Партія "Слуга народу" може віддати опозиції 3 посади в новій Раді - Новини політики - 112 Україна\nСеред них: посади заступника глави парламенту, глави комісії з приватизації та комітету з прав людини та реінтеграції\nПолітична партія "Слуга народу" готова віддати опозиції три посади у новій Верховній Раді. Про це повідомляє "Українська правда" з посиланням на джерела в "Слузі народу", "Голосі" та "Європейській солідарності".\nТак, опозиціонер може стати заступником голови парламенту. Також представники інших партій можуть очолити комісію з приватизації і новий комітет з прав людини та реінтеграції, на який "Слуга народу" пропонує трансформувати комітет з прав людини.\nНовини за темою: Перше засідання Верховної Ради нового скликання відбудеться 29 серпня\nПартії "Європейська солідарність" попереднього президента Петра Порошенка і "Голос" Святослава Вакарчука відмовляються від позиції віце-спікера Ради.\nНагадаємо, 9 серпня відбулось перше засідання підготовчої групи новообраної Верховної Ради. Наступне засідання підготовчої групи пройде в середу, 14 серпня.\nНовини за темою: Обрані депутати Верховної Ради обрали очільників підготовчої групи\n#Слуга народу #партія "Слуга народу" #Верховна Рада #опозиція


Лідери обговорили санкції у разі ескалації агресії Росією\nПрезидент США Джо Байден під час телефонної розмови у неділю пообіцяв президенту України Володимиру Зеленському швидку та рішучу реакцію США на можливу подальшу агресію РФ, пише Білий дім у Twitter, президент Зеленський у Twitter, сайт президента Украхни, передає Hubs.ua.\nЗгідно з повідомленням Білого дому, під час розмови Байден запевнив Зеленського, що «США швидко та рішуче відреагують на будь-яку подальшу російську агресію проти України».\n«Лідери погодилися з необхідністю продовження дипломатії та стримування у відповідь на нарощування Росією військової могутності», — йдеться у повідомленні.\nРазом з тим, Зеленський повідомив, що розмова тривала близько години.\n«Говорили про безпеку, економіку, наявні ризики, санкції та російську агресію. Деталі згодом», — зазначив президент України.\nЯк зазначили згодом в ОП, співрозмовники підтвердили єдність позицій щодо важливості продовження політико-дипломатичних зусиль з метою розблокування мирного процесу та відновлення стабільності. Президент України окремо наголосив, що наша держава виступає виключно за мирне врегулювання конфлікту. Було приділено увагу крокам, що здійснюються для деескалації та досягнення миру в межах усіх наявних переговорних форматів.\nЗеленський подякував Байдену за підтримку й запросив його відвідати Україну з візитом: «Переконаний, що ваш приїзд до Києва в найближчі дні, що є вирішальними для стабілізації ситуації, буде потужним сигналом та сприятиме деескалації».\nНагадаємо, Байден і президент РФ Володимир Путін у суботу обговорили безпекову ситуацію на тлі можливого вторгнення Росії в Україну.\nЛідер США дав чітко зрозуміти президенту РФ, що якщо Росія вторгнеться в Україну, то зазнає «швидких і серйозних втрат» завдяки діям США та її союзників.\nЯк повідомлялось раніше, Зеленський провів телефонну розмову з Байденом.\nТеги: Володимир Зеленський, Джо Байден, Россия агрессор


У Запоріжжі склали адмінпротокол на організатора мітингу рестораторів - RegioNews.ua\n18 листопада 2020, 15:14 163\nПідприємці вимагали скасувати карантин вихідного дня, який запровадили в Україні з 14 по 29 листопада\nУ Запоріжжі працівники Нацполіції склали адміністративний протокол на організатора мітингу рестораторів, який відбувся 11 листопада.\nПро це повідомляє Укрінформ із посиланням на пресслужбу Нацполіції Запорізької області, передає RegioNews.\nВідомо, що у акції протесту рестораторів взяли участь близько 500 людей, що є порушенням карантинних заходів.\nСтосовно організатора мітингу складено адміністративний протокол за ст. 44-3 КУпАП, за порушення карантинних заходів (на мітингу були присутні понад 20 осіб)”, - розповіли в поліції.\nНагадаємо, українські підприємці у низці міст протестували проти карантину "вихідного дня" і вимагали послабити тиск на галузь через коронавірус.\nЛюди вимагали, аби влада скасувала часові обмеження роботи закладів, а також висловились проти введення карантину вихідного дня. У Запоріжжі захід проходив на майдані Героїв, де зібралось близько 500 людей.\nЗапоріжжя коронавірус митинг підприємці штраф поліція\nМендель про COVID-19 у Зеленського: почувається краще і продовжує працювати\n18 листопада 2020, 15:04


Олександр Омельчук: Ми працюємо для людей\nЛуцька районна рада нового скликання працює усього три місяці, але вже справила справжній фурор на політичній арені країни: її ставлять у приклад, у неї переймають досвід, вона постійно під прицілом ЗМІ та суспільства. Звісно, перш за все, це завдяки керівнику-господарнику. Голова Луцької районної ради Олександр Омельчук (партія «За майбутнє») не без задоволення ділиться: ще вчора наскрізь просякнута пострадянщиною райрада сьогодні уже ні в кого не просить грошей. Сама їх заробляє, має 23 мільйони на депозитах і вже на п’ять років уперед забезпечена заробітною платою для своїх працівників.\nПростий, спокійний, усміхнений. Таким Олександра Омельчука звикли бачити всі, ще коли він був депутатом облради. Чи змінило його високе чиновницьке крісло? Аж ніяк. Перше, що дивує, коли заходиш у приміщення Луцької районної ради, – це відсутність обмежувачів і охорони, нікому не потрібно звітувати, куди і чому йдеш. «А навіщо це нам? Ми ж для людей працюємо», – відповідає на моє запитання Олександр Омельчук. «І взагалі, ми тут наче сім’я: об’єднані спільною метою і атмосфера завжди дружня», – додає він. І справді, інтерв’ю вийшло душевним, без притаманного чиновникам пафосу та «ухилясів» у відповідях. За кавою, у присутності радника. Люди спокійно заходять, щось питають. Ловлю себе на думці, що мене шокують абсолютно нормальні речі…\n– Які обов’язки має Луцька районна рада нового скликання після укрупнення районів? – запитую в Олександра Омельчука.\n– Сьогодні місцеве самоврядування має три рівні: обласна рада, районна і територіальні громади. Поки що не до кінця визначені наші обов’язки. Згідно з нинішнім законодавством, правонаступницею майна стала Луцька районна рада. Те ж, яке потребує бюджетного утримання, а це заклади освіти та медицини, ми зобов’язані передати територіальним громадам. Що ми і зробили. За собою лишили тільки ті установи, які не потребують державного фінансування. Ці заклади ми передали на баланс «Райтеплобуду» – одного з найбільших наших комунальних підприємств області.\nАби вчителі, медики і молодь не втікали за кордон\nЦій проблемі Луцька райрада без зволікання дала «червоне світло» своїми соціальними проєктами. Серед них – «Соціальне житло» і пілотний бізнес-проєкт для молоді.\n– По селах маємо закинуті ФАПи. Приміром, у Горохівському районі є сім таких приміщень, які не використовуються, і саме вони будуть облаштовані під соціальне житло для медпрацівників і вчителів. Адже сьогодні ми бачимо, що молоді спеціалісти – медсестри, лікарі, виїжджають за кордон у пошуках кращого життя й заробітку. Звісно, у цих будівлях ще потрібно зробити ремонт, підвести воду, облаштувати каналізацію, аби можна було зайти і жити. Також маємо чудову ініціативу наших народних депутатів В’ячеслава Рубльова та Ігоря Палиці про залучення молоді у різні проєкти. Ми уже підписали меморандум про співпрацю з ЛНТУ. У громадах є багато шкіл, які припинили свою діяльність, а їхні приміщення пустують, руйнуються. Тому ми ці приміщення безкоштовно надаватимемо під виробництво. Тільки тоді молодь перестане виїжджати за кордон, будуть робочі місця, надходитимуть податки, села заживуть новим життям.\nВперше за всі роки існування Луцької райради її поставили у приклад всій країні на зборах у Верховній Раді. Через це багатьом вона уже стала, як зазначає Олександр Омельчук, поперек горла.\n– Нас запросили в Київ у Верховну Раду на зустріч, де був присутній заступник міністра Міністерства розвитку громад В’ячеслав Негода. У нас дуже багато голів райрад з радянською свідомістю, які звикли клянчити кошти на своє існування. Я виступив і сказав, що не погоджуюся з такою позицією, і описав своє бачення. Луцька райрада на своєму прикладі показала, що не просить кошти, а навпаки – розвивається. У нас сьогодні на депозитах лежить 23 мільйони, у нас на п’ять років наперед люди забезпечені заробітною платою, ми акумулювали майно, яке буде працювати на всю Луцьку громаду. Тому Негода дійсно поставив нас у приклад. Навіть з Львівщини приїжджали переймати досвід, і ми охоче ним ділилися. Декому не подобається, що ми запрацювали в такому швидкому темпі, бо те, що можна розтягнути на два роки, ми робимо за тиждень.\nПро попередника «з приданим» і «відмитих» шість мільйонів\n– Дуже смішна ситуація вийшла, коли попередній голова райради, знаючи, що він буде заступником у Підгайцівській громаді, на останній сесії Луцької районної ради передав туди дві автівки – службове «Рено», на якому він їздив, і вантажний автомобіль, який був на балансі «Райтеплобуду». Їхня вартість – 2,5 мільйона гривень. Але не був підписаний акт прийому-передачі цих машин. Ось так колишній голова пішов з «приданим». Це розцінюється як викрадення, тож ми звернулися у правоохоронні органи, і нині порушена кримінальна справа. Ще щодо повернення майна: виплив скандал з амбулаторією у Рожищі, яка перейшла на баланс Луцької районної ради. Її відремонтували за шість мільйонів гривень від Світового банку, але вона стоїть пусткою, і там немає ані водопостачання, ані водовідведення, вибиті вікна, тече дах на другому поверсі. Тому ми звернулися у правоохоронні органи, аби вони провели перевірку. Ці кошти були виділені при колишньому начальнику управління охорони здоров’я Волині Ігорю Ващенюку, на якого порушено ряд кримінальних справ. До прикладу, у Цуманській громаді за 3,5 мільйона збудували ЦНАП – це була реконструкція з добудовою. Поставили годинник, який є окрасою центру. Вони ще й безкоштовно отримали меблі. Порівняйте 6 мільйонів і 3,5…\n– Ви направду яскравий приклад успішного господарника, і це не може не тішити, – констатую на закінчення нашої розмови Олександру Омельчуку і дякую за спілкування.\n– Якщо заходиш до людини в оселю, а там не прибрано, то вона не буде господарником. До мене зайдеш в дім – всюди чисто. Тому я хочу, щоб у Луцькому районі теж скрізь було чисто. Усі розповідали, що Ківерцівська громада збиткова і має приєднатися до міста. А її новий голова Олександр Ковальчук показав, як потрібно рубати схеми попередників – і сьогодні вперше в історії їхній бюджет з перевиконанням у сім мільйонів гривень! І повірте, нам не потрібно буде брати позику МВФ, ми ще самі зможемо давати кошти. Просто треба не красти.\nВсе про: луцьк, Волинь, Україна, Інтерв'ю


Національна кіностудія імені О.Довженка - 10 найкращих саундтреків до українського кіно\n10 найкращих саундтреків до українського кіно\nKarabas Live простежив, як змінювалися саундтреки до українських фільмів за 27 років незалежності “Український кінематограф мертвий”, — говорили ще кілька років тому. У 2018-му про цю тезу можна забути. Трилери, комедії, історичні байопіки, фантастика та навіть мультфільми – сучасних стрічок на будь-який смак і жанр у нас все більше.\nПри цьому навіть у найскрутніші для нашого кінематографу часи музика до українських фільмів була дуже якісною. До створення саундтреків у різні роки долучалися як маститі академічні композитори, так і поп-виконавці.\nМинулого тижня ми відзначали День українського кіно. З цього приводу Karabas Live обрав 10 найцікавіших саундтреків незалежної України. На жаль, мало що з цієї музики можна послухати окремо, але це гарна нагода передивитися знакові вітчизняні стрічки. Ми не брали у матеріал пісні, які можна було почути до появи у стрічках. Тут лише оригінальні саундтреки.\nФільм ГОЛОД - 33


Надія Миколаївна Кошеверова\nНадія Миколаївна Кошеверова народилася 23 вересня 1902 року в Петербурзі. У 1923 році Надія закінчила акторську школу «Вільна комедія» при петроградському театрі. До 1928 року вона грала в спектаклях. З 1925 року навчалася в кіномайстерні Фабрики ексцентричного актора.\nЗ 1929 року Надія Кошеверова працює на «Ленфільмі». Свою кар'єру вона розпочала з посади асистента режисера. Її перші роботи в цій якості — картини про Максима — «Повернення Максима», «Юність Максима», «Виборзька сторона».\nСвій перший фільм під назвою «Якось восени» вона зняла в 1937-му, на жаль він не зберігся. А перший успіх прийшов до Кошеверової в 1939-му, після виходу на екрани картини «Аринка» — ексцентричної комедії, яку вона знімала спільно з Ю.Музикантом.\nНадія Кошеверова і Олег Даль З жанром казки, який пізніше став її основним творчим напрямком, Надія почала працювати в 1944 році. У цьому жанрі вона дебютувала з фільмом-оперою «Черевички» по Чайковському. У 1947 році оглушливий успіх отримав фільм «Попелюшка».\nОстанньою режисерською роботою Надії Кошеверової стала картина 1987 року «Казка про закоханого маляра».\nПомерла Надія Миколаївна Кошеверова 22 лютого 1989 року в Москві.


У Сина Рак: Віктор Павлик Звернувся До Всіх За Допомогою – ГОЛОВНІ НОВИНИ\nHome > ЗДОРОВ’Я > У Сина Рак: Віктор Павлик Звернувся До Всіх За Допомогою\n52-річний український співак, народний артист України Віктор Павлік звернувся до всіх за допомогою – у його сина виявили саркому. На своїй сторінці в Twitter музикант також залишив всі реквізити для тих, хто хоче допомогти йому і його синові Павлу.\n“Всім привіт! Звертаюсь до вас, друзі, за допомогою. Зараз мені потрібна ваша підтримка як ніколи. Все це дуже жахливо, коли стосується дітей. У мого молодшого сина Павла саркома. Рак хребців. Прошу допомоги. Приват: 5168757300162874 Павлик Віктор Франкович”, – написав артист на своїй сторінці в Twitter.\nНагадаємо, відомий співак, народний артист України Віктор Павлік розповів “Сьогодні”, чому любить проводити свята в тиші, про своє життя в Туреччині, про концерти, з яких іде по-англійськи, про акторські амбіції і бажання стати суддею талант-шоу.


Завоювання праукраїнцями Європи. Велика Хорватія | Народний Оглядач\n29 Жовтень 2020 р., Четвер, Київський час 02:32\n18.10.2013 - 11:08\nОдним із найбільш ранніх державних утворень, яке виникло після смерті Аттили, була українська держава західних горян (білих хорватів – жителів гір). Утворилася вона у середині V століття нової ери і проіснувала до кінця ІХ століття. ЇЇ засновником був Едікон – знатний скіф з оточення Аттили.\nНаступним князем хорватських русинів стає його син Отко – майбутній володар Риму, більш відомий в історії, як Одоакр. До нас дійшли імена й інших правителів. Це, зокрема, Добрента, Прибина, Коцеля.\nУ 627 році виникає ще одна праукраїнська держава Велика Хорватія, засновником якої був князь білих хорватів Самослав. Охоплювала вона території Західної України (Львівська, Тернопільська, Івано-Франківська, Закарпатська та Чернівецька області), Чехії, Північної Румунії, Словаччини, Південної Польщі та Північної Угорщини.\nВелика Хорватія залишила помітний слід в європейській історії. Тому й не дивно, що ця тема також стала об’єктом історичних спекуляцій. У першу чергу це проявляється у прагненні різних країн привласнити собі історію цього державного утворення. Зокрема, чехи і частково словаки вважають, що держава Самослава є частиною їхньої ранньої історії. І що вона заклала фундамент майбутньої державності цих народів.\nПретендують на спадок Самослава й германці. Відомий франкський літописець VII століття Фредегар у своїй “Історії Франків” (Historia Francorum) назвав його франкським купцем Само, який очолив повстання слов’ян проти Аварського каганату. А перемігши аварів, він, нібито, заснував першу слов’янську державу у Європі. Ця думка Фредегара настільки прижилась в історичній науці, що є панівною і до сьогодні. Однак, є кілька аргументів, які заперечують ці загальноприйняті тлумачення.\nПо-перше, державне утворення Самослава не було першою державою слов’ян. Уже задовго до того на українських землях існувала Кіммерія, а пізніше – Велика Скіфія.\nПо-друге, Велика Хорватія не могла бути державою чехів, словаків чи моравів, оскільки цих народів у той час узагалі ще не існувало. Натомість, їхні предки наприкінці першого тисячоліття до нашої ери жили на півдні Волині у верхів’ях річок Стир, Горинь і Тетерів (нинішні Волинська, Рівненська, Житомирська і північна частина Тернопільської та Хмельницької областей). Тобто, пращурами сучасних чехів, словаків та моравів були, знову ж таки, праукраїнці.\nУ перших століттях нової ери вони включилися у переселенські процеси, які у той час охопили усю Європу. Під час завойовницьких походів Богдана Гатила праукраїнські племена здійнялися із насиджених місць і масово рушили вглиб європейського континенту. У 5-6 століттях вони стали заселяти родючі рівнини Східної Словаччини, Південної Моравії і Центральної Чехії, витіснивши звідти далі на захід нечисельні кельтські племена. Таким чином, Велика Хорватія могла бути лише українською державою, так як була заснована переселенцями з Західної України, які лише незадовго перед тим залишили свої рідні землі.\nІ, по-третє, Самослав ніколи не був франком. Навіть ім’я мав явно не франкського походження. Це уже пізніше хроністи назовуть його Само, щоб цим спрощенням надати його імені більш германського звучання. До того ж, чи міг бути франком князь, який, розгромивши аварів, усе своє подальше життя присвятив боротьбі з франками і завдав їм безліч ганебних поразок? І, звертаючись до франків, називав себе і свій народ псами, “які призначені для того, щоб усіх вас роздерти”. То ж чи був би Самослав таким жорстоким та непримиренним по відношенню до франків, якби вони були його земляками?\nКрім того, відомо, що Самослав був язичником. Він мав 12 дружин, які народили йому 37 (!) дітей – 22 сина та 15 дочок. Франки ж на той час уже прийняли християнство. Отож, Самослав, якби був франком, теж мав би бути християнином. А ще відомо, що князь зовсім не володів мовою франків. Тому під час перемовин з ворогами Самославові доводилося користуватися послугами перекладача Захарія. То ж чи був би йому потрібен тлýмач, якби він був франком?\nІ, нарешті, навіть у середньовічних хроністів ми зустрічаємо свідчення про його праукраїнське походження. Зокрема, Зальцбургський Анонім у своєму творі “Звернення баварів і хорутан” пише: “У часи славного короля франків Дагоберта слов’янин по імені Самослав, живучи у хорутанів, був князем того племені”. То ж повертаючись до історії Великої Хорватії, скажемо, що наприкінці VI століття нової ери території від середнього Дунаю до Західної Словаччини виявилися підкореними кочовиками-аварами, які на завойованих землях створили свій союз племен (каганат). Це було державне об’єднання паразитарного типу, яке базувалося на жорстокій експлуатації місцевого населення та пограбуванні сусідів. Тож не дивно, що це викликало опір праукраїнців, який незабаром переріс у велике збройне повстання.\nСеред повсталих своїм розумом та військовими здібностями виділявся русин (білий хорват) Самослав. Він, зрештою, і був обраний ватажком повстання. Найперше новий вождь у 622-623 роках об’єднав усі найближчі племена у великий давньоукраїнський племінний союз, який під його проводом у 623 році розгромив аварів. А у 627 році Самослав був обраний королем новоствореної держави, на чолі якої він перебував 35 років, аж до своєї смерті у 662 році.\nТак внаслідок визвольної війни виникла держава західних праукраїнців (білих хорватів) Велика Хорватія, яка, постійно розростаючись, на середину VII століття уже займала територію від Лужичі на півночі до Карінтії на півдні. На заході вона межувала з королівством франків, а на сході охоплювала землі західних словаків. Проіснувала ця держава, періодично то розпадаючися, то знову об’єднуючись, аж до початку ХІ століття, доки не була поділена між іншими європейськими країнами, які на той час набирали силу. Зокрема, частина Великої Хорватії (Стільське князівство) у часи Володимира Великого увійде до Київської імперії.\nТим часом головним своїм суперником Самослав цілком справедливо вважав франкську державу, де на той час правителем був Дагоберт І. У боротьбі з франками хорватський король досяг значних успіхів, завдавши їм кілька вагомих поразок. Кожна чергова перемога Самослава сприяла міграційним рухам праукраїнців на захід і південь. Зокрема, після вдалої битви під Вогатізбургом у 631 році і під Унгостом у 633 році, праукраїнці захопили Швабію, Франконію, Тюрингію, Сілезію і Саксонію.\nСитуація набирала усе більш загрозливого для франків характеру. Протягом VII-VIII століть праукраїнці їх суттєво потіснили і вийшли до лінії Нюрнберг-Гамбург. І лише Карл Великий на початку IX століття зуміє зупинити цей рішучий і впертий наступ білих хорватів на захід.\nПісля смерті Самослава у 662 році створена ним держава розпадеться на чотири князівства – Нетранське (нинішня Словаччина), Краківське (назва походить від імені правителя Крака), Стільське (Західна Україна) і Хорватське (територія сучасної Чехії). У середині 10 століття князь Славник зумів знову об’єднати Велику Хорватію в одну державу. Але проіснує вона лише кілька десятиліть, доки не буде розділена між сусідами.\nЗ давніх-давен серед жителів села Стільське, Миколаївського району Львівської області, ходили народні перекази про те, що на залісненому плато над їхнім селом колись у давнину існувало величезне місто. Про це говорили й місцеві топоніми та назви урочищ, балок, скель та лісів, якими здавна користувалися місцеві жителі. Наприклад, Золоті Ворота, Залізна Брама, Княжа Криниця, Коморище, Гребля, Вежа, Підкоморище.\nНаукові дослідження, розпочаті у 80-х роках минулого століття археологічною експедицією під керівництвом Ореста Корчинського, довели, що ці перекази не є красивою легендою. Під час розкопок було встановлено, що дійсно у 9-11 століттях на вкритій пралісом мальовничій Бібрсько-Стільській височині існувало середньовічне місто.\nПо ходу досліджень стало зрозумілим, що відкриття, зроблені науковцями біля Стільського, можна віднести до розряду сенсаційних. Чому? У чому ж особливість міста, відкритого археологами?\nПо-перше, вражають розміри городища. Це був середньовічний мегаполіс з великою кількістю військових, господарських, житлових та культових споруд, який разом з довколишніми поселеннями селян та ремісників, сільськогосподарськими угіддями та садами розкинувся на площі близько 200 квадратних кілометрів! Лише його укріплена частина, що знаходилася між сучасними селами Стільське, Ілів і Діброва, сягала понад 250 гектарів. Проживало у Стільському більше 40 тисяч городян, що є неймовірно багато для європейського міста епохи 9-11 століть.\nПо-друге, викликає подив і повагу система оборонних укріплень міста. Центральна частина городища була оточена земляними захисними валами загальною довжиною 10 кілометрів! Висота укріплень, побудованих за зразком Змієвих Валів, становила від 7 до 10 метрів. На вершині валів знаходилися дерев’яні стіни та високі вежі. Крім того, перед укріпленнями було викопано глибокий захисний рів. Залишки валів висотою до 3 метрів, оточених ровами, збереглися й до наших днів.\nЦентральний дерев’яний зáмок, у якому, очевидно, проживав князь із сім’єю та охороною, займав площу 15 гектарів. Крім того, оборонні вали були навіть посеред міста. А ще для нападників було приготовано багато усіляких неприємних сюрпризів у вигляді різноманітних пасток, захованих ям, самострілів, відкритих і пристріляних місцин тощо. Запасів їжі та амуніції вистачило б на цілий рік!\nДопомагала оборонній системі міста й природа. З заходу городище було захищене стрімкими гірськими урвищами, а з півночі і півдня – глибокими ярами. І, як додатковий захист, – біля підніжжя міста протікала річка Колодниця. Таким чином, вдале поєднання природних перешкод та побудованих городянами потужних оборонних укріплень робило місто невразливим.\nПо-третє, дивує рівень економічного життя городища. Місто мало потужне виробництво. Десятки ремісничих майстерень продукували усе, що лише на той час придумали люди: чудову зброю, різноманітні залізні вироби, знаряддя праці, тканини, одяг, взуття, ювелірні прикраси, меблі, посуд, кінську упряж, засоби пересування (вози). Цілком зрозуміло, що усе це ремісниче розмаїття вироблялося на продаж, позаяк спожити усе, що витворили стільські майстри, городяни були не у змозі.\nТоргівлі приділялася велика увага, оскільки вона була основою процвітання міста. Саме тому, довкола городища було побудовано чудові бруковані каменем дороги, одну з яких ученим пощастило розкопати. Крім того, городяни спорудили 11-кілометровий (!!!) водний канал, який сполучив річку Колодницю із Дністром. І вже зовсім неймовірне – на Колодниці було споруджено цілу систему шлюзів, що давало змогу регулювати рівень води у річці. Це, у свою чергу, дозволяло кораблям рухатись уверх по течії!\nАле й це ще не кінець стільських див. Перекази повідомляють, що під городищем знаходилося підземне місто. І схоже, що це передбачення також є правдою. Перший дослідник Стільська Орест Корчинський стверджує, що методом біоенергетичного аналізу вдалося встановити, що під городищем на глибині кілька десятків метрів існує величезний зал рукотворного походження, площею понад дві з половиною тисячі квадратних метрів! Що це? – усипальниці знаті та духовенства, підземний храм, святилища, господарські та військові склади? Чи, можливо, місце захисту цивільного населення на випадок війни? Відповідь на це запитання ще чекає своїх дослідників.\nДавні жителі Стільська були язичниками і тривалий час не визнавали християнства, яке з 11 століття волею київських князів почне проникати на їхні землі. Довкола городища збереглися могильники, кургани та культові дохристиянські центри. До наших днів дійшли вирубані у скелях язичницькі святилища та храми, а також печери, у яких жили волхви, а після прийняття християнства – монахи.\nКрім того в околицях сіл Стільське, Діброва, Ілів, Велика Воля і міста Миколаїв знайдено цілу низку підземних ходів та лабіринтів. Це, по-суті, велетенський комплекс, побудований за певним планом і з чітко визначеною метою. Особливо вражає система із семи сполучених між собою тунелів біля Миколаєва. Масштаб підземного будівництва дає змогу говорити про те, що підземелля активно використовувалися, і не лише у культових цілях. Очевидно, підземне місто мало також військове та господарське призначення.\nОднак, Стільське городище не було єдиним у цьому регіоні. Останнім часом відкрито нові археологічні об’єкти у селі Кульчиці, Старе Село, у Жидачеві. А скільки ще не досліджено? Археологічні дані дозволяють нам впевнено говорити про те, що на території Верхнього Придністров’я знаходиться велика кількість давніх селищ, міст, фортець, укріплених районів та релігійних центрів.\nА це, у свою чергу, свідчить про те, що у минулому на наших західних землях існувала велика, густонаселена і високорозвинена країна. Адже створити усе це можна було лише титанічними зусиллями велетенської кількості людей. А мобілізувати будівничих і організувати роботу було під силу лише потужній централізованій владі із чіткою системою державних інститутів.\nПісля смерті короля Самослава і подальшого розпаду Великої Хорватії Стільське городище, враховуючи його вигідне стратегічне розташування та рівень економічного розвитку, стало столицею новоутвореного Стільського князівства і кілька століть було головним містом краю. Але в 11 столітті городище приходить до занепаду і за якийсь час безлюдніє. Важко сказати, що стало причиною загибелі міста. Мало імовірно, аби воно було зруйноване загарбниками, оскільки вважалось невразливим. Можливо жителі добровільно залишили городище, наприклад, рятуючись від якоїсь епідемії.\nАле загибель Стільська не стала фіналом історії білих хорватів. Й надалі існували та розвивались сотні їхніх міст та селищ, які за рівнем розвитку нічим особливо не поступалися Стільську. Пізніше русини-горяни увійдуть до складу Київської імперії, продовжуючи творити українську історію. А нащадками білих хорватів, цих славних творців української державності на наших західних теренах, є сьогоднішні лемки, бойки, гуцули та закарпатці.\nУкраїнські держави у докиївський період: Артанія, Куявія, СлавіяСтільське городище - столиця великокнязівської влади Великої або Білої ХорватіїТворець Великої ХорватіїУкраїнська імперіяУкраїнці – володарі Давнього РимуГоти – засновники хрестиянської Європи\nДякую за цікавий матеріал,\nПосилання Опубліковано Оксана Лутчин 18 Жовтень, 2013 - 16:10\nДякую за цікавий матеріал, Гендельфе.\nБудь Ласка пані Оксано. Над\nПосилання Опубліковано Гендельф Білий 18 Жовтень, 2013 - 18:03\nБудь Ласка пані Оксано. Над нашою історією треба працювати і працювати.\nТак наша історія цікава і має\nПосилання Опубліковано Олег Подорожній 18 Жовтень, 2013 - 18:44\nТак наша історія цікава і має ще чимало білих плям...\n! Дякую :-)\nПосилання Опубліковано Михайло Харачко 22 Жовтень, 2013 - 20:48


Iванові Дзюбі виповнилося 89 років : Стожари\n26 липня в Рудиках, на дачі Івана та Марти Дзюбів, вітали новонародженого з 89-річчям. Кожне привітання було сповнене повагою та щирістю, як з боку сім’ї, від дружини Марти, доньки Олени, онуки Ольги з їхніми чоловіками, так й від гостей — кінорежисера Романа Балаяна, художника Бориса Єгіазаряна, академіка Миколи Жулинського та інших.\nПро це розповів Сергій Тримбач, передає День.\nІван Михайлович Дзюба народився в селі Миколаївка Ольгинського району Сталінської (нині Донецької) області. Український літературознавець, літературний критик, громадський діяч, дисидент радянських часів, Герой України (2001), академік НАН України, другий Міністр культури України (1992–1994), голова Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка (1999–2001), керівник відділу загальних енциклопедичних досліджень Інституту енциклопедичних досліджень НАН України. Співголова Головної редакційної колегії «Енциклопедії сучасної України». Радник Президії Національної академії наук України. Головний редактор журналу «Сучасність» (у 1990-х роках), редактор відділу перекладної літератури видавництва «Дніпро» (у 1969—1972 роках), член редколегій наукових часописів «Київська старовина», «Слово і час», «Євроатлантика» тощо.\nЦя поважна людина має неабиякий доробок за всі ці роки. З останнього хочеться зазначити – книжка «Із плину літ» нагадує нам про чималу кількість проблем нашого історико-культурного життя. Пафос багатьох текстів у протистоянні банальності, стереотипним уявлення про те, як можна здолати проблеми.\nТакож актуальною є стаття «Що за стереотипами?» про інтерпретацію українсько-російських культурних відносин. «Самостійне історичне буття українського народу має бути забезпечене культурно,— наголошує Дзюба,— інакше залишиться ущербним». І це відповідь апологетам «єдіного культурного пространства» з Росією. Одначе далі йде застереження: «ідеться не про витіснення російської культури (це було б драматичним самозбідненням, і в цьому зв’язку я хочу сказати про нерозумність новомодного українського патріотичного стереотипу про російську мову як «мову іноземної держави»: адже це рідна мова багатьох українських громадян…». Остання теза, мабуть, когось шокує, ба навіть викличе обурення. Одначе дочитайте до кінця: Іван Дзюба говорить про необхідність оптимізації взаємин культури російської з українською, збалансування її присутності — присутністю інших культур світу.\nГоловне завдання, як каже Дзюба: «конкурентоспроможність самої української культури, її здатність задавати тон інтелектуальному і культурному життю свого суспільства, адаптувати для суспільства культурну реальність світу».\nЯк повідомлялося, серед української літературно-мистецької спадщини досі залишається мало вивченою тема сатири і гумору української діаспори ХХ століття, особливо його другої половини.\nКуди їдуть закарпатці й де працюють в умовах...\nНе мовчіть ! Британець ініціював флешмоб «Крим –...\nКоронакриза може знищити візитну картку Львова...\nВідомі українці вимагають від влади припинити...\nУ Львові з’явився інтерактивний музей історії...


HomeНадзвичайні подіїНапав на ломбард\n23.03.2020 spacer Надзвичайні події Коментарі Вимкнено до Напав на ломбард\nУ Кременчуці чоловік намагався обікрасти ломбард “Скарбниця”. Його затримали працівники наряду реагування Кременчуцького відділу поліції охорони.\nЯк повідомили в управлінні поліції охорони в Полтавській області, на місці виявили пошкоджені вхідні металопластикові двері, а в тамбурі — невідомого.\nЗатримали 28-річного кременчуківця.\nНаразі вирішують питання про порушення кримінального провадження за ст. 162 (незаконне проникнення до житла чи іншого володіння) Кримінального кодексу України, передає PoltavskeTV.\nНова 28-річна керівниця\nЗлочинне угруповання, причетне до вчинення підпалів та терактів у Полтавській та інших областях, було затримано співробітниками СБУ у Дніпрі. Злочинці пов’язані з російським криміналом. Служба безпеки України викрила і блокувала у Дніпрі діяльність організованого злочинного > читати далі\n21.12.2020 spacer Надзвичайні події Коментарі Вимкнено до МАНІЯКИ / Виявлено новий факт розбещення дитини фотографом-педофілом\nПро розкриття ще одного злочину стосовно малолітньої дитини збоку горішнєплавнівського фотографа-педофіла повідомив представник Сумського міського відділу поліції 21-го грудня, під час апаратної наради у тамтешній мерії. Це трапилось у Кременчуці. Як уточнив начальник відділу комунікації > читати далі\nСЛІДСТВО / З’ясовуються обставини конфлікту журналістів та поліції\n13.11.2020 spacer Надзвичайні події Коментарі Вимкнено до СЛІДСТВО / З’ясовуються обставини конфлікту журналістів та поліції\nПоліція Полтавської області розпочала досудове розслідування через ймовірне перешкоджання діяльності журналістів. 10-го листопада, близько 19:30, з колишнього Семенівського району надійшло повідомлення про те, що начальник відділення поліції перешкоджав діяльності журналістів місцевої телерадіокомпанії та друкованого видання. > читати далі


Постанова КМ №1042 от 10.11.2010, Про внесення змін до Положення про спостережні комісії\nО внесении изменений в Положение о наблюдательных комиссиях\nПостановление КМ\tот 10.11.2010\t№ 1042 действует с 19.11.2010\nвід 10 листопада 2010 р. N 1042\nВнести зміни до Положення про спостережні комісії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2004 р. N 429 (Офіційний вісник України, 2004 р., N 13, ст. 905; 2006 р., N 31, ст. 2233), виклавши його в редакції, що додається.\nвід 10 листопада 2010 р. N 1042)\n1. Це Положення визначає завдання, функції, повноваження та порядок утворення спостережних комісій місцевими держадміністраціями, а у разі делегування таких повноважень - виконавчими комітетами міських (за винятком міст районного значення) рад.\n2. Спостережні комісії у своїй діяльності керуються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про соціальну адаптацію осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк", іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.\n2) разом з органами і установами виконання покарань вносять до суду за місцем відбування покарання засудженими особами подання щодо:\n3) сприяють адміністрації установ виконання покарань у:\n4) на підставі інформації органів і установ виконання покарань ведуть облік осіб, умовно-достроково звільнених від відбування покарання, організовують громадський контроль за поведінкою таких осіб та проведення виховних заходів за місцем їх роботи (навчання) і проживання протягом невідбутої частини покарання;\n5) здійснюють заходи соціального патронажу щодо осіб, звільнених від відбування покарання, сприяють розвитку мережі центрів соціальної адаптації та інших установ і організацій, діяльність яких спрямована на надання таким особам допомоги у соціальній адаптації;\n7) виконують інші функції відповідно до законодавства.\n5. Спостережні комісії, що утворюються обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, крім завдань та функцій, визначених у пунктах 3 і 4 цього Положення, надають методичну допомогу спостережним комісіям, що утворені районними держадміністраціями, та у разі делегування таких повноважень - виконавчими комітетами міських (за винятком міст районного значення) рад, контролюють їх діяльність, узагальнюють та поширюють досвід їх роботи, розробляють та затверджують форму звітності спостережних комісій.\n7. Спостережні комісії під час здійснення своїх повноважень не вправі втручатися в оперативно-службову діяльність органів і установ виконання покарань.\n8. Голова, заступник голови та члени спостережної комісії, які здійснюють організацію громадського контролю за дотриманням прав людини, захистом основних свобод і законних інтересів засуджених осіб під час виконання кримінальних покарань, мають право відвідувати установи виконання покарань без спеціального дозволу.\nЧленам спостережних комісій на строк їх повноважень надаються перепустки для відвідування установ виконання покарань, які розташовані на території відповідних адміністративних одиниць.\nНа період стихійного лиха, епідемій, надзвичайного чи воєнного стану та в інших передбачених законодавством випадках відвідування членами спостережних комісій установ виконання покарань може бути обмежено або заборонено.\n9. До складу спостережних комісій входять представники громадських організацій, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та окремі громадяни.\n10. Членами спостережних комісій не можуть бути судді, представники органів прокуратури, юстиції, органів внутрішніх справ, Служби безпеки, Державної кримінально-виконавчої служби, адвокати, особи, які мають не погашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість, а також особи, які раніше входили до складу спостережних комісій і повноваження яких були припинені достроково з підстав, передбачених підпунктами 4 і 5 пункту 14 цього Положення.\n11. Голова і секретар спостережної комісії призначаються органом, який її утворив. Заступник голови комісії обирається на її засіданні. Кількісний склад комісії визначається залежно від обсягу роботи, як правило, від п'яти до одинадцяти членів.\n12. Спостережна комісія утворюється строком на три роки. Орган, який утворив спостережну комісію, повідомляє у засобах масової інформації про припинення повноважень комісії та формування нового її складу не пізніше, ніж за три місяці до цього, а також про дострокове припинення членом комісії своїх повноважень.\nОрган, який утворює спостережну комісію, може запропонувати увійти до її складу представникам підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та окремим громадянам.\nПовноваження спостережної комісії припиняються достроково органом, який утворив комісію, якщо прийняті спостережною комісією рішення суперечать законодавству та призвели до порушення прав, основних свобод і законних інтересів засуджених осіб або осіб, звільнених від відбування покарання. Факт такого порушення повинен бути підтверджений компетентним уповноваженим органом.\n13. Голова спостережної комісії, його заступник та члени комісії беруть участь у її роботі на громадських засадах.\n14. Повноваження члена спостережної комісії припиняються достроково:\n15. Не допускається делегування членами спостережних комісій своїх повноважень іншим особам.\n16. Організаційною формою роботи спостережної комісії є засідання, які проводяться в міру потреби, але не рідше ніж один раз на місяць.\nСпостережні комісії, що утворюються обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, проводять засідання в міру потреби, але не рідше ніж один раз на квартал.\nЗасідання спостережних комісій проводяться безпосередньо в установах виконання покарань не рідше ніж один раз на квартал (на півроку).\n17. На засідання спостережної комісії можуть бути запрошені представники громадських організацій, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прокуратури, правоохоронних органів, засобів масової інформації та окремі громадяни.\n18. Розгляд спостережною комісією матеріалів стосовно засуджених осіб здійснюється за обов'язкової присутності представника відповідного органу або установи виконання покарань.\n19. Голова спостережної комісії:\n20. Спостережна комісія приймає рішення з питань, що належать до її компетенції, відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії.\nПостанова спостережної комісії може бути оскаржена до органу, який її утворив, або до суду.\n21. Організаційно-технічне забезпечення діяльності спостережної комісії покладається на орган, який її утворив.\n22. Спостережна комісія має печатку та бланк із своїм найменуванням.


Всі сауни і лазні України (186 шт.)\nПрирода досить винахідлива. Тільки їй під силу створити одне з восьми чудес світу - турецьке Памуккале. Сімнадцять водних джерел збираються в міні-басейни, стікаючи з величезних соляних ступенів. У деяких джерелах оздоровча вода досягає температури в сто градусів. Але є й більш комфортні умови - вода з температурою в тридцять градусів для людського організму те, що треба.\nМінеральні солі, кальцій та інші корисні речовини, які заховані в грунті, допомагають при різних недугах зі шкірою, серцем, шлунком, судинами. Природа подбала не лише про лікувальні властивості басейнів, а й про дизайнерське рішення. Памуккале нагадує великі шматки пухнастої білосніжної вати. Ні, напевно, нічого біліше, ніж ці соляні схили. Дивитися на них без окулярів для сонця дуже складно.\nДавним давно лазні Памуккале стали не тільки улюбленою екскурсією для туристів, а й відмінним живильним місцем. Мінеральні солі, що містяться в грунті, надають лікувальну дію на наш організм. Велика кількість кальцію у воді лікує всілякі проблеми з серцем і судинами, оздоровлює шлунок, шкіру і опорно-руховий апарат людини.\nРозповідають, що в лазнях Памуккале купалася відома всім цариця Клеопатра. Ви навіть можете зануритися в басейн, де омивалася красуня. Достовірно не відомо наскільки правдива ця легенда. Але побачити хоч раз Памуккале все-таки варто. Мальовнича турецька пам'ятка піде організму і душевній рівновазі тільки на користь.


Україна перестає бути «не Росією»? (огляд ЗМІ)\n17 серпня 2012, 17:11\nУкраїна дедалі більше нагадує західним аналітикам Росію, пише оглядач «Чеського радіо». Інший європейський оглядач відзначає рідкісну новину з України – те, що уряд надав перевагу західним енергетичним компаніям для розробки газового родовища у Чорному морі. «Німецька хвиля» розпитує експертів про те, що було б із Pussy Riot, якби вони влаштували свій бунт у Німеччині. А Естонська громадська телерадіокомпанія повідомляє про те, що дедалі більше російськомовних стають громадянами Естонії.\nОглядач громадського «Чеського радіо» Лібор Дворжак говорить, що дедалі більше аналітиків починають сумніватися в тому, що Україна – не Росія. «Справа в тому, що протягом двох з половиною років, відтоді як Віктор Янукович став главою держави, демократії в Україні стало менше, а авторитаризму – більше», – пояснює коментатор.\nНинішня державна влада в Україні намагається створити горезвісну «путінську» вертикаль влади. Чеський оглядач наводить слова німецького політолога Ґергарда Сімона, який прямо говорить про те, що так само, як і в Росії, нинішнє українське керівництво намагається контролювати політичний процес на всіх рівнях, але головним чином у парламенті. Згідно з російською практикою, вони намагаються ізолювати опозицію і зробити її керованою.\nУ блозі на інтернет-сторінці ділового видання Financial Times київський кореспондент Роман Олеарчик говорить, що попри новини про ув’язнення і судові вироки лідерам опозиції, деякі інвестори можуть прочитати і добрі новини з України. На думку журналіста, повідомлення про те, що Україна цього тижня відкрила двері компаніям ExxonMobil та Royal Dutch Shell для розробки газових родовищ у шельфі Чорного моря, свідчить, що українська влада ще не повністю відвернулася від Заходу.\nНімецька телерадіокомпанія «Німецька хвиля» у день закінчення судового процесу над учасницями групи Pussy Riot зацікавилася тим, що сталося б, якби співачки влаштували свою акцію в Німеччині. За словами юристів, до яких звернулася «Німецька хвиля», дії учасниць групи підпадають і під німецький кримінальний кодекс. У відповідній статті сказано, що той, хто навмисно порушує захищене Основним законом Німеччини право на свободу віросповідання, може бути покараний аж до позбавлення волі на термін до трьох років.\nАле в Німеччині співачок не посадили б. «У ФРН після такої акції запобіжним заходом для дівчат не було б утримання під вартою, тим більше на такий тривалий термін», – наголошує юрист. Він пояснює, що учасниць Pussy Riot, швидше за все, оштрафували б, залежно від їхніх доходів, але мінімально на 100 євро.\nЕстонська громадська телерадіокомпанія повідомляє про успіхи інтеграції за останнє десятилітня. Згідно з даними перепису населення минулого року, в Естонії зросла кількість громадян за рахунок тих, хто набув громадянство країни. Кількість естонських громадян за 10 років зросла на 5 відсотків і сягає тепер 85 відсотків усього населення. Осіб без громадянства в Естонії залишилося 6,5 відсотків. Найбільшу групу іноземців, що живуть в Естонії, становлять росіяни – майже 90 тисяч. Українці на другому місці – менше 5 тисяч.


10 ідей оформлення інтерєру вітальні — Креативное строительство\nНазва цієї головної кімнати будинку відразу говорить про її основне завдання — вітальня стає саме тим приміщенням, де приймають гостей, проводять свята і сімейні торжества. Така представницька функція вітальні — далеко не єдина. У цій кімнаті залишаються на ніч затрималися гості, часто сплять і самі господарі, тут в умовах невеликої квартири може з’явитися комп’ютерний стіл, займає своє місце бібліотека і зимовий сад.\nІдея перша — класична меблювання\nІдея друга — незвичайний стиль\nІдея третя — камін\nІдея четверта — вітальня-кухня\nІдея п’ята — вітальня-кабінет\nІдея шоста — диван-куточок\nІдея сьома — вітальня-бібліотека\nІдея восьма — багато тканини не буває\nІдея дев’ята — маленька кімната\nІдея десята — освітлення\nДосить часто вітальню називають залом — це більш урочисте назва, звичайно, не завжди підходить порівняно невеликій кімнаті в типовій квартирі, але говорить про ту важливу роль, яку відіграє це приміщення. Крім того, якщо куди більш приватну спальню і дитячу можна просто сховати від гостей за щільно прикритої дверима, то з вітальні такий варіант не пройде — це дійсно парадний зал будинку або квартири.\nЯк правильно вибрати дизайн інтер’єру цієї кімнати, щоб практичність і функціональність об’єдналися з красою і затишком? Як придумати щось дійсно оригінальне і при цьому створити декілька зон для всіх домочадців?\nЗвичайно, хотілося б, щоб вітальня відрізнялася ось такими розмірами, в ній містилися і два дивани, і домашній кінотеатр і «скромно притаившаяся» у кутку барна стійка. Відмінне місце для вечірок і сімейного перегляду нового фільму. На жаль, типовим гостинним дуже далеко до такого простору, тому завдання з оформлення інтер’єру майже завжди ускладнюється необхідністю на невеликій площі розмістити хоча б мінімальний комплект меблів\nТрадиційний набір меблів для вітальні виглядає так: диван, два крісла однакового з ним оббивки — так званий комплект м’яких меблів, стінка з місцем під телевізор, журнальний столик. Така класична меблювання з різними незначними варіаціями, що в нашій країні використовується вже кілька десятків років (згадайте мрію кожного радянського людини — чеську стінку), все ще актуальна і дозволяє повністю обставити вітальню.\nТиповий комплект меблів для вітальні — диван, крісла і столик посередині, які розташувалися навпроти головного центру тяжіння — телевізора\nНудно, банально, набридло? Та все ж без дивани у вітальні обійтися важко, практично неможливо — замінити його просто нічим не встановлювати ж тут двоспальне ліжко або кушетку. До того ж комплект м’яких меблів зовсім не обов’язково повинен бути нудним і солідним.\nЦілком традиційна меблювання вітальні — все той же диван і крісла, телевізор, оточений полицями. Але який ефект! Незвичайна м’які меблі в металевому каркасі, пишна, розкішна, принадна затишно розташуватися в її обіймах, перетворила кімнату в палацовий зал. Яскравий приклад того, наскільки правильно підібрана меблювання здатна змусити заграти новими фарбами звичний інтер’єр\nДо того ж сьогодні зовсім необов’язково вибирати традиційні комплекти м’яких меблів в одному стилі і з однаковою оббивкою. Правильно скомпонувавши диван з кріслами в зовсім інший колірній гамі можна зробити інтер’єр вітальні більш оригінальним і привабливим.\nЗвичайний, солідний диван-куточок з коричневою оббивкою несподівано доповнено двома абсолютно різними кріслами — яскравим жовтим, шкіряним і дуже сучасним, і класичним, респектабельним англійською кріслом з синім тканинній оббивкою. Вийшло дуже цікаво і при цьому затишно\nТочно так само новими фарбами може заграти і журнальний столик, який завдяки своєму центральному розташуванню відразу притягує погляд. Вибравши незвичайний столик з бетону, плетений або скляний, на коліщатках або у вигляді м’якого пуфа можна серйозно змінити інтер’єр вітальні.\nСтолик у стилі контемпорарі, який передбачає стилізацію, змішання різних напрямків, використання зламаних ліній, контрастує з класичним світлим диваном\nНайчастіше, практично в половині випадків, для оформлення вітальні береться за основу класичний стиль з його чіткими лініями, або сучасний варіант — суміш мінімалізму, окремих елементів хай-тека і все тієї ж класики.\nадже можна зробити оригінальний інтер’єр у такому незвичайному стилі, що прийшли гості не просто охнуть, але будуть в захопленні цілий вечір розглядати всі деталі та особливості дизайну.\nЗвичайно, дотримуватися одного обраного стилю в інтер’єрі досить складно — потрібно вивчити всі його особливості та характеристики, вибрати найбільш сподобалися напрямки і чітко дотримуватися початкового плану. Так і витрат такий інтер’єр вимагає значно більших, ніж звичайна вітальня в стилі — «нам так подобається». Але зате можна добитися приголомшливого ефекту і перетворити кімнату в типовій квартирі в щось особливе.\nВітальня в середземноморському стилі — керамічна неглазурована плитка на підлозі, декоративні балки, світлі фасади буфету і столика, ось, власне, і всі головні ознаки цього напрямку, яке часто називають італійським стилем. Виглядає завжди дуже затишно, свіжо і актуально\nЕкстремальний варіант оформлення, підійде далеко не всім домовласникам. Кімната перетворилася на справжній вігвам, з безліччю деталей, немов взятих прямо з музею історії, з яскравим килимом, прикрашеним етнічними малюнками і екзотичними світильниками. Звичайно, уявити собі таку вітальню в міській квартирі важко, але для заміського будинку або дачі — цілком вдалий інтер’єр\nВітальня з допомогою незвичайного відтінку стін і достатку тканин і подушок перетворилася в східний будуар. Диван, до речі, самий звичайний, білий шкіряний куточок, особливий шарм йому надав саме текстиль та східні візерунки на численних подушках. У такий вітальні доречний кальян, низький столик з вигнутими ніжками, пишні штори і марокканські світильники\nНіщо так не прикрашає вітальню, як живий вогнище, оточений привабливим порталом. Встановивши камін, можна насправді перетворити кімнату в палацовий зал, створити ще один центр тяжіння і доповнити інтер ’ єр ще однією родзинкою.\nДля міської квартири сьогодні можна підібрати одну з численних моделей електричних камінів, вибір існує досить великий, а використовуватися такі штучні вогнища можуть в будь-якому приміщенні.\nСправжній камін, повністю облицьований каменем, став головною прикрасою цієї невеликої вітальні в заміському особняку\nПроста панель електричного каміна додала шарму і тепла цієї класичної вітальні з солідною м’якими меблями і незвичайним, нарочито грубим дерев’яним столиком\nВогнище електричного каміна може повністю імітувати даний живе полум’я і виглядає дійсно вражаюче\nЗ’єднувати кухню і вітальню — одна з найактуальніших сучасних тенденцій. У багатьох новобудовах таке планування пропонується забудовником спочатку, так що покупцям не залишається нічого іншого, як оформляти єдиний простір.\nКрім того, дуже багато мешканці типових квартир у будинках старої забудови намагаються розширити простір, шляхом знесення стіни між зазвичай крихітній кухнею і вітальнею.\nОформлення інтер’єру такої кімнати — завдання досить складна. З’єднати комфорт і м’якість зони відпочинку з функціональністю кухні в єдиному стилі вдається далеко не всім, проте можна виділити ці зони візуально, вибрати для кожної абсолютно різні стилістичні прийоми і колірну гаму.\nУ цій кухні-вітальні можна виділити два оригінальні рішення — незвичайний комплект м’яких меблів з приголомшливим столиком неправильної форми і виділення зони кухні з допомогою підсвічування, яка представляє собою чітку лінію на стелі, і стійці бару\nУ цьому випадку кухня і вітальня, хоча і розташовані в одному приміщенні, оформлені в абсолютно різних стилях — яскравий модерн кухні підкреслюють глянсові червоні фасади, а вітальня витримана в спокійній колірній гамі і є зразком класичного рішення\nРобоче місце необхідно не тільки школяру або студенту, але і офісним співробітникам. Адже далеко не завжди вдається залишити за порогом квартири всі турботи і турботи, пов’язані з роботою.\nКрім того, комп’ютер або ноутбук вже стала звичною деталлю інтер ’ єру сучасного будинку і якщо немає окремої кімнати, куди можна його поставити, то чому б не розмістити комп’ютерний столик прямо у вітальні?\nПри цьому зовсім не обов’язково ділити вітальню буквально навпіл і перетворювати одну з її частин в солідний кабінет директора. Можна спробувати акуратно і ненав’язливо вписати додатковий стіл і крісло вже створений інтер’єр кімнати, не зіпсувавши враження від єдиного простору.\nНавіть такої невеликої вітальні знайшлося місце для скромного столика, на якому цілком помістився ноутбук. До столу був обраний стілець з смугастій оббивкою, яка відмінно поєднується з комплектом м’яких меблів. Офісне крісло краще залишити для робочого кабінету — тут воно просто недоречно\nА в цій, теж не відрізняється великими розмірами вітальні, робоче місце розташоване під вікном і відгороджене легкої перегородкою оригінальної форми\nУ цьому випадку робочий стіл, на якому цілком поміститься навіть стаціонарний комп’ютер, є частиною стінки з полицями, шафою і місцем для телевізора\nДивани-куточки все частіше витісняють своїх звичайних прямих «колег» з віталень. Насправді, навіщо купувати звичайний диван і в комплекті до нього ще і крісло, якщо все це може з успіхом замінити просторий і місткий диван-куточок?\nДивани-куточки бувають різні — у вигляді острова, який займає центр кімнати, з частинами однакової довжини, у вигляді букви «П», модульні, розкладні — перераховувати всі варіації і моделі можна дуже довго. Головне, серед всього цього своєрідності вибрати саме той диван-куточок, який ідеально впишеться в інтер’єр кімнати, стане завершальним штрихом і родзинкою дизайну.\nСтриманий сірий колір цього розкішного дивана-куточка тільки підкреслює його місткі форми і виглядає особливо привабливо на тлі стін, облицьованих дерев’яними панелями, і столика такого ж відтінку\nНевеликий диван-куточок такого розміру цілком поміститься навіть у скромній вітальні, жодних додаткових предметах м’яких меблів така кімната більше не потребує, тільки в столику і полицях для дрібниць. До речі, зазвичай диван-куточок можна вибрати з різних розташуванням довгої і короткої частин — залежно від того, в який кут він буде поставлений\nНемає-ні, зовсім не потрібно перетворювати свою вітальню в філія центральної міської бібліотеки, але ситуація, коли книги просто нікуди дівати — далеко не рідкість, навіть у наше століття високих технологій, коли електронні книги поступово витісняють солідні паперові тома.\nЯкщо в якості місця зберігання книг була обрана саме вітальня, то тут в обов’язковому порядку повинні з’явитися полиці, шафи або стелажі. Заснована завдання — організувати місця зберігання книг так, щоб не перетворити кімнату на склад, а зробити полиці і шафи всього лише ще однією ненав’язливою деталлю інтер ’ єру.\nДосить банальна рішення — відкриті полиці навколо телевізора. Однак у цьому разі їх конструкція запозичена з хай-тек і виглядають вони ультрасовременно і стильно\nПротилежне зі стилістики рішення — полиці сховалися в затишні ніші з обох сторін від вікна, не впадають в очі і в той же час виконують відразу дві функції — на них зайняли свої місця книги і кераміка, а інтер’єр вони доповнили воістину ідеально\nДивно, яких чудових результатів в інтер’єрі вітальні можна досягти лише шляхом експерименту з тканинами оббивки дивана, крісел та стільців. Як було сказано вище, тільки з допомогою розкиданих різнокольорових подушок і м’яких пледів можна перетворити звичайний загалом диван у куточок зі східного будуара.\nГра з тканиною оббивки і використання текстильних елементів дизайну — один з найпростіших і найменш витратних способів внести свіжі нотки у вже обридлий або застарілий інтер’єр.\nТрадиційна англійська вітальня — такого затишного і домашнього ефекту вдалося досягти за допомогою легких смугастих штор, різною, але при цьому витриманих в пастельних тонах колірній гамі оббивки крісла і дивани, наявності подушок і витонченої скатертини на круглому столі в кутку\nЗвичайний нудний синій або коричневий диван, помінявши оббивку на ось таку веселу смужку, стане самим помітним предметом в кімнаті\nНабридли однотонні стіни офісу, сірий асфальт та похмура погода за вікном? Як щодо того, щоб перетворити свою вітальню у такий от приголомшливо яскраве і життєрадісний приміщення? Хтось скаже, що дивани в дрібну квіточку та подушки всіх кольорів веселки — це вже занадто. І з цим не можна не погодитися! Зате наскільки сміливий і незвичайний інтер’єр!\nЯкщо в якості вітальні вирішено використовувати найменшу з усіх кімнат квартири — це зовсім не привід відмовлятися від нетривіальних дизайнерських рішень. Навпаки, саме такі незвичайні прийоми допоможуть перетворити скромну, крихітну вітальню в одну з найбільш привабливих і затишних кімнат будинку.\nПри цьому не можна забувати і про практичною стороні — облаштування місць для зберігання залишається одним з основних завдань при оформленні інтер’єру вітальні. Розмістити на невеликій площі всі необхідні предмети меблів складно, але спробувати варто обов’язково.\nЦя вітальня досить маленька, до того ж прохідна. І все ж тут вдалося облаштувати дуже затишний інтер’єр з допомогою незвичайного журнального столика, вдало обраній м’яких меблів і зроблених на замовлення книжкових полиць, які довелося помістити над диваном. Можливо, приймати велику кількість гостей в цій кімнаті і не вийде, однак для членів сім’ї ця вітальня точно стане улюбленим приміщенням квартири\nЩе одна маленька кімната, яка взяла на себе функції вітальні. Розширити простір вдалося за рахунок білосніжних стін, єдиною прикрасою яких став яскравий принт із зображенням квітки. Крім того, унікальний комплект меблів з нефарбованої деревини надав кімнаті затишок, а для контрасту з декілька сільським шафою і грубуватим столиком був обраний солідний, хоча і дуже невеликий шкіряний диван\nСвітло у вітальні, як, втім, і у всіх інших кімнатах будинки, відіграє важливу роль. Складні стелі з гіпсокартону з багаторівневою підсвічуванням вже стали звичним прикрасою віталень.\nКрім того, можна обрати оригінальні дизайнерські світильники для підсвічування окремих зон, які самі по собі стануть родзинкою інтер’єру і не зможуть не привертати увагу гостей. Варто тільки правильно підібрати самі світильники, так як масивні торшери у вигляді скульптур будуть недоречні в маленькій кімнаті, а металеві підставки більше підійдуть вітальні в стилі-хай тек, у класичному інтер’єрі вони будуть виглядати занадто холодно.\nНезвичайні торшери на білосніжних ніжках додали цій лаконічною вітальні особливий блиск\nСкладний стеля і сам по собі є цікавим прикрасою, а з свето-діодним підсвічуванням буде виглядати ще більш оригінально\nСтворення інтер’єру вітальні — заняття неймовірно цікава, але при цьому вимагає продуманого підходу і серйозного вибору дизайнерських прийомів і рішень. Сподіваюся, що деякі з ідей, запропонованих в цьому розділі, допоможуть вам вибрати варіант і для своєї самої передніх і гостинній кімнати будинку.\nPost Views: 22 111\nНововведення в конструкцій: бескаркасные офісні перегородки\nЯк відремонтувати килим


15.07.20 , 04:07\nAuthor Topic: Модернізація ДР1 (Read 2628 times)\n« Reply #10 on: 12.02.20 , 21:02 »\nЗадумувався, цікаво як у нас переробили ті тепловози, чи стали вони економними. Чи вийшло зробити дпл економнішими за д1, др. Виходить не вдалий проект, не економно.\nСаме мені ідея з дпл сподобалась, сприймав це за швидкий, дешевий варіант, дивувався чому так з електричками не зробили, дешевий "двосистемник" хоча б.\nДоступу до депо не маю. Вагони 90х, 80х років, ровесники в роботі, що було потрібно з ними робити щоб там були дефекти кузовів? Щоб вагони потребували більше як дрібних ремонтів. + вкорочені на половину др- не можуть бути саме в конкретних депо понад 50% вагонів із знищеним металом\nЗ вікна не раз задивлявся- виглядають навіть всередині майже не користованими. Слідкую за ржавінням др вагонів вже більше 10 років.\nНа пзз були приміські рейси з чме та вагонів др.не в курсі які переробки робили тепловозу.\nПотяг з мотриси й вагона навіть до нас забігав до війни - чеська мотриса ржд у Ворожбі.\nПросто думка, що хоч щось краще як нічого. Після списання др вагонів нові мотриси, куплені до них могли б далі кататись, ліній для них вистачить. Нові низькопідлогові вагони, байдуже, проміжки чи голови- з тими ж мотрисами, просто після списання старих вагонів таких локомотивних складів мало стане. Нлві нормальні електрички, дизелі навряд у достатньому обсязі купуватимуться, тому компромісні вагони встигнуть своє відкатати.\n« Reply #11 on: 12.02.20 , 21:02 »\nЯкби в областей було достатньо грошей... Здається не поганою модель: область сама розробляє маршрути, розклади, купує, утримує рухомий склад, на певних маршрутах сусідні області працюють разом. Скасувати податок на землю для залізниці, але області безкоштовно користуються коліями. Інакше уз заріже ідею над тарифом за свою частку роботи.\nПрибуток уз йде до бюджету? Закріпити правило що прибуток від залізниці можна витрачати лише на залізницю.\n« Reply #12 on: 12.02.20 , 21:02 »\nІз залізничним перевізником кпт нічого гарного не вийшло, може із перевізниками- областями провалитись\n« Reply #13 on: 12.02.20 , 22:02 »\nQuote from: Maxy on 12.02.20 , 01:02\nкупити локомотиви чи мотриси + скромно модернізувати наявні вагони може бути швидким і доступним рішенням\nу вас дуже наївне уявлення про ціни сучасних економічних локомотивів. Гарний сучасний швидкий локомотив коштує зазвичай не дешевше ніж МВПС вагонів на 4-5. Тому "дешевим" варіант з локомотивом - точно не буде (якщо ми не говоримо про випадок, що цей локомотив водитиме доооовгі поїзди). З новою моторною головою (або мотрисою, розрахованою щоб возити також причіпний вагон) - можливо було б найдешевшим можливим варіантом (із серії максимальна місткість одержаного РС на мінімум вкладених коштів) - можливо і буде.\nя так розумію, що в Європі для таких поїздів використовують звичайні електровози, які можуть працювати в будь-яких інших поїздах. Головне мати універсальний інтерфейс, який би дозволяв керувати електровозом з монокабіни і енергозабезпечення вагонів.\nПро те, що знімали ТЕДи з тепловозів для ДПЛ зустрічав навіть офіційну інформацію, але не впевнений, що знімали з усіх, бо подавалась, як удосконалення існуючої конструкції. Можливо не знімали у ДТЛ, і точно вже не знімали з такого чуда, як Д1, впихнутий між половинками 2ТЕ116, який зустрів якось в кінці 90-х.\n« Reply #14 on: 12.02.20 , 22:02 »\nQuote from: Vyacheslav on 12.02.20 , 22:02\nвпихнутий між половинками 2ТЕ116, який зустрів якось в кінці 90-х.\nНу з 2ТЕ116 чого тільки не робили на той час. Особисто бачив на виставці(тоді вони були на базі ПМСа-121 на К-Вол), як з одного 2ТЕ116 зробили повноцінний ЩОМ - по хвостам секція тепловоза, а в середині ЩОМ. І взагалі, там стільки цікавих ідей було...(це був 95 чи 96 рік), але в реальні розробки з того що бачив пішли лише турнікети з поворотними штангами в метро. Нажаль...\n« Reply #15 on: 13.02.20 , 00:02 »\nпід наш лококрюк теж удосконалювали електровози? його можуть тягати лише визначені чс?\nза кордоном, навіть у румунії, старі пасажирські тепловози все можуть? бо всюди електроопалення, є вагони з автоматичними дверима, є вперемішку 2 поверхові з автоматичними і 1 поверхові з ручками, локомотив старий.\nа турки з кожним дальнім поїздом тягають вагон - електростанцію. підозрюю що це не дуже вигідно.\nможе вийти не так і погано. 2шт подібного до 620м їдуть рано вранці з міста до кінцевої, назад везуть ще 2 старі вагони з працівниками, студентами. залишають до вечора ці старі вагони у місті (чи 1 з них), роблять денні рейси, везуть назад старі вагони на кінцеву, залишають їх на ніч і повертаються до міста.\nводночас і більше рейсів їздить "вау, новеньке" і такого новенького можна купити більше, для більшої кількості ліній і у пік людям не доведеться штурмувати мотрису, їхати на даху цього новенького\nзвичайно цього ніхто не робитиме, більше з категорії "помріяти". дуже проблемно під час ремонту спустити висоту підлоги тамбура хоча б на 1 сходинку? трохи спустити, сходи трохи пологіше зробити, незначні сантиметри докорінно покращують зручність посадки\n« Reply #16 on: 13.02.20 , 17:02 »\nВиходить не вдалий проект, не економно.\nз цими тепловозами - так. Якби у 90-х був надлишок не 2М62, а якихось інакших, більш економних і більш придатних до такої роботи - можливо вийшло б доволі економно.\nдивувався чому так з електричками не зробили,\nПерш за все - з тепловозами так робили не від хорошого життя, а через більший дефіцит дизель-поїздів, а з електричками ситуація була менш болюча.\nТакож важливо, що надлишку хоча б відносно підходящих пасажирських електровозів ніколи не було, а з ВЛів таку конструкцію робити - доволі безглуздо, вони ще менш підходять для таких саморобок ніж М62.\nХоча в Росії у 1999 році і трохи пізніше - зробли, і воно пасажирів возило (може і зараз возить). Частина з зроблених в такий спосіб поїздів називається Эд1 частина "электропозед Урал", в гуглі легко картинки можна знайти.\nдешевий "двосистемник" хоча б.\nв Росії таке намагались робити в 2001 році з половинками ВЛ10-315 и ВЛ80Т-1138, це мало б називатись эд4дк. При тому що там дуже багато в локомотивах переробляти треба, бо навідміну від 2М62 і 2ТЕ10 і 2ТЕ116 - де половинка тепловоза є самостійним локомотивом - в електровзах ВЛ в кожній з секцій є обладнання, що не дублюється у іншій секції і це обладнання необхідне для роботи обох секцій.\nВтім що важливіше - ця конструкція проовалила випробування, бо половинки електровозів ВЛ надто важкі. В конструкціях назразок эд1 - хоча б нічого страшного не відбувається, бо обидві половинки електровоза працюють. А в ситуації эд4дк, коли працює лише та половинка електровоза, що у хвості - важкий холодний електровоз в голові збільшує ризик видавлюванню вагонів, що потенційно небезпечно, бо можливий схід з рейо. Втім намагатись якось рятувати цю ситуацію, наприклад намагаючись щось вигадати, щоб не було видавлювання - сенса мають небагато, бо навіть за гіпотетичного успіху - все-одно нічого гарного не вийде. Зрештою "двосистемник" вони тоді робили з метою використання в ролі ЕПК, а ЕПК з максимальною швидкістю 100 - має прямо скажемо сумнівну привабливість.\nтільки от АЧ2 відпочатку спроектована, щоб в такому режимі працювати. Там потужність дизеля надлшикова, як для одиничної мотриси, і передачі відповідно розраховані, щоб тягти себе і ще один безмоторний вагон. Зазвичай їх експлуатували як АЧ2+АПЧ+АПЧ+АЧ2.\nБули випадки коли АЧ2 експлуатують по одній, але слід мати на увазі, що у такому випадку йде відбувається перевитрата пального.\nНа електротязі надлишкова потужність майже "не заважає" економічності навіть у старому рухомому складі, а серед сучасних - є електропоїзди, що уміють возити і себе самого і працювати з причіпними вагонами і в обох варіантах мати гарну динамічність і економічність. Наприклад мій коханий Штадлер ABe 8/12 Rhätische Bahn у Швейцарії - він щоправда на колію 1000 мм\nЯк і багато інших технічних труднощів - на дизельній тязі ця проблема болючіша, ніж на електричній і такого ж гарного вирішення, як і на електротязі - наскільки мені відомо - досі не має. Хоча НЯР новіші мотриси що здатні водити причіпні вагони перепалюють зайвого пального не так багато, як старі.\nЧіпляти причіпний вагон до мотриси, що не проектувалась для такого і не розрахована, щоб з нею так вчиняли - дурна затія. Окрім того, що зіпсуються динамічні характеристики - це веде до прискореного зношення і псування мотриси.\nУ Словаччині Ви можете побачити як мотриса, що майже не відрізняється від 810 (що звісно ж не розрахований щоб водити причепні вагони) - водить пасивний причіпний вагон (при чому деякі з таких причіпних були навіть низькопідлогові). Але тут треба роззути очі і подивитись, що на ній написно, не 810, а 813. Так, 813 виготовлена зі старого 810, але там повністю заміненили дизель з 155-кіловатного, на 257-кіловатний і відповідно нова передача, ось і весь секрет.\nВласне пізніша переробка - коли в тій-же конструкції замість ізольованого вагона - зробили перехід між вагонами - ходить до нас рейсом Кошице - Мукачево. Той варіант що ходить до нас - має безмоторну половинку вискокопідлогову, але існують пізніші переробки з низькою підлогою\nДоступу до депо не маю. Вагони 90х, 80х років, ровесники в роботі, що було потрібно з ними робити щоб там були дефекти кузовів?\nдефекти ще можуть бути у візків (хоча б переоббіг по кілометрах). Візки вони з виду маленькі, а коштують ого-го скільки, звісно дешевше ніж кузов без візків, але там суми одного порядку.\nЗ кузовом могли виявитись приховані дефекти виробництва, могли десь стукнути, наприклад ушкодити при маневрах. Зрештою навіть коли без всього цього - корозія безжальна, а часу надто багато минуло.\nІ взагалі всякі там вагони чи автомобілі, якщо їх просто кинули без руху на багато років - потроху псуються навіть від того, що просто стоять. А щоб цього не було - треба перед відставлянням від роботи - провести роботи по консервації, але якщо відставляння від роботи було вимушеним кроком - то скоріш за все жодних робіт по консервації не проводили.\nЗрештою з них могли там щось поцупити за цей час, такі речі потім дуже здорожчують поновлення до придатного до експлуатації стану, іноді навіть аж до величин, що роблять поновлення недоцільним.\nЯкби в областей було достатньо грошей... Здається не поганою модель: область сама розробляє маршрути, розклади, купує, утримує рухомий склад, на певних маршрутах сусідні області працюють разом.\nНа перший погляд так, тим більше там, де перевезення пасажирів по залізниці нам подобається, як правило якось в подібний спосіб і роблять.\nАле одразу маю 3 пояснення, чому насправді не дуже, принаймні зараз і за теперішніх обставин:\n1. це не спрацювало навіть з міською електричкою у Києві. Тобто як раз спершу спрацювало було, власне київська міська влада погодилась платити по-новому і нести пов'язані з її роботою витрати в обсягах, що до цього жодна місцева влада в Україні не несла, і власне завдяки цьому міська електричка відкрилась. А потім хтось причетний до київської міської влади (не знаю точно, але інтуїція підказує - якась падлюка з начальства київпастранса це проштовхнула, або принаймні до цього дійша і їм ідею штовхнула, бо самі б вони не додумались-би), що теперішня законодавча база дозволяє зробити хитрожовтий фокус - припинити платити за обслуговуванню електропоїздів, а на скасування наявних рейсів міської електрички узгодження при цьому не давати. І вийде що УЗ буде вимушена по закону ці рейси далі виконувати, а з витрат можна зістрибнути, спихнувши назад на баланс УЗ взяті перед цим у неї електропоїзди. Що найбільш прикро - це спрацювало. Людина, яка цей фокус вигадала - гадаєте мала на меті нашкодити? Я от боюсь, що ні, там я припустив, що там діяли з відчуттям власної правоти, що вони молодці, знайшли шпарину в законодавстві, що дозволить уникнути перевитрат коштів киян. Я навіть не певен чи усвідомлюють вони причинно - наслідковий зв'язок з тим, що після цього фокуса міську електричку УЗ показово утримає в рівно тому напіврозваленому стані, котрий мав місце на момент передачі поїздів назад на баланс УЗ (тобто коли вже була спершу накопичилась заборгованість і частина поїздів вже була відставлена від роботи через недофінансування їх поточного обслуговування - і виникли "дірки" в рейсах - от УЗ зараз рівно з тими-ж дірками і рівно з такою-ж недостачею поїздів виконувати).\nІ це київський міський бюджет, де необхідні витрати були більш ніж посильними і не загрожували ані зриву якогось іншого важливої статті витрат, а ані ще якимось катаклізмам, це не були останні копійки, це навіть не було навіть помітною сумою - але все-одно зажлобили.\nА спробуйте пояснити, чому від такого ходу думки мають втриматись найзлиденніші з місцевих рад, де "зекономлені" в такий спосіб кошти можуть бути аж надто істотною для них сумою?\n2. досвід показує, що місцеві ради в питаннях транспорту часто демонструють казкове невігластво. Навіть їх жалюгідні спроби автотранспорт регулювати якось - це сміх і гріх. Не приведи Господь щоб вони ще з залізничним транспортом хоч щось вирішували.\n3. не знабувайте що у нас трохи інакше оподаткування, що веде до принципо протилежних векторів зацікавленості міських рад. У більшості країн, де робота приміського громадського транспорту нам подобається - дуже велика частка податків що одержуть місцеві бюджети - це кошти з податку на нерухомість фізичних осіб - бо податок на нерухомість в явний чи прихований спосіб (коли той, хто винаймає житло - його ніби не платить, але оскільки орендодавець платить - то фактично кошти на сплату цього податку "зашиті" в орендну плату). А у нас - основне надхоження - з підприємств. У випадку істотного покращення транспортного сполучення наприклад якогось не зовсім близького, але і не надто далкого передмістя якогось мегаполіса - це передмістя стає більш привабливим місцем оренди, туди дуже швидко переселяється більше маятникових мігрантів - тут грає роль що там більший відсоток людей живе в орендованому житлі, а не у власному - відповідно росте ціна нерухомості - і автоматично збільшуються доходи бюджета. Деколи навіть буває, що продотувати більшу кількість поїздів - місцевій раді тупо вигідно, бо вона назад ще більше одержить потім з податку. Така механіка підштовхує до розвитку приміського громадського транспорту.\nПри наших податках - у містечку десь у передмісті - різке покращення зручності і можливості їздити щодня на роботу в мегаполіс скоріше привело-б до втрат місцевого бюджету, бо більший % людей що відмовились би від нижчеоплачуваної роботи в своєму містечку на користь маятникової міграції в мегаполіс - коротше місцева промисловість згорнулась-би і це призвило б до скорчення податків з підприємств на місцях, а натомість більше податків почне одержувати мегаполіс, замість місцевого бюджету.\nПо-моєму тут сплутані причини і наслідок. Поява універсальних електровозів там перш за все можлива, бо там вантажні поїзди, аж надто інакші у порівнянні з нашими. З зовсім з іншими ваговими нормами і швидкостями, тому сконструювати електовоз, що міг-би ефективно впоратись і з їхнім вантажним поїздом, в і пасажирській роботі не бути повільним ненажерливим одороблом - принципово можлива. А раз так - то з'явились такі локомотиви а з ними і інтерфейси\nА у нас так не вийде, бо вантажний поїзд за нашими ПТЕ - вантажний надто довгий, надто важкий і повільніший. Локомотива що гарно вправлявся б і з ним і пасажирським, таким як нам хочеться - нема і мабуть ніколи не буде, мені важко уявити як таке взагалі можна сконструювати. Який сенс говорити за таких обставин про уніфікований інтерфейс?\nЯкби не бідність теперішня, що змушує водити істотну частину пасажирських поїздів вантажними локомотивами - однакових локомотивів для вантажних і пасажирських - бути не повинно б.\nтак ЧСи ж пасажирський локомтив по задумці (навідміну від М62 чи ВЛів, що взагалі-то вантажні), їх не треба вдосконалювати.\nДля лококрюка був ніби перероблений ВЛ82, але перероблювали його ще раніше, під "столичний експрес", що ділянку Харків - Полтава відпочатку проходив під тепловозом, а потім коли починаючи з 2009 року комусь надто закортіло поборотись з перевитратами дизельного пального, особливо там, де не треба і зрештою коли їх руки дійшли до столичниого експресу - то почали водити тим ВЛ82.\nза кордоном, навіть у румунії, старі пасажирські тепловози все можуть?\nможливо, але як я пояснив - потреби для тяги їх вантажного поїзда не настільки відрізняється від аналогічних потреб для пасажирського, як у нас. Вантажні локомотиви за кордоном (щодо Румунії однак не певен), навіть старі - зазвичай уміють 120 км/г (бо їхнім вантажним дозволена 120, що логічно при такій-то вазі і навантаженню на вісь 20 т). А наші вантажні важкіші і довші, їм очікувано максимально дозволена 80 км/г, для такої роботи потрібен інакший локомотив.\nбо всюди електроопалення\nелектроопалення не головна проблема, зрештою його можна приробити (правда не завжди в такий кустарний спосіб зроблене воно добре працює).\nа турки з кожним дальнім поїздом тягають вагон - електростанцію.\nне лише турки. Це взагалі колись було мало не усюди. Просто потім місцями поступилось електроживленню від лкомотива.\nЗараз це досі дуже поширено у купі країн з Китаєм включно.\nТі поїзди, що виконуються у Казахстані і інших середньоазійських країнах придбаними у Китаї вагонами - вони теж з вагоном-електростанцією, і добре видно що дуже багато товстих кабелів між вагонами. Я так розумію, що щоб не возити на кожному вагоні обладнання для перетворення струму, бо на різні потреби у вагоні потрібна електрика різної напруги - воно все на вагоні-електростанції воно одразу перетворюється на на всі напруги, що можуть знадобитись і далі по усіх вагонах просто розводиться, через що треба багато різних кабелів.\nДо-речі з вагоном-електростанцію дуже довго ходила "Аврора" Москва - Ленінград, бо генератори у вагонів були на 140 км/г (власне і зараз у більшості вагонів такі генератори, генератори на 160 є лише у РІЦів і найновіших вагонів), а Аврорі була дозволена 160.\nУ Ізраїлі - поїзди водять тепловози (крім найновішої лінії до підземної станції в Єрусалимі) - але якщо ви звернете увагу, то безмоторна голова теж тихенько дирчить дизелем і деколи можна помітити що ледь-ледь димить - це не тяговий дизель, а маленький, суто на енергопотреби поїзда, тобто вважайте ніби вбудований в голову вагон-міні-електростанція.\nІ так само зроблено в тих Тальго, що призначені для локомотивної тяги - там технічні голови - це теж вагони-електростанції, теж тихенько собі диркотять дизелем.\nпідозрюю що це не дуже вигідно.\nЦе рішення як-раз з точки зору ціни рухомого складу - суперекономічне. Якщо зробити "по-китайськи", тобто максимально усунути все з пасажирського вагона - там вагон без того електромотлоху мало не вдвічі дешевший стає. Так, за електростанцію треба заплатити, але коли вагонів у складі більше десятка - це все-одно супервигідно. Як в експлуатації - не знаю, мабуть залежить від співвідношення ціни пального і електрики. Але якщо йдеться про експлуатацію на неелектрифікованій ділянці - не бачу причин чому б це могло бути невигідно.\nЧому рішення з вагоном-електростанцією в СРСР так не любили - не знаю точно. При чому не подумайте що цього не знали і не практикували, вагони-електростанії були, в усякі там літерні і деколи в туристичні - їх ставили без питань і зараз ставлять. Але чомусь не доцільним вважали використовувати у звичйних ПДС, тому це саме той випадок, коли знали, уміли, але не хотіли.\n2шт подібного до 620м їдуть рано вранці з міста до кінцевої, назад везуть ще 2 старі вагони з працівниками, студентами. залишають до вечора ці старі вагони у місті (чи 1 з них), роблять денні рейси, везуть назад старі вагони на кінцеву, залишають їх на ніч і повертаються до міста.\nякщо мова про дизельну тягу - то все не так просто, мотрису (чи там моторну голову, байдуже), що була б одночасно здатною водити причіпний вагон і при цьому працювати у випадку роботи без причіпних вагонв без надто великих перевитрат пального - треба буде замовляти і це буде мабуть буде недешево. Є підозра що мотриса що не здатна водити причіпний вагон буде дешевшою аж надто помітно, щоб не возитись з такою ідеєю.\nдуже проблемно під час ремонту спустити висоту підлоги тамбура хоча б на 1 сходинку?\nВ загальному випадку відповідь мала бути - залежить від віку і конструкції кузова, але зазвичай ті кузови, з котрими у нас доводиться мати справу - сконструйовані так, що втручання в їх конструкцію з високою вірогідністю призведе до втрати їх місності і радикального скорочення терміну служби, тому цього ніколи не роблять. Ну з віком все погано, це очевидно.\n« Last Edit: 13.02.20 , 17:02 by Maxy » Logged\n« Reply #17 on: 13.02.20 , 18:02 »\nQuote from: Maxy on 13.02.20 , 17:02\nНавіть по 2 причепи на моторний вагон\nПо-моєму тут сплутані причини і наслідок. Поява універсальних електровозів там перш за все можлива, бо там вантажні поїзди, аж надто інакші у порівнянні з нашими. З зовсім з іншими ваговими нормами і швидкостями, тому сконструювати електовоз, що міг-би ефективно впоратись і з їхнім вантажним поїздом, в і пасажирській роботі не бути повільним ненажерливим одороблом - принципово можлива. А раз так - то з'явились такі локомотиви а з ними і інтерфейси. А у нас так не вийде, бо вантажний поїзд за нашими ПТЕ - вантажний надто довгий, надто важкий і повільніший. Локомотива що гарно вправлявся б і з ним і пасажирським, таким як нам хочеться - нема і мабуть ніколи не буде, мені важко уявити як таке взагалі можна сконструювати. Який сенс говорити за таких обставин про уніфікований інтерфейс?\nПринципово можливо сучасний асинхронний 4-осний електровоз пустити працювати одиночкою з пасажирськими поїздами, а в системі - з вантажними. Економічність у нього на різних швидкостяї +- однакова. Навіть якщо з вантажними поїздами пускати його не буде доцільно (зайва потужність), то навіть використовувати в далекому пасажирському/регіональному/приміському русі ніщо не заважає. Коротше кажучи, ДС3, тільки двосистемний і нормально зроблений. Щодо вартості - зараз такий 4-осний електровоз коштує біля 5 млн. доларів з варіантами в різні боки. Скільки коштуватиме моторвагонний склад?\n« Reply #18 on: 13.02.20 , 20:02 »\nMaxy, на Донецькій залізниці "навчили" ВЛ8 з додатковою жоксою возити повноцінно вагон від ЕР2Т (спробую знайти посилання на фото, в кінці року було). Що вже казати про РПЧ Харків, які понаварювали "розеток" в умовах депо. Тому по електропоїздам тут як раз не так однозначно, як з дизелями. Враховуючи певну кількість вагонів від ЕПЛ9Т в Полтаві чи Фастові, а також ЕР9Т в Чернігові і ВЛ40 у Львові та Жмеринці, можна було б пофантазувати про "саморобки" з точки зору техніки. Причому в першу чергу для РПЧ Полтава та Здолбунів.\n« Reply #19 on: 13.02.20 , 20:02 »


Янукович: Підвищення Росією цін на газ - "удар нижче пояса" - Korrespondent.net\nЯнукович: Підвищення Росією цін на газ - "удар нижче пояса"\nКорреспондент.net, 26 грудня 2005, 15:48\nЛідер Партії регіонів Віктор Янукович вважає, що підвищення Росією цін на газ – "це буде удар нижче пояса", передає УНІАН.\nПро це він заявив сьогодні під час робочої поїздки до Маріуполя.\nЗа словами Януковича, газова проблема боляче вдарить по Україні. "Вона так ударить… Це буде удар нижче пояса. Чоловіки, присутні в цьому залі, знають, що це таке, хто діставав…", - прокоментував ситуацію лідер Партії регіонів.\nВодночас він зазначив, що такі проблеми "виникали й раніше", але "колишня влада успішно їх вирішувала, а нинішня – не змогла".\nРаніше Віктор Янукович заявив, що влада України навмисно політизує газову проблему з Росією.


Голокост - 5 канал\nНародні депутати ухвалили проект постанови "Про звернення Верховної Ради України до демократичних держав світу щодо визнання Голодомору 1932-1933 років в Україні злочином геноциду українського народу"\nЦе не вперше, коли російські реаліті-шоу показують у своєму ефірі виступ за темою Голокосту\nЗа два роки у цьому місці вбили близько 150 тисяч людей\nВ Ізраїлі вшановують пам’ять 6 мільйонів євреїв, замордованих під час Голокосту. Ця дата має назву День пам’яті катастрофи і героїзму\nУ Польщі вшанували жертв Голокосту. Там відбулася хода під назвою "Марш живих". Його провели в Освенцимі - місті, де був один із найбільших нацистських концтаборів - "Аушвіц-Біркенау"\nУ країні вшановують пам'ять жертв Голокосту. Основна тема поминального дня цього року – Біль, звільнення і повернення до життя\nМешканці міста поклали квіти до меморіалу "Дорога смерті" у Прохоровському сквері, від якого у 1941 році масово вивозили євреїв на розстріл. Також містяни запалили свічки на згадку про мільйони загиблих під час масового знищення. Під стінами єврейського культурного центру активісти відтворили "Паркан концтабору" з металевою сіткою під напругою та назвами найвідоміших таборів смерті. Лунали архівні аудіозаписи газових камер та звуків пострілів. У Одесі в'язнями гетто і таборів смерті стали щонайменше 130 тисяч людей. Лише за перший тиждень окупації в місті загинули майже 34 тисячі одеситів.


Новини України: На Франківщині лікар комунальної лікарні видавав фальшиві негативні ПЛР-тести\nфото - Управління СБУ в Івано-Франківській області\nпонеділок 14 червня, 2021 19:38\nТеги: Івано-Франківська область, підроблення документів\nСлужба безпеки України заблокувала ще один механізм виготовлення підробних довідок про негативний результат ПЛР-тестів на COVID-19, виготовлення яких організував мешканець Івано-Франківської області, який працює лікарем у комунальній лікарні.\nПро це інформує пресслужба СБУ Івано-Франківщини.\nФальшивки імітували бланки відомої мережі медичних лабораторій зі списку Міністерства охорони здоров’я.\nЗловмисник створював копії бланків мережі медичних лабораторій на комп’ютері у своєму робочому кабінеті. Фальшивки містили QR-код і були виготовлені двома мовами – українською та англійською. Ділок «засвідчував» їх підробленою «мокрою» печаткою.\nНелегальний бізнес він розпочав у березні цього року. Клієнтів підшукував через онлайн-платформу безкоштовних оголошень. Вартість «довідки» становила 500 грн.\nЗа висновками медекспертів, дії зловмисника могли спричинити зниження контролю над поширенням пандемії. Лабораторія, бланки якої підробляв чоловік, внесена до державного реєстру і має право передавати результати тестування на COVID-19 для припинення самоізоляції через додаток «Дій вдома». Довідки, які він підробляв, зокрема, використовувались для перетину державного кордону.\nУ ході обшуків за місцем роботи та проживання медика правоохоронці вилучили комп’ютер з бланками підробок.\nЗловмиснику повідомлено про підозру у підробленні офіційного документа, який дає право або звільняє від обов’язків, та збуті такого документа, вчиненому повторно, а також у пособництві у виготовленні підробленої печатки підприємства для її використання підроблювачем.\nНа Прикарпатті зіткнулися пасажирський мікроавтобус і вантажівка: є постраждалі\nУ р. Прут на Прикарпатті піднявся рівень: є загроза паводку\nНа Прикарпатті автомобіль з'їхав у кювет і врізався в дерево:одну людину затиснуло в салоні\nНа Івано-Франківщину привезуть 25 тисяч доз вакцини Moderna


Бануш гуцульский рецепт с фото – Як приготувати добрий гуцульський бануш, радять буковинські кулінари | soyuz-kommunist.ru — Союз комунистов\nPosted on 07.03.2020 29.01.2020 by admin\nБанош по-гуцульськи — пошаговий кулінарний рецепт з фото\nБануш від кулінарної зірки\nПоради корінної путильчанки\nДля приготування цієї страви не мала роль відведена правильного вибору продуктів. Спершу сало, воно повинно бути свіжим краще домашнім, шкірка повинна бути м’якою, сало з невеликими прошарками м’яса, обпалене соломою. Найбільше для приготування цієї страви підходить свиняча шийка, щека чи грудинка. Кладемо 400 грамів сала на обробну дошку, ножем нарізаємо невеликими шматочками і перекладаємо на тарілку. Діаметр шматочків довільний, приблизно 4 на 2 або 5 на 3 сантиметрів. Тепер сметана, запастися цим продуктом треба заздалегідь, за три дні до приготування баноша, покласти її в холодильник і нехай там відлежується. Безпосередньо перед приготуванням баноша, дістаємо 500 грам сметани\nз холодильника і перелити в миску. Потім вибираємо найважливіший інгредієнт — кукурудзяна мука. Вона повинна бути не великої, середнього помелу. Пересипаємо 1 склянка кукурудзяного борошна в миску. Одну головку ріпчастої цибулі ножем чистимо від шкірки, промиваємо під проточною водою і нарізаємо на обробній дошці півкільцями або великим кубиком. Товщина підлоги кілець до 5 міліметрів, а діаметр цибулевих кубиків 1 на 1 сантиметр. Нарізану цибулю перекладаємо на тарілку, допомагаючи собі ножем. Бринза – звичайно для цього баноша вона повинна бути овечої, за смаком солоної, пружною консистенції. Двісті грам бринзи ламаємо руками на маленькі шматочки і кладемо на тарілку. Ще нам знадобиться 1 склянку незбираного пастеризованого молока для того, щоб розбавити сметану і 2 столові ложки смальцю для обсмажування сала і цибулі.\nБезперервно помішуючи дерев’яною лопаткою, доводимо кукурудзяне борошно до повного згущення. Вариться банош приблизно\nвід 25 до 30 хвилин, хоча все залежить від якості борошна і сметани. Готовий банош повинен вільно відставати від стінок казанка. Потім накриваємо казанок кришкою, ставимо його в духовку, попередньо розігріту до 100 градусів, і даємо кукурудзяній муці ще більше розбухнути протягом 5 — 10 хвилин. Готовий банош залишаємо у вимкненій духовці для того щоб він не охолов.\n− Для приготування справжнього баноша бринза має бути овечої, але так як такий вид сиру дуже рідкісний у великих мегаполісах, і не завжди є можливість його дістати, можна взяти будь-яку іншу бринзу, наприклад коров’ячу або козячу. Головне щоб сир був кислуватий,солоний, шматочок був щільний, жирний, без великої кількості молозива. І не намагайтеся замінити бринзу твердими сортами сирів або домашнім сиром, ними ви не зможете передати справжній смак правильно приготовленого страви — баноша по-гуцульськи.\nСпілкуючись із молодою професійною кухаркою Юлією Харик, з’ясувала, що, за гуцульськими традиціями, бануш, як і бринзу, споконвіку готують винятково чоловіки.\n– Бо вівчарство і все, що з ним пов’язано, – справа чоловіча, – пояснює Юлія. – А ще гуцули кажуть, що страву, яку варять вдома на плиті чи подають у ресторанах, барах і кафе важко назвати «банушем». Адже справжній бануш готують на вогні, щоб димом пропах.\nЗа її словами, ця страва – повсякденна гуцульська їжа, яку подають до столу 2-3 рази на тиждень. А з’явилася вона на світ у період, коли не було що їсти, з продуктів залишилася лише сметана (тоді корови були у всіх) і трішки кукурудзяного борошна. Спитаєте, чому бануш? Бо був ґазда Бануш, і йому ґаздиня казала: «їж, Бануш, їж, Бануш». І так виникла назва тепер усім відомої страви.\nЗ часом бануш, який варили переважно у гірських районах та передгір’ї Карпат (там його ще називають «токан»), був обов’язковим на святкових застіллях. Подавали з бринзою чи сиром. А готували так. Вершки кип’ятили, солили, обварювали в них кукурудзяне борошно впродовж 20-25 хвилин не мішаючи. Потім знімали з вогню й ретельно розтирали, доки на поверхні не виступало масло. Згодом – солили, вбивали один жовток, додавали ложку цукру і ложку масла.\nДля того, щоб сьогодні у газдинь вийшов справжній гуцульський бануш, сметана має бути або з овечого молока, або це мають бути вершки, трохи розведені простою водою. Вилити їх у чавунний горщик чи банячок і довести до кипіння. Повільно засипати кукурудзяне борошно, помішуючи, і варити до загустіння (тістоподібної маси схожої на манну кашу). Потім зменшити вогонь і розтирати дерев’яною ложкою, доки на поверхні не з’являться крапельки масла.\nІгор Місевич, шеф-кухар чернівецького ресторану «Банка»\nПо-перше, найкращий бануш виходить у горах, де і травичка зеленіша, і повітря чистіше. По-друге, треба, щоби бануш готували чоловіки, це їхня робота.\nПам’ятайте, справжній бануш варять на збираній домашній сметані. Адже коли брати магазинну, то там зазвичай більше порошку.\nТож для хорошого банушу потрібно дві склянки сметани на склянку кукурудзяного борошна. Сметану доводимо до кипіння, підсолюємо, і потрохи всипаємо борошно, безупинно помішуючи, оскільки борошно любить пригорати. Якщо сметана гірська домашня і ми варимо на плиті, а не на багатті, рекомендую 1,5 склянки сметани розвести з 0,5 склянкою молока, щоб стала трохи рідкішою. Наприкінці у готовий бануш додаємо 30-40 грамів вершкового масла. Але, звичайно, це у тому разі, якщо сметана була не надто жирною.\nБануш можна подавати зі шкварками, бринзою чи грибами. Гадаю, зараз краще цю страву споживати з білими грибами, адже у сезон їх добре вродило. Це з морозилки відварені білі гриби розморожуємо, обсмажуємо із цибулею, додаємо грибного бульйону, трохи тушкуємо і присмачуємо часничком.\n– Якщо ж вирішили варити бануш по-справжньому, на багатті, тоді прослідкуйте, щоб у цей період (коли маса буде схожою на манну кашу) полум’я було достатньо малим або просто заберіть горщик з вогню і помішуйте бануш у ще гарячій посудині. Про готовність страви свідчить, що вона відстає від стінок горщика, – розповідає Ю. Харик.\n– Окремо потрібно зварити замочені сушені гриби, – додає Юлія. – Заздалегідь, поки кукурудзяне борошно вариться, на пательні треба посмажити порізане на кубики чи скибочки копчене сало до утворення шкварочок. Бринзу – дрібненько покришити. Коли каша готова, спершу викласти її на тарілку, зверху – бринзу, потім шкварочки і гриби. Змішувати інгредієнти у жодному разі не потрібно! Їсти лише гарячим.\nРецепт з ресторану гуцульської кухні\nА ось цей рецепт Юлія знає від кухарів, які працюють у ресторані, де подають гостям лише страви гуцульської кухні.\nУ казанку трьом склянкам доброї сметани дати закипіти. Потім поволі всипати склянку кукурудзяного борошна, але не помішувати, залишити, щоб 15 хвилин (1/4 години) спокійно варилося. Тоді розділити суміш на дві частини (порції) і варити кожну окремо десь зо п’ять, заколочуючи на вогні так довго, доки зварений бануш пустить масло і вийде за колотівкою.\n– Вершки або сметана для приготування бануша обов’язково мають бути триденні, проте зберігати їх потрібно в комірці чи підвалі, щоб не прокисли. У холодильник ставити не можна, тому що зіпсуються.\n– Помішувати потрібно лише в один бік і лише дерев’яним черпачком або ложкою. Від залізних не буде потрібного смаку.\nКароліна Монарха, вчитель історії, методист Путильського районного центру дитячої та юнацької творчості\nТо не газдиня у нашому краї, якщо не знає, що таке бануш. Як пам’ятаю від дідів-прадідів, ця страва була однією з основних у харчуванні гуцулів. Досить часто її використовували у лікарських і косметичних цілях – споживали після пологів, при бронхіті і запаленні легень, а маслом з цієї страви змащували новонароджених та навіть робили маски для волосся, шкіри. Пастухи ж, коли йшли на полонину, просочували маслом з бануша свій одяг, аби він не промокав і захищав від усіляких комах. А ще, споживаючи його під час застіль, він не дає людям аж надто сп’яніти.\nТепер ця страва дійшла до наших днів, як святкова. Тож коли зненацька гості на порозі, у доброї газдині для таких випадків є хороше кукурудзяне борошно (не з пакетиків, а дрібно перемелене у млині). Бануш зазвичай варили на збираній сметані. Сьогодні, коли сметану сепарують і вона дуже густа, її бажано розводити молоком чи водою. Наприклад, на півлітра-літр сметани додати 50-100 грамів води. У чавунному казанку довести до кипіння і поступово засипати кукурудзяне борошно, за сонцем помішуючи дерев’яним тоненьким макогоном. Треба старатися не передати борошна, варити як манку. Вимішуємо доки жовта паляничка не розпочинає плавати в маслі. Ось тоді можна вважати, що сформували бануш.\nДо справжнього гуцульського банушу, який є досить жирний, не можна подавати шкварки. Сюди більше смакуватиме гуслянка і нежирна овеча бринза.\nЗвичайно, під час приготування банушу обов’язково додаємо солі. Адже на Гуцульщині кажуть, що сіль потрібно додавати у будь-яку страву, щоб там «не мішався юрчик, не колотився навиворіт».\nКоренные карпатские жители считают, что истинный банош готовится только в большом котле на костре исключительно мужчинами. Блюдо пропитывается живым огнем, насыщается ароматом дыма и приобретает восхитительный вкус. Если возможности выбраться на природу нет, а хочется побаловать себя и близких вкусным колоритным блюдом, можно немного отступить от карпатских традиций и приготовить банош на своей кухне — получается тоже отлично.\nРецепты. Мир кулинарии11.30.2018Рецепты и хобби\nПочему тесто называется заварным: Заварное тесто — Википедия – Заварное тесто — это… Что такое Заварное тесто?\nБисквит на сметане рецепт с фото пошагово в домашних условиях: Бисквит на сметане — очень быстро, вкусно, сытно! – Бисквит рецепт на сметане рецепт с фото\n← Торт панчо с ананасами пошаговый рецепт с фото в домашних условиях – Торт «Панчо» с ананасами и грецкими орехами рецепт – испанская кухня: выпечка и десерты. «Еда»\nСалат для романтического ужина дома – Красивый романтический ужин для любимого при свечах — Оригинальные идеи и вкусные легкие рецепты романтического ужина в домашних условиях →


Чистий прибуток "Газпрому" зменшився у сім разів » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nЧистий прибуток "Газпрому" зменшився у сім разів\nНайбільший у світі виробник природного газу "Газпром" скоротив у сім разів чистий прибуток за стандартами МСФЗ у 2014 році до 159 мільярдів рублів через курсові втрати, переоцінку та нарахування резервів.\nПро це повідомляє Рейтер із посиланням на дані концерну.\nВинагорода членам ради директорів і правління "Газпрому" в 2014 році зросла в півтора разу до 4,4 мільярда рублів.\nРозмір чистого прибутку концерну за підсумками 2013 року становив 1,139 трильйона рублів.\nВиручка концерну в 2014 році трохи зросла до 5,59 трильйона рублів із 5,25 трильйона рублів роком раніше.\nЧиста сума боргу зросла на 31 грудня 2014 року на 48 відсотків до 1,65 трильйона рублів, повідомив концерн.\n"Газпром" повідомив у звіті про чистий збиток за курсовими різницями в 2014 році у сумі 1,071 трильйона рублів порівняно із втратами на валютному ринку в 2013 році у розмірі 145,2 мільярда рублів, оскільки падіння рубля збільшило валютні зобов'язання групи.\nГазпром більш ніж учетверо збільшив резерви під знецінення активів до 313 мільярдів рублів із 67,7 мільярда роком раніше. Зокрема, нараховані резерви за сумнівними боргами Нафтогазу України (34,1 мільярда рублів) і Молдовгазу (5,9 мільярда рублів), а також за виданими позиками (14,1 мільярда).


Церква як житло\nЖитло в церкві\nZecc Architecten перетворив два закинуті храми, розташовані в Утрехт, Нідерланди в стильні сімейні резиденції. Інтер’єри виглядають красивою, але так чи інакше тут є багато речей, через які багато людей не відчували б себе комфортно … це все ж таки церква.\nДеякі можуть подумати, що це недоцільно використовувати Божий дім таким чином, однак з 1970 року більш ніж 1000 церков були закриті. Повторне використання є єдиним способом, щоб запобігти знищенню цих споруд.\nМітки: Затишне житло\nНаступна публікація Шикарний пентхауз\nПопередня публікація Храм знань