Фільтр Hayward HCFB551102LVA (D1400) купити в Україні - ціна в інтернет-магазині IMPOOLS\nФільтр Hayward HCFB551102LVA (D1400)\nДіаметр фільтра: 1400 мм\nЗавантаження піску: 2400 кг\n, Виробник: Hayward, Країна виробник: Іспанія, Гарантія: 24 місяці, Вага, кг: 237, Макс. об’єм басейну, л.: 244 000, З'єднання: 110 мм, Розмір: 1800х1400 мм, Призначення: Комерційні басейни, Тип фільтра: Пісочний, Макс. пропускна здатність, м³/год: 61, Максимальний робочий тиск, Бар: 2.5, Загрузка піску, кг: 2 400, Фракція піску, мм: 0.4 - 1.2, Тип підключення: Бокове\nМакс. об’єм басейну, л. 244 000\nМакс. пропускна здатність, м³/год 61\nРозмір 1800х1400 мм\nМакс. об’єм басейну, л.244 000\nМакс. пропускна здатність, м³/год61\n206 201 грн\nФільтр Hayward HCFB551102LVA застосовується для ефективного очищення води в басейнах приватного і публічного типу до 244000 л. Корпус виготовлений з посиленого скловолокном ламінованого (пластинчастого) поліестеру. Корпус бочки стійкий до УФ променів, вологи й несприятливих погодних умов. Якісна і надійна збірка. Продуктивність: 61 м³/часТип під'єднання: боковеДіаметр з'єднання: 110 мм


Російські спецслужби замахнулися на Бога? | Український тижневик Міст\nРосійські спецслужби замахнулися на Бога?\nПерша в Україні «церква» сатаністів була зареєстрована в травні ц. р., коли почалася військова аґресія РФ. У той час Сергій Небога, лідер сатаністів, у соціальних мережах заявив про намір побудувати перший в Україні та Європі «храм темних богів». Чоловік не заперечує, що зареєстрована ним громада — ніщо інше, як «церква Сатани», – і постійно публікує відверто антихристиянські матеріали.\nСвященик Іван Сідельник у селі Пасторському на Черкащині, де й розмістилася «церква» сатаністів, переконує, що це окультне місце організовували спеціально для російських телеканалів. На перший обряд жертвоприношення приїхали лише російські телеканали. Після чого майже всі медіа Кремля в унісон почали кричати про знущання з православ’я в Україні та розгул сатанізму. Робиться однозначний висновок про свідоме потурання органів влади діяльності сатаністів на догоду «загниваючим Європі та США», про системність виникнення в Україні нових «антихристиянських та антиморальних» культів і рухів».\n«Російські засоби інформації досить серйозно це поширюють. Наскільки я розумію, Сергій Небога не усвідомлює сам, як його використовують навіть спецслужби інших країн», — стверджує адвокат Іван Бондарук.\nПроте треба зауважити, що такий собі Олег Носко, один із лідерів підпільної «церкви Сатани» в Росії та Білорусі, неодноразово відвідував храм темних богів для зустрічей із Небогою й участі в окультних обрядах. Носко добре знайомий із російськими телевізійними продюсерами, брав участь у багатьох телепроектах. Тому відкриття «храму Сатани» в Україні могло бути спровоковане саме росіянином. Він брав участь, за даними українських спецслужб, у створенні сюжету для російського каналу. Чоловік наполегливо проштовхував створення «церкви Сатани» в Україні.\n«Припускаю, що в Україні запущено маховик, в тому числі в духовній сфері. Переконаний, що це було зроблено сплановано та продумано», — переконаний п. Бондарук.\nСлід зазначити, що люди вже зібрали підписи до голови Черкаської обласної державної адміністрації, готується звернення до прокуратури задля того, щоб ті допомогли позбавитися сатаністів. Журналісти ТСН спробували порозмовляти зі Сергієм Небогою, але той в останній момент категорично від цього відмовився.


Модні чоботи зима 2022 - у тренді чоботи на грубій підошві і ботфорти - Главред\nНаймодніші чоботи зима 2021 2022, в яких захочеться крокувати хоч на край світу\n16 жовтня 2021, 15:22\nЗимові чоботи 2022 вас точно не розчарують, і ви гарантовано знайдете модель, яка відмінно впишеться в вашу сьогоднішню реальність.\nЧоботи зима 2021 2022 Instagram\nПопри те, що холоди й люті морози ще не стали царювати навколо, модні чоботи зима 2021 вже хвилюють наші серця. Тому що неможливо встояти перед красою, яка заманливо дивиться на нас з вітрин магазинів – так і хочеться крокувати в них хоч на край світу. Проте ні сніг, ні хуртовина точно не будуть перешкодою, адже вони дуже зручні.\nЗвичайно, комфорт вийшов на передній план, тому наймодніші чоботи 2021 року – це мінімум витонченості та максимум продуманих деталей, які зроблять вашу ходу впевненою і безтурботною. Жіночі чоботи на підборах, від яких складно відірвати погляд, все ще актуальні, але цієї холодної пори вони швидше виняток з правил. Цілком ймовірно, що ми скучимо за ними вже дуже скоро і носитимемо їх всюди, але зараз на першому місці модне взуття зима 2021 на грубій підошві.\nАле попри те, що захмарно високі платформи дійсно окупували вершину моди, знайшлося там місце і класичним котячим підборам. Чоботи на котячих підборах - ідеальний зразок легкого шику.\nЯкщо ви стоїте на порозі важливого вибору, то поспішаємо вас заспокоїти – зимові чоботи 2022 вас точно не розчарують, і ви гарантовано знайдете модель, яка відмінно впишеться у вашу сьогоднішню реальність.\nУ нашій фотогалереї ви без зайвих слів можете дізнатися, які зимові чоботи жіночі заслуговують на особливу увагу - дивіться, шукайте аналоги й носіть їх із задоволенням!\nНаймодніші жіночі чоботи зима 2021 2022 - на що звернути увагу\nНезамінними для повсякденного життя стануть чоботи на тракторній підошві. Однак, вже звичне взуття на грубій підошві буде ще екстремальнішим - на особливу увагу заслуговують модні чоботи зима 2022 на платформі XXL. Водночас вони майже досягають рівня колін. Деякі моделі йдуть зі шнурівкою спереду і нагадують черевики, і тільки блискавка видає в них чоботи. Якщо ви хочете підняти свій стиль трохи вище, орієнтуйтеся на чоботи з яскравою кольоровою підошвою – вони зухвалі і різкі.\nчитайте такожУ моду повернулися приголомшливі жіночі куртки в стилі 50-х, в які неможливо не закохатися\nУ повсякденному житті високі чоботи на грубій підошві найкраще поєднувати зі спідницею середньої довжини або вузькими джинсами. Якщо ви не хочете, щоб довгі халяви чобіт були помітними, можете просто поєднати їх з широкими джинсами.\nЧоботи зима 2021 2022 / Instagram\nЧоботи для верхової їзди жіночі\nЛюбительки класики можуть зітхнути з полегшенням, адже нинішній список трендів - це й гладкі шкіряні чоботи. Візуально вони дуже нагадують чоботи для верхової їзди, але їх можна поєднувати не тільки з бриджами та блейзерами, але й з осінніми в'язаними або шкіряними сукнями, або вузькими джинсами.\nЗимові чоботи 2021 гідно оцінять не тільки ті, для кого в пріоритеті комфорт, але і модниці, які люблять виглядати в будь-яку погоду спокусливо. Спеціально для них у тренді моделі вище коліна, або простіше кажучи – ботфорти. Цілком можливо, десь у вашій шафі ці модні чоботи 2021-2022 вже є – вони були в моді минулого сезону, тому сміливо можете носити їх і цієї зими. Ці ефектні обтислі чоботи, що імітують "другу шкіру" - ідеально поєднуються з короткими спідницями і сукнями.\nЧоботи з широкою халявою 2021\nКрім того, в моді чоботи жіночі з надзвичайно широкою халявою – вони виглядають, немов XXL-версія модних ковбойських черевиків: загострений носок, широка посадка і, за бажанням, звужена колодка або вузькі котячі підбори. Як правило, ці модні чоботи 2021 зима йдуть у чорному або коричневому кольорі, але не обов'язково. Їх можна поєднувати з будь-яким нарядом починаючи від джинсів і закінчуючи теплою сукнею.\nчитайте такожУ моду повернулися ефектні светри і пальта з принтом гусяча лапка, які завоюють серця всіхРаніше йшлося про те, що візуально модні черевики челсі осінь-зима 2021 2022 нагадують бойові черевики, тільки без шнурівки - замість них йдуть еластичні вставки збоку. Колірна гамма цього року стала ширшою: крім чорних і бежевих черевиків челсі, на особливу увагу заслуговують барвисті моделі з контрастною підошвою.\nновини моди модні чоботи мода осінь-зима 2021-2022\nЯк прикрасити ялинку в Новий рік 2022, щоб залучити удачу - стильні і незвичайні рішення в рік Тигра Ніколи цього не робіть: як уберегти будинок від проблем і залучити багатство в грудні Гороскоп на сьогодні 29 листопада 2021: Левам - небезпечні спокуси, Скорпіонам - непередбачені витрати Крижаний прогноз з потужними снігопадами: українців попередили про різке похолодання Як прикрасити квартиру до Нового року 2022: оригінальні та стильні ідеї в рік Тигра


ДТП у Чернівцях: нетверезий водій спричинив потрійну аварію | Новини\nДТП у Чернівцях: нетверезий водій спричинив потрійну аварію\n17:31, 26 листопада 2018 р.\nСьогодні, близько півночі патрульні отримали виклик, що на вулиці Зелена, 5а трапилося ДТП з потерпілими.\nПрибувши на місце події, поліцейські встановили, що інформація не підтвердилась, потерпілих в даній дорожньо-транспортній пригоді не має.\nПравоохоронці виявили зіткнення двох автомобілів Volkswagen Passat та Toyota Land Cruiser та наїзд на припаркований транспортний засіб Mercedes Benz. Як повідомили поліцейським свідки даної події, водій Volkswagen Passat здійснюючи о бгін не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser, який рухався в попутному напрямку та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mercedes Benz.


Ступеня і стадії гіпертонічної хвороби, класифікація за ВООЗ - Медичний портал\nСтупеня і стадії гіпертонічної хвороби, класифікація за ВООЗ\nГіпертонічна хвороба відноситься до самих часто зустрічається патологій серцево-судинної системи і поширена в усьому світі, особливо в цивілізованих країнах. Їй найбільш схильні до активні люди, чиє життя насичена діями і емоціями. Відповідно до класифікації виділяють різні форми, ступеня і стадії гіпертонічної хвороби.\nЗа статистикою, у світі хворіє від 10 до 20% дорослих. Є думка, що половина не знає про своє захворювання: гіпертонія може протікати без будь-яких симптомів. Половина пацієнтів, яким поставлений такий діагноз, не лікується, а з тих, хто лікується, лише 50% робить це правильно. Захворювання розвивається однаково часто і у чолов'яга, і у жінок, зустрічається навіть у дітей підліткового віку. В основному хворіють люди після 40 років. Половині всіх літніх людей поставлений такий діагноз. Гіпертонічна хвороба нерідко призводить до інсульту і інфаркту і є частою причиною смерті, в тому числі людей працездатного віку.\nПроявляється захворювання високим кров'яним тиском, яке по-науковому називається артеріальною гіпертензією. Останнім терміном позначають будь-яке підвищення артеріального тиску незалежно від причин. Що стосується гіпертонічної хвороби, яку ще називають первинної або есенціальною гіпертензією, то це самостійне захворювання неясної етіології. Її слід відрізняти від вторинної, або симптоматичної, артеріальної гіпертензії. яка розвивається як ознака різних хвороб: серцевих, ниркових, ендокринних і інших.\nДля гіпертонічної хвороби характерно хронічне протікання, стійке і тривале підвищення тиску, не пов'язане з патологіями будь-яких органів чи систем. Це порушення роботи серця і регуляції судинного тонусу.\nЗа весь час вивчення хвороби була розроблена не одна класифікація гіпертонії: за зовнішнім виглядом хворого, причин підвищення тиску, етіології, рівнем тиску і його стабільності, ступеня ураження органів, характером перебігу. Одні з них втратили свою актуальність, іншими медики продовжують користуватися і сьогодні, найчастіше це класифікація за ступенем і за стадіями.\nВ останні роки змінилися верхня межа норми тиску. Якщо ще недавно значення 160/90 мм рт.стовпа вважалося нормальним для літньої людини, то сьогодні цей показник змінився. За ВООЗ для будь-якого віку верхньою межею норми вважається значення 139/89 мм рт. стовпа. АТ, що дорівнює 140/90 мм рт. стовпа, — це початкова стадія гіпертонії.\nМає практичне значення класифікація тиску за рівнем:\nОптимальне становить 120/80 мм рт. стовпа.\nНормальне знаходиться в межах 120 / 80-129 / 84.\nПрикордонне — 130 / 85-139 / 89.\nГіпертензія 1 ступеня — 140 / 90-159 / 99.\nАГ 2 ступеня — 160 / 100-179 / 109.\nАГ 3 ступеня — від 180/110 і вище.\nКласифікація гіпертонічної хвороби дуже важлива для правильної діагностики та вибору методу лікування в залежності від форми і стадії.\nЗгідно найпершої класифікації, яка була прийнята на початку 20 століття, гіпертонія поділялась на бліду і червону. Форму патології визначали по виду пацієнта. При блідою різновиди хворий мав відповідний колір обличчя і холодні кінцівки через спазмів дрібних судин. Червона гіпертонія характеризувалася розширенням судин в момент підвищення АГ, в результаті чого у хворого особа червоніло, він покривався плямами.\nУ 30-роки було виділено ще два різновиди хвороби, які розрізнялися за характером протікання:\nДоброякісна форма — повільно прогресуюче захворювання, при якому виділяли три стадії за ступенем стабільності зміни тиску і по вираженості патологічних процесів в органах.\nЗлоякісна артеріальна гіпертонія швидко прогресує і часто починає розвиватися в молодому віці. Як правило, є вторинною і має ендокринне походження. Протікає зазвичай важко: тиск постійно тримається на високих відмітках, присутні симптоми енцефалопатії.\nДуже важлива класифікація за походженням. Необхідно відрізняти первинну (ідіопатичну) гіпертензію, яку і називають гіпертонічною хворобою, від вторинної (симптоматичної) форми. Якщо перша виникає без видимих причин, то друга є ознакою інших захворювань і становить близько 10% всіх гіпертензій. Найчастіше відзначається підвищення артеріального тиску при ниркових, серцевих, ендокринних, неврологічних патологіях, а також в результаті постійного прийому ряду лікарських препаратів.\nЄдиної класифікації не існує, але частіше за все лікарі використовують класифікацію, яка була рекомендована ВООЗ і Міжнародним товариством з гіпертензії (МОАГ) в 1999 році. За ВООЗ гіпертонічна хвороба класифікується в першу чергу за ступенем підвищення АТ, яких виділяють три:\nПерша ступінь — м'яка (прикордонна гіпертензія) — характеризується тиском від 140/90 до 159/99 мм рт. стовпа.\nПри другого ступеня гіпертонії — помірною — АГ знаходиться в межах від 160/100 до 179/109 мм рт. стовпа.\nПри третього ступеня — важкої — тиск становить 180/110 мм рт. стовпа і вище.\nМожна зустріти класифікатори, в яких виділяють 4 ступеня гіпертонічної хвороби. В цьому випадку третя форма характеризується тиском від 180/110 до 209/119 мм рт. стовпа, а четверта — дуже важка — від 210/110 мм рт. стовпа і вище. Ступінь (м'яка, помірна, важка) вказує виключно на рівень тиску, але не на тяжкість перебігу і стану хворого.\nКрім цього, медики розрізняють три стадії гіпертонії, які характеризують ступінь ураження органів. Класифікація за стадіями:\nI стадія. Підвищення тиску незначне і непостійне, робота серцево-судинної системи не порушена. Скарги у хворих, як правило, відсутні.\nII стадія. Артеріальний тиск підвищений. Спостерігається збільшення лівого шлуночка. Зазвичай інших змін немає, але може відзначатися локальне або генералізоване звуження судин сітківки очей.\nIII стадія. Присутні ознаки пошкодження органів:\nсерцева недостатність, інфаркт міокарда, стенокардія;\nінсульт, гіпертонічна енцефалопатія, минущі порушення кровообігу мозку;\nз боку очного дна: крововиливи, ексудати, набряк зорового нерва;\nураження периферичних артерій, аневризма аорти.\nПри класифікації гіпертонічної хвороби враховують і варіанти підвищення тиску. Виділяють наступні форми:\nсистолічна — підвищено тільки верхній тиск, нижнє — менше 90 мм рт. стовпа;\nдиастолическая — підвищено нижній тиск, верхнє — від 140 мм рт. стовпа і нижче;\nлабільна — тиск підвищується на короткий час і нормалізується само, без препаратів.\nОкремі види гіпертонії\nДеякі різновиди та стадії захворювання не відображені в класифікації і стоять особняком.\nЦе найбільш важке проявлення артеріальної гіпертонії, при якому тиск підвищується до критичних показників. В результаті порушується мозковий кровообіг, піднімається внутрішньочерепний тиск, виникає гіперемія мозку. Хворий відчуває сильні головні болі і запаморочення, що супроводжуються нудотою або блювотою.\nГіпертонічний криз в свою чергу діляться за механізмом підвищення тиску. При гіперкінетичнийформі піднімається систолічний тиск, при гіпокінетичним — діастолічний, при Еукінетіческій кризі зростає і верхнє, і нижню.\nВ даному випадку мова йде про артеріальної гіпертензії, яка не піддається лікуванню медикаментами, тобто тиск не знижується навіть при використанні трьох і більше препаратів. Цю форму гіпертонії легко сплутати з тими випадками, коли лікування неефективне через невірно поставлений діагноз і неправильного вибору лікарських засобів, а також з причини недотримання хворим призначень лікаря.\nГіпертонія білого халата\nДаний термін в медицині означає стан, при якому підвищення тиску трапляється тільки в медичній установі під час вимірювання тиску. Не варто залишати таке, на перший погляд, невинне явище без уваги. На думку лікарів, може наступити і більш небезпечна стадія хвороби.\nPrevious Post: Синдром роздратованого кишечника у дітей — причини, симптоми, діагностика та лікування\nNext Post: Зіниця ока — це


Валютний кліринг: Світовий досвід і його значення для країн СНД » Реферати українською\nРеферати українською » Биржевое дело » Валютний кліринг: Світовий досвід і його значення для країн СНД\nКафедра : «Міжнародні економічних відносин»\nДипломна робота на задану тему :\n«Валютний клірінг: Світовий досвід минулого і його значення для країн СНД»\nНауковий керівник: Валова Т.Д. Рецензент : БарановаЕ.П.\nСлухач : Стеценко Є.В. група5-МЭО - 1\nКороткий оглядБМР як міжнародної організації\nПричини ТворінняБМР в 1930 р.\nПравовий статусБМР , його Акціонерний капітал та центральні банки акціонери.\n>БМР як форум міжнародного співробітництва .\n>БМР як центр монетарних і ступінь економічних досліджень .\nБанківські функціїБМР .\nПосередницькі й довірливі функціїБМР.\nМіжнароднаКлиринговая система >RTGS .\nЗначенняКлиринга для країн СНД поточні проблеми.\n>ТранспортноКлиринговая Палата – як приклад реальної роботи з засобам валютного клірингу.\n>Платежний союз країн СНД з урахуванням клірингових розрахунків – фундамент інтеграції.\nКЛІРИНГ (анг.clearing) - система безготівкових розрахунків з цінних паперів, товарам і послугам у вигляді заліку зустрічних вимог, і зобов'язань; у країні здійснюється через спеціальні розрахункові палати (міжбанківський До.); у торгівлі - у вигляді міждержавних (міжурядових) клірингових валютних угод, (Валютний До.) про взаємній погашення заборгованості одна одній, яка виникає із проведених операцій із зовнішньоторговельним договорами. Див. також клірінг валютний.\nКЛІРИНГ ВАЛЮТНИЙ (анг.currencyclearing) - клірінг у торгівлі; здійснено у формі міжурядових угод, які обумовлюють: 1) систему клірингових рахунків; 2) обсягК.в. 3) клірингову валюту (узгоджену валюту розрахунків); 4) обсяг технічного кредиту (гранично дозволене сальдо торгового балансу); 5) систему вирівнювання платежів з товарообігу (погашення заборгованості з допомогою лише товарних поставок -К.в. без права конверсії) або з допомогою клірингової та вільно конвертованій валюти (>К.в.с обмеженою чи повної конверсією); 6) схему остаточного погашення сальдо після закінчення терміну міжурядової угоди. За підсумкамиК.в. можуть також здійснюватися взаєморозрахункифирм-резидентов відповідних країн.\nКліринг валютний застосовується при міждержавних розрахунках з урахуванням угоди урядів цих країн. Відносини сторін будуються на взаємній заліку зустрічних вимог, і зобов'язань, випливаюче з вартісного рівності товарних постачання і надання послуг. Валютний клірінг включає набір обов'язкових елементів, як-от: систему клірингових рахунків, обсяг клірингу (все платежі по товарообігу або тільки частина їх підлягає обліку), валюту клірингу, обсяг технічного кредиту (гранично дозволене сальдо заборгованості одного боку інший,рассчитиваемое як відсоток обороту або у вигляді абсолютної величини), систему вирівнювання платежів, схему остаточного вирівнювання сальдо після закінчення дії міжурядової угоди.\nПроцес клірингу важливе тим , що він забезпечує як розрахунки між учасниками клірингу, а й містить у собі механізм гарантії виконання зобов'язань сторін над ринком, цим покращує якість ринку , підвищило б його ліквідність і зберігає цілісність .Клиринговая палата виступає гарантом виконання зобов'язань за угодами. Контрактні зобов'язання полягають з клірингової палатою , а чи не друг з одним. Це видатки укладання угод і дозволяє ринків ефективно діяти.\nРозвиток торгової діяльність у Росії потребує створення клірингових установт.к за умов нестабільності курсу національної валюти , кризи неплатежів , загальної кризи банківської системи , клірінг часом єдиний спосіб щодо торгових операцій .\nУ Главі 1расказивается про світовий досвід клірингових розрахунків , передусім про Банку Міжнародних розрахунків , як і справу організації спочаткупрактиковавшую різні види клірингових розрахунків\nПротягом усієї своєї історії - починаючи зі створення на Гаазької конференції у січні 1930 р. - Банк міжнародних розрахунків (>БМР) незмінно залишався центральним банківським установою, унікальним за своїм характером на міжнародній арені. Він належить центральним банкам і контролюється ними, надаючи низку найвищою мірою спеціалізованих послуг центральним банкам, а ще через них - міжнародної фінансовій системі загалом. НиніБМР активно зміцнює зв'язки й з центральні банки, що є поза сферою його традиційних інтересів, у промислово розвинених країн.\nОсновні завдання Банку найбільш стисло викладені у ст. 3 його початкового Статуту. Вони полягають у тому, щоб "заохочувати співробітництво центральних банків та надавати додаткових можливостей реалізації міжнародних операцій". Одне з основних цілей широкого міжнародного співробітництва центральних банків завжди полягала у зміцненні міжнародної фінансової стабільності. Сьогодні, за умов зростання інтеграції світових фінансових ринків, таку співпрацю набуває ще більшу значимість. Саме томуБМР служить важливим місцем зустрічей представників центральних банків. У той самий короткий час він залишається банком, проте банком, депонентами якого є майже центральні банки. Їх сукупні депозити вБМР становлять значну частину світових валютних резервів. З іншого боку,БМР виступає у ролі агента або довіреної особи різноманітні міжнародним фінансовим угодам. І в усіх цих випадках, будучи місцем зустрічей представників центральних банків, банком, агентом чи довіреною особою,БМР прагне дотриманню найвищі стандарти професіоналізму, до її повної конфіденційності і обачності.\nЗ вересня 1994 р. Рада директорів Банку обирається із тих представників одинадцяти країн, 10 з яких займають звану Групу десяти (>Г-10), підтримує давні і надійні зв'язки зБМР. Ухвалення рішень у 1996-1997 рр. до членів дев'яти центральних банків з Азії, Латинська Америка, Близького Сходу, і Європи поклало край раніше існуючого вБМР переважанню центральнихбанков-акционеров з промислово розвинутих країн і Східної Європи.\nБанк підтримує ділові й інші відносини із набагато більшим числом партнерів, ніж число його акціонерів - центральних банків (оскільки близько 120 центральних банків та міжнародних установ використовуютьБМР як банку). Він усе частіше запрошує "представників центральних банків країн, вступників на шлях ринкової економіки, до участі в обговореннях, які уБМР. З іншого боку, центральні банки чи офіційніденежнокредитние установи майже всіх країн світу (за рідкісними винятками) регулярно беруть участь у зборахБМР, проходить у червні кожного року.\nТакож у главі 1расказивается проВалютной політиці Радянського держави у1930-1980-е рр. яка була фактично було побудовано на проведенні клірингових розрахунків й стосунках між Євросоюзом та СРСР.\nДо смуги валютно-фінансових криз 30-х рр. важливою частиною цьогорічного зусиль СРСР була ведення переговорів про надання зовнішніх кредитів, збільшують імпортні можливості країни йускорявших реалізацію п'ятирічних планів соціалістичної індустріалізації. Найбільшими удачами радянської дипломатії цьому шляху стало поширення на СРСР поруч країн урядових гарантій оплати їх експорту — кредитних ліній обсягом десятки і сотні мільйонів. Широке їх використання спричинило швидкого наростання обсягів кредитної заборгованості, проте вже до середини 30-х рр. СРСР зміг фактично погасити велику значна її частина, а післявоєнний період майже припинив висновок кредитних угод.\nНаслідки глобального валютно-фінансової кризи 30-х рр. висловилися й у фактично повсюдно який нещодавно трапився переході на клірингову систему розрахунків з зовнішню торгівлю та платежах. Радянський Союз перед практикував різні схеми клірингу, домагаючись них всіх абсолютно розрахунків й платежів і ефективно відстоював захист власних інтересів від його можливих фінансових втрат.\nЗ утворенням в післявоєнний період соціалістичної системи та започаткованим пізніше розпадом колоніальних імперій єдина колись валютна політика Радянського Союзурасщепилась на дві, і з появою групи молодих незалежних держав — і три складових. Протягом повоєнних десятиріч економіка СРСР розвивалася у тісному і різнобічну взаємодії з народногосподарськими комплексами соціалістичних країн. Якщо говорити про його валютної компоненті, то тут центральним ланкою виступає організація ефективною і справедливою схеми взаєморозрахунків. Вона впевнено пройшла через ряд етапів: двосторонній клірінг, спроба встановленнямногостроннего клірингу (1958—1963 рр.), і, нарешті, розробку системи багатосторонніх платежів з урахуванням штучно створеної особливої колективної соціалістичної валюти — переказного рубля. Цю систему успішно функціонувала протягом чверть століття, проте у неї є вільною від деяких внутрішніх суперечностей, були відбитком розбіжності економічних інтересів (чи неповного збіги) брали участь у ній держав, які, накопичуючись, зрештою сприяли відмові неї разом із розпадом організації економічної взаємодопомоги соціалістичних країн межі80—90-х рр.\nНеможливо нерасказать про сучасної системі автоматичних клірингових розрахунківRTGS що у згодом може надатиразрушаещее дію на систему кореспондентських міжбанківських відносин так наприклад квітні 1996 р. банківська галузь Великобританії на числі останніх завершила перехід не від системи остаточних розрахунків у кінці дня до нового механізму розрахунків з великим угодам як реального часу (>Real-TimeGrossSettlement,RTGS) в обробці великих платежів. Цей повсюдний перехід до системиRTGS в міжнародному масштабі, разом із прагненням широких фінансових кіл до зменшення ризику міжнародних розрахунків.\nУ другій главі розповідають про платіжної системі Казахстану і Білорусі як приклад впровадження клірингових розрахунків у країн СНД . При впровадженні клірингових систем у країнах було враховано й світовий досвід i сучасні тенденції щодо реалізації новітніх платіжних систем .\nТакож проаналізоване стан грошових систем республік колишнього СРСРт.к. проблеми для країн є специфічними , хоч і проводиться аналогія з кількома епізодами зі світової історії .\nНаприкінці зроблено висновок ,що платіжний союз –це фундамент інтеграції між державами СНД та враховуючи все різницю між країнами здійснювативзаимовигодную торгівлю можливе лише використанням клірингових систем розрахунків .\nTop ofForm 1\n>Bottom ofForm 1\nГлава 1. Світовий досвід валютногоклирина .\n>КРАТКИЙОБЗОР ДІЯЛЬНОСТІ БАНКУ МІЖНАРОДНИХ РОЗРАХУНКІВ (>БМР) ЯК МІЖНАРОДНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ\n1. ПРИЧИНИ СТВОРЕННЯБМР У 1930 р.\nНеобхідність створення міжнародної організації типуБМР відчувалася ще з початку століття. Проте відповідні кроки до цього було здійснено лише після ухвалення плану Юнга відповідно до Гаазьким угодою від 20 січня. 1930 р., головна мета полягала у врегулюванні проблемирепарационних платежів, покладених Німеччину після Першої Першої світової.\n>Межправительственние угоди, ув'язнені на Гаазької конференції у січні 1930 р., увінчалися створеннямБМР, засновником фільму була група шести центральних банків та одного фінансової установи США. Швейцарія, де, як було зазначено вирішено, мав міститисяБМР, надала йомуУчредительную хартію. Нова міжнародна організація мала як виконувати обов'язки довіреної обличчя на ході реалізації плану Юнга, але, як зазначалось, мала сприяти співробітництву центральних банків та надавати додаткових можливостей реалізації міжнародних операцій.\n>БМР почав своє діяльність 17 травня 1930 р. у Базелі отже, є найстаршою міжнародної фінансової організацією. СьогодніБазель став традиційним місцем міжнародних зустрічей багатьом управляючих центральних банків та інших їхніх працівників.\n2. ПРАВОВОЇ СТАТУСБМР, ЙОГО АКЦІОНЕРНИЙ КАПІТАЛ ІЦЕНТРАЛЬНЫЕБАНКИ-АКЦИОНЕРЫ\nПодібно багатьом який заснував їх у 1930 р. центральним банкам, зі своєї правової структуріБМР був компанією з обмеженою відповідальністю,располагавшей випущеними акціонерним капіталом. Проте.Гаагские угоди визналиБМР міжнародна організація, що під становища міжнародного правничий та користується привілеями і імунітетами, необхідними їй реалізації своїх можливостей. Міжнародний правової статусБМР, привілеї і імунітети, яким він мав у Швейцарії із часу підстави, підтверджено Угоди про центральних установах, яке Банк підписав разом з Федеральним радою Швейцарії 10 лютого 1987 р. Як випливає з цієї угоди,БМР користується у Швейцарії правовим статусом, аналогічним тому, яким наділені багатьох інших міжнародних організацій, виниклі із 1930 р. До цього слід додати, щоБМР не підпадає ні під дію федерального закону Швейцарії про банки і ощадних установах, ні під становища швейцарського законодавства про компаніях.\nСтатутний акціонерний капітал Банку міжнародних розрахунків становить 1500 млн. золотих франків і подано у вигляді 600000 акцій із однаковою акцій становить (2500 золотих франків за акцію). У найгіршому разі фінансового року випущено 517125 акцій, і згідно зі ст. 7 СтатутуБМР вони цілком оплачені з розрахунку 25% їх від номінальної вартості (625 золотих франків за акцію). Отже, за станом 31 березня 1997 р. оплачена частина акціонерного капіталуБМР становить на балансі банку 323,2 млн. золотих франків.\nЗолотий франкБМР за змістом золота важить трохи більше 0,29 грама чистого золота, і тим самим по золотому паритету воно залишалося ідентичний швейцарського франка з моменту заснуванняБМР в 1930 р. аж по вересень 1936 р., коли використання золотого паритету швейцарського франка було припинено у зв'язку з тим, що кілька країнах відмовився від золотого стандарту.БМР використовує золотий франк як розрахункової одиниці під час складання балансових звітів. Активи і пасиви, виражені у доларах, конвертуються в золоті франки по фіксований курс у вісім за унцію чистого золота (1 золотий франк = ,94), проте інші валюти перетворюються на золоті франки з урахуванням їх ринкових курсів стосовно долара.\nУ час випуску початкового капіталу Банку які брали участь в підписці фінансових установ було дано можливості вибору: підписатися самим попри всі національні випуски акцій чи організувати ними публічну підписку у країнах. Таке підходу частина випуску акцій у Бельгії, Німеччині й повний випуск США належать не тим установам, серед що вони спочатку розподілялися. У цілому нині, близько 86% випущеного акціонерного капіталу зареєстровано з ім'ям центральних банків, а\nhttps://cleanhousebest.kz безопасная уборка дачи.


«Дай сюди телефон!» - гримнув Джобс, і Форстоллу вже нічого не залишалося, як підкоритися: він обійшов стіл і віддав зразок\nУ середині березня на прилавки російських книжкових магазинах ляже книга, яка по популярності в США може зрівнятися з «авторизованої» біографією Стіва Джобса від Уолтера Айзексона. Мова про книзі «Всередині Apple. Як працює одна з найуспішніших і закритих компаній світу» Адама Лашински.\nАдам Лашински. Всередині Apple. Як працює одна з найуспішніших і закритих компаній світу. - М.:Колібрі, Азбука-Аттикус, 2012\nЛашински, редактор Fortune, зібрав і проаналізував унікальні відомості про Apple і її системі управління, заснованої на принципах суворій конфіденційності та індивідуальної відповідальності співробітників. Через всю книгу проходить образ легендарного Стіва Джобса. Саме завдяки створеній ним організаційної системі промисловий гігант з доходом в 100 мільярдів доларів і штатом понад 50 тисяч співробітників ось вже майже чотири десятки років зберігає гнучкість і свіжість, властиві молодої компанії. Секрет цього «чарівного фокусу» (за висловом нинішнього лідера корпорації Тіма Кука) і намагається розгадати автор. Адам Лашински наочно демонструє читачам, що Apple майже завжди діє всупереч класичними правилами, яким сьогодні вчать економістів в кращих університетах. Цю парадоксальність влучно визначив викладач однієї з провідних американських бізнес шкіл: «Apple як джміль: з такими маленькими крилами, за законами аеродинаміки, літати б не повинен, але - літає!»\nВидавнича група «Азбука-Аттикус» люб'язно надав нам уривок з нової книги.\nНа календарі було 24 серпня 2011 року - день, коли Стів Джобс (Steve Jobs), керуючись власним усвідомлене рішення, залишив посаду генерального директора компанії «Еппл» (Apple). У той день він, вже серйозно хворий, з'явився на засідання ради директорів. Його призначили головою, і в душах співробітників, клієнтів, інвесторів зажевріла надія: людина, під чиїм впливом компанія розвивалася багато років, не йде зовсім - він ще довго буде поруч.\nОсобливою пристрастю Джобса завжди були готові продукти, а тому, приїхавши повідомити директорам про свій відхід, він просто не міг упустити випадку і не випробувати чергову фірмову новинку. Як на замовлення, через кілька тижнів «Еппл» готувалася представити iPhone нового покоління - першу модель, обладнаний електронним помічником Siri на базі штучного інтелекту. Siri був в точності як комп'ютер ЭАЛ з фантастичного фільму Стенлі Кубрика «2001: Космічна одіссея»: він вмів говорити, більш того, відповідати на питання господаря. Siri був дітищем нової комп'ютерної революції, розпочатої чверть століття тому і покликаної повністю змінити життя людини, - революції, на чолі якої стояв Стів Джобс.\nЗ можливостями Siri членів ради директорів знайомив глава відділу програмного забезпечення для мобільного зв'язку «Еппл» Скотт Форстолл (Scott Forstall). Внезнапно Джобс перервав його: «Дайте-ка мені апарат», - вимовив він з явним наміром особисто випробувати новий пристрій. Форстолл добре знав Джобса - багато років вони працювали пліч-о-пліч в компанії «НеКСТ» (NeXT), потім в «Еппл», навіть були ніж-то схожі: два амбітних лідера, наділених від природи чарівністю і нестандартним мисленням, дві артистичні натури. Тим не менш, почувши прохання колеги, Форстолл зам'явся. І не дарма: секрет вражаючою здатності Siri розпізнавати людську мову полягав у тому, що пристрій, по мірі використання, «звикає» до господаря, запам'ятовує особливості його голосу, манеру мови. Іншими словами, зразок в руках Форстолла був як рукавичка бейсболіста, зшита строго за міркою, - нікому іншому не підійде. До того ж всі знали, Джобс запальний: якщо щось не так, він прийде в лють; тим більше в такий день, коли всіх присутніх буквально переповнюють почуття. Плюс до всього - передати в чужі руки дослідний зразок, який ось-ось пустять в серію! Форстоллу доводилося буквально відривати смартфон від серця. «Тільки обережніше, - попередив він колегу (як ніби той коли-небудь слідував подібним радам!) - Він встиг налаштуватися на мій голос».\nДжобс - з тих людей, що не терплять заперечень. Так було і цього разу. «Дай сюди телефон!» - гримнув він, і Форстоллу вже нічого не залишалося, як підкоритися: він обійшов стіл і віддав зразок. Siri - дітище сторонньої компанії-розробника; «Еппл» викупила її, і Джобс тоді займався угоду. Тепер же, явно перемагаючи біль, він узяв пристрій в руки, віддав йому пару нехитрих розпоряджень, а закінчив питанням філософсько-життєвого спрямування: «Ви жінка або чоловік?» «Моя статева приналежність не задано, сер», - відповів комп'ютер, і сміх у залі злегка розрядив обстановку.\nЦей момент, на тлі загальних обтяжливих вражень від зустрічі її учасники , ймовірно, будуть згадувати з посмішкою - всі, крім Форстолла, у якого, коли Джобс став вимагати смартфон, все всередині перевернулося. Короткий епізод з історії «Еппл» здатний дати нам уявлення про управлінських принципи, на яких тримається компанія, настільки ж дивовижних, скільки унікальних, не властивих жодній іншій фірмі, нехай навіть зразковою з точки зору організації.\nКомп'ютерний гігант зосереджує кращі кадри на одному-єдиному проекті розробки ведуться в атмосфері суворої секретності; нарешті - проявилася і в начинку, і в дизайні смартфона надмірну увагу до деталей. Не кажучи вже про генеральному директорові - голові принципово іншого складу, ніж ті, кого ми звикли бачити на чолі великих корпорацій. Цей чоловік, в останній раз у своєму житті, постав перед усіма таким, яким був - гордовитим, самовдоволеним, примхливим, - проявився цілий букет якостей, на перший погляд, різко негативних. Але чи варто судити так однозначно, з загальноприйнятих позицій? Адже керівництво «Еппл» управляє компанією і будує свій бізнес зовсім не так, як це пропонують товстенні підручники з економіки. Звідси запитання: успіх «Еппл» неповторний у принципі, або іншим компаніям варто перейняти цей незвичайний досвід і прослідкувати по її стопах?\nЧотири роки тому «Еппл» вдалося вдихнути нове життя в концепцію смартфона і вийти на провідні позиції на цьому ринку, і все завдяки потужному творчого потенціалу компанії і особисто Джобса, а тому епізод з випробуванням iPhone став закономірним і більш ніж гідним завершенням його діяльності в «Еппл». Заради випуску першого iPhone в 2007 році компанії довелося буквально вивернутися навиворіт - з подачі Джобса, який побачив у цьому гібрид смартфона і портативного плеєра iPod з сховищем для музичних файлів щось таке, що переверне світ. Здавалося б, чого простіше - поєднати дві новинки в одній; але амбіції Джобса на цьому не закінчилися: дизайн, згідно з його вимогами, повинен був догодити найдосвідченішому естетові, інтерфейс - бути інтуїтивно зрозумілим; нарешті, щоб остаточно вразити всіх і вся, небачений досі нововведення - сенсорний екран зі скла!\nРобоча група, яка займалася «айфонами», вже на той момент розрослася до межі, від чого решті було несолодко. Всі інші проекти, а особливо розробка програмного забезпечення для Macintosh, встали через брак людей. Програмістів, які в той час писали код для новітньої версії операційної системи, теж перекинули на iPhone - в результаті вихід нової MacOS був відкладений. Співробітники, яких не відібрали в проект, повною мірою відчули себе не у справ: раптово їх електронні пропуску перестали спрацьовувати на вхід у приміщення, які тепер відвели під розробку iPhone. «Еппл», звичайно, за загальне рівність, але деякі продукти, як бачимо, «рівніші» інших.\nНапередодні виходу першого «айфона» для Джобса, здавалося, пробив зоряний час. Він був у розквіті творчих сил. Він, як тоді здавалося, нарешті переміг рак: пройшло два роки, як йому видалили злоякісну пухлину підшлункової залози. Про хворобу він вважав за краще не розповсюджуватися - знали тільки, що у нього не та широко поширена форма раку підшлункової, від якої вмирають швидко. Зовні він нітрохи не змінився: носив все ту ж чорну водолазку, джинси «levi ’ s» (lеvі's), кросівки «Нью Баланс» (New Balance) і круглі окуляри а-ля 60-е, виглядав бадьорим і підтягнутим, так і його борода, окладистая, з сивиною, не порідшав, хіба що стала трохи клочковатой. Справи Джобса, два роки тому разменявшего шостий десяток, йшли вгору: c появою таких продуктів «Еппл», як iPod і Інтернет-магазин iTunes, всієї звукозаписної галузі довелося перейти на новий лад. У тому році Джобс продав свій сторонній проект «Піксар» (Pixar) за 7,5 мільярдів доларів «Діснею» (Disney), в результаті чого він виявився найбільшим акціонером цього розважального конгломерату, членом ради директорів і мультимільярдером.\nУ Джобса був рідкісний дар передбачення, якого були позбавлені його колеги по цеху. Але пройшли чотири роки з часу виходу першого «айфона», що ознаменувалися для «Еппл» стількома звершеннями, і ось Джобс тримає в руці останню розробку - Siri - і стримується, щоб не поставити комп'ютера-помічнику питання, з яким, звичайно ж, штучний інтелект не впорається, але якого в цей момент немає для цього гендиректора важливіше: «Що ж буде з «Еппл», коли не буде мене?» «Марш смерті», що призвів до появи iPhone - абетковий приклад класичної эппловской стратегії, заснованої на фаворитизмі: всі сили і засоби кидають на продукт, який сподобався генеральному директору, і він повинен бути завершений в невблаганно короткий термін, при цьому важливість завдання розуміють усі. Якби на місці «Еппл» виявилася інша компанія з річним оборотом 108 мільярдів доларів, була б вона здатна на такий подвиг? Ймовірно, немає, - якщо б тільки на чолі її не стояло би людина, що вирішила в що б те не стало змінити світ і «залишити свою рубець у Всесвіті».\nБудь «Еппл» хоч трохи прозорішою, її шанувальникам і заздрісникам постала б одна картина - величезний клубок суперечностей, компанія, не залишила каменя на камені від вироблених десятиліттями управлінських принципів, ніби їм глибоко наплювати на те, чому вчать у бізнес-школах! Коли весь діловий світ тримає курс на відвертість, «Еппл» оточує себе таємницею. У цій компанії у кожного співробітника дуже вузьке коло обов'язків. Відомі слова Джобса, виголошені в 2005 р. перед випускниками Стенфорда: «Не дозволяйте гулу чужих думок заглушити ваш внутрішній голос, голос серця, інтуїцію». І тим не менше керівництву «Еппл» потрібно, щоб співробітники не висловлювали власних думок, а виконували накази. Нас вчили, що менеджмент полягає в умінні розподілити завдання серед виконавців. Але гендиректор «Еппл», у всіх значеннях цього слова, микроменеджером, який особисто стверджує все - від рекламних плакатів до списку присутніх на надсекретному виїзній нараді.\nНехтує «Еппл» і таким золотим правилом сучасного менеджменту, як прагнення до ефективності: всякий раз, коли прибули «Еппл» зашкалюють і квартальні доходи досягають цифр, здатних викликати інші представлені на біржі компанії в тугу, ця компанія пускається у витрати, яких можна було б уникнути. Взагалі, Уолл-стріт і які кояться справи «Эпплу» мало цікаві; інвестори їх відверто дратують - це в гіршому випадку, в кращому ж їх сприймають там як необхідне зло. Багато комп ’ ютерні компанії - взяти, приміром, «Майкрософт» (Microsoft), «Йаху!» (Yahoo!), «Гей-Оу-Ел» (AOL) або тих же «Сіско» (Cisco) - сьогодні втратили свою колишню динамічність, подзакоснели - звичайний побічний ефект зростання; на їх фоні «Еппл» свідомо прагне виглядати яскраво, молодо, як ніби її тільки вчора заснували.\nта й умови праці в «Еппл» не сказати, що особливо гарні. Тисячі фірм сьогодні б'ються за місце в рейтингу найбільш привабливих роботодавців, який щорічно публікує журнал «Форчун» (Fortune)- «Еппл», знову ж таки, обходить цей конкурс стороною (взагалі не подає заявок). Але все ж у діях «Еппл» є раціональне зерно. Точніше, з тих пір, як Джобс 1997 р. повернувся в Купертино, компанія взагалі діє дуже раціонально і плідно: так, у другому півріччі 2011 р. «Еппл» поборолися «Ексонмобіл» (ExxonMobil) за титул найдорожчою компанії світу. Так якими ж такими способами вони всього цього домагаються? Про «Гугл» (Google) все зрозуміло, там робочий процес облаштували неформально і в результаті отримали безліч шанувальників: «Ух ти! Я можу прийти на роботу у піжамі, можу за столом кукурудзяні пластівці, а можу - на самокаті, з колегами наввипередки!». Що ж до «Еппл», то, дивлячись, як хтось із співробітників веде добре підготовлену презентацію чергового продукту, мимоволі чекаєш, що камера немає-ні так подивиться в бік і вихопить шматок внутрішнього життя компанії, прихованою від сторонніх очей. Така політика «Еппл»: все, що стосується робочого процесу, - заборонена тема.\nВізьмемо хитромудрі эппловские пристрою. Їх обожнює і ними захоплюється весь світ, але як їх роблять і як просувають на ринок, зрозуміло, на жаль, не всім. Зрозуміти все це можна, лише проникнувши в суть робочого процесу, дій керівництва, запеклих змагань, які влаштовуються між різними бригадами інженерів, нарешті, особливо організованою (або навпаки, ніяк не організованою?) кар'єрних сходів. Там майже будь-який співробітник середньої ланки буде роками ретельно працює на одній і тій же посаді (ще одна відмінність від більшості корпорацій, де прийнято рости над собою), а за цей час навколо гендиректора виникне коло довірених осіб, готових у майбутньому очолити компанію. У даній книзі робиться спроба зламати закриту эппловскую систему, розшифрувати таємний код, щоб донести уявлення про внутрішньої діяльності компанії і її традиціях до амбітних підприємців, допитливих менеджерів середньої ланки, заздрісних директорів конкуруючих фірм і творчих людей, які хочуть навчитися втілювати ідеї в життя. Хто б встояв перед спокусою побудувати другу «Еппл» (ми не стверджуємо, що це взагалі можливо)? Щоб знайти ключ до вирішення цієї складної задачі, логічним буде звернутися до життя Джобса. У 2011 р. він помер у своєму будинку в Пало-Alto, але його дух буде відчуватися в стінах «Еппл» ще довгі роки. Є загальноприйнята думка про те, яким повинен бути генеральний директор; Джобс завжди поводився йому наперекір. Якщо ми зрозуміємо, як йому це вдалося, то зможемо зрозуміти і те, як влаштована «Еппл».


Доплати до пенсії одержать 88 тисяч мешканців Чернігівщини. Середній розмір підвищення - 354 гривні\nМобильная версия сайта Главная страница » Новости » Город и регион » Доплати до пенсії одержать 88 тисяч мешканців Чернігівщини. Середній розмір підвищення - 354 гривні\nВторник, 12 Января 2021 16:45 | Просмотров: 3522\nВ області провели перерахунок пенсійних виплат у зв’язку з підвищенням із січня 2021 року показника мінімальної заробітної плати в Україні. Тепер вона — 6000 грн. Підвищені пенсії отримають 88,1 тис. осіб, які не працюють, досягли 65 років та мають страховий стаж: чоловіки — 35 років, жінки — 30 років. Мінімальна пенсія для них становить 2400 грн.\nНачальник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрій Юрченко повідомив, що перерахунок пенсій провели автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ.\nСума збільшення пенсії у кожного пенсіонера обраховується індивідуально, оскільки залежить від того, який страховий стаж він має і який заробіток одержував, коли працював. Середній розмір підвищення склав 354,20 грн.\nПенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, що пов’язана з отриманням доходу і сплачують єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності, пенсія перераховується з урахуванням мінімальної заробітної плати, яка буде визначена на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.\nПротягом 2020 року середня пенсія по області зросла на 411 грн, із 2764 до 3175 грн. Вісім разів підвищували пенсії для різних категорій громадян, зокрема, у зв’язку зі зростанням мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму.\nПроводилась індексація пенсійних виплат. Вперше запровадили доплату громадянам, які досягли 80-літнього віку. У автоматичному режимі перерахували пенсійні виплати пенсіонерам, котрі продовжують працювати.\nТакож підвищили пенсії в разі втрати годувальника для членів сімей осіб, які брали безпосередню участь в АТО/ООС або забезпеченні її проведення.\nТеги: пенсія, перерахунок, Юрій Юрченко\n16 Марта 2021 15:48\nПідвищення пенсій з березня 2021 року: кому і наскільки збільшили виплату?


Іран твердить, що в разі атаки проти нього він вдасться до відплатного удару\nВерховний лідер Ірану аятола Алі Хаменеї застеріг Сполучені Штати та Ізраїль від атаки проти іранських ядерних об’єктів, кажучи, що його країна вдасться до відплатних дій «сильними ударами і залізним п’ястуком».\nУ промові до кадетів збройних сил у Тегерані, Хаменеї сказав, що Іран не має наміру розпочинати конфлікт Але додав, що Іран вдасться до відплатного удару.\nЦе була найрішучіша реакція Ірану з часу, коли ізраїльські офіційні особи розпочали недавно натякати на можливі військові дії проти іранської ядерної програми. Ізраїль і західні країни підозрюють Іран у тому, що він намагається виготовити ядерну зброю під прикриттям цивільної ядерної програми. Проте Іран заперечує це звинувачення.\nУ документі, який оприлюднено у вівторок, МАГАТЕ висловило «серйозне занепокоєння» з приводу іранської ядерної програми, кажучи, що хоча деякі її частини цивільного призначення, інші пов’язані з ядерною зброєю. Президент Ахмедінеджад відкинув ці звинувачення і обіцяв, що його країна навіть найменшою мірою не відмовиться від своєї ядерної програми. Іран твердить, що його діяльність скерована на мирне виробництво електроенергії.\nВеликобританія, Франція і Німеччина заявили про можливість додаткових санкцій ООН після того, як Міжнародне агентство з атомної енергії оприлюднило доповідь, у якій сказано, що є «достовірні» докази, що Тегеран працює над розробкою ядерної зброї.\nЗахідні країни кажуть, що вони хочуть унеможливити Ірану стати ядерною державою.


Як просувати сайт в Google в 2022 році: детальний огляд факторів\nЗапорука успішного пошукового просування\n22.10.2021 Автор Менеджер\nСотні тисяч SEO-фахівців ламають списи й голови, намагаючись розібратися, як просувати сайт, що виведе ресурс на перші позиції у пошуковій видачі.\nСпираючись на традиції попередніх років (навіть десятиліть), «сеошники» раз-по-раз пробують ошукати Google, знайти чарівну пігулку, яка дасть змогу майже нічого не робити, напхати на сайт «сміттєвого» контенту й збирати трафік з топ-3 пошуку.\nАле це вже не працює – скоро 2022 рік. Чому «чорні» та «сірі» схеми SEO ведуть в нікуди, нам розповідав фахівець із пошукової оптимізації Андрій Павленко (читайте тут). І тепер горе-оптимізатори плачуть, що бридкий Google наробив алгоритмів і поскидав їхні сайти на дно. Але пошукові системи просто виконують свою роботу: шукають для користувачів контент, який найкраще відповідає їхнім запитам.\nІ сам же Google розповідає, що робити, щоб сайт посідав високі позиції у пошуковій видачі. Коротко перекажемо, які існують\nСкладові успішного просування\nХоча… перед цим ще кілька слів. Згадаймо про те, що саме слово просування не дуже коректне, бо має на увазі якісь штучні заходи для «підпихання» сайту на вершину видачі. Усі такі заходи, що штучно «просувають» сайт, пошукова система вважає маніпуляціями. І це лише питання часу, коли вона їх виявить і застосує санкції до сайту. Тому тут ми згадуємо просування лише як звичний термін, що позначає пошукову оптимізацію або SEO.\nОтже, перейдімо до складових оптимізації, які будуть актуальні в 2022 році.\nКод сайту не повинен містити помилок, відповідати галузевим стандартам. Сайт має якнайшвидше завантажуватися на всіх пристроях. Сайт має бути адаптивним, тобто показувати однаково добре весь вміст як на комп’ютерах і ноутбуках, так і на мобільних пристроях – і це зараз навіть важливіше, ніж добрий вигляд на десктопах. Уже тривалий час пошуковик Google віддає перевагу тим ресурсам, які добре взаємодіють зі смартфонами й планшетами.\nЗрозуміла структура вмісту\nЯкщо відвідувач заходить на сайт і не може зорієнтуватися, що йому там робити – очевидно, що високих позицій такому ресурсу чекати не варто. Кожна сторінка має бути проста, зрозуміла, з чіткою лаконічною навігацією. Що легше користувачу розібратися з сайтом, то кращий він на думку пошуковика.\nТакож Google звертає увагу на наявність карти сайту – якщо вона є, це добре. Наявність численних дублів сторінок – навпаки погано.\nДля пошукової системи дуже важливим показником виступає те, як довго користувачі затримуються на сайті та що роблять. Якщо контент цікавий і корисний, то користувачі затримуються довше й переглядають більше сторінок, вважає Google. Якщо контент марний – швидко покидають сайт.\nЧи не заважають користувачам банери, реклама тощо\nВи по собі знаєте, як дратує, коли заходиш на сайт, а він весь блимає рекламними оголошеннями, постійно щось спливає і просить кудись натиснути, банери закривають половину екрану. З великою імовірністю такий сайт людина покине за кілька секунд, бо щось прочитати там дуже важко. Якщо ваш сайт «обвішаний» такими цяцьками – не варто розраховувати на топ видачі.\nТак називаються посилання на інші сторінки вашого ж сайту. Такі посилання допомагають пошуковим роботам знаходити на сайті інші сторінки. Але головне їхнє завдання – вести користувача на додаткову інформацію, що розширює відповідь на його пошуковий запит. Внутрішні посилання мають давати гостеві додаткову цінність – тоді їх високо оцінює пошуковик. Також за кількістю внутрішніх посилань на різні сторінки він визначає важливість кожної сторінки на сайті.\nПід ними розуміють посилання на ваш сайт чи окремі його сторінки з інших сайтів. Кількість і якість зовнішніх посилань – один з найголовніших критеріїв ранжування вебсторінок для Google та й багатьох інших пошукових систем. Якщо на сторінку вашого ресурсу посилається сайт, авторитетний за параметрами Google, це додає авторитетності вашій сторінці. А от посилання з низькосортних сайтів погано впливають на авторитетність вашого сайту. Також пошуковики вже непогано навчилися розрізняти посилання природні та штучні (куплені або домовні).\nКожна сторінка мусить мати певні елементи, зокрема назву (title) і мета-опис (meta-description). Ці два елементи Google використовує для показу в результатах пошуку, тому до їх створення треба ставитися дуже відповідально. Він назви (title) залежить, чи приверне вона увагу користувача й чи закличе його натиснути на ваше посилання. Мета-опис показує коротку інформацію про сторінку, яка дає змогу переконати людину, що на сторінці є те, що їй треба. Згідно з останніми поясненнями представників компанії Google, пошуковик звертає увагу на мета-опис, але може видавати в результатах пошуку інші частини контенту, якщо вважає, що вони краще відображають вміст сторінки.\nРезультат пошукової видачі сайту вебстудії “ВМБ”\nТакож важливими елементами є заголовки, які мають шість рівнів, від H1 до H6 і показують ієрархію частин вмісту. Треба мати на увазі, що заголовок H1 на сторінці може бути лише один, а H2-H6 мають розташовуватися логічно: H2 – заголовок вищого рівня, ніж H3, і так далі.\nКороль – контент\nІ, звичайно, найголовніший чинник успішного зростання у пошуковій видачі – контент. Він має бути:\nСкопійовані з інших сайтів статті Google взагалі не розглядає як контент. Якщо раніше цей текст уже десь був оприлюднений, то перевагу матиме першоджерело. Часом пошуковик може показувати вище не першоджерело, а скопійований текст, але це вже залежить від інших факторів. Скажімо, вперше текст опублікований на маловідомому сайті, потім його скопіював і опублікував відомий авторитетний сайт. У такому разі Google покаже вище статтю на авторитетному сайті – бо цей сайт загалом має вищі позиції. Але загальне правило таке, що унікальний контент має перевагу.\nКрім унікальності Google давно навчився оцінювати зміст текстів. Пошуковик оцінює читабельність тексту, зрозумілість, оригінальність подачі інформації, використання допоміжних матеріалів – ілюстрацій, відео, інфографіки тощо.\nЯкщо контент не дає відповіді на запитання користувача – він марний. Пошукові системи оцінюють кожну публікацію – наскільки вона може задовольнити потребу відвідувача в отриманні певної інформації. Якщо інформація корисна, користувач її читає повністю або більшу частину, переходить за допоміжними посиланнями, ділиться нею у соцмережах чи зберігає у закладки. Усе це – свідчення корисності.\nКорисність сторінки прямо не залежить від того, є на ній мовні помилки чи немає. Але часто велика кількість помилок негативно впливає на поведінку користувачів. Тобто гостя настільки дратують неграмотні тексти, що він зразу покидає сторінку. Уже не раз було помічено, що сторінки з неграмотними текстами утримують нижчі позиції у пошуку, ніж ті, де тексти написані грамотно.\nВисновок: головне – унікальний, якісний, корисний, цікавий контент\nМабуть, багатьом це здасться затяганим штампом, але контент і тільки контент здатен підняти сайт на перші позиції у результатах вебпошуку. Про це постійно повторюють SEO-фахівці, про це прямим текстом заявляють представники Google.\nОдна з останніх заяв: якщо сайт «потрапив під алгоритм» (тобто втратив позиції у пошуку через запровадження нових алгоритмів ранжування сторінок), виправити становище може лише кардинальна переробка контенту. Представники Google пояснюють: дуже малоймовірно, що сайт повернеться на ті самі позиції, які були до «песимізації». Але якщо покращити контент, пошуковик подивиться на ваш сайт як на інший, кращий, і надасть йому ті позиції, яких він заслуговує.\nТож з усього сказаного випливає одне: запорука успішного пошукового просування – унікальний якісний контент, що відповідає на запитання користувачів і дає їм нові знання та інші цінності.\nКатегорії Статті Позначки Google, запитання - відповіді, поради, пошук, просування сайтів, сайт Навігація по запису\nСайт на безкоштовному хостингу: за і проти\nОдносторінкові сайти: види, застосування, приклади


Погода в Ісламеї на два тижні. Прогноз погоди на два тижні в Ісламеї, Кабардино-Балкарська республік | METEOPROG\nОгляд погоди у Ісламеї\nПогода в Ісламеї\n/ Погода в Ісламеї\nПогода Ісламей - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Ісламеї сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Ісламеї на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Ісламеї - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Ісламеї допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Ісламей - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Ісламей тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\nПоділитися погодою в Ісламеї:\n43° 40′ 12″ пн.ш. 43° 27′ 7″ с.д.\n10 899 чоловiк\nGenerated 13.12.2019 23:01:53


Роман “Тигролови” Івана Багряного: аналіз, стислий виклад, відео | promovu.in.ua\nУ пригодницькому романі “Тигролови” Іван Багряний (справжнє ім’я – Іван Лозов’ягін) змалював і деякі моменти зі свого життя. Так, 16 квітня 1932 року письменника було арештовано за націоналістичну діяльність, а в 1944 році він змушений був емігрувати до Німеччини, залишивши в СРСР дружину й дітей.\nКлючове про твір:\nТема: доля особистості в тоталітарному суспільстві.\nІдея: утвердження незнищенності добра, утвердження того, що за будь-яких, навіть нелюдських, умов Людина залишатиметься Людиною.\nУ центрі уваги автора – постать інженера-авіатора Григорія Многогрішного, правнука гетьмана Дем’яна Многорішного. Григорія засуджено на 25 років каторги на Далекому Сході, і його мчить туди «ешелон смерті»: …Вирячивши вогненні очі, дихаючи полум’ям і димом, потрясаючи ревом пустелі і нетра і вогненним хвостом замітаючи слід, летів дракон.\nНе з китайських казок і не з пагод Тібету — він знявся десь з громохкого центру країни “чудес”, вилетів з чорного пекла землі людоловів і гнав над просторами… Над безмежжям Уралу… Через хащі Сибіру… Через грізний, понурий Байкал… Через дикі кряжі Зайбакалля… Через Становий хребет, — звивався над ним межи скель і шпилів…\nШістдесят коробок-вагонів — шістдесят суглобів у дракона. Спереду вогненноока голова — велетенський двоокий циклоп — надпотужний паротяг “Й.С.” (Йосиф Сталін). Ззаду — такий же надпотужний паротяг “Ф.Д.” (Фелікс Дзержинський). На тендері прожектор — довгий вогненний хвіст. Біля кожного вагона — щетина багнетів.\nШістдесят суглобів у дракона — то шістдесят рудих домовин, і в кожній з них повно проглинених жертв, повно живих мертвяків. Крізь заґратовані діри дивилися тоскно грона мерехтливих очей, — дивились крізь темряву десь на утрачений світ, десь туди, де лишилась країна, осяяна сонцем, де лишилась Вітчизна, озвучена сміхом дитинства і юності рано одтятої, де лишилася мати… родина… дружина…\nГригорія пильно стереже сам начальник поїзда, але сміливому юнакові вдається втекти – вистрибнути на ходу поїзда: Стрибнув у певну смерть, але не здався. 99 шансів проти одного було за те, що від нього залишаться самі шматки, але стрибнув.\nНа противагу “ешелону смерті”, який везе засуджених на каторгу, в наступному розділі змальовано суперкомфортний “Тихоокеанський експрес нумер один”: Це найліпший і наймодерніший експрес в СССР; найкомфортабельніший експрес у так званій робітничо-селянській державі. Мавши маршрут майже на пів земної кулі, маршрут “Нєгорєлоє — Владівосток”, тобто від понурої Прибалтики і до берегів Японського моря, маршрут на 12 тисяч кілометрів і стільки ж назад, він був до того відповідно пристосований і устаткований, — до комфорту і вигод в безперервній десятиденній мандрівці. Чудо цивілізації, вершок людської вибагливості і фантазії.\nРаптом поїзд проїжджає повз каторжників Бамлагу (Байкало-Амурського виправно-трудового табору): Боже ж мій!.. Так ось вони!!. Справжні, реальні, невигадані і — незчислимі. Як розгадка болючої і жаскої таємниці. Як сама таємниця, на яку страшно було дивитись…\nА вони стояли безконечними шпалерами, безконечною тичбою — вимучені, виснажені… В химерних і страшних бамлагівських одностроях: в ганчір’яних шапочках-ушанках і в такім лахмітті, що здавалося, ніби їх рвали всі собаки всього світу і тріпали всі сибірські й транссибірські вітри та буревії.\nСтояли і дивились… Проводжали експрес — мерехтливе чудо небаченого чи давно забутого світу…\nПрокладали шлях, прокладали нову магістраль, вимощуючи її своєю розпукою, гатили собою прірви, й баюри, й провалля… А тепер ось стояли як на параді. Полтавці… Чернігівці… Херсонці… Кубанці…\nЗ вікон експресу нагло починають летіти речі… Спершу від паротяга, — як сигнал, — кілька пачок махорки. А потім, мов на команду, з усіх вікон полетіли: цигарки… плитки шоколаду… цитрини, черевики, шматки хліба, пакунки, завинені в папір… — ціла веремія найрізноманітніших речей.\nУ цьому ж експресі їде на надзвичайно важливе завдання бравий майор — чорнобривий, з м’ясистим носом, віком понад тридцять літ, — майор ОГПУ — НКВД. Зсунув синій кашкет на потилицю, розстебнув комір і попиває червоне бордо, тримає склянку біля уст, а очі втопив у газету, поставивши її сторч. Смокче бордо і читає-смокче “Правду”, студіює промову вождя, виголошену на черговому з’їзді ВКП(б). … Майор виглядає, як саме втілення могутності, сили і гонору своєї “пролетарської” держави. В цілім експресі не тримається ніхто так гідно, так незалежно і гордовито, ба навіть трохи презирливо, з таємничою міною і незрівняним почуттям вищості.\n…Він пригадує ту виняткову епопею перед двома роками — епопею веденого ним слідства над одним бортмеханіком та авіаконструктором, приятелем літуна Чухновського, — над тим зоологічним націоналістом, над тим дияволом в образі людини.\nСтає зрозуміло – це той майор, який вів слідство проти Григорія Многогрішного, виламував ребра в скаженій люті. Він йому повивертав суглоби… Він уже домагався не зізнань, ні, він добивався, щоб той чорт хоч заскавчав і почав ридати та благати його, як то роблять всі… Авжеж! Дивиться виряченими очима — і тільки. Як каменюка. Спершу зухвало і скажено відбивався, вибухав прокльонами й сарказмом, плював в обличчя йому — слідчому, а потім лише хекав крізь зуби і мовчав, розчавлений, але завзятий. Мовчав презирливо… Тепер, після втечі Григорія, майор їде на Далекий Схід, щоб особисто взяти участь у переслідуванні “злочинця”.\nТич часом Григорій намагається вижити в тайзі. Він майже конає від голоду та втоми. Випадково знаходить загублений мисливський ніж. Лягає просто на землю й марить, аж раптом чує крик: “Грицьку!!!”. Григорій біжить на цей крик і бачить, що ведмідь нападає на людину. Незважаючи на свою слабкість, Григорій відважно кидається на тварину і б’є ножем. Він рятує незнайомця, але й сам втрачає свідомість.\nГригорій приходить до тями в родині тигроловів, переселенців з України Сірків: В голові Григорієві наморочилось від явної галюцинації. Він покотив її по подушці вправо — глянув, вліво — глянув. Роздивився по хаті. У кутку рясніли образи, королівськими рушниками прибрані, кропило з васильків за Миколою Чудотворцем. Чорні страстяні хрести напалені на стелі… Він лежить на великому дерев’яному ліжкові, роздягнутий, накритий вовняною ковдрою чи киреєю… Пахне васильками… У вікно знадвору зазирає сонце. Мати в очіпку і в рясній стародавній спідниці, посміхаючись, несе тарілки в двері… За нею бистроока дівчина виступав, мов горлиця… Біля вікна, тримаючи козацьке сідло й ушивальник, звівся і стоїть густобровий, кремезний парубок…\nВиявляється, що від ведмедя Григорій врятував Наталку – дочку старого Сірка. У Наталки є брат Грицько. Ще один брат, Микола, загинув під час полювання на тигра.\nНаталка – Яка вона хороша! Такої він, далебі, ще не бачив. Якесь дивне поєднання надзвичайної дівочої краси і суворості. Гнучка, як пантера, і така ж метка, мабуть, а строга, як царівна.\nГригорій розглядає фотографії у кімнаті, з яких дізнається, що родина займається мисливством. Сіється сніг. В дерев’яній клітці здоровенний тигр роззявив пащу, реве. Збоку стоять чотири мисливці, виструнчившись перед оком апарата, спираючись на рушниці. Один старий мисливець і три молодих. Всі в чуднім одязі — в шкіряних штанях, химерних, у шкіряних піджаках, підперезані набійнищями. Три в шапочках, один — без. І той “без” — Наталка! Так, Наталка! Стоїть, спершись на вінчестер, дивиться насмішкувато. Вуста міцно стулені, очі примружені, голова непокрита, і на неї падають сніжинки…\nСерце Григорієві чомусь застрибало, мов дурне. Він нишком глянув на Наталку — бавиться з ведмежам — і крадькома поклав світлину наспід. Ясно… А серце здуріло, чого й що? Це ж той “бузувір”, що кричав у розколині. Точна копія.\n— А сіють… А сіяти — то не ризикувати хіба? Сіють, але з одного хліба не проживеш, тож і ті, що сіють, мусять ще й промишляти. Ми ж хліба не сіємо зовсім, лише овес та гречку для коней. Хліб вродить чи ні, а звіра в нетрях повно, навіть “свиней та курчат”. Ми так увесь вік промишляєм, бо так і вигідніше, та й цікавіше, та ще тепер. Але кішок оцих тільки ми ловимо. Та ще там одні. Інші бояться.\nСірчиха розповідає Григорієві про своїх дітей, про переселення родини з України сюди, в нетрі Сіхоте-Аліня.\n— Я весь час дякую Богові за те, що послав мені таку втіху. І в кого вони вдалися? Ні тучі, ні грому не бояться. От хоч би й ця, — посміхнулась, кажучи про Наталку, — і в кого тільки вдалася? Їй би на коні, та на полозках, та з гвинтівкою, та з собаками… І пре туди, куди й чоловік не насмілиться. Ніч, північ, чи мороз лютий, чи злива страхітна, — байдуже. Звели їй до відьми в зуби полізти — і полізе, їй би треба хлопцем родитись (знов засміялась). Аби тільки дав Бог здоров’я та щастя, а то… Це-бо страшний край, і страшне тут життя, як подумаєш. Ось був ще в мене син (посмутніла і тихенько зітхнула), Миколою звали… Царство йому небесне… Якби ти його був побачив, — що то за сокіл був! Грицько от здоровий та красний, а то ще міцніший і кращий був. А сили було — як у діда покійного, у старого Сірка колись: підкову розгинав руками граючись. І привітний, і безжурний, як оця ось… Він її вибавив і всього навчив, мабуть, і сміливості тієї.. Було, споряджаються на промисел, — я про нього турбуюся — і се, і те, і бережи себе, і будь обачний. А він сміється, було, та заспокоює: “Я вам, мамо, ведмедя живого на мотузку приведу…” І він ось їй то ведмежата, то рисята живі приносив. І велось йому добре. Сміливий та щасливий був. А от спіткало лихо.\n— В сміливих щастя завжди є!.. От хоч би й ми. Приїхали сюди… Боже! Яка страшна і дика пуща була! І нудьга смертельна. І лихо скрізь навколо, і злигодні, і смерть… Чужа чужина… А бач, оббулися… І дивись — зажили ж як потім! І пущі здолали, і край скорили, ще й залюднили. І звикли, полюбили. А нові діти народились — це вже їхня батьківщина тута, — то такі, ніби Бог знав, де їм доведеться жити, та й вдачу їм дав таку, як треба…\nГрицько та старий Сірко повертаються з полювання:\nА на стежці вже цокали підводи. Йшли черідкою коні, тяжко нав’ючені. П’ятеро коней.\nНаступного дня родина починає підготовку до нового полювання. Тренуються у стрільбі по мішенях (“п’ятнують”). Останній стріляв Григорій. До правди, — він хвилювався. Бував він на різних стрільбищах і не був новаком в стрілецькім ділі, на всякій зброї мисливській і немисливській, як кажуть, зуби з’їв. Мав навіть колись ворошиловські значки і на всяких змаганнях стрілецьких пописувався знаменито. Але тут, на цім іспиті, на цім виїмковім змаганні, хвилювався. І рушниця нова, не вивірена, і іспит складати треба незвичайний, змагатися з стрільцями, яких, далебі, ще не зустрічав у житті.\nКоли б йому хтось колись запропонував змагатися з дівчиною в стрілецтві, — він посміявся б і взяв би те за злий жарт. Але тут бачив, що може бути побитий, і то саме дівчиною.\nАле Григорій хвилювався даремно – над головою, півліктя вище, ніби хто жменею ткнув, — п’ять куль.\nНарешті Сірко, Наталка, Грицько та Григорій вирушають на промисел, на пантування. Грицько пояснює Григорієві незрозумілі слова: Солонці — це такі місця на гарях та марях… Ну гарі — це вигорілі нетрі, а марі — багна, по-вашому, тільки гірські. От часто проходять в нетрях пожежі і вигоряють величезні клини, іноді на сто верстов… Отож на марях та біля них на схилах сопок часто буває природна солона земля — це й є солонець. Отож звір ізюбр, та й коза, та й сохаті люблять ту землю їсти, особливо тоді, коли в них ростуть нові роги, що звуться панти. І найбільше ходять ізюбри на ті солонці, що на гарях, бо там просторіше і безпечніше — видно все навколо. І ходять тільки вночі і то влітку, саме тоді, як тії панти ростуть. Ну, панти ці дуже цінні, тільки ж панти ізюбрині… Або плямистого оленя. Та плямистого оленя вже майже немає. А ізюбр — це не плямистий олень, лише рудувато-сірий, їх тут ще дуже багато…\nУ лісі зустрічаються з іншою родиною мисливців – Морозами, теж переселенцями з України. Стають на ночівлю, але виникає проблема – немає води. Поки всі терплять і мучаться від спраги, Григорій з Грицьком вирушають по воду в нетрі й таки приносять її.\nА діди тихо бубоніли. І лише помалу дійшов до Григорія жаский зміст тієї розмови, полохаючи сон, що почав був підкрадатись. Старий Мороз розповідав про місто каторги, про пекло новітніх канальських робіт, вигачуване костями українськими, — про Комсомольськ. Це вони туди їздили… Та й раніше, відколи тільки почато там рити перші кар’єри в дикій пущі, теж там бували. Часто. Контракти з “Бамлагом” на м’ясо мали… І багато чого бачили… Бодай не діждати ніколи. Ге, надивились вони та й наслухались… А тепер і син рідний там…\nПро колони виснажених арештантів на лютім морозі… Про безліч стероризованого, на повільну смерть приреченого люду, а надто про силу-силенну “своїх людей” — земляків з далекої тієї України нещасливої… Про голод і цингу… Про надлюдські терпіння і труд каторжний, а надто взимку, при 50-ступневому морозі напівголих, напівбосих людей, чесних трударів — полтавських, та катеринославських, та херсонських “куркулів”, “державних злодіїв”, суджених “за колоски”, та й всяких “ворогів” — вчених, вчителів, селян і робітників, бородатих дідів і таких же бородатих юнаків, що й не розбереш, скільки людині віку… Про жорстоку смерть без похоронів, як худоби, — смерть від знущання, голоду, пошестей і журби… Про здичавілих собак, що тягають мерзлі людські голови і руки межи бараками… Про чуті арештантські пісні і тугу без слів (бо давно виплакані)… Про неймовірні самогубства…\nУ Григорія все переплуталось в голові… Лише одно не могло заплутатись ніде та й загубитись — гостре відчуття, що доля його не відстає від нього. Що то вона женеться за ним. Вона вже давно тут. Чигає та й готовить йому й на цій землі всякі несподіванки…\nПолювання на ізюбрів вийшло вдалим: В хаті було дві пари пантів. А біля річки в траві — дві туші.\nНад місцем, де оселилися мисливці в лісовому будиночку, раптово пролітають літаки. Це викликає занепокоєння в Григорія – він уже здогадується, що його будуть шукати. Наталка також помічає, що Григорій нервується.\nГригорій розуміє, що закохався в Наталку: Борюкався сам з собою, не знав, як бути. Піти уторованим шляхом і добиватися приязні, залицятися, зваблювати, задурювати він не смів і не міг. Та й ба, всі засоби з випробуваного запасу всесвітніх залицяльників тут були б безсилі. Це не та людина, це щось інше. Відтоді, як він з першого ж дня опікся, він більше не насмілювався. Вона ж… Вона — так йому здавалось — навіть у голову собі не клала того, що з ним діялося. Вона — дитя ще незайманого спокою. Вона, здавалось, навіть не розуміла, що воно таке, те кохання. Та й потім — що він їй і хто він їй? І навіщо він їй? З його становищем він просто не мав права. Хто він? Вепр, що сховався в хащах від мисливців. Без права на життя, без пашпорта. Вепр! Завтра його наслідять, і треба буде кидатись напропад, ламаючи кущі головою. Або йти грудьми на видиму смерть. І якби дівчина відповіла на його почуття, то це було б велике нещастя для обох.\nНастала осінь. Грицько з Григорієм косили сіно по сопках, по галявинах над Іманом і заготовляли с а м о л о в и, — пастки такі.\nНастругавши паличок доста, щодня сідлали коні й їхали непрохідними нетрями, де сам дідько ногу зломить; у відповідних місцях вирубали метрові товсті колодки, розколювали їх і так клали, зверху клали набір паличок, а на дереві, поблизу, робили добру затіску. Так помалу зробили рейд кілометрів на сорок. І нарозтикали таких паличок та наробили затісок до лиха.\nПішли сніги. Вдарили морози. Тайга вбралась у нові шати. Осінь тут золота, але швидка, коротка. Уже в жовтні почалась зима. Зайшла пора білків’я — гаряча пора для мисливців — пора полювання на вивірку та на всякого хутряного звіра.\nГригорій у мисливстві намагався забути про все — про свою дурну долю, про невідоме майбутнє; намагався не дивитися вперед, забувши про весь світ. Хай, все одно, там нічого не видно. Ліпше не думати, жити, поки можна, дихати, дивитись на сонце, що сліпило геть, сяючи та мерехтячи в снігах, підставляти груди під вітер, слухати, як шумлять кедри верховіттям…\nОдного разу Григорій заблукав у тайзі. Наталка із собакою Заливаєм пішла його шукати, але на зворотньому шляху вони вже вдвох заблукали під час завірюхи. Поки Наталка спала, змучена, Григорій поцілував її, а потім картав себе за це. Йому хотілося поцілувати її. Нишком. Так, як мати цілує сонну дитину. Раз лише. Вона не почує. І він, як злодій, дослухаючись до її дихання, тихенько-тихенько поцілував… Раз лише.\nПісля Різдва Григорій та Грицько вирушають до Хабаровська – продати хутро, поновити договори, купити набої. Григорій розуміє, що для нього це може бути небезпечним, адже його шукають, проте хоче погратися з долею. Коли вони врешті дісталися до “цивілізації” й сіли в експрес, Григорієві здавалось, що він потрапив додому. Вагон говорив всіма діялектами його — Григорієвої — мови: полтавським, херсонським, чернігівським, одеським, кубанським, харківським…\nІ ще й хтось кричав — “Най би тя шляк трафив”, — нагадуючи про далеке Поділля…\nЗаробітчани! Вербовані та контрактовані, та “планові”! З дітками, з жінками… Возять їх по цілому “соціалістіческаму атєчєству”! Будують соціялізм! Це вони будують соціялізм!!\nУся! Уся його Вітчизна ось так — на колесах позагеттю, розчавлена, розшматована, знеосіблена, в корості, в бруді… розпачі!.. Голодна!.. безвихідна!.. безперспективна!.. Стискав зуби, аж но набрякли щелепи.\nУ Хабаровську хлопці швидко залагодили свої справи, навіть зайшли до ресторану. Насупроти сиділо якихось двоє дівчат за столиком, вп’ялися в хлопців очима. Замовили собі чорну каву, сьорбали її потрошку й так сиділи. Дивилися як заворожені. Одна робила очко уперто, але без наслідків, — хлопці не помічали зовсім. Друга — навіть очка не строїла, — дивилась вогкими, широко одвертими, не то здивованими, не то захопленими очима й зрідка підносила до уст каву.\nГригорій натомість сидів понурий. Вино не вступало йому в голову. Він пив і лиш все більше хмурнів. Не сп’янів, ні, дивився на ту веремію, на оголені плечі й груди, на щасливі посмішки, на обійми, на всіх тих “володарів життя”, володарів цих напівголих дівчат та бабів, дивився на всіх тих парованих і непарованих, і в серце заходив жаль.\nМотлох!!! Всі ці ляльки, всі ці кралі й їхні альфонси — личковані командири, й якісь надуті “відповідальні”, і якісь претензійне вбрані “а-ля Європа” суб’єкти — все це мотлох, що вихав по залі, затисши свої худосочні коліна межи жіночі.\nВже не ревіла оркестра і вже нікого не було — то ревів водоспад, а над ним у веселковім сяєві стояла Наталка. Горда, як королева; буйна, як вітер; радісна, як сонце; мерехтіла очима і сміялась, закинувши голову, махала рукою туди, до вершечка кедра… Королева!! Ось вона справжня, свавільна, і горда, і прекрасна, як богиня… І чиста, як богиня. Його королева! І… не його королева. Його біль. Його туга…\nТільки тепер Григорій звернув увагу на дівчат, що сиділи насупроти, що пили свою вбогу каву. Коли пишногруда подалась геть, вони перезирнулися і засміялись — одна радісно, вголос, друга — про себе. І пасли очима за хлопцями. Григорій знічев’я одним оком почав спостерігати їх. Дивився, як вони сьорбали каву. Обидві вродливі. Одна — бистроока і так зачіпала бровою, грайлива; друга — смутна. Обидві витомлені, змарнілі. Десь видно зле дівчатам живеться. Тож сьорбають каву, бо ні за що повечеряти. Стареньке вбрання на них було вже цероване-перецероване. На ногах стоптані грубі черевики — вони їх ховали під стільці. Одна в потертих простих панчохах, одна — в хлоп’ячих шкарпетках, голі литки теж ховала під стільцем. В такім убранні ніхто їх і не просить до танцю. Та і якісь вони тихі, не стильні тут, як селянські дівчата.\nРаптом Григорій уловив фразу… Дівчата говорили українською мовою! І так, ніби хто врізав батогом по серці, ніби обухом по карку:\nТа це ж вони!!! — дочки розкуркулених батьків, розкиданих по Сибірах! Це ж вони, втікаючи, рятуються! рятуються від голоду й холоду, від безправ’я і смерті, — рятують життя ціною краси і молодості, ціною честі і материнського щастя…\n— Вино! Двічі кав’яр! Двічі біфштекс! Двічі кава і тістечка… Грицю, не пишайся так!\nПідлетів кельнер з густо заставленою тацею. Григорій кивнув на дівочий столик…\n— Вечеряйте… — і додав: — Та не лупайте на мене так очима.\nВ бистроокої очі запливли туманом. Вона закусила губи, напружуючи всю силу волі. А далі не витримала і, схилившись до подруги, нагло вибухла у неї на грудях буйним плачем.\nПісля виходу з ресторану хлопці помічають, що за ними стежать. Незнайомець перестрів Григорія й навів на нього пістолет. Але від несподіваного удару Григорія, а потім ще й Грицька падає. Хлопцям вдається втекти.\nПісля повернення з Хабаровська вчотирьох – Сірко, Наталка, Григорій та Грицько – вирушають полювати “на кішку”, тобто на тигра. І під час мандрівки до місця полювання Григорій бачить те, що надзвичайно його вражає.\nМедвин… Медвин — це ж прізвище його колишнього ката. Так, це було прізвище слідчого, а потім начальника відділу одного управління НКВД. О, це прізвище стрясло ним до останнього м’язка. Одно лише прізвище. Але, ні, не може бути. Це ж за десять тисяч кілометрів. Явна невідповідність. Це просто випадковість. Прізвище зовсім, зовсім іншої людини. Який старовір. І хоч це був незаперечний факт, що випадковість, проте серце не могло довго вгамуватись. Прокляте прізвище викликало зливу страхітних спогадів, приспаного гніву, пекельної, непримиренної, вічної ненависті.\nМисливці вистежили тигрів та наздогнали їх. Постріл! Велетенська кішка зробила скажений стрибок угору, як підкинена пружиною. В ту ж мить і туди ж стрелив і Григорій по ній. І ззаду пролунали постріли. А старий, пронизливо і моторошно крикнувши, як це роблять татари або чеченці, і, раз у раз стріляючи вгору, пустився чимдуж стороною навздогін за другою, що десь мелькнула і щезла. Решта, так само лементуючи, — слідом.\nТо була божевільна, шалена гонитва. Годину… Дві… Три… Безконечно… Аж очі вивертало на лоба. Григорій боявся тільки, щоб не спасувати, щоб стало сили, щоб витримати. Бо життя людей, життя старого тепер на його сумлінні.\nВін таки перший опинився біля батька. Він лише пам’ятає, як закричала Наталка… блискавичний його стрибок… Вир… Несамовитий галас, — людський, собачий, тигрячий… Він затягнув петлю, як супоню, і вмить опинився під сподом, вчепившись потворі в карк за шкіру… Все качалось клубком, галасувало на нім… Здається, і він галасував… Сніг набивався в очі і в рот…\nЦе тривало десять секунд, але, здавалось, — це тривало вічність… Потім в раптовій тишині — злякане Наталчине обличчя і дихання над самим його лицем… Потім дружній регіт…\n— Пусти! — це старий Сірко, сміючись, розпатланий спітнілий: — Пусти, а то ти його задавиш…\nНаступного дня разом зі здобиччю мисливці повернулися до свого намету, але зрозуміли, що в наметі хтось був. Сірко одразу зрозумів, що це хтось немісцевий – місцеві на забрали б шкурку соболя, сокиру, баклажку. А Григорій побачив на снігу недопалок дорогої цигарки “Золота марка” – і зрозумів, що, скоріше за все, тут був його затятий ворог, майор Медвин. Нікому нічого не сказавши, Григорій кинувся на лижах навздогін непроханим гостям. Він наздогнав їх.\nГригорій підійшов. І нагло… Серце закалатало йому безумно, шалено. А очі вп’ялись в того, що в кашкеті… І він зареготався страшним, жаским і… радісним реготом.\nА Медвин — бравий герой і грізний суддя та володар душ людців і плюгавий злодюжка, порушник закону нетрів, — стояв і тіпався… Так, тіпався. Губа йому тіпалась, а очі… очі гидкого, сопливого боягуза. Три шпали на ковнірі — як мазки крові.\n— Так… Ну, все, таваріщ следователь! Все. — І важко задихав: — Кінчаю слідство… — І підніс голос, повільно, грізно:\n— Тут… я тобі… й рев, тут я тобі й трибунал! — Підкинув гвинтівку і вистрелив. Аж тому з голови пихнуло.\nПісля розправи з Медвиним Григорій раптово побачив, що за ним спостерігає Наталка. Вона навіть гадки не має звинувачувати Григорія – вона хвилюється за нього, умовляє лишитися, забитися ще глибше в нетрі. Григорій пояснює їй усе:\n— Дурна ти дівчинко. Ти не знаєш, що то за один. За тиждень тут всі нетрі поставлять догори ногами — шукатимуть… Це великий собака. Але Бог є на небі! Є! Цей пес відбивав мені печінки, ламав кості, розчавлював мою молодість і намагався подряпати серце, якби дістав. Так довгих-довгих два роки він мене мучив. А потім спровадив до божевільні. І все за те, що я любив свою батьківщину.\nІ я ще тоді поклявся іменем матері моєї, що відірву йому голову. Я втік з божевільні… Потім мене знову піймали і знову мучили такі, як він, — його помічники… А потім присудили до двадцяти п’яти років каторги. Двадцять п’ять років! А я всіх маю двадцять п’ять. І все тільки за те, що я любив свій нещасний край і народ…\nГригорій вирушає в дорогу. Наталка прощається з ним, поцілувавши на прощання.\nАле Григорій повертається до Сірків за кілька днів – він не може піти, не попрощавшись.\n— Бувай же здоров, синку! Патронів досить? Добре…\n— Куди ж це ти, дочко?! — сплеснула мати руками. А батько примружив очі вражено. Наталка ж стала проти Григорія з непокритою головою і мить дивилася йому в вічі з мукою, запитанням… Мить коротку і мить безконечну… І знайшла там відповідь, — у тім погляді — в тій мішанині з любові, жалю і розгубленості від свідомості про нездійсненість щастя. Потім взяла його за руку, відчуваючи, як на ній товчеться жилка — товчеться кров, пориваючись до неї, — опустилась навколішки перед враженими батьками…\n— Як уб’ють мене — то я не вернусь. А як судилось мені щастя… то нехай же я буду, мамо, щаслива! І ви, тату!.. Благословіть!..\n— Чого ж ти мовчиш, батьку?!.. Твоє ж насіння! Але не було в тім докору, лише розгубленість і далебі… співчуття. Так, співчуття. Вона дійшла серцем того, що старий доходив розумом.\n— Такі часи, бач… Таке життя… Ну, що ж…\n— Нічого, стара! Бог не без милості, козак не без щастя… Та й часи такі… Нехай же шляхи вам будуть рівні, люди привітні і щастя довіку, — щоб ні сили темнії, ні око злеє, ні куля ворожа… От… Та й не баріться, діти!\nНаталка з Григорієм уночі переходять кордон, зчинивши страшний переполох, і, непомічені, тікають до Маньчжурії.\nДодатково можна продивитися фільм за мотивами роману “Тигролови” (фільм не вповні відповідає тексту, наприклад, змінені імена персонажів, деякі епізоди усунені):


§ 37. Трудова поведінка, її форми :: MegaLib.com.ua\nЗавданням соціології є вивчення тих соціальних і функціональних якостей працівника, що визначають характер, способи і форми трудової поведінки, від яких значною мірою залежить напруженість і інтенсивність соціально-трудових зв’язків, ідентифікація їх з конкретним трудовим процесом. До таких належать статусно-ролеві, кваліфікаційні та культурологічні характеристики, професійні якості, ціннісно-нормативні настанови тощо.\nОб’єктами таких прагнень можуть бути: престиж, влада, змістовність праці, творчість, матеріальне забезпечення, гарантія зайнятості, задовільний розмір пенсії тощо.\nМетоди і засоби досягнення результатів у трудовій поведінці суб’єкт пов’язує не тільки зі своїми можливостями, а і з дією на його вчинки різноманітних чинників, що прямо чи опосередковано регулюють його поведінку. Влучно зауважив відомий російський соціолог А.Кравченко: «Досягнутий результат — похідна індивідуальних зусиль і наслідок узгоджених дій інших людей».\nУспішність трудової поведінки, крім індивідуальних зусиль суб’єкта, залежить від багатьох об’єктивних чинників — настрою, думок, намагань, оцінок інших людей, що формують систему зустрічних дій і впливають у певний спосіб на продуцента поведінки через системи професійної стратифікації, адміністративно-правових інституцій тощо.\nВ. Верховін виокремлює такі форми трудової поведінки: цільові, інноваційні, адаптивні, церемонійно-субординаційні, характерологічні, деструктивні.\nстратифікаційна поведінка, яка забезпечує досягнення чи зміну професійних, кваліфікаційних і адміністративних статусів. Типовою формою стратифікаційної поведінки є професійна кар’єра— свідомо визначений працівником шлях професійного чи посадового просування до бажаного статусу.\nВихідною засадою професійної кар’єри є суспільно визнана і засвоєна індивідом шкала престижності професій, видів діяльності, яким відповідають певні соціальні здобутки і професійні прагнення. Вони формуються на певних етапах соціалізації особистості працівника, набуття ним життєвого досвіду.\nДеструктивні форми трудової поведінки — це вихід працівника за межі норм і правил трудового процесу, посадових інструкцій. Різновидом деструктивної поведінки є протиправна поведінка, тобто порушення трудового, адміністративного чи кримінального права, перевищення прав і повноважень, зловживання службовим становищем; дисфункціональна поведінка, яка пояснюється професійною некомпетенцією; індивідуально-цільова поведінка спрямована на реалізацію особистих інтересів на шкоду колективним; поведінка, пов’язана з антисоціальними звичками і схильностями особи тощо. Антисоціальна поведінка характеризується невизнанням соціальних норм і цінностей, що домінують у суспільстві.


F1: Гемілтон перемагає на Гран-прі Німеччини, Феттель - четвертий | ВІСТКАР\nДруга перемога британця в сезоні\nПілот команди McLaren Льюіс Гемілтон здобув перемогу на десятому етапі чемпіонату світу з перегонів Формули-1, який відбувся у Німеччині (German Grand Prix 2011). Другим був Фернандо Алонсо з Ferrari (+3,9 сек), а третім – Марк Уеббер з команди Red Bull (+5,8 сек), який стартував з пол-позишн, повідомляє газета The Daily Telegraph.\nЛідер сезону німець Себастьян Феттель (Red Bull) залишився четвертим. На останньому колі він випередив бразильця Феліпе Массу на третьому піт-стопі. Росіянин Віталій Петров з Renault посів десяте місце.\nПісля гонки на трасі Нюрбургринг (Nurburgring) лідером загального заліку залишився С. Феттель – у чинного чемпіона світу тепер 216 очок. Слідом за ним у генеральній класифікації йде Марк Веббер, у якого 139 очок. Британець Льюїс Хемілтон, який вперше в кар’єрі переміг в Німеччині, вийшов на третє місце – 134. Ф. Алонсо – четвертий.\nНаступний етап чемпіонату світу Формули-1 пройде в Угорщині з 29 по 31 липня.\nОфіційний протокол гонки (60 кіл):\n1 Lewis Hamilton (Gbr) McLaren 1hr 37mins 30.334secs\n2 Fernando Alonso (Spa) Ferrari 1:37:34.314\n3 Mark Webber (Aus) Red Bull 1:37:40.122\n4 Sebastian Vettel (Ger) Red Bull 1:38:18.255\n6 Adrian Sutil (Ger) Force India 1:38:56.542\n8 Michael Schumacher (Ger) Mercedes GP at 1 Lap\nCategories Європа Tags F1, німеччина Post navigation


Скільки води варто пити кожного дня? Що кажуть у МОЗ : 23:06:2018 - vsim.ua\nСкільки води варто пити кожного дня? Що кажуть у МОЗ\nЛікарі кажуть. що немає єдиних норм стосовно споживання води.\nЙдеться про те, що пити потрібно тоді, коли дійсно відчуваєш спрагу.\nЧасто люди обговорюють, скільки потрібно пити води щодня. До того ж точаться дискусії. коли краще її вживати - до, після чи під час їжі. В МОЗ написали про норми і графік пиття, а також скільки рідини має споживати дитина.\nПити тоді, коли відчуваєш спрагу\nПити достатньо води важливо людям будь-якого віку. Вживати рідину слід тоді, коли відчувається справа, незалежно від прийомів їжі. Кажуть, що єдиної для усіх норми нема, оскільки вона залежить від температури і вологості повітря, активності та фізичного стану людини, а також їжу, яку споживаємо. Надійним показником достатньої гідрації є колір сечі - вона має бути солом’яно-жовтого відтінку. Темний колір свідчить про сильну нестачу води. Втім, літні люди й діти погано розрізняють сигнали тіла про спрагу, і більш ризикують наразитися на зневоднення. Тому їм слід нагадувати про пиття.\nДіти можуть пити менше\nТіло дітей містить більше води, ніж в дорослих, і тому їм менше загрожує зневоднення. Крім того, діти активно рухаються, та більше втрачають вологу через шкіру. Діти, що пили достатньо, в тестах на увагу і пам’ять мали кращі результати. Недостатня гідрація призводить до закрепів, поганого травлення, агресії й безпричинного вередування. Дітям радять споживати воду впродовж всього дня, та особливо під час активних ігор чи занять спортом.\nЄдиних норм споживання рідини нема, але лікарі радять пити:\nЯкщо дитина їсть тверду і суху їжу, активно грається чи довкола спекотно і сухо або вона хворіє, то потреба в рідині зростає.\nздоров'я вода поради\nбезкоштовна професійна медична консультація для vsim.ua. - медична система організована таким чином щоб отримати медичну консультацію не потрібно їхати в міністерство... з тієї простої причини, що всі лікарі навчаються ( з тих хто вчиться за знання, а не за гроші ) за однією програмою - і головним фактором в лікуванні є знання і досвід ( по вашому стаж роботи )... не може американський рентгенолог, дехто пише - рентгенлаборант, керувати системою охорони здоровя країни, якої він ( вона ) не знає... медицина України зайшла в глухий кут - а оцінюють це люди, які до цього, ні по знаннях, ні по досвіду немають жодного відношення... подумайте, чого ви добиваєтеся...


Варлаам Печерський — Вікіпедія\nПреподобний Варлаам Печерський († 1065, Володимир-Волинський) — києво-печерський святий, перший ігумен Києво-Печерського монастиря, подвизався в Києві разом з Антонієм Печерським.\nВарлаам жив в XI ст. в Києві, був сином знатного боярина.. В будинку своїх батьків Варлаам отримав добру християнську освіту і від юності відрізнявся душевною чистотою. З юних літ Варлаам, відвідуючи преподобного Антонія (+ 1073, пам'ять 10/23 липня), так захопився спокійним благочестивим життям Києво-Печерських подвижників, що рішився назавжди залишити світ з усіма його привабами та жити в печері. Свій таємний помисел він відкрив преподобному Антонію, але той, одобряючи благий намір парубка, зауважив, як би слава цього світу не звернула його навтіч з печери від черенецтва. Через день після своєї бесіди з преподобним Антонієм Варлаам залишив батьківський дім і навіть свою заручену наречену і, одягнувшись в пишні шати, с прекрасною свитою, на багато вбраному коні підїхав до печери преподобного Антонія. Смиренні ченці вийшли назустіч вельможі і з поклоном і шаною його прийняли. Варлаам, зійшовши з коня і поклонившись до землі преподобному, зняв зі себе боярскі шати і, положивши їх до ніг преподобного, а також підвівши до нього свого коня і свиту, сказав: «Ось принади світського життя, як хочеш, так і поступи з ними, а я вміняю їх в ніщо, хочу з вами жити в печері, хай придбаю Христа і ніколи не вернуся до свого дому». Преподобний старець відповів: «Пам'ятай, чадо, кому ти даєш обіцянку і чиїм ти воїном хочеш бути. Тут невидимо предстоять Ангели Божі і приймають твої обіцянки. Дивись, а якщо батько твій, прийшовши сюди, насильно візьме тебе — адже ми допомогти тобі в цьому не в силах, — і ти опинишся брехуном і відступником від Бога!» Але Варлаам сказав: «Якщо і мучити мене стане батько мій, не вернуся до світського життя і тільки прошу тебе, отче, пострижи мене». Після цього, за розпорядженням преподобного Антонія, блаженний Никон постриг Варлаама в ченці і зодягнув його в чернечі шати.\nПреподобний Варлаам став першим ігуменом Києво-Печерського монастиря. Прийнявши керівництво, прп. Варлаам ще більше став подвизатися в чернечих трудженнях. Поступово братія зростала. Коли ж кількість братії сягла 20-ти, то преподобний Варлаам став зауважувати, що печерна церква занадто мала і не вміщає всіх ченців. В 1058 році, попросивши благословення преподобного Антонія, преподобний Варлаам побудував над печерою дерев'янну церкву на честь Успіння Пресвятої Богородиці. І з цього часу місце поселення св. подвижників стало видним і явним для усіх.\nБлаженний Варлаам не довго пробув ігуменом печерної братії. По волі великого князя Ізяслава Ярославовича він був переведений «в монастир святого мученика Дмитрія і в ньому поставлений був ігуменом». Це було в 1057 році. Монастир св. Дмитрія був побудований великим князем Ізяславом на честь свого Ангела, великомученика Дмитрія. І тут прп. Варлаам продовжував з тією ж ревністю і святістю боговгодно пасти довірене йому нове стадо Христове. Він старався ввести в новій обителі дух і правила преподобних отців Печерських. Бог благословив труди преподобного ігумена, і нова обитель стала відома чеснотами і подвигами її ченців.\nДвічі преподобний Варлаам здійснював паломництво до святих місць Єрусалиму і Константинополя, скільки для користі своєї душі, стільки і для блага Церкви бажаючи ліпше познайомитися з життям ченців Східної Церкви і вивчити церковний чин богослужіння. Повертаючись з вдругої подорожі, він помер у Володимирському Святогорському монастирі на Волині в 1065 році . Перед кончиною він заповів про поховання його тіла в Печерській обителі, якій заповів всі ікони і церковне приладдя, які він набув Царгороді. Він був похований в Печерській обителі в Ближніх печерах.\n↑ Чепа М.-Л.А. Перші Боянівські читання: на пошанування видатного громадського та культурного діяча України-Руси, мислителя, поета, воїна Бояна,Яня-Іоанна (1016-1106) / Актуальні проблеми психології. Том ІХ, частина 1. - К., 2006, - С. 6-20. ISBN 966-8063-54-6.\n↑ Диба Ю. Батьківщина Малковичів – «страна своя» преподобного Варлаама Печерського // Волинський благовісник. Богословсько-історичний науковий журнал. - Луцьк, 2013. - №1. - С.99-112\nПечерський словник персоналій: Варлаам, ігумен Печерський\nЛюди Древньої Русі. IX-XIII ст. Варлаам Печерський\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Варлаам_Печерський&oldid=24187975\nСередньовічні діячі України\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 18:59, 13 січня 2019.


ЧР – 2016, Анонс ІV-го туру: Битва лідерів - 15 Липня 2016 - Спорт Ємільчинщини\nГоловна » 2016 » Липень » 15 » ЧР – 2016, Анонс ІV-го туру: Битва лідерів\nЧР – 2016, Анонс ІV-го туру: Битва лідерів\nВ 4-му турі зустрічаються 1-а і 2-а команди чемпіонату, причому, якщо за набраними очками турнірну таблицю очолює Степанівка, то за втраченими – потенційний лідер Куліші. Важко передбачити і результат поєдинку Рихальське – Поліція. У матчі Мала Глумча – Неділище експерти "goalstream.org" віддають перевагу лісгоспникам.\nМала Глумча – Неділище. В очікуванні сотні Самченка\nВраховуючи той факт, що Неділище регулярно пропускає по 4 м’ячі, дуже імовірним є те, що Олег Самченко зможе переступити поріг у 100 м’ячів, забитих за доби висвітлення районного чемпіонату в Інтернеті. З іншого боку, Неділище, поки що є другими в змаганні за забитими м’ячами – в середньому – 3 голи за матч, тому в Глумчу команда їде не на екскурсію. Щоправда, приїде Неділище не найсильнішим складом – команді бракуватиме лідера атак В’ячеслава Марченка.\nНа прохання Глумчі матч перенесено із суботи на неділю (11.00).\nКуліші – Степанівка. Центральний матч\nЗустрічаються нові суперники, але не нові гравці. У пам’яті багатьох учасників поєдинку ще свіжі баталії Куліші – Середи – Бараші – Симони.\nПереможець очолює турнірну таблицю. Нічия є втратою темпу і очок для обох команд і вигідна для наздоганяючих.\nРихальське – Поліція. Момент істини для Поліції\nДля Поліції цей матч має надважливе психологічне значення. Забити перший м’яч, здобути перші залікові пункти, повірити у свої сили, адже команда грає не настільки погано, як можна подумати, подивившись на турнірну таблицю.\nДля Рихальського – це нагода здобути ще одну перемогу і закріпитись у верхній частині турнірної таблиці, скориставшись невпевненим стартом суперника.\nЗа підсумками ІІІ-го туру редакцією сайту «Спорт Ємільчинщини» складено варіант збірної.\nЗбірна ІІІ-го туру за версією «СЄ»:\nЗахисники: С. Савчук (Куліші), О. Назарко (Степанівка), В. Ходоровський, В. Коваленко (Ємільчине).\nПівзахист: Ю. Прохоренко, В. Годлевський (Степанівка), Я. Бондарчук (Куліші), С. Шпінь (Рихальське).\nАтака: В. Козир (Неділище), В. Остапчук (Куліші).\nКатегорія: Чемпіонат району | Переглядів: 740 | Додав: revanta\n3 sportem (17.07.2016 20:16) [Материал]\n27 червня в Рихальську відбувся турнір з міні-футболу пам'яті свого земляка Геннадія Беляка, який загинув на горі Карачун поблизу Слов'янська восени 2014 р.\nЯблунівка - Непізнаничі 2:1, Рихальське-1 - Рихальське-2 4:0\nРихальське-1 - Непізнаничі 3:0, Рихальське-1 - Яблунівка 1:1\nЯблунівка - Непізнаничі 2:1, Непізнаничі - Рихальське-2 2:0\nПереможцями змагань стала перша команда Рихальська, в складі якої грало четверо Шпінів, Іжик Андрій та Скиба Олександр.\n2 BommGol (17.07.2016 19:36) [Материал]\nФК Шпінь - ФК Поліція\nА до слову ФК Рихальськ молодець.!.\n1 sportem (17.07.2016 15:08) [Материал]\nМала Глумча - Неділище 1:0 (Данюк Олександр),\nРихальське - Поліція 5:1 (Шпінь Віталій-3, Шпінь Микола, Шпінь Сергій - Гарбар Сергій),\nКуліші - Степанівка 0:0