Секрети приготування свинини в духовці 2019 - Cook to eat\nЗапечь свинину в духовці - прекрасне рішення для господині, яка стоїть перед завданням, як зробити звичайний суботній вечеря в колі сім'ї святковим і урочистим?\nСмак свинини в духовці рецепт, який ми пропонуємо, максимально нагадує смак ошийка, зарум'яненим на багатті. Без сумніву, він створить атмосферу розслабленості, пожвавлення, що супроводжує нас під час пікніків. Основні складові для страви:\nмайонез - 1-2 столові ложки;\nчасник - 4-6 зубків;\nлавровий лист - 1-2 листочка;\nчорний перець - 1 щіпка;\nГотовий продукт виходить соковитим, ніжним, завдяки жировому прошарку. Для такої страви годиться будь-яка частина тушки - це може бути ошийок, лопатка, задня частина. М'ясо промивається під проточною водою, висушується. Поверх готового продукту слід зробити надрізи для рівномірного просочення, якщо ж ви збираєтеся запікати одним шматком. Коли філе розрізано на кілька частин, то розрізи взагалі не потрібні.\nЗмастити великий шматок маринадом, який необхідно зробити заздалегідь. Він може складатися з солі, перцю, рослинної олії і улюблених вами приправ.\nОчистити зубчики часнику, дрібно нарізати або прокрутити на м'ясорубці. Отриманою масою обмазати всі ділянки м'яса.\nЗмастити майонезом, після чого продукт можна поставити в холодильник на деякий час. Звичайно, частина вирізки можна замаринувати заздалегідь, тоді воно краще просочиться.\nДістати замаринований напівфабрикат з холодильника, акуратно обернути фольгою. Потрібно постаратися зробити все максимально герметично - саме герметичність тонкої металевої паперу утримає сік.\nПоставити блюдо в духовку, розігріту до 200-220 градусів.\nЧерез півгодини зменшити температуру до 180-190 градусів і залишити ще на 50-60 хвилин.\nЯк приготувати свинину в духовці, щоб вона покрилася рум'яною хрусткою скоринкою? Практично закінчене блюдо дістається з духовий печі, зверху робиться невеликий розріз. Після цього знову відправляється в гарячий шафа. За 15-25 хвилин скоринка зарум'яниться, свинина в фользі в духовці стане хрусткою. Запечена свинина в духовці подається до столу з будь-яким гарніром.\nЩе один варіант, який урізноманітнює ваш стіл. Підготовка сирого напівфабрикату відбувається так само, як зі звичайними відбивними, які смажать на сковороді.\nМ'ясо ретельно промивається, висушується. Розрізається гострим ножем поперек волокон. Товщина кожного шматочка не повинна перевищувати 1, 5-2 см.\nРозрізані шматки накриваються харчовою плівкою, ретельно відбиваються молоточком.\nКожен скибочку посипається сіллю і перцем, можливі будь-які спеції на ваш розсуд.\nЗверху накладається цибулю, додається майонез, посипається дрібно нарізаний твердий сир.\nВсе шматочки викладаються на тонку металеву папір. Вона акуратно змащується олією, щоб готовий виріб не пригоріло.\nМ'ясо ставиться в розігріту до 180 градусів духовку на 25-30 хвилин.За цей час воно вбере цибулевий сік, сир розплавиться, покриється золотистою скоринкою.\nЗапечена свинина, приготовлена при такій тепловій обробці, прикрашена зеленню, додасть елемент краси і святковості.


Співпраця з Мелітопольською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14 у питаннях впровадження медіаграмотності - МДПУ\nСпівпраця з Мелітопольською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14 у питаннях впровадження медіаграмотності\nОпубліковано: 28.01.2019 30.01.2019 Автор: Адмін МДПУ\nМДПУ > Новини університету > Співпраця з Мелітопольською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14 у питаннях впровадження медіаграмотності\n28 січня 2019 року у рамках співпраці кафедри педагогіки і педагогічної майстерності з Мелітопольською загальноосвітньою школою №14 було проведено тренінг з медіаграмотності для учнів 10-их класів. Родзинкою тренінгу з медіаграмотності стали самі учні. Вони настільки активні, ініціативні і креативні, так добре і швидко орієнтуються у сучасних онлайн сервісах, що їм не довелося довго пояснювати особливості роботи у середовищі онлайн дошки Padlet. З такими обізнаними у галузі інформаційних технологій учнями швидко вдалося організувати повноцінну роботу.\nДо навчання учнів долучилася волонтерська група з п’яти медіаграмотних студентів природничо-географічного факультету МДПУ імені Богдана Хмельницького (Діана Берегова, Анастасія Безгинська, Оксана Солодченко, София Ткаченко та Інесса Яковлєва), які виступили модераторами груп і організаторами спільної творчої діяльності учнів, створюючи креативний навчальний простір спілкування і взаємодії. Слід зазначити, що група волонтерів, зацікавлених у медіапедагогіці зростає з кожним новим тренінгом і сьогодні до нас долучилася Інесса Яковлєва – студентка спеціальності «Фізична культура», тренер з вільної боротьби, яка працює у дитячій спортивній школі).\nНа початку тренінгу склали правила групи або контракт. Кожен учасник мав змогу зафіксувати своє правило на онлайн дошці Padlet і у нас вийшов креативний кольоровий постер з правилами групи.\nСтворюючи медіаполе, кожен учасник проаналізував які канали інформації використовує та скільки часу витрачає на кожен з них. Виявилося, що більшість учнів новини отримують через Інтернет та деякі учні дивляться телебачення. Найпопулярнішою соціальною мережею в учнів 10-го класу є Instagram, де у середньому на добу проводять біля 3-х годин. Слід відзначити, що учні розуміють, що не завжди та інформація, яку вони споживають в інтернеті корисна та необхідна.\nЦього разу гру-енерджайзер «Австралійський дощ» провела медіаграмотна студентка природничо-географічного факультету спеціальності «Фізичне виховання», тренер з вільної боротьби Інесса Яковлева, яка на початку зробила інтригу, повідомивши, що сьогодні відбудеться подорож до Австралії, де можна відчути справжній австралійський дощ. Учням дуже сподобалась гра, деякі них, навіть, захотіли повторити ще раз.\nВсі школяри були залучені до експерименту зі створення багатобічного інформаційного простору, коли цілісна інформація, що подається одночасно не сприймається, знайомі слова не впізнаються. Таким чином, було продемонстровано «білий шум», який створюють різні джерела інформації, що постійно впливають на нашу свідомість. Але ж коли ми чуємо тільки один канал інформації, одразу виникають відомі асоціації на слова і миттєво вгадується відома пісня.\nХарактерною особливістю виконання вправи «Намалюй тактильно» у даній групі учнів було те, що дві групи майже точно передали малюнок, за виключенням дрібних деталей. А у третій групі було втрачено і форму і деталі. Вийшов зовсім інший малюнок. Це свідчить про те, що під час передавання інформації перші дві команди передавали форму і деталі точно, не підлаштовуючись під відомий образ, а третя команда у зв’язку з тим, що не змогли точно відчути рухи, намагалася підлаштовувати інформацію під відомий їм образ і тому вийшов зовсім інший малюнок. Так само відбувається і під час передачі інформації, коли ми не можемо перепитати, подивитись або переконатись і додаємо свою інтерпретацію подій при цьому втрачається сутність і деталі.\nДля усвідомлення різниці між поняттями «інформування» і «пропаганда» застосовувалась гра «Асоціативне поле» у середовищі онлайн дошки Padlet. Діти дуже швидко підбирали асоціації до слів «інформування» та «пропаганда», створювали стікери, користуючись своїми мобільними телефонами і додавали їх на дошку Padlet. Учні продемонстрували дуже креативний підхід, підбираючи яскраві асоціативні слова. Серед асоціацій до слова «пропаганда» було названо: реклама, обман, сміття, нав’язування, шахрайство, насилля, злочин тощо. Асоціації до слова «інформування»: книги, навички, знання, школа, інформатика, тренінг. На межі опинилось три слова: інтернет, нове, телебачення. Ці слова можна віднести і до інформування і до пропаганди. Отже, пропаганду складно розпізнати, адже вона може виходити з того самого джерела, що і інформування. Але пропаганда може сьогодні інформувати, а завтра маніпулювати. Пропаганда небезпечна напівправдою! Яке вийшло у нас асоціативне поле можна подивитись за посиланням.\nФункціонування мас-медіа вивчили на прикладі гри «Сніжинка». Учні зробили різні сніжинки, а це підтверджує, що при відсутності основного зорового каналу сприйняття інформації, вийшли різні образи. Так і жоден канал ЗМІ не дає нам інформації, яка може бути перевірена усіма органами відчуттів. Саме й тому викривлення цієї інформації є дуже високим. Тому будь-яку інформацію треба перевіряти і аналізувати!\nУчні були поставлені у ситуацію морального вибору під час демонстрації казки «Королева». Їм довелося спочатку домовитися у групі та представити спільну позицію, а результати зафіксувати у середовищі онлайн дошки Padlet. Пропонувався набір заздалегідь підготовлених карток-стікерів з образами героїв, яких треба було розташувати від максимальної відповідальності до мінімальної. За результатами цієї рефлексивної гри команди учнів «Весна», «Зима» і «Літо» представили свої варіанти вирішення проблеми. Виявилося, що у кожної команди своя правди і своя мораль. А це свідчить про те, що ЗМІ теж суб’єктивні у своїх оцінках подій і, розкриваючи будь-який конфлікт, вони його трактують з позиції політики каналу або суб’єктивної позиції окремого журналіста. Результати роботи групи «Весна», можна переглянути за посиланням.\nНаприкінці тренінгу учні складали портрет медіаграмотної людини у середовищі онлайн дошки Padlet. Портрет представлено за посиланням: https://padlet.com/Lana_iz/portret.\nТренінг завершився рефлексією «Коло вражень» та побажанням стати медіаграмотним, що означає змінити стиль життя та набути практичних навичок розпізнавання пропаганди та маніпуляцій!\nВдячність керівництву Мелітопольської загальноосвітньої школи №14 і особисто директору Дранько Тетяні Володимирівні, заступникам директора з навчальної та виховної роботи Дудник Ксенії В’ячеславівні та Дервіш Ользі В’ячеславівні, а також учням 10-их класів.\nТакож вдячна волонтерській групі студентів 3 курсу природничо-географічного факультету МДПУ імені Богдана Хмельницького. Це найкращі студенти! Адже готові вчитися не тільки на лекціях в університеті, але й у педагогіці в дії.\nІнформацію підготувала С.С. Ізбаш\nІІІ (обласний) етап Всеукраїнських, обласних учнівських олімпіад у 2018/2019 навчальному році\nВітаємо з присвоєнням почесного звання «Заслужений працівник освіти України»!


Київ посилює карантин: у столиці запрацюють мобільні групи | Вісник Києва – Газета твого міста\nКиїв посилює карантин: у столиці запрацюють мобільні групи\nУ Києві посилено стежитимуть за виконанням правил карантину, і на вулиці столиці знову виведуть мобільні групи контролю за протиепідемічним режимом, оскільки роз’яснювальні роботи не приносять відчутного результату. Про це повідомив начальник ГУ Держпродспоживслужби в Києві Олег Рубан в ефірі каналу «Україна 24».\nЗа його словами, в першу чергу робота таких груп відновиться в навчальних закладах – в школах і вишах, де відсьогодні стартував освітній процес і почалося навчання.\nРубан зазначив, що зараз кожна школа володіє алгоритмом дій у разі виявлення заражених Covid-19.\nТакож він звернув увагу на важливість максимально проводити вакцинацію, особливо поки Київ належить до «зеленої» зони карантину.\n«Це потрібно компілювати з навчанням, організовувати пропаганду щодо вакцинації, Про заходи, які повинні бути обов’язково – дистанція, масочний режим в окремих групах і щоденний контроль стану здоров’я», – додав керівник столичної Держпродспоживслужби.\nЯк резюмував Рубана, звичайні роз’яснювальні заходи за фактом – не дуже ефективні, нерідко ігноруються чи порушуються, а «люди дійсно вже забули, що таке хвороба».\n«Ми в Києві фіксуємо незначне збільшення захворюваності. Але у двох регіонах України зафіксовано можливий перехід у «жовту» зону, яка буде в майбутньому і в Києві. Тому необхідно підвищити відповідальність і адміністрацій, і батьків дітей», – говорить чиновник.\nРоботу мобільних груп з контролю за протиепідемічним режимом, за дорученням мера столиці, відновлять з наступного тижня, розповів Рубан.


05.04.2022 05.04.2022 Red\tApple\nApple більше зосереджується на сфері послуг і продає більше підписок. Протягом останніх років компанія запровадила кілька передплатних послуг, і тепер технологічний гігант може запропонувати передплату на обладнання.\nApple планує запропонувати купівлю iPhone за допомогою передплати. Користувачам доведеться сплачувати щомісячну плату замість того, щоб купувати смартфон, сплачуючи повну ціну наперед.\nТепер Марк Гурман з Bloomberg каже, що щомісячна плата за iPhone 13 може становити 35 доларів, тоді як 13 Pro може коштувати 45 доларів на місяць. Очікується, що топова модель iPhone 13 Pro Max коштуватиме 50 доларів на місяць.\nЄ ймовірність, що програма може включати деякі інші послуги від компанії, наприклад Apple One або Apple Care.\nУ компанії є програма Apple Upgrade, за якою користувач щомісяця сплачує суму за Apple iPhone, а після закінчення 24-місячного терміну користувач стає власником пристрою. На відміну від цього, в апаратній підписці користувач не буде володіти iPhone, оскільки це буде як місячна оренда iPhone.\nЦілком зрозуміло, що технологічний гігант із Купертіно прагне заробити більше доходу, а послуга підписки відповідає цій моделі, оскільки дозволить бренду отримувати постійний дохід від користувачів.\nApple поки офіційно не оголосила про цю програму підписки на iPhone, але у звітах вказується, що компанія може оголосити про неї до кінця цього або наступного року.\nНова версія Amazfit GTS 2 Mini з трьома новими кольорами буде представлена 11 квітня


поточний середній ремонт :: Служба автомобільних доріг у Рівненській області\nВелике будівництво доріг на Поліссі (ФОТО)\nРоботи на ділянці автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів - обході міста Дубровиця тривають і вдень, і вночі. Підрядниками паралельно будується та оновлюється система водовідведення, влаштовується поширення існуючої дороги, підсилюється основа дорожнього одягу та влаштовуються шари асфальтобетону.\nНа 5-ти кілометровій ділянці автодороги Н-25, поблизу с. Висоцьк, північніше Дубровиці, розпочато влаштування верхнього шару покриття з щебенево-мастикового асфальтобетону (ФОТО)\nПаралельно на півночі області ведуться роботи ще на 4-х ділянках автодороги Н-25, загальною протяжністю 23 кілометри.\nЗ максимальною ефективністю використовують підрядники кожен погожий день, ремонтуючи автомобільну дорогу Р-77 Рівне-Тучин-Гоща (ФОТО)\nПаралельно працює одразу кілька бригад з холодного фрезерування, влаштування міцної основи дорожнього одягу та шарів асфальтобетону. Разом з тим тривають і роботи з облаштування узбіч та пішохідних доріжок.\nПідвищуємо рівень безпеки на автошляху Н-25 (ВІДЕО)\nЦього року у рамках поточного середнього ремонту відновлюємо автошлях Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів по всій протяжності в Рівненській області. Наразі активно ведуться роботи на 28 км, ще 30 км – на фінальній стадії проєктування.\nновиниремонт дорігпоточний середній ремонтексплуатаційне утриманнябезпека руху\n555 днів «Великого будівництва»\nЗа цей час капітально відремонтовано чи в процесі ремонту більше ніж за попередні 10 років. Цілком змінено підхід до експлуатаційного утримання. Але головним здобутком вважаю те, що нам вдалось, по-перше: привести «Велике будівництво» в громади, які десятиліттями не бачили подекуди і ямкового ремонту. А по-друге запустити мультиплікатор в економіці регіону, адже бізнес повірив у те, що держава може бути надійним партнером. А значить можна вкладати оборотні кошти не лише в оновлення техніки, а й інвестувати в об’єкти, які тимчасово мають обмежене фінансування.\nновиниремонт дорігбудівництво дорігкапітальний ремонтпоточний середній ремонтфінансово-економічна діяльністьаналітикапрозорість у дорожній галузіпублічна інформація\nАвтомобільна дорога Т-18-12, с. Великі Межиричі, Рівненський район\nТривають роботи з поточного середнього ремонту. Паралельно з облаштуванням узбіч та тротуарів на завершальному етапі влаштування вирівнюючого шару асфальтобетону по всій ремонтованій ділянці.\nФОТООГЛЯД об’єкту Т-18-12 Немовичі - Березне - Великі Межиричі - Федорівка (с. Зносичі)\nПідрядником завершено весь комплекс робіт на ділянці протяжністю 1,74 кілометра автодороги Т-18-24 (ФОТО)\nВона сполучає місто Корець та головну транспортну артерію області - автодорогу М-06 Київ-Чоп.\nАвтомобільна дорога Т-18-12 (Немовичі-Березне-Великі Межиричі-Федорівка) с.Немовичі, Сарненського району\nЗагальна вартість робіт з поточного середнього ремонту 12 кілометрів шляху між селами Немовичі та Тинне складає 184 мільйона 999 тисяч 999 гривень.\nВ Клесові триває ремонт автомобільної дороги Т-18-08\nМенше ніж за місяць підрядник вже приступив до влаштування шарів асфальтобетону на ремонтованій ділянці.


ᐉ Білий цемент [портландцемент М-500, 25 кг Туреччина] купити за гуртовою ціною в Харкові ⭐ будбаза Татос-Буд\nБілий портландцемент М-500, 25 кг Туреччина\nБілий портландцемент OYAK Білий портландцемент OYAK [ОЯК] марки М-500 разом з кольоровим цементом є різновидом декоративного цементу, що широко використовується як обробний матеріал. Він активно застосовується в усіх сферах будівництва в Харкові і в Україні. Белый турецкий цемент ОЯК широко застосовується ✅ при виготовленні підлог, ✅ армованих і кольорових бетонів, ✅ декоративних сумішей для обробних работ-шпатлевки, ✅ затерла, ✅ штукатурки і ✅ для виробництва тротуарної плитки. Він успішно використовується для швидкого ✅ відливу білої і кольорової ліпнини, ✅ красивих колон, скульпту..\nБілий портландцемент OYAK\nБілий портландцемент OYAK [ОЯК] марки М-500 разом з кольоровим цементом є різновидом декоративного цементу, що широко використовується як обробний матеріал. Він активно застосовується в усіх сферах будівництва в Харкові і в Україні.\nОЯК широко застосовується ✅ при виготовленні підлог, ✅ армованих і кольорових бетонів, ✅ декоративних сумішей для обробних работ-шпатлевки, ✅ затерла, ✅ штукатурки і ✅ для виробництва тротуарної плитки. Він успішно використовується для швидкого ✅ відливу білої і кольорової ліпнини, ✅ красивих колон, скульптур, фонтанів, статуй. Також білий цемент OYAK М-500 активно використовується в реставрації пам'ятників. З білого цементу роблять рельєфи для фасадів і інтер'єру. Клінкер також застосовують як матеріал ✅ для створення рельєфних картин.\nцемент, обробний матеріал


АМУ: 50 млн грн на 2019 рік виділив Уряд на проект «Малі міста – великі враження» - «Интернет-издание «Днепр. Главное»\n10 квітня, на засіданні Кабінету Міністрів було презентовано проект «Малі міста – великі враження» - конкурс культурно-мистецьких проектів громад з населенням до 50 тисяч людей. Асоціацію міст України на засіданні представляв Виконавчий директор АМУ Олександр Слобожан. Відзначимо, минулого року пілот конкурсу «Малі міста – великі враження» було реалізовано Асоціацією міст України та Українським центром культурних досліджень за фінансової підтримки Міністерства культури України.\nПрем’єр-міністр України Володимир Гройсман, на засіданні зазначив, можливість збереження культурної спадщини, впровадження нових культурних та креативних проектів має вкрай важливе значення. Так, проект «Малі міста – великі враження» – це колосальне середовище, в якому відкривається весь потенціал нашої української культури і створюється можливість розвитку для невеликих громад. «Тому ми маємо надати цільову підтримку на реалізацію таких проектів, до яких включаються десятки тисяч людей. У минулому році було підтримано близько десяти проектів і я пообіцяв, що ми розширимо цю підтримку. Думаю, що 50 млн грн, які передбачені у цьому році, дозволять реалізувати близько ста таких подій у невеликих містах», - сказав Володимир Гройсман. Також він наголосив, що потрібно підтримувати місцеве самоврядування, яке є найближче до людей, а усі наші реформи спрямовані саме на людей.\n«Малі міста у всьому світі є зберігачами культурної спадщини та національної ідентичності. Дуже знаково, що цього року, як і обіцяв Глава Уряду, суттєво збільшено фінансування конкурсу - у державному бюджеті передбачено 50 млн грн. Асоціація міст України дякує Прем’єр-міністру Володимиру Гройсману за підтримку цієї вкрай важливої ініціативи, завдяки якій невеликі громади отримують можливість розвиватися, зростати та ставати культурними центрами з власним потенціалом. Я пишаюся тим, що наша Асоціація залучена до такої доброї справи!».\nНагадаємо, ідея проекту належить ГО «Інститут культурної політики». Конкурс підтримав Прем'єр-міністр України. У 2018 р. в рамках проекту «Малі міста – великі враження», шляхом проведення відкритого конкурсу, експертна рада Міністерства культури України відібрала 8 зі 158 проектів для впровадження пілотних культурних стартапів, що пов’язані із культурною спадщиною. Членом експертної ради конкурсу був і виконавчий директор Асоціації міст України Олександр Слобожан.


Код города 06257 / +496257 / 00496257 / 011496257, Німеччина (Код міста / Код зони)\nКод города 06257 (+496257 / 00496257 / 011496257) (Код міста / Код зони)\nКод города / Код міста: 06257 (+496257)\nПрефікс 06257 - це код міста Seeheim-Jugenheim. Для фіктивного номера телефону 3820149 та коду регіону (код города / код міста) 06257 дзвоніть 06257 3820149. Seeheim-Jugenheim знаходиться в Німеччина.\nПрефікс коду регіону (код города / код міста) присвоює номер телефону абонента певній локації. Окрім коду регіону (код города / код міста) існують інші типи префіксів: префікси міжнародних країн, префікси мобільних операторів та префікси різних сервісів. Вони поєднуються для кількох цілей. Під час дзвінка з однієї країни в іншу у випадках, коли одержувач дзвінка має стаціонарний телефон, префікс країни поєднується з кодом регіону (код города / код міста) та номером абонента. Для фіктивного номера телефону 3820149, коду регіону (код города / код міста) 06257 (Seeheim-Jugenheim) та Телефонний код країни 0049 дзвоніть 0049 6257 3820149. Якщо дзвінок здійснюється на мобільний пристрій, код регіону (код города / код міста) поєднується з префіксом мобільного оператора та номером абонента. Якщо дзвінок здійснюється абоненту в тій самій країні, код регіону (код города / код міста) можна пропустити. У випадку національних дзвінків з одного стаціонарного телефону на інший телефонний код також може бути пропущений у багатьох країнах, коли обидва абоненти мають однаковий код регіону (код города / код міста). Зокрема, у країнах, де абоненти мають змогу зберегти свій номер телефону після переїзду в інше місце чи місто, код регіону (код города / код міста) - у даному випадку 06257 - також потрібно вводити.\nПослуги, доступ до яких здійснюється через сервісні префікси, можуть стягувати плату не тільки з телекомунікаційних компаній, але і з компаній, які пропонують ці послуги. Як результат, ряд сумнівних компаній пропонують послуги, які є малокорисними, але спричиняють суттєві витрати. Щоб ще більше збільшити свій прибуток, подібні сервіси намагаються утримати абонентів на лінії якомога довше. Наглядові органи регулярно вживають заходів проти таких постачальників, але на це не можна розраховувати. Крім спеціальних номерів, які можна ідентифікувати за допомогою їх префіксів, існують також номери швидкого набору. Найвідомішими є аварійний номер 112 у Європі та 911 у Північній Америці. Ці номери можна використовувати по всій країні без префіксів, наприклад, без Телефонний код країни +49 (0049) або коду регіону (код города / код міста) 06257 (Seeheim-Jugenheim).\nЯкщо, перебуваючи в Німеччина, користувач бажає зателефонувати абоненту в Seeheim-Jugenheim, окрім коду міста, знадобиться Телефонний код країни, до якої потрібно зателефонувати. Телефонний код країни Німеччина починається з +49 (0049), таким чином, якщо, перебуваючи в Україна, користувач бажає зателефонувати на номер в Seeheim-Jugenheim, потрібно додати до такого номера префікс +49 6257. В цьому разі нуль перед кодом області пропускається. Для фіктивного номера телефону 3820149, коду регіону (код города / код міста) 06257 (Seeheim-Jugenheim) та Телефонний код країни 0049 дзвоніть 0049 6257 3820149.


Понад 2000 подарунків від молоді діаспори та України передали греко-католики для дітей українських військових у Львові - Воскресіння. Живе радіо Понад 2000 подарунків від молоді діаспори та України передали греко-католики для дітей українських військових у Львові - Воскресіння. Живе радіо\nПонад 2000 подарунків від молоді діаспори та України передали греко-католики для дітей українських військових у Львові. П’ятий рік поспіль відбувається акція «Теплом зігріємо серця». Цьогоріч на Львівську обласну організацію Спілки Української Молоді в Україні передали 120 адресних подарунків, дітям військових віком від народження і до 14 років, - зазначив Грицько Добош, голова Львівської обласної організації Спілки Української Молоді в Україні.\nУ Спілці переконані, ця акція має не лише практичне, але й моральне значення, адже гуртує українців світу навколо життєво важливих для України питань. В цілому, за 5 років проведення акції «теплом зігріємо серця», члени Спілки зібрали понад 9-ть із половиною тисяч пакунків із дарунками, на загальну суму – понад 275 тисяч доларів. Крім цього, для дітей українських бійців організовують щорічні літні благодійні табори в Україні, а також за її межами.


Характер міжнародних фінансових відносин:. Остання чверть XX в. відзначена швидким зростанням обсягів операцій\nХарактер міжнародних фінансових відносин\n. Остання чверть XX в. відзначена швидким зростанням обсягів операцій на світових фінансових ринках. За різними видами руху капіталу збільшення обсягів становило 16-63 рази за 70-90-ті роки, в той час як експорт за цей період зріс у три рази, ВМП збільшився ще менше. Якщо останнє подвоєння світової торгівлі відбулося за 17 років, то міжнародні фінансові потоки подвоювалися в середньому кожні чотири роки.\nЦі дані свідчать про те, що фінансові відносини перетворилися на величезний самостійний сектор світового господарства. До середини 70-х років XX в. фінансові операції були тісно пов'язані з розвитком виробництва і зовнішньої торгівлі.\nЗараз вони в значній мірі є саморазвивающимися, слабо пов'язаними з матеріальною економікою.\nФункціонування міжнародних фінансових ринків відбувається в постійно змінюється середовищі, яка визначається грошовими системами, станом платіжних балансів окремих країн, моделями економічного зростання провідних країн. В силу різнорідності даних ринків процес міжнародних фінансових операцій відбувається безперервно.\nПостійне переміщення коштів через національні кордони, обумовлене інтернаціоналізацією виробництва, збільшенням свободи переміщення капіталу, поліпшенням інформаційної технології перетворило ці відносини на невід'ємну частину світової господарської системи.\nПочинаючи з останньої третини минулого століття фінансові ринки насамперед розвинених країн стали функціонувати не як локальні структури, а як сукупності, об'єднані загальними умовами, зв'язками і закономірностями розвитку, що дозволяє говорити про формування світової кредитно-фінансової системи. Міжнародні фінансові операції виступають розвивається силою, перетворюючої фінансові системи окремих країн.\nІнформація, релевантна " Характер міжнародних фінансових відносин "\nхарактер цієї державної монополії повністю змінився. Уявлення, які розглядали її як інструмент інтервенціоністською політики, були рішуче відкинуті. Вона більше не використовувалася у фіскальних цілях або в цілях сприяння одним групам населення за рахунок інших груп. Активність держави в грошовій сфері була присвячена лише одній меті: полегшувати і спрощувати\nхарактеризувався при цьому як чисто описовий. Менгер дотримувався точки зору Берка щодо непланованої розвитку суспільства і відкидав думку про те, що економічний розвиток може направлятися за допомогою законодавства. Всі ці твердження зазіхали на самі основи історичної школи. З різкою відповіддю Менгеру виступив Г. Шмоллер. Менгер у свою чергу випустив памфлет Помилки\nхарактеру, до ділових циклам веде внутрішня динаміка економічних рішень (те, що в економіці називається моделлю мультиплікатора-акселератора) . Коли підвищується попит, заводи прискорюють виробництво. Оскільки продажі ростуть, всі фірми, пов'язані з ланцюгом поставок, вирішують розширити свій асортимент готових або виготовлених виробів. Кожна фірма замовляє більше відповідних продуктів або\nхарактеризує весь обсяг угод, пов'язаних з обміном національної валюти на цінні папери; - ринок праці, на якому продається і купується праця як така (без виділення його окремих видів); - ринок реального капіталу (машин, обладнання та інше); - міжнародний валютний ринок, на якому відбувається обмін національних валют. У ринковій системі господарювання, побудованої на\nхарактер. Безповоротне надання державних коштів з бюджету на цільове розвиток називається бюджетним фінансуванням. Цей режим витрачання фінансових ресурсів відрізняється від банківського кредитування, яке передбачає поворотний характер кредиту. Треба зауважити, що безповоротність надання фінансових ресурсів не означає довільності в їх використанні. Всякий раз при\nхарактеризується наявністю розвиненої ринкової інфраструктури, яку утворюють світові ринки: товарів і послуг, факторів виробництва, капіталів; а також світова валютна і фінансова системи. В даний час чітко проглядається наступна структура світового господарства: 1) світовий ринок товарів і послуг; 2) світовий ринок капіталів; 3) світовий ринок робочої сили; 4) міжнародна\nхарактер. Найбільш важливими загальними економічними характеристиками інтеграції є: по-перше, міждержавне регулювання економічних процесів, по-друге, поступове формування замість більш-менш незалежних комплексів якогось регіонального інтернаціонального господарського комплексу із загальними пропорціями і загальною структурою відтворення; по-третє, розширення\nхарактер; - формувати нове ставлення до вітчизняним підприємцям, в тому числі проживають за кордоном, розробляти і реалізовувати програми репатріації капіталів і перетворення їх в інвестиційний ресурс Росії; - чітко розмежувати капітали кримінальних елементів і «тіні-Виково-господарників» і налагодити певний облік цього розмежування в правових актах по боротьбі з\nГрупи країн з перехідною економікою\nхарактері перетворень, відносна ізольованість від розвинених країн, а нерідко і військові конфлікти на їх території. Третю групу складають країни Східної Азії (Китай і В'єтнам), де панування адміністративно-командної системи було короткочасним і перехід до ринкової економіки почався на основі традиційної патріархальної системи при вкрай слаборозвиненою промисловості і,


З 11 грудня у громадському транспорті можна буде розрахуватися лише електронним квитком | Офіційний сайт Луцької міської ради\nЗ 11 грудня у громадському транспорті можна буде розрахуватися лише електронним квитком\nСьогодні під час оперативної наради начальник управління транспорту та зв'язку Володимир Степанов поінформував про ситуацію з впровадження автоматизаційної системи обліку та оплати проїзду в громадському транспорті міста Луцька.\nВін наголосив, що із 11 грудня у Луцьку в громадському транспорті можна буде розрахуватися виключно електронним квитком\nНачальник управління транспорту та зв'язку додав, що станом на вчора було видано уже більше 90 тисяч електронних квитків.\nЗокрема, 35 тисяч - безкоштовно отримали представники пільгових категорій населення, 25 тисяч видано учнівських електронних квитків та 3350 електронних квитків отримали студенти.\nВолодимир Степанов зазначив, що лучани придбали майже 30 тисяч неперсоніфікованих електронних квитків.\nУсі 45 тролейбусів, які щодня працюють на маршрутах, обладнані валідаторами. У них вже можна користуватися електронним квитком.\nКрім того, у 48 автобусах встановлено систему АСОП. 14 буде обладнано сьогодні.\nВолодимир Степанов повідомив, що вдень більше 20 тисяч раз у громадському транспорті розрахувалися електронним квитком.\nТак, з 1 грудня й до вчора 163 тисячі раз проведено оплату електронним квитком у тролейбусах. 128 тисяч раз зробили це представники пільгових категорій громадян.\nПерший заступник міського голови Григорій Недопад зазначив, що нині тривають перемовини між СІТІ КАРД СИСТЕМ та банками щодо можливості продажу та поповнення електронних квитків.\nНа жаль, мобільний додаток поки ще не запрацював. Нині він на погодженні у компанії Google. Додаток буде платним і через нього можна буде розраховуватися у громадському транспорті чи поповнювати електронні картки.\nГригорій Недопад зауважив, що з 11 грудня у громадському транспорті можна буде розрахуватися виключно електронним квитком. За його словами, шляху назад нема. Міська влада розуміє можливі проблеми, які виникнуть у транспортній галузі міста. Григорій Недопад попросив вибачення у лучан за можливі проблеми та попросив віднестися з розумінням до них.\nОднак, за його словами, міська влада мусить зупинити шантаж зі сторони приватних перевізників. Вони постійно вимагають підвищення вартості проїзду, порушують договори на перевезення. “Часто, беручи участь у конкурсі, де в одному лоті йдуть три маршрути, виграють їх, а потім їздять лише по одному, який є найрентабельнішим. Це нечесно по відношенню до лучан. Вони диктують, по яким вулицях має проходити той чи інший маршрут, аби їм було вигідно, а не так як зручно лучанам. Це треба зупинити”, - додав перший заступник міського голови.\nУ Луцьку відбувся третій міський турнір з гри «Криївка»\nУ Луцьку розпочинаються святкові новорічно-різдвяні заходи


Art City - Маршрут\nСубота, 06.03.2021, 18:57\nМаршрут представляє Управління культури Дніпропетровської обласної державної адміністрації...\nМаршрут починається на станції Апостолове.\nНаприкінці ХІХ століття біля села Покровського (нині м. Апостолове) почалося будівництво залізниці Довгинцеве-Олександрівськ (нині Запоріжжя). У 1904 році було збудовано приміщення станції Апостолове.\nВона одержала свою назву на честь правнука гетьмана Данила Апостола, відставного секунд-майора Ямбурзького кірасирського полку М.Д. Апостола, який за указом Катерини ІІ одержав земельний наділ у цих місцях. Коли розпочалося будівництво залізниці, то дозвіл на її прокладення через свої землі М. Апостол дав за умови, що станція, яка буде тут збудована матиме назву на честь його роду – Апостолове.\nУ 1910 році на станції проїздом був видатний російський географ Семенов-Тяншанський. У роки Громадянської війни тут побували К.Є.Ворошилов, М.С.Будьонний, Миронов, Камєнев, М.В.Фрунзе.\nУ серпні 1920 року у приміщенні ст. Апостолове розміщувалася правобережна група військ і 2 Кінна армія. 10 жовтня з укріпленого Каховського плацдарму перейшла в контрнаступ проти військ Врангеля 6 радянська армія.\nУ дні наступу Червоної Армії на війська Врангеля на станцію Апостолове прибув агітаційно-пропагандистський поїзд "Жовтнева революція”, роботою якого керував голова ВЦВКу М.І. Калінін. Разом з ним тут були народні комісари : освіти – А.В.Луначарський, юстиції – Д.І.Курський, освіти – Луначарський, охорони здоров’я – М.О.Семашко.\nПри агітпоїзді були політвідділ, бюро скарг, інформаційний відділ, редакція газети.\nНа честь перебування агітпоїзда на станції Апостолове, а також в ознаменування 50-річчя Великого Жовтня встановлено меморіальну дошку. На ній написано: "Тут у жовтні 1920 року перебував агітаційно-пропагандистський поїзд "Жовтнева революція ”, у роботі якого брали участь голова ВЦВК М.І.Калінін, нарком освіти А.В.Луначарський, нарком юстиції Д.І.Курський, нарком охорони здоров’я М.О.Семашко”.\nУ 2007 році приміщення вокзалу і територію станції було реконструйовано. Вокзал є архітектурною пам’яткою кінця ХІХ початку ХХ століття.\nДалі маршрут пролягає до Центру "зеленого” туризму та народних ремесел (2км, 5 хв.)\nНа підставі Комплексної програми розвитку "зеленого” туризму в Апостолівському районі до 2012 року 14 березня 2008 року було відкрито Центр "зеленого” туризму та народних ремесел. У центрі відкрито постійно діючу виставку робіт народних майстрів декоративно-прикладного мистецтва. На виставці представлено картини, вишивки, флористику, композиції з риб’ячих кісток, вироби з бісеру, картини з соломки, вироби з граніту та глини.\nПрацівниками Центру створено реєстр, який налічує близько 60 майстрів народно-прикладного мистецтва.\nУ Центрі знаходиться спеціально виготовлена карта Апостолівського району, на якій нанесено мальовничі та історичні місця району. На базі Центру проводяться майстер-класи майстрів. Влітку цього року проводилися майстер-класи по створенню ляльки-мотанки та декоративного розпису. Незважаючи на юний вік Центру його вже відвідало більше 1000 осіб. Проведено 16 організованих екскурсій виставкою. Проводяться також подорожі районом та до Автономної Республіки Крим для дітей району.\nНаступна зупинка – Апостолівський районний народно історико-краєзнавчий музей (100м, 2 хв.).\nМузей відкрито 12 квітня 1967 року. Звання "народний” музей одержав 4 липня 1969 року.\nУ музеї відкрито наступні експозиційні розділи:\n- природа і давні часи нашого краю\n- встановлення радянської влади у нашому краї\n- період Великої вітчизняної війни\n- відбудова і розвиток народного господарства у післявоєнний період.\nЗагальна кількість одиниць зберігання становить 1485, з них предметів основного фонду – 880, а предметів, що входять до Державного реєстру культурного надбання - 2 одиниці.\nУ 2007-2008 роках створено нові експозиції – "українська світлиця” та "Голодомор 1932-33 років у нашому краї”.\nЗ краєзнавчого музею ми прямуємо до с. Михайло-Заводське, де знаходиться церква Святої Богородиці. (10км, 20 хв.). Церкву Різдва Богородиці у с. Михайло-Заводському було засновано у 1908 (по деяким документам 1909) році. за прямим призначенням вона використовувалася до 1936 року. Хоч відомостей про офіційне закриття її у 1936 році немає, але у зв’язку із відсутністю священика з цього часу вона використовується місцевою сільрадою як зерносховище.\nУ 1943 році приміщення церкви було капітально відремонтоване місцевою громадою і у ній починають проводитися богослужіння. після звільнення села від німецько-фашистських загарбників у лютому 1944 року, церква знову почала використовуватися як зерносховище. Та, незважаючи на це, богослужіння не припинялися.\nДо окупації села у сторожці, що знаходилася у огорожі церкви, знаходився пологовий будинок, а під час окупації – медичний пункт. У 1943 році тут проживав священик.\nНа клопотання церковної громади села про передачу їй для культових потреб приміщень церкви та церковної сторожки було дано дозвіл і вони були передані церковній громаді на правах оренди у безкоштовне та безстрокове користування. Священиком на той час був Луговий Олексій Іванович (1896р.н.). Із 1947р. по 1956р. священиком був Г.С.Соболів. у 1960 році церковна громада припинила своє існування та разом із церквою була знята з церковного обліку. але незважаючи на це кам’яна церква , покрита залізом загальною прощею 150м2 і розрахована на 1000 прихожан, не була зруйнована - вона стоїть і понині як пам’ятка кам’яної архітектури нашого краю. Зараз у церкві Різдва Богородиці, що відзначає свій столітній ювілей, проводяться богослужіння православною церквою.\nДалі маршрут пролягає до Токівського водоспаду (25км, 40хв)\nОдна з легенд про Токівський водоспад (за О.Кравченко)\nДавно, коли наші землі населяли племена чудових вершників та вправних лучників кіммерійців, жила у нашім краї юна Тамірис – донька хороброго царя Кімра. Для неї найпривабливішими були безкраї рівнини, вкриті килимами запашних трав, помережені блакитними стрічками річок.\nТамірис рано залишилася без матері і, вихована батьком, з дитинства вправно їздила верхи, стріляла з лука і володіла мечем. Та, хоч царівна й звикла вільно мандрувати рідним степом, їй заборонялося самій далеко від’їжджати від воїнів племені. Все частіше кіммерійці заводили тривожні розповіді про якийсь народ, що насувається зі сходу на їх землі і ім’я тому народові – скіфи. Жреці-пророки говорили, що незабаром настане такий час, коли скіфи заполонять великий степ і витіснять кіммерійців. Але воїни на чолі з Кімром не хотіли у це вірити, не вірила і Тамірис. Та були й такі, хто радо перейшов на бік скіфів.\nКіммерійці навчилися добувати залізо з болотяної руди, а воно було твердішим за бронзу і з нього виходили кращі мечі, сокири і луки. Золото і самоцвіти були рідкістю у суворій Кіммерії, але одна прикраса у Тамірис все ж була – батько подарував їй золоте намисто з гірським кришталем, що сяяв і переливався на сонці. Він здобув цю прикрасу у бою, і тамі рис дорожила дуже незвичайною прикрасою, ніколи з нею не розлучалася.\nОдного разу, коли батько Тамірис поїхав шукати нове місце, куди б відійшов його народ, царівна, підмовивши своїх подруг, подалася верхи у любий її серцю степ. Так сталося, що Тамірис незабаром вирвалася вперед сама. Довго їхала вона верхи, та ось шлях її перетнула неширока і неглибока річка з кам’янистим дном. У степу було багато малих річок, котрі впадали у Борисфен-Дніпро чи його притоки, але цю Тамірис бачила вперше. І коли верхи перебиралась через неї на правий берег, їй раптом здалося, що вона дивно плюскоте і ніби промовляє:\n- Подаруй мені своє коштовне намисто, подаруй, і я дам тобі добру пораду.\n- Подарувати тобі моє намисто? – здивувалася Тамірис. – Але воно мені самій дуже подобається, я його ніколи не знімаю.\n- Подаруй, подаруй... – плюскотіла ріка.\nЦарівна, перебравшись на інший берег і, озирнувшись, сказала річці:\n- Навіщо тобі моє намисто? Ти ж тиха степова річка, твої води здаються сірими від намулу і каміння. Гадаєш, якщо я віддам тобі своє намисто ти одразу засяєш золотом? Ні, моєї прикраси замало для такого дива.\nІ Тамірис поскакала далі до Борисфену-Дніпра. Коли річка була зовсім близько, дівчину зморила нездоланна втома і вона заснула на м’якій зеленій траві. Згодом крізь сон Тамірис почула знайомі голоси рабів-утікачів, які радилися як краще полонити царівну та продати її дорожче. Та вірний кінь Тамірис збудив дівчину і схопившись, вона скочила на коня і кинулась навтьоки. Та скіфи, нові господарі рабів-втікачів, почули шум боротьби і їх крики кинулися навздогін. Але коні були добрі як у втікачки так і у тих хто її наздоганяв... Відстань між вершниками ставала все меншою.\nІ тут на шляху Тамірис знову з’явилася степова річка і знову почулося їй прохання подарувати своє намисто.\n- Ну, що ж, заради порятунку мені не шкода навіть найдорожчого подарунку! – вигукнула Тамірис і, зірвавши намисто, кинула його у воду.\nТак з’явився водоспад на річці Кам’янці, котра впадає в Базавлук – притоку Дніпра.\n(друга легенда про Токівський водоспад)\nБіля цих, без перебільшення, священних каменів сидів на коні сам Іван Сірко. А на отій високій гряді сидів у задумі останній кошовий отаман Петро Калнишевський. Дивлячись на пороги, він був зажурений і тихий. Мудрець розумів у якій пастці опинилася Україна та її славне військо. І весела несамовитість Кам’янки тільки примножували сум кошового.\nМабуть кожна дитина знає, чому останній кошовий отаман Запорізької Січі опинився на Соловках і хто зруйнував козацьку вольницю. Та й про економічні досягнення Калнишевського мабуть рідко хто не знає. Бо саме він почав заселяти землі біля Дніпра – нижче порогів. Багато переселенців, почувши про вільні землі, прибуло із Полтавщини, Чернігівщини, Київщини та інших земель. А оселившись тут, люди зробили випалений сонцем степ родючою та квітучою землею. Навіть приказка у народі є: „Як був кошовий Лантух (попередник Калнишевського) – не було чого сипати в лантух, а як став кошовим Калниш, то з’явилась паляниця, корж і книш”.\nУ ті давні часи навіть річка Кам’янка була настільки багатоводною, що, розливаючись навесні, затоплювала мости і нею можна було спокійно плисти човном. А взимку вода, спадаючи на каміння, зчиняла гуркіт, що його було чути навіть у навколишніх зимівниках та селах. І мабуть ще тоді стали називати цей водоспад Червоними Каменями, бо така назва зустрічається у документах часів Чортомлицької Січі.\nТож старожили розповідають історії, почуті іще від своїх прадідів, що були тут зимівники у Петра Калнишевського, останнього кошового Січі Запорізької. Що на території нинішнього Червоного Току був у нього великий будинок, поряд із яким було викопано колодязя із найсмачнішою в околиці водою. І часто біля того колодязя зупинялися на ночівлю чумаки, прямуючи до Києва з Криму. А у нинішньому Михайло-Заводському був іще один зимівник де розводили коней, що навіть за кордоном високо цінувалися і отримували призи на змаганнях.\nНе тільки водоспад називають у народі Водоспадом Калнишевського. Поблизу Мар’янського є урочище яке теж має назву Урочище Калнишевського. Хоча ці назви не нанесено на карту, але народна пам’ять свято зберігає ім’я славного кошового отамана Січі Запорозької.\nПеріод існування Базавлуцької Січі (1593–1638), яка знаходилась на острові Базавлук, був кульмінаційним в історії Запорожжя. В цей час запорозьке козацтво має найбільший вплив на Україні, є авангардною силою у національно-визвольній бороть бі за незалежну Українську державу, а слава козацька сягає найвіддаленіших куточків Європи, Близького та Середнього Сходу. Запорожці ні на мить не припиняють боротьби проти Османської імперії, ук раїнський козацький флот веде невпинну війну проти турецької армади на Чорному та Азовському морях, на узбережжях цих морів не залишається жодного значного міста зі Стамбулом включно, на яке б не на падали козаки. Не випадково турецький султан казав тоді: "Коли мене воюють різні народи, я сплю на оби два вуха (спокійно), а коли ж козаки, то мушу тримати одне вухо\nвідкритим”. Тоді запорозька піхота по праву була однією з найкращих у світі, деякі воєначальники вважали її найкращою у Європі.\nДалі вирушаємо до Мальовничого каньйону (5км,15хв).\nВід Мальовничого каньйону наш шлях пролягає до колишнього розташування Базавлуцької Січі (12км, 25 хв.).\nСвої "входини” до нової столиці козаки відзначили\nперемогами над Туреччиною, вдалими походами на Акер ман та Очаків у 1593 pp. Якраз у цей період зав'язалася могутня коаліція європейських християнських держав проти Порти, до якої римський папа Григорій XIII та ав стрійський імператор Рудольф II Габсбург запросили і запорожців. На Низ вирушили легації патера О. Комулео (Комуловича), потім Еріха Лясоти. Останній за лишив чудовий опис подорожі на Січ, де йшлося про ряд українських міст, включно з Базавлуцькою Січчю. Його нотатки дають розгорнуту картину адміністратив ного ладу на Січі, характерний для запорожців спосіб обговорення важливих питань у «колі», звичаї та тра диції, відносини між запорожцями. Тоді ж, у 1594 р., козаки дали згоду на участь у коаліції й направили до Відня свого представника. Невдовзі вони вчинили кілька походів до Молдавії, Валахії, на Чорне море. Там відзначилися Наливайко та Лобода, з іменами яких пов'язаний також другий етап повстання в Україні 1591–1596 pp.\nВ цей час запорожці мають цілу плеяду таланови тих воєначальників, і варто розповісти детальніше про деяких з них, насамперед про Конашевича (Сагайдачно го). Мабуть, усі знають українську народну пісню «Ой на горі та й женці жнуть», складену не пізніше 1621 p. її героями є гетьман Михайло Дорошенко та Петро Конашевич (Сагайдачний). Мабуть, багато хто читав істо ричні романи та повісті про Конашевича, котрі написа ли Данило Мордовець ("Сагайдачний”), Андрій Чайківський. ("Сагайдачний”), Осип Маковей ("Ярошен ко”) та інші.\nПоряд із місце розташуванням колишньої Базавлуцької\nСічі на нашому маршруті знаходитьсязона відпочинку на березі мальовничого Каховського водосховища, на території с. Ленінське. (2км, 5хв.).\nНа території села Грушівка (нині с.Ленінське) знаходились свого часу зимівники козаків.\nІсторія с. грушівка багата цікавими подіями. У Грушівці тривалий час жив полковник В.Д. Давидов – батько поета Дениса Давидова, керівника партизанського руху часів Вітчизняної війни 1812 року. Родину Давидових відвідував прославлений полководець Олександр Васильович суворов, який у 1793 році брав участь у маневрах біля села грушівки. Дев’ятирічний Денис привернув його увагу, зацікавив. Хлопець був кмітливим, цікавився військовими науками. Суворов вже тоді пророкував йому славне військове майбутнє.\nНаприкінці ХІХ ст. до грушівки приїздили Ілля Рєпін та Валентин Сєров. Великих художників вразила природа нашого краю. Саме тут було написано картину "Запорожці пишуть листа турецькому султанові” та такі відомі картини як "Українська хата”, "Могила кошового отамана Івана Сірка”, "Церква у Грушівці” та інші.\nНа початку 50-х років ХХ ст. почалося будівництво Каховської ГЕС в наслідок якого було затоплено Каховським водосховищем села Грушівка, Кут та Тернівка. Восени 1955 року почалося заповнення каховської водойми. Біля Ленінського збудували високу захисну дамбу. Сюди приїхав видатний український кінорежисер та драматург Олександр Петрович Довженко. Саме тут у нього виникла ідея створити кінокартину "Поема про море”. Жителі нового села Ленінського, яких переселили з сіл Грушівки та кут стали прообразами героїв картини.\nЛегенда про козацький золотий Пегас\nСтарі люди оповідають, що на гранітній скелі понад берегом річечки Скарбної (нині знаходиться під водами Каховського водосховища) було викарбуване зображення коня, наче підтвердження чарівної легенди про золотого\nкозацького Пегаса. Щасливий той, хто зміг його осідлати, а тричі щасливіший той, хто втримався на неосідланому коні, бодай вчепившись міцно за гриву.\nА ще кажуть, що той, хто утримався у сідлі неодмінно стане кошовим отаманом або й самим гетьманом України.\nІз с. Ленінського ми вирушаємо до м. Апостолового. Та на нашому шляху є ще одна зупинка –Чумацький колодязь. (20км., 20хв.).\nВід Чумацького колодязя ми повертаємося до м.\nАпостолове (12км, 10хв.)


Які вагінальні виділення - норма, а які ні? – лабораторія в кишені «Фармаcко»\nГоловна>Новини>Які вагінальні виділення - норма, а які ні?\nЯкі вагінальні виділення - норма, а які ні?\nЯкі вагінальні виділення — норма\nУ рідини, яка виділяється з піхви, може бути різний обсяг, консистенція, густота, запах і смак - все дуже індивідуально, і залежить в тому числі від дня, тижня, місяця і так далі.\nУ період статевого дозрівання кілька гормонів допомагають сформуватися піхві, матці, фаллопієвим трубам, яєчникам і зовнішнім статевим органам. Такі гормони, як естроген і прогестерон, більше інших впливають на розвиток цієї чудової екосистеми - піхви дорослої жінки.\nПіхва дорослої жінки — це м'язова еластична труба, яка проходить від шийки матки (нижня частина матки) до отвору між уретрою (де сеча виходить з сечового міхура) і анусом.\nТе, що знаходиться всередині стінок піхви, вже багато століть надихає народну творчість: пожирають пеніс зуби, змії і дракони - все це використовувалося головним чином для демонізації жіночої сексуальності.\nОднак внутрішня стінка піхви - це не паноптикум смертельно небезпечних чудовиськ, а слизова оболонка, що складається з особливого типу клітин, що не містять кератин. Кератин - міцний білок, який зустрічається в клітинах зовнішнього шару шкіри, а також волоссі і нігтях. Він допомагає шкірі сформувати захисний бар'єр. Оболонка піхви набагато м'якше і підтримується мережею кровоносних судин, з яких в порожнину піхви просочується прозора водяниста рідина («транссудат»).\nШийка матки утворює виступ у верхній частині піхви і складається з унікальних клітинних «зон», які надзвичайно чутливі до гормонів і виробляють слиз. Під час овуляції ця слиз прозора і має рідку консистенцію, схожу на сирий яєчний білок. В інші періоди менструального циклу вона гущі і каламутні.\nУ піхві дорослої жінки знаходяться різні активні залози - міні-органи, які виділяють піт або жири. Вони також містять лактобактерії - мікроорганізми, які живуть в здоровому піхву і підтримують кислотний баланс pH 4-4,5, що захищає вагіну від інфекцій.\nПриродні вагінальні виділення — це насичений коктейль таких компонентів, як транссудат, слиз, піт, жири, лактобактерії, менструальна рідина і клітини, що вистилають піхву.\nЗ першої менструації і до менопаузи гормони, які контролюють менструальний цикл, впливають на вагінальні виділення жінки. В середньому проводиться від 1 до 4 мл рідини в день. Її кількість збільшується при більш високому рівні естрогенів: наприклад, при вагітності або овуляції.\nПри сексуальному збудженні через приплив крові до тазу відбувається раптовий викид (або вилив) рідини, тому утворюється більше вагінального транссудату.\nРізке падіння рівня естрогенів після менопаузи призводить до змін клітин оболонки піхви, зменшення кількості лактобактерій і більшої сухості піхви.\nЯкі вагінальні виділення — проблемні\nДеяким жінкам надмірна кількість виділень доставляє дискомфорт. У деяких буває ектопія шийки матки, через яку виділень може бути більше. В цьому випадку зона клітин шийки матки, які виробляють слиз, виходить назовні, в верхню частину піхви, замість того, щоб залишатися всередині цервікального каналу.\nЗміна кислотного середовища піхви може привести до надмірно швидкого зростання таких організмів, як кандида, або дріжджовий грибок. Такий стан зазвичай називають «молочниця». При молочниці типові виділення - білі, сирні і супроводжуються сверблячкою, а іноді почервонінням, набряком і болем при сечовипусканні.\nБактеріальний вагіноз — ще один стан, до якого призводить надмірне зростання, але в цьому випадку бактерій певного типу. Він може не призводити до помітного збільшення обсягу виділень, але якщо це трапляється, вони зазвичай пінисті і мають рибний запах.\nІнфекції, що передаються статевим шляхом, (ІПСШ) іноді стають причиною виділень. Найвідоміші з них - хламідіоз, гонорея і трихомоноз. Всі три інфекції у жінок можуть протікати безсимптомно (особливо хламідіоз), але якщо виділення присутні, вони гнійні при хламідіозі і гонореї, а при трихомоноз - жовті, пінисті і смердючі.\nСтан шкіри вульви і піхви також може вплинути на виділення. Роздратування від парфуму, дезодоранту, мила і дуже ретельного митьяможет привести до хронічного дерматиту, а спринцювання і сперміциди можуть привести до подразнення оболонки піхви або змінити крихкий баланс екосистеми.\nУ деяких жінок є також алергія на латекс (інгредієнт більшості презервативів) або інші матеріали, які можуть проникати в піхву. Але не завжди в таких випадках виділення обов'язково є основним симптомом - свербіж, біль, почервоніння або набряк можуть бути більш виражені.\nЧасто причиною виділень з неприємним запахом стають тампони, випадково забуті всередині піхви на кілька днів (а іноді і тижнів!).\nЯкщо вас турбують виділення з піхви, зверніться до лікаря загальної практики, вашого гінеколога чи в найближчу жіночу консультацію. Лікаря або медсестри може знадобитися інформація про попередні вагітності і менструального циклу, використовуваних методах контрацепції і прийомі гормонів, сексуального життя, супутніх захворюваннях, включаючи стан шкіри, використанні продуктів для зовнішнього застосування на шкірі в області статевих органів, наявності інших симптомів, використанні тампонів і інших предметів, що вводяться в піхву.\nДослідження вагінальних виділень під мікроскопом допомагає виявити або виключити надмірний ріст мікроорганізмів і інфекції, а специфічні тести на ДНК збудників інфекцій та інші аналізи можуть визначити найпоширеніші ІПСШ.\nДіагностичні тест-смужки для визначення pH вагінальної середовища\nдетальніше про тест Citolab pH


Виробника дитячого харчування «Малятко» захопили рейдери — Новини Вінниці\nВиробника дитячого харчування «Малятко» захопили рейдери\nВиробник дитячого харчування «Еконія» (ТМ «Малятко») заявляє про рейдерське захоплення заводу. Як повідомляє прес-служба компанії, в 7.20 четверга, 20 липня, організована група в кількості 15 чоловік, увірвалася на прохідну заводу і заявила свої права на нерухомість.\n«З допомогою незаконних дій державного реєстратора вони зареєстрували на себе нерухоме майно, що належить заводу дитячого харчування ТОВ ПІІ «Екония», і, маючи на руках фіктивні документи, заявляють права на об’єкт», — стверджують у компанії.\nТам підкреслили, що це вже не перший напад на компанію — в 2008 році була спроба захопити активи підприємства, яка була успішно відбита.\nЗавод з виробництва мінеральної води та дитячого харчування «Еконія» знаходиться в Золотоноші Черкаської області. Компанія виробляє воду під ТМ «Малятко», «Йодо», «Чистий ключ», «Чайкава» і експортує свою продукцію в сім країн світу.\nРаніше SKELET-info повідомляв, що детективи Національного антикорупційного бюро України проводять досудове розслідування у кримінальному провадженні про можливе декларування недостовірної інформації та незаконному збагаченні колишнього начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а нині діючого начальника Управління національної безпеки Департаменту правосуддя і національної безпеки Міністерства юстиції Олександра Чурсіна.\nНещодавно також на сільськогосподарському виробничому кооперативі «Еникиой», розташованому в селі Новоселівка Кілійського району Одеської області, відбулося рейдерське захоплення.\nВ тему: Спроба рейдерського захоплення компанії «Агросвіт»: Забирайтеся, я ваш новий власник!\nВиробника дитячого харчування «Малятко» захопили рейдери оновлено: Липень 20, 2018 автором: Redactor


За вбивство волинського бійця затримали 19-річного мешканця Львівщини\n13 Квітня 2017 17:56\nПоліцейські встановили, що вбивство військового у Володимирі-Волинському скоїв 19-річний мешканець Львівської області.\nНагадаємо, вночі з 12-го на 13-те квітня до чергової частини Володимир-Волинського відділення поліції надійшло повідомлення про те, що поблизу будинку на вулиці Князя Романа лежить чоловік із тілесними ушкодженнями.\nПоліцейські встановили особу потерпілого, ним виявився 25-річний мешканець Маневицького району, військовий контрактної служби 14-ї ОМБР, – повідомляє Сектор комунікації поліції Волинської області.\nПотерпілого автомобілем швидкої медичної допомоги доставили у відділення реанімації Володимир-Волинського територіального медичного об’єднання. У чоловіка діагностували закриту черепно-мозкову травму, мозкову кому. Не приходячи до свідомості, військовий помер під час проведення реанімаційних заходів.\nЯк з’ясували правоохоронці, напередодні загиблий та його товариш по службі, 19 річний житель Львівської області, випивали, а згодом посварилися. Під час конфлікту львів’янин наніс потерпілому тілесні ушкодження, від яких той згодом помер.\n«За цим фактом слідчі розпочали кримінальне провадження за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України. Мова йде про умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Зловмисника затримали у порядку ст. 208 КПК України та помістили до ізолятору тимчасового тримання. Вирішується питання щодо обрання йому міри запобіжного заходу», – повідомив Максим Новицький, заступник начальника слідчого управління ГУНП у Волинській області.\nНа Волині побили військового, чоловік – у реанімації 31 Серпня 2016 16:26\nНа Херсонщині вбивця 7-річної дівчинки перед затриманням порізав собі вени, – поліція 14 Березня 2021 22:47


Другий півфінал Євробачення 2022 – порядок виступів - Showbiz\nShowbiz Музика Другий півфінал Євробачення-2022: порядок виступів учасників\nДругий півфінал Євробачення-2022: порядок виступів учасників\n14:28, 12 травня Читать новость на русском\nЄвробачення-2022: учасники другого півфіналу / Фото з інстаграму пісенного конкурсу\nУ вівторок, 10 травня, відбувся перший півфінал Євробачення-2022, в якому виступила Україна. 12 травня на сцену в Турині вийдуть ще 18 претендентів на фінал. Хто і в якому порядку заспіває в другому півфіналі – дізнавайтеся нижче.\nЦьогоріч за перемогу на Євробаченні-2022 борються 40 країн. 17 з них виступили в першому півфіналі 10 травня, 18 – зійдуться на головній сцені Європи 12 травня. Лише 10 конкурсантів з другого півфіналу отримують шанс показати себе ще раз.\nРадимо почути Євробачення-2022: всі пісні учасників конкурсу, що лунатимуть на сцені в Турині\nДругий півфінал Євробачення-2022: порядок виступів\nРезультати жеребкування оголосили ще наприкінці березня 2022 року. Так, до другого півфіналу потрапили такі країни:\nІзраїль: Майкл Бен Девід – I.M\nСербія: Констракта – In Corpore Sano\nАзербайджан: Надір Рустамлі – Fade To Black\nГрузія: Circus Mircus – Lock Me In\nМальта: Емма Мускат – I Am What I Am\nСан-Марино: Акілле Лауро – Stripper\nАвстралія: Шелдон Райлі – Ні Саме\nКіпр: Андромаха – Ela\nІрландія: Brooke – That's Rich\nПівнічна Македонія: Андреа – Circles\nПольща: Охман – River\nЧорногорія: Владана – Breathe\nБельгія: Джеремі Макізе – Miss You\nШвеція: Корнелія Джейкобс – Hold Me Closer\nДругий півфінал Євробачення-2022: порядок виступів / Фото з інстаграму пісенного конкурсу\nНагадуємо Гурт Kalush Orchestra з України прорвався у фінал Євробачення-2022\nВарто зазначити, що 20 фіналістів Євробачення обирають шляхом голосування суддів і глядачів, ще 5 потрапляють до підсумкового етапу поза конкурсом. Це представники країн-засновниць:\nДо слова, Італія в будь-якому випадку опинилася б у фіналі, адже рокери Måneskin перемогли на Євробаченні-2021 і привезли пісенне змагання до Турина.\nНагадаємо, країни-агресорки Росії на Євробаченні-2022 немає, голосувати вона теж не може. Це рішення Європейська мовна спілка прийняла через 36 годин після того, як армія РФ напала на Україну. Її дискваліфікували, аби не заплямувати репутацію конкурсу.


М МАЛИЙ Ярослав\nАрхиєрейська Божественна Літургія в соборі св. Юрія (22.05.2016) Місії тверезості у с. Струтин на Золочівщині\nРозпочався курс зустрічей для подружніх пар «Сім’я - домашня церква». Пастирський візит єпископа до парафії св. Миколая (с. Підбірці, Пустомитівський р-н) (2015)


Свята простота від Ульфа Старка - kazkarka.com\nСвята простота від Ульфа Старка\tУльф Старк. Чи вмієш ти свистати, Юганно? / Пер. зі шведської Г.Кирпи. – Львів: Видавництво Старого Лева, 2016.\nЦе довгоочікувана книжка – український переклад повістини «Чи вмієш ти свистати, Юганно?» пролежав у видавничих шухлядах 20 років. І вийшов друком саме до приїзду автора в Україну: зустрічі з Ульфом Старком відбудуться 20 та 21 квітня на Книжковому Арсеналі.\nСвята простота – так би я назвала те зерно, з якого зросли повісті «Чи вмієш ти свистати, Юганно?» та «Моя сестра – ангел», які ввійшли до книжки. У першій хлопчики йдуть до притулку для старих не з якихось високих милосердних міркувань – просто в Ульфа є дідусь, який дарує гроші й пригощає кавою, а в Берри немає. От вони його й знаходять, одразу ж поставивши старенького перед фактом усіх своїх очікувань про каву, гроші й що там ще їм належить як онукам.\nА далі розгортається дивовижна історія про дружбу самотнього чоловіка і двох хлопчиків, у якій все, як і завжди в житті, виявляється трохи не таким, як очікувалося. Бо варто людям відкритися один перед одним – і змінюються всі. «Зароблені» за відвідини дідуся гроші хлопчики витрачають йому ж на подарунок, а той День народження – вочевидь, придуманий дідусем на втіху «онукам», – стає для нього самого фатальним: хворе серце не витримує емоційних навантажень поїдання черешень на дереві в чужому саду. Але ж були ті кілька днів життя на повну силу!\nІ що лишилося? Пам’ять. Хай у набутому «онуками» вмінні свистати улюблену мелодію коханої дружини чи пускати повітряного змія.\nЯ зараз читаю книжку Жана Ваньє «Дорога додому» (К., Дух і літера, 2015), яка повністю присвячена темі відкритості перед іншими, спілкування, сопричастя як взаємозбагачення одне одного. Це доволі містка праця, що послідовно, крок за кроком розглядає перешкоди у спілкуванні людей із різних соціальних світів та способи їх подолання. Тим часом Ульф Старк передав цей досвід у невеличкій повістині так блискуче просто, як вдається долати перешкоди лише дітям.\nКажуть, у Швеції щороку на Різдво показують фільм, знятий за цим твором. «Зворушлива історія, написана з теплим гумором, ненав’язливо й тонко навчає дітей бути добрими, чуйними і милосердними. Власне, навіть не навчає. Вона просто дає їм змогу відчути, що таке добро, чуйність та милосердя насправді. Ця розповідь проймає до глибини душі навіть черствих, байдужих та егоїстичних», – пише перекладачка повісті Галина Кирпа.\nУ повісті «Моя сестра – ангел» хлопчик обирає собі досить несподіваного «уявного друга» – ненароджену старшу сестру. Він спілкується з нею, ділиться думками, враженнями, а щоб хоч трошки показати їй своє життя… перевдягається в біляву дівчинку: обличчя ж однак у них спільне. І як тут опишеш, про що ця історія? Потрібне сопричастя.\nПоділитися:Click to share on Twitter(Відкривається у новому вікні)Click to share on Facebook(Відкривається у новому вікні)Click to share on Google+(Відкривається у новому вікні)Натисніть, щоб надіслати це другові по e-mail(Відкривається у новому вікні)\tPublished on:19.04.2016 Марія Литвин\t«Дітям і підліткам про війну: 5 особливих книжок українською мовою\t»Книжки-білінгви: розуміння в читанні та дії\tБлог “Казкарка” засновано в листопаді 2011 року. Це приватна ініціатива редактора й критика Валентини Вздульської та письменниці й дослідниці дитячої літератури Оксани Лущевської. Ми пишемо для читачів, батьків, учителів, психологів, дослідників, бібліотекарів, видавців про сучасну, актуальну й непересічну літературу для дітей, а також про цікаві студії у сфері теорії та критики дитячої літератури


Акустичний вечір відбувся! – Студентський уряд ЛНУ ім. Івана Франка\nНеповторність, щирість, багатогранність та проникливість, – такими відтінками володіла затишна атмосфера під час першої університетської події цієї осені.\nУ літературно-зачаровуючу атмосферу поринули і ті, хто відкривали світові свою творчість, і ті, , хто був глядачем цієї атракції. Усіх об’єднало одне – вміння відчувати і бачити не тільки буденність життя, а і його красу та неординарність.\nУ кафе «CoMMuna» 4 жовтня відбулася перша подія цієї осені – “Акустичний вечір”, організований Креативним відділом Студентського уряду. Талановиті студенти з різних факультетів розказували про свої почуття по-різному: хтось чуттєвою піснею, хтось простою мелодією на гітарі, а хтось глибокоемоційними рядками поезії. Вражали не стільки авторські твори учасників, а й те, як вони їх демонстрували – без страху, відкриваючи віконця своєї душі, щоб всі могли відчути їхній внутрішній біль або радість. Найщиріші емоції, які неможливо описати переповнювали під час всього вечора і глядачів.\nЧас сплинув швидко…Співали усі без винятку, співали із піднятими ліхтариками та про власні переживання. Бо правда, головне бажання, а не формальні стереотипи.\nА тільки мовчати, тихенько мовчати….\nБез сумніву, акустичний вечір, який був першою творчою подією цієї осені, не буде останньою. Але точно є те, що той затишок та відчуття, що тебе почули і зрозуміли, ще довго будуть згадувати студенти.\nAuthor: Хайк Назар\nFiled Under: LNU EVENTS, Звіти\nЗустріч із Володимиром Кучем


Стежками Холодного Яру - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Нація > Стежками Холодного Яру\nКажуть, такого унікального місця, як Холодний Яр, де було б зібрано таку величезну кількість пам’яток історії, немає ніде більше в Україні. Недарма цю місцину, суцільний лісовий масив якої становить 8 тисяч гектарів на території Чигиринського та Кам’янського районів Черкащини, називають серцем України. Не лише за його незвичайну природу, а й за волелюбство, сміливість та героїзм місцевого люду. Тож побувати тут і доторкнутися до нашої минувшини прагне кожен, хто любить Україну та її історію. Люди сюди приїздять цілими родинами, бо в Холодному Яру є що подивитися. А ще тут традиційно проводять патріотичні акції, зокрема посвяти у козаки та освячення зброї. А днями неподалік тисячолітнього дуба Максима Залізняка кандидати в народні депутати від Української платформи «Собор» запалили символічний вогонь, який помандрує просторами всієї України.\nЦе політикани придумали Холодноярську республіку\nВід Черкас до Холодного Яру трохи менше 50 кілометрів. Дорога з обласного центру спочатку стелиться між полями, а на трасі біля вказівника «Мотронинський монастир» різко повертає праворуч і в’ється розкішним сосновим лісом. Коли переїхати місток через Тясмин і піднятися вгору, то ліворуч буде село Медведівка. У центрі села є пам’ятник Максиму Залізняку, ватажку гайдамацького повстання, який тут народився. Тут же можна побачити древню Успенську церкву, зайти до краєзнавчого музею, будівля якого в XIX столітті була резиденцією священика. У п’яти залах музею екскурсоводи ознайомлять вас з експозиціями про історію цього незвичайного краю. Адже холодноярські ліси були головною базою гайдамаків і в історію Холодний Яр увійшов гайдамацькою Коліївщиною 1768 року на чолі із Максимом Залізняком та Іваном Гонтою. Тут почалося найбільше повстання проти польської шляхти, якому Тарас Шевченко присвятив свою поему «Гайдамаки» та вірш «Холодний Яр». У 20–х роках минулого століття у Холодному Яру діяли повстанські загони прихильників УНР, що вели боротьбу проти радянської влади. Про це учасник тих подій Юрій Горліс–Горський написав документальний роман «Холодний Яр», а письменник Василь Шкляр — свій роман «Чорний Ворон».\n«Нерідко доводиться чути, що у наших краях тоді діяла Холодноярська республіка.\nНіякої республіки не було. Це все політикани придумали, і стало модним так говорити для красного слівця. Ніхто із холодноярців не відокремлював себе від Української Народної Республіки, тут діяв полк гайдамаків Холодного Яру, як вони себе величали та як писали на своєму прапорі», — говорить «УМ» Богдан Легоняк, директор філії «Холодний Яр» Національного історико–культурного заповідника «Чигирин». Пан Богдан переконаний, і про це він не раз заявляв, що пора виправляти цю ситуацію. Він наголошує: в Холодному Яру була суто військово–політична організація, яка чітко стояла на засадах Української Народної Республіки, і заслуга Василя Чучупака, командира гайдамацького полку та уродженця холодноярського села Мельники, що він від самого початку організував боротьбу за Українську незалежну державу. Холодноярський історик закликає озвучувати правдиву інформацію про події початку минулого століття, бо вважає, що молодь треба виховувати на правдивій інформації. Тому працівники музею й проводять вшанування пам’яті Максима Залізняка та Василя Чучупака, вони кажуть, що підростаюче покоління повинно знати історію рідної землі та її героїв.\nЄ в музеї й історія Холодного Яру часів Великої Вітчизняної, коли у цих лісах діяли кілька партизанських загонів та одна із похідних груп УПА «Південь». Можна тут подивитися й експозицію ремесел та промислів Холодноярщини, а ще в музеї постійно проводять різноманітні виставки. Нині його працівники готують нову, присвячену 500–річчю заснування Чигирина. Своїми силами музейники відремонтували два зали музею, але те, що тут потрібно продовжувати ці роботи, і зовні, і всередині, можна побачити неозброєним оком. Оскільки музей не мав капітального ремонту вже 16 років, тут треба укріпити дах, поміняти підлогу, завершити роботи на другому поверсі. Тільки для цього, каже Богдан Легоняк, потрібні кошти, яких немає.\nХолодний Яр у різні часи був прихистком козаків, гайдамаків та партизанів\nПісля Медведівки прямуємо до козацького села Мельники, яке 16–кілометровою стрічкою в’ється між високими лісистими пагорбами — цю місцину народ між собою називає маленькою Швейцарією. Тож можна зупинитися й милуватися краєвидами — дуже вже мальовнича територія! Далі покласти квіти до пам’ятника героям Холодного Яру, упорядкованої могили отамана Холодного Яру Василя Чучупака, зайти до пам’ятного знака на місці його загибелі, вклонитися пам’ятникові Тарасу Шевченку біля Креселівського лісництва, встановленому на честь перебування Кобзаря в цих краях. А потім завернути до Гайдамацького ставу, який помилково чомусь називають Монастирським. За переказами, саме там гайдамаки святили свої ножі, й ходять легенди, що на його дні досі заховані їхні скарби. Біля Гайдамацького ставу є монастирські печери (підземні ходи туди закидані були ще у війну), кажуть, що ті печери дуже розгалужені й довгі — тягнуться більше двох десятків кілометрів.\n«Холодний Яр —це духовна скарбниця українців. Такі місця в Україні можна перерахувати на пальцях, де на невеликій території зібрано багато пам’яток різних часів та епох. Будь–яку сторінку перегорнемо: життя–боротьба, життя–боротьба», — ділиться думками пан Богдан. І додає, що на волелюбство холодноярців впливала територія їхнього проживання — родючі землі, ліс, річки, прекрасний ландшафт, де можна було легко зробити укріплення. Тут зручне місце для того, щоб тримати оборону, недалеко є села, звідки можна отримувати харчі. «Коли ми зробили археологічні дослідження Холодного Яру, то з’ясували, що там були ще давні стоянки, їх використали козаки, потім гайдамаки, тоді холодноярці, а пізніше вже й партизани», — пояснює він.\nПам’ятник холодноярським партизанам встановлено неподалік Мотронинського монастиря. У середині серпня працівники філії «Холодний Яр» разом із ветеранськими організаціями Чигирина та села Мельники перепоховали там останки двох партизан, знайдених на місці таборування загону Петра Дубового, — розвідниці Ніни Кириченко, молодої жительки Кам’янського району, та військовополоненого Миколи Дорофєєва, який загинув у бою 16 серпня 1943 року. Тепер розшукують їхніх родичів. «Могили партизанів розкидані по лісу, про них ніхто не дбає. Тож ми вирішили зробити братську могилу біля пам’ятника. На День партизанської слави 22 вересня поставимо пам’ятний знак, щоб люди бачили, хто саме там похований», — зазначає Богдан Легоняк.\nЯк тільки дорога виведе з лісу вгору, то побачите діючий жіночий Мотронинський монастир. Туристи можуть помолитися у Троїцькій церкві монастиря, послухати мелодію дзвонів. А ще в Холодному Яру не забудьте відвідати склик — традиційне місце збору гайдамаків і козаків, де на дубі висів казан, дзвін якого чули за кілометр. Цікавим буде побачити Великодню Гору, найбільший у Холодному Яру земляний насип, де, за легендами, було перепоховано Богдана Хмельницького й зберігаються козацькі скарби.\nЧас створити національний природний парк «Холодний Яр\n«Холодний Яр — це те місце, яке ми повинні зберегти і передати наступним поколінням. Хоча той стан, у якому ця святиня є тепер, мене як людину, як фахівця, як українця не задовольняє — слабо розвинена туристична інфраструктура, мало місць для зупинок, не вистачає туалетів», — веде далі Богдан Легоняк. Через необрізані гілки дерев, каже він, по всьому туристичному маршруту водії двоповерхових автобусів відмовляються сюди їхати. А 150—200 метрів дороги у лісі біля хутора Буди так і залишаються вщент розбитими, обіцяли після Євро–2012 відремонтувати, та так усе й заглохло. А найбільше, наголошує він, турбує те, що ця територія не має одного господаря. Настав час створити національний природний парк «Холодний Яр» і єдину структуру (музейники вже не раз озвучували таку пропозицію), яка могла б перейматися туризмом, збереженням природного середовища, культурної спадщини і вести господарську діяльність. «Це потрібно, але є зацікавлені люди, котрі налаштовують місцеве населення, громадськість аби цього парку не було. Мовляв, усе заберуть олігархи, а людям доведеться виселятися зі своїх сіл. Ці зацікавлені люди користуються цим багатством, а вкладати гроші у його збереження та розвиток не мають великого бажання», — розмірковує працівник заповідника. Водночас його непокоїть санітарний стан пам’яток Холодного Яру, наприклад того ж склику, Гайдамацького ставу, які знаходяться на землях лісового господарства. На тому ж ставку маса відпочивальників, котрі, зрозуміло, не так виховані, щоб за собою прибирати. Це доводиться робити лісникам. Можна було б, приміром, створити громадський фонд, передати йому цю територію, хай би там було два–три робочі місця, існувала вхідна плата, щоб були всі умови для відпочинку — дрова, чистота й порядок. Заповідник не раз пропонував передати пам’ятники та пам’ятки Холодного Яру на баланс НІКЗ «Чигирин». Але, на жаль, поки що ніхто до них не дослухався.\n«Я переконаний, що з часом ми до цього прийдемо, і національний природний парк «Холодний Яр» таки буде створено. Бо це в інтересах всієї України», — підсумовує Богдан Легоняк.\nСеред зелених скарбів Холодного Яру найціннішим є тисячолітній дуб Максима Залізняка, який росте у лісі на хуторі Буда. Його висота сягає 30 метрів, а обхват стовбура майже 9 метрів. Цей дуб на своєму віку бачив Богдана Хмельницького, Северина Наливайка, Максима Залізняка, Тараса Шевченка, манить він до себе й наших сучасників.\n«Дуб росте над Кирилівським яром і наші земляки вважають, що народна пісня «Ой чого ти, дубе, на яр похилився» саме про цей дуб», — зазначає Богдан Легоняк. Вхід до дуба коштує 2 гривні, але навіть ця символічна плата обурює туристів. «На догляд за дубом за роки незалежності жодної копійки з державного бюджету не виділяли, а щороку нам треба провести три обробки від шкідників, обрізати сухі гілки, підживити дерево і тримати територію навколо в порядку. Усе це заповідник робить своїми руками й коштом благодійників», — каже Богдан Легоняк. За його словами, от і на останню в цьому році обробку знову треба шукати 6 тисяч гривень. Слава Богу, уточнює він, що вдалося поставити на сигналізацію краєзнавчий музей у Медведівці, а до тисячолітнього дуба перевели двох охоронців, які чергують і не дозволяють, щоб люди забиралися за огорожу до дуба й нівечили його, як це бувало, коли пішла мода здирати з дерева кору на щастя.\nУрочище «Холодний Яр», де росте реліктовий ліс, займає перше місце в Україні за кількістю унікальних археологічних об’єктів: їх тут понад 150, зокрема кургани скіфської доби та пізніших епох, сліди археологічних культур, починаючи з трипільської. Тут збереглися залишки руїн підземних церков і печер, древніх городищ (приміром, Скіфського, яке внесено до переліку пам’яток культури, що мають міжнародне значення), оточених земляними валами, висота й ширина яких вражає. Холодний Яр є найбільшим серед 220 тамтешніх ярів, таких як Кирилівський, Святий, Чорний, Січовий, Гайдамацький, Циганський. А загальна довжина всіх ярів, якими протікають понад 30 джерел та струмків, становить приблизно 250 км . У холодноярських лісах є галявини, де суцільною ковдрою росте барвінок, чого більше немає ніде в Україні.


Щоденники Скотта: Хуртовина – протест Природи | Історична правда\nЩоденники Скотта: Хуртовина – протест Природи\nСереда, 1 лютого. Табір №3\nДень відносної бездіяльності і певного розчарування. Мірз та Вілсон повернулися опівдні і доповіли, що крига за островом Разорбек відійшла. До мису Еванса не повернутися, снігоступів не дістати – халепа! Вирішив рушати завтра без них.\nПізно ввечері оглянули стопу Аткінсона: вона ще хвора і потребуватиме кількох днів для відновлення. Доведеться його покинути. Вирішив залишити з ним Кріна. На щастя, тепер у нас є додаткові намет і плита. Як вести поні, навіть не знаю. Треба витиснути максимум із обставин. Бідолашний Аткінсон зовсім занепав духом.\nВідправив Ґрана до хатини "Дискавері" з нашими останніми листами. Він пішов на лижах і пробув у дорозі десь 4 години, змусивши мене понервувати, бо здійнялась хуртовина і почалися сильні зсуви поверхні. На зворотному шляху він ледве не пройшов повз табір. Я радий, що він повернувся.\nМаємо щедрі запаси продовольства і, якщо нічого не зміниться, то будемо і далі гараздувати.\nЧетвер, 2 лютого. Табір №4\nНарешті вирушили. Прокинулись о сьомій, покинули табір о 10:30. Аткінсон і Крін залишились, на превеликий жаль останнього. Аткінсон потерпає від страшного болю та душевних мук. Щодо останнього, боюсь, не можу йому поспівчувати, бо він мусив повідомити про нездужання значно раніше. Крін зуміє дістати ще трохи фуражу з кромки Бар'єра. Його мені дуже шкода.\nМи рушили з усіма поні (я повів Аткінсонового) і я з певним подивом помітив, що тварини вже не загрузають глибоко. Приємною несподіванкою став гарний поступ. Це тривало десь із годину, а тоді поверхня знову стала відносно поганою. Та все ж більшість поні давали раду з нею, пройшовши всього 5 миль.\nОднак тварина Птахи тяжка і шпортається там, де інші проходять легко. Той поні страшенно нетерплячий і пришвидшує ходу, коли спотикається, тож до місця дістався весь в милі. Я попросив про кінські лижі, але з'ясувалось, що ми їх забули.\nРізниця між очікуваною та справжньою поверхнею змушує задуматись, чи не будуть умови для пересування кращими вночі та вранці, коли температури низькі. Мою пропозицію перейти до нічних переходів зустріли схвально. Навіть якщо поверхня не стане кращою, все одно поні будуть краще відпочивати у теплі години і краще маршувати уночі.\nТож ми відпочиваємо в наметах, чекаючи на нічний вихід. Ґран повернувся за снігоступами – він добродушно викликався на цю роботу сам. Його вправність у лижах надзвичайно корисна.\nВчора вночі, коли вітер ущух, температура впала до 6º F. Сьогодні тепло та тихо.\nСпокусливі складки спального мішка.\nШипіння примуса та запашна пара плити, що виходить із наметового провітрювача.\nМаленький зелений намет і велика біла дорога.\nСкигління пса та іржання коней.\nХмари розпорошеного снігу.\nХрускіт кроків, що ламають наст.\nНавіяні вітром борозни.\nБлакитна дуга під димною хмарою.\nВиразний дзенькіт копит поні та свист саней слідом.\nДзижчальна бесіда на марші, коли погонич заохочує чи ганить свого коня.\nСкоромовка собачих лап.\nТихий трепет нашого брезентового укриття.\nЙого глибокий гуркітливий шум під повносилою хуртовиною.\nЗаметений сніг, ніби найдрібніше борошно, проникає у всі дірки і закутки; забирається під шапку, колеться, як пісок.\nПотьмарений лик сонця сором'язливо пробивається крізь завісу снігу, даючи бліде світло без тіней.\nВічна тиша великої білої пустелі. З півдня стовпами насуваються хмари снігу: блідо-жовті видіння, глашатаї надхожої бурі, що одна за одною стирають різко окреслені смужки землі.\nВсеохопна тиша, яку порушують тільки м'які звуки прохожої вервечки.\nП'ятниця, 3 лютого, 8:00. Табір №5\nПрокинулись о десятій вечора і вирушили о пів на першу ночі. Поверхня спершу погана, але поступово поліпшилась. Мали два короткі переходи. Стали на привал поїсти і нагодувати поні о 3:20, рушили знову о п'ятій і йшли до сьомої. Загалом покрили 9 миль.\nПоверхня покращувалася впродовж пізнішої частини переходу, і тривало це майже до самого таборування: тоді Боверс, який ішов попереду, провалився у м'який сніг. Кількоро тих, хто йшов одразу за ним, розділили його долю; три поні загрузли і борсались в кучугурі. Широколапий поні Гаррарда знайшов тверду опору позаду, а тоді мій пішов слідом за ним.\nФорд і Кіоган повели своїх поні відносно твердою поверхнею трохи правіше; тих, що заплутались, розпрягли та повели обережно від клаптика до клаптика, поки не вивели на твердий ґрунт. Тоді ми отаборилися і перенесли на місце решту вантажів. А далі знову настав тріумф снігоступів.\nМи взули в них великого поні Боверса. Спершу він ходив незграбно (всього кілька хвилин), але скоро призвичаївся і перевіз не тільки свої сани, але й усі інші, легко долаючи ті місця, в яких нещодавно тонув. Якби в нас було більше цих кінських лиж, ми точно могли б вдягнути їх на сімох із восьми наших поні, а згодом, мабуть, і на восьмого, Отсового. І взуті в снігоступи поні неодмінно тягнули б свої сани по м'якому снігу без жодних труднощів. Дуже шкода, що таку цінну підмогу ми забули на станції.\nПрикро дивитися, як поні шпортаються у м'якому снігу. Коли вони починають занурюватись, для них це завжди потрясіння, що спонукає до дій. Зазвичай вони намагаються вирватися, коли відчувають, що потопають. Якщо ділянка невелика, вони з великими зусиллями вибрідають на тверду землю, збуджено форкаючи. А якщо ділянка широка, то вони борсаються в ній, поки цілковито не знесиліють.\nПереважно, пірнувши передніми лапами під сніг, вони починають стрибати, ривками тягнучи сани за собою. Їх це, звісно, страшенно виснажує. Час від часу їм доводиться зупинятися; нестерпно споглядати, як вони тяжко зітхають і вигинаються від напруги, наполовину зариті у сніг.\nПодеколи хтось із них падає і, виснажений, лежить і тремтить. Для них це справжнє випробування, але здорово бачити, як швидко вони відновлюють сили. Тихі та ліниві поні значно краще справляються з цими труднощами, ніж запальні.\nМ'який сніг, який завдав нам стільки клопоту, очевидно, вкриває улоговину однієї з великих крижаних хвиль, що тягнеться крізь витиснуті гряди коло мису Крозьє у напрямку до Кручі (Круча Мінни, яку за часів Скотта часто називали просто Круча, – найпівденніша точка Землі Вікторії і важлива природна мітка для орієнтації – І.С.).\nТаких хвиль, либонь, чимало, бо під кінець переходу ми перетнули їх декілька. Поки що складається враження, що м'які ділянки розсипані клаптиками і не простягаються на всю довжину улоговини. Тепер ми прокладаємо шлях, пускаючи вперед поні, які впевнено стоять на ногах, а інших тримаємо позаду, поки не випробуємо дорогу.\nЯкої надзвичайної непевності сповнена ця робота! Щодня з'являється щось нове, якась нова перешкода, що загрожує стати нам на заваді. Але, мабуть, саме це і робить цю гру такою заманливою.\nЧим більше я думаю про наше санне спорядження, тим більше переконуюсь, що воно настільки близьке до досконалості, наскільки це можливо для цивілізованої людини за таких обставин.\nМежа між потребою та розкішшю надто розпливчаста.\nМожна було б трохи зменшити вагу за рахунок зручності, але всі такі заощадження становили б лиш незначну частину наших вантажів. Якби нам довелося боротися за виживання та покинути усе, окрім життєво необхідного, то в цій тритижневій мандрівці ми змогли б заощадити:\nпальне для куховарства – 100;\nплита – 45;\nособистий одяг і всяке, скажімо – 100;\nнамет, скажімо, – 30;\nінструменти тощо – 100;\nвсього – 375.\nЦе всього лише половина вантажу одних саней, а в нас їх десять, тобто одна двадцята загальної ваги. Якщо це і все, що, за будь-яких мислимих обставин, в нашому вантажі можна визначити як предмети розкоші, то це просто мізерне навантаження заради комфорту. Ясно, що, пожертвувавши ними, ми аж ніяк не збільшили б пробіг.\nТа окрім цього, можна ще посперечатися, ніби ми несемо забагато їжі: наша денна пайка на людину зараз 32 унції. Чудово пам'ятаю, як нас долав голод у 1903 році, коли ми на чотири чи п'ять тижнів зменшили пайку до 26 унцій; переконаний, що ми тоді невпинно слабшали. Припустімо, що 4 унції на день на людині все ж можна заощадити. У такому разі ми б зменшили витрати на 3 фунти на день або на 63 фунти за три тижні, або на одну соту наших вантажів.\nМализна вантажів, від яких залежать комфорт і тілесне здоров'я людей, легко пояснюється тим, що ми подорожуємо із тваринами, чиї потреби пропорційно значно більші, ніж наші. Звідси випливає, що розважливо буде стежити, щоб учасники санної партії були добре вгодовані, поки в них є тварини, що тягнуть їхні вантажі. Час зменшених пайок, довгих переходів та ретельного дослідження деталей настане тоді, коли люди залежатимуть тільки від власних зусиль.\nВіяв вітер з SW, але зараз поступово вщухає. Небо затягнуте хмарами. Пишу після дев'яти годин сну, інші й досі мирно соплять. Робота з тваринами передбачає довгі періоди відпочинку, коли не знаєш, чим зайнятися. За нашого нинішнього розпорядку собачі упряжки йдуть позаду десь на годину чи й більше, намагаючись прибути до табору невдовзі після того, як поні прив'яжуть до кілків.\nТягнуть вони чудово, особливо Мірзова упряжка. Тварини стають дедалі лютішими. Двоє білих псів у Мірзовій упряжці навчені нападати на чужинців. На кораблі вони поводилися спокійно, але зараз люто гавкають на всіх, хто підходить до них, окрім їхнього погонича. Зненацька вони загавкали на мене, коли я вказував місце для зупинки, а Осман, мій колишній друг, підскочив і легенько цапнув мене за ногу. У мене не було під рукою палиці і нема сумнівів, що, коли б не Мірз, то решта упряжки кинулася б слідом за білими псами і вмить обсіли б мене.\nГолод і страх – то єдина дійсність собачого життя: порожній шлунок робить собаку лютою. Є щось майже тривожне у тому, як раптово виявляються природні інстинкти у прирученій істоті. Інстинкт стає сліпою, безпідставною і нещадною пристрастю. Наприклад, собаки в упряжці зазвичай гарно ладнають: вони тягнуть пліч-о-пліч, труться плечима, горнуться одне до одного, коли йдуть до сну, і взагалі стосунки між ними видаються мирними та дружніми. Але в мить, коли їхнім розумом опановує їжа, пробуджується пристрасть.\nКожен починає скоса поглядати на сусідів, і найменша приключка призводить до бійки. З такою ж раптовістю ця лють миттєво спалахує, коли вони заплутуються на ходу: тиха, миролюбна команда, що тягнеться, ліниво помахуючи хвостами, в одну мить перетворюється на збіговисько несамовитих, роздрочених, войовничих чортів. Саме такі суворі факти змушують змиритися з потребою жертвувати життями тварин задля здійснення таких людських задумів, як цей.\nКутовий табір. [Пеленг: Спос. пагорб < Круча 86º; Спос. пагорб < Пагорок 80,5º; гора Терор – N, 4W; Спос. пагорб N, 69W]\nСубота, 4 лютого 1911, 8:00. Табір №6\nЗадовільний нічний хід, покрили 10 миль і кількасот ярдів.\nПідняв партію о десятій, коли віяв досить сильний вітер з SE, а температура була нижче нуля. Здавалося, що на нас очікує морозний старт, але, поки ми докінчили сніданок, вітер ущух і з-за хмар вийшло сонце.\nРушили по поганій поверхні: поні добряче пірнали впродовж двох миль чи близько того. Боверсів поні Дядечко Білл безтурботно йшов у снігоступах. Але далі поверхня покращилась і хода вирівнялась. Стали на привал після 5 миль. По обіді йшлося ще краще, тільки довелося перетнути кілька розсілин. Поні Отса двічі пірнав у них ногою, а один раз провалився повністю. На подив, інші поні цього уникнули і ми були останніми.\nДесь за дві милі звідти тріщини стали рідшати і в останній перехід ми вийшли на досить тверду поверхню, по якій поні з легкістю тягнули свої поклажі. Цю місцину, очевидно, обмітають вітри, що постійно дмуть коло мису Крозьє, тож сумніваюся, що такі умови протягнуться далеко на південь, але поки що хода має бути гарна. В дорозі яскраво світив місяць, але тепер небо затягнуте хмарами, і з півдня вони просто загрозливі. Можливо, буде хуртовина, хоча зараз він і дме з півночі.\nПоні в чудовій формі. Джеймс Піґґ помітно поправився і вже не так шкутильгає.\nХуртовина. Вітер помірний. Температура м'яка.\nГлибокий сон без сновидінь після довгого переходу та приємної вечері.\nНаст, який ламається з хрускотом і тоне з хрускотом, вражаючи людей і тварин.\nСобаки призвичаїлись до цього звуку і вже його не бояться, але й досі цікавляться ним; їм здається, що то вибрики якихось прихованих істот. Вони нашорошуються і починають стрибати взад-вперед, намагаючись впіймати тих істот. Надія зберігається, попри постійні розчарування.\nСобака завжди має або їсти, або спати, або чимсь цікавитись. Його прагнення прикувати інтерес бодай до чогось навіть трохи зворушлива. Одноманітність маршу вбиває його.\nЦе найтяжче випробування для погонича собак на сніговій рівнині без жодних вказівних знаків, без жодного предмету в полі зору. Собаці, як і людині, життєво необхідна якась зацікавленість, але, на жаль, йому не дано людського дару бачити наперед.\nСобака живе цим днем, цією годиною, та навіть цією миттю. Людина здатна жити й переносити незгоди заради майбутнього.\nНеділя, 5 лютого. Табір №6\nХуртовина опустилася на нас вчора десь о четвертій вечора. Цілу добу віяв помірний вітер, але згодом він трохи зсунувся на захід і повіяв зі значно більшою силою. Тепер він б'є шалено, це гарне випробування для нашого маленького кволого намету. Такі умови не мали б протривати довго, але треба мати на увазі, що до мису Крозьє недалеко, а в тому регіоні спостерігали тривалі хуртовини.\nЯк і зазвичай, ми поспали та поїли, між тим весело балакаючи. Звістки про наш маленький зовнішній світ убогі: маємо тільки повідомлення про вигоди та чутку, що поні Боверса з'їв одну зі своїх обмоток!!\nДосі дме сильно. Тепер справжня хуртовина зі схожим на пил чи борошно снігом: дві хвилини назовні – і ти білий з голови до ніг. Який все-таки дивовижний притулок надає наш маленький намет!\nМи щойно прекрасно повечеряли, спокійно скурили люльку і за розмовою коло вогню ледь не забули про бурю назовні. Тепер, коли ми лежимо у спальних мішках, теплих і затишних, важко усвідомити, що справжнє пекло розгортається по той бік тонкого брезенту, що нас захищає.\nПонеділок, 6 лютого. Кутовий табір, табір №6. 18:00\nВночі вітер посилився. Весь день лютує. Виходити з намету зовсім не хочеться, але ніхто не ухиляється від роботи. Отс постійно виходить назовні погодувати поні, Мірз та Вілсон – подбати про собак, решта – в разі потреби. У поні все гаразд, а проте тепер видно, що попони ще можна помітно покращити. Собаки взагалі щасливці. Зариваються під сніг, згорнувшись калачиком, а на годування виповзають зі своїх парких теплих ям.\nТемпература, на щастя, досить висока. У наметі нам цілком зручно, та все ж це серйозне випробування для терпіння: стоїмо вже понад 50 годин, і кінця-краю цьому не видно. Кучугури поблизу табору дуже глибокі, деякі сани вже повністю вкриті снігом. Стара історія: їж і спи, спи і їж. Просто дивовижно, скільки людина здатна проспати.\nВівторок, 7 лютого, 17:00. Кутовий табір, №6\nВітер віяв усю ніч і почав ущухати ближче до восьмої ранку. О десятій вже було видно дугу чистого неба на SW та W, Білий острів, Круча і Західні гори виразно окреслені. Вітер став зовсім легкий і ми змогли трохи попрацювати в таборі: відкопали сани та облаштували поні трошки зручніше. Об одинадцятій низька темна хмара вкрила південний небокрай, не було сумнівів, що на нас знову насувається вітер.\nО першій дня нас знову завалило снігом, а сонце сховалося. Можна було б почати бідкатись на тяжку долю, але зараз, коли я пишу ці рядки, вітер знов пом'якшився до слабкого, сонце світить яскраво, а весь південний небокрай чистий. Гарний знак: хмари не затуляють Кручу. Здається, наступного тижня в нас має бути передишка, а тепер треба якнайкраще доглядати і захищати наших поні. Великі надії на наступний нічний перехід.\nСереда, 8 лютого. Табір №7\nПеленг: 78° 13' широти; гора Терор – N, 3W; Еребус – 23½, Терор – 2-й пік з півдня; друга вершина Білого острова, 74 Терор; Касл-Рок, 43 Терор.\nЩойно завершили нічний перехід. 10 миль, 200 ярдів. Поні сильно постраждали від хуртовини. Мабуть, вони зовсім не спали: усі вони мляві, а деякі помітно схудли. Але найбільше з усіх дісталося Фордовому малому поні. Його сани розвантажили до 400 фунтів, та він усе одно здався в другій половині переходу. Поклажу зменшили до 200 фунтів і Форд фактично сам потягнув її, ведучи поні за вудила. Бідолаха просто ходяче опудало, не варто було взагалі брати його з собою: це той самий поні, якому погано велося на кораблі.\nДень сьогодні чудесний. Даємо тваринам багато надлишкової їжі, сподіваючись, що вони незабаром прийдуть в порядок. Але у своєму нинішньому стані ще одну хуртовину вони не витримають. Боюсь, далеко ми не зайдемо, але треба докласти усіх зусиль, щоб зберегти якомога більше поні живими. Собаки в чудовій формі – для них хуртовина принесла тільки приємний відпочинок.\nЗалишили 2 тюки корму в таборі №7.