю усвідомлення сенсу всього створеного світу. Бо без наявності свободи неможлива любов до Бога. Саме наявність свободи визначає особистість.\nНаслідками гріха є порушення цілісності, розпад розумової та тілесної природи людини. Цей розпад зачепив не тільки людину, а також її відношення зі світом, який в свою чергу також втратив єдність, гармонію та цілісність. Тому первородний гріх є розділенням та роздробленням - індивідуалізацією. Коли Бог звів світ до єдності, в силу людського гріху "єдина природа розкололася на тисячу кусків". Людство, якому належало бути єдиному та гармонійному протиставилося одне одному та розпилилося на безліч індивідів.\nСвяті отці вчать, що Адам, зібраний Богом, впав та розбившись на куски заповнив весь світ. (За Апокрифами абревіатура АДАМ складена з початкових букв грецьких назв світу "анатоле" – схід, "дюсис" – захід, "арктос" – північ, "месембрія" – південь. Тут Адам мислиться як космічний образ, подібність самого Всесвіту.)\nАле самий тяжкий наслідок це отпадіння від Бога, втрата благодатного зв’язку з Ним, добровільна відмова від тяжіння до Нього. За своєю суттю людина покликана до синергії з Богом. З часом різниця людини з Богом перетворилася в протилежність. Протистояння – бунт проти сутності, а різниця тільки надає стійкості протистоянню.\nЩе одна властивість гріха – це розповсюдження схильності до гріха на весь род людський, "зручності" до гріха. Ми успадкували від Адама властиво не гріховність в сенсі антропологічного збочення природи, а тільки смерть, в сенсі метафізичного принципу її зіпсуття. Стан нащадків Адама підпав пристрастям, властивим тваринам, нижчим за рівнем ієрархії буття.\nАле після гріхопадіння людина все-таки залишилася людиною, спроможною до Одкровень Божих.\n"Бог створив людину.. живу істоту, тут, тобто в цьому житті, яка керується (відомим чином) та переходить в інше місце, тобто у вік майбутній; та – вища ступінь таїнства! – внаслідок свого тяжіння до Бога, що робить її богом: але робить Богом в сенсі участі в божественному світлі, а не тому, що переходить в божественну сутність". (Св. Іоанн Дамаскин "Точний виклад Православної віри")\nЗа Божим Промислом людина має своє призначення та покликання. Покликання - це стан, в якому вона повинна перебувати, тобто обоження. Призначення – це завдання людини по відношенню до світу, що визначається біблейськими словами "порати та доглядати", Ісихією це розуміється, як завдання приведення всього світу до Бога - преображення світу. А оскільки світ ще не був в стані преображення – це завдання є більш величнішим ніж повернення до райського стану.\nСукупністю буття є протилежності. Створюючи їх Бог творив гармонію, а не розділення та ворожість - їх союз та повнота повинні були здійснитися за допомогою людини, що носить образ Божий.\nАле ця велика мета не може бути досягнута людиною власними силами з-за її сучасного, гріховного стану. Таке завдання може бути вирішено людиною, подібною Богові. Це призводить до здійснення покликання людини –обоження. Тут існує зв’язок обоження та преображення світу, преображення через обоження людини.\nПостало питання щодо того аби вирвати людину з підлеглості гріху та смерті, які він за власною волею вибрав собі. Але це б означало порушити свободу людини. Це питання Бог розв'язує з’явленням в події Втілення Свого Сина.\nСин приймає впавше єство людини (крім гріха), відновлює його в початковій чистоті та завдяки обоженню робить його більш досконалим ніж перше творення.\nТут Христос виступає як Новий, Небесний Адам. Якщо старий Адам є родоначальником природнім, то Христос є родоначальником духовним. Тут Христос є образом Божим, а Адам створений за образом Божим.\nТаке пряме ототожнення двох Адамів як родоначальників людства через всю людську природу порушує їх співвідношення в плані буття. Всі події, пов’язані з земним існуванням Христа є дзеркально протилежними земному існуванню Адама.\nМова йде вже не про тотожність чи протиставленні Старого та Нового Адама, а про продовження творення, приведення людини до початкового задуму про неї. Не повернення чи знищення, а преображення в нову твар. Тут постає органічний зв’язок людини з втіленим Словом де людське єство з Христом було обоженно та піднесено на небо.\nОбоження людини є "аналогом", відповідно олюдненню Божому: Бог та людина вступають в "чудовий обмін", в якому власний образ людського єства не знищується, а надприродньо вводить до свого призначення. Подібний обмін між Богом та людиною особливо видно в подіях Преображення Христового. Преображення на Фаворській горі дозволяє нам зрозуміти кінцеве призначення олюднення.\nТіло Христове – Церква дарована вже цьому світові, святі та праведники свідчать велику істину тут на землі, тому преп. Сімеон Новий Богослов говорить про те, що "тут ще повинно тебе сприйняти Царство Небесне, якщо ти бажаєш увійти в нього по смерті".\nТаким чином, людина вже тут, на землі, зобов’язана залишити закон гріха та вже в цьому бутті долучитися до наступного буття. Про принципову можливість такого положення справ з божественною ясністю свідчать події Преображення Господнього.\n"За зовнішнім виглядом був Він нам подібним; бо в Своїй безмежній любові до людей, Він, не змінив свого Бого-буття, прийняв на себе тварне єство й тим самим став образом і символом Самого Себе. З Самого Себе Він символічно показав Себе ж , зробив Себе Видимим, Він все творіння через Самого Себе привів до Себе ж".\nБо творіння з надією очікує одкровення синів Божих (Рим. 8:19).\n15.08.2011 Сергій Чаплигін 131 0