Артабаст — Вікіпедія\nправослав'я і християнство\nАртабаст — лат. Artabasdus, (грец. Ἀρταύασδος або Ἀρτάβασδος, з вірменської: Արտավազդ, Артавазд) — узурпатор та імператор Візантії, який правив з червня 741 і до листопада 743.\nЙого царювання було узурпацією влади проти Костянтина V, який проте зберіг контроль над кількома провінціями у Малій Азії.\nСпочатку вірменин Артабаст був призначений губернатором (стратегом) феми Вірменії (грец. Θέμα Άρμενιάκων). Після падіння Анастасія, Артабаст уклав угоду зі своїм колегою Левом, також в той час був стратегом та губернатором феми Анатолії, повалити нового імператора Феодосія III. Ця угода було скріплена згодою дочки Лева — Ганною на одруження з Артабастом і весілля відбулося після того як Лев III вже вступив на трон, у березні 717.\nПісля смерті Лева III, у травні 741 року, його син Костянтин V став імператором. Він був талановитим полководцем. Зібрав військо і виступив у похід проти арабів, які тоді вже зайняли багато території імперії. У той час Артабаст, управляючий двору та зять його батька заявив, що Костянтин вбитий і зайняв трон при підтримці іконофілів. Артабаст оголошує своїх синів Никифора та Микиту співімператорами. Костянтин V утікає в гори Ісаврії та однак скоро збирає військо. У 743 році Костянтин розбив військо Артабаста і відвоював Константинополь. Схопленого Артабаста осліпили.\nLynda Garland:Біографія Артабаста у De Imperatoribus Romanis(англ.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Артабаст&oldid=25447412\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 05:24, 19 червня 2019.


Визначення тендера - Що це таке, сенс і поняття\nТорги є актом і результатом торгів : пропонують щось в державному конкурсі або аукціоні . Термін походить від грецького слова licitatio .\nІснує два великих значення для торгів. З одного боку, концепція може посилатися на аукціонний або аукціонний процес : продаж товару найвищою ціною. Той, хто робить найвищу ставку, виграє ставку.\nТендер також розробляється, коли суб'єкт господарювання потребує публіки і вимагає пропозицій для її задоволення. Після отримання пропозицій , які повинні відповідати вимогам, встановленим у правилах торгів, вони оцінюють їх і обирають найбільш зручний. Таким чином, є пропозиція, яка виграє пропозицію.\nЦі тендери, як правило, здійснюються державними органами . Припустимо, що уряд хоче побудувати автомагістраль. Щоб визначити, яка компанія буде відповідати за роботу, відкрийте тендер. Всі компанії, зацікавлені у виборі проекту, повинні вказати, скільки грошей вони готові розробити, та інші деталі. Коли торги закриваються, уряд, що розглядається, вивчає варіанти та вибирає той, який він вважає найбільш придатним.\nФази тендеру залежать від кожного законодавства . Загалом, першим кроком є підготовка специфікацій , які включають економічні, адміністративні та технічні положення. Потім дзвінок оприлюднюється і ставки починають надходити у передбачений термін. Для учасників тендеру звичайно наказують сплатити депозит або депозит . Наступні етапи включають оцінку пропозицій, присудження роботи переможцею та, нарешті, оформлення контракту , який ґрунтується як на умовах торгів, так і на зробленій пропозиції.


Доля викрадених лідерів української громади Криму досі не відома\n13 Березень 2014, 00:47\nАрхієпископ Климент: негайно звільніть викрадених українців!\nСімферополь – У Криму продовжують зникати люди. Вже йде четверта доба з часу викрадення українських активістів Андрія Щекуна та Анатолія Ковальського. В середу стало відомо, що напередодні перестав виходити на зв’язок син останнього – Сергій Ковальський. Того ж дня з’явилася інформація про зникнення ще одного учасника українського руху в Криму.\nДоля голови Всекримської української ради, координатора кримського Євромайдану Андрія Щекуна і голови Піклувальної ради Української школи-гімназії Сімферополя Анатолія Ковальського, викрадених 9 березня у Сімферополі, досі не відома.\nОфіційною інформацією про їхнє перебування не володіє жодна правоохоронна структура Криму.\nЗа даними, зібраними Радіо Свобода з різних джерел, на Андрія Щекуна та Анатолія Ковальського напали невідомі на залізничному вокзалі Сімферополя, коли ті отримували передачу з Києва.\nКілька осіб з пов’язками «Дружинник АРК» на руках витягнули їх з вагона, грубо обшукали і потягнули до лінійного відділення транспортної міліції на вокзалі. Правоохоронці відмовилися оформляти протокол, тоді нападники зателефонували своєму керівництву. Згодом за затриманими приїхали невідомі і забрали Щекуна і Ковальського із собою.\nВже близько доби ще один активіст української громади Криму Сергій Ковальський не виходить на зв’язок. Востаннє він телефонував зранку вівторка, повідомивши, що не зможе прийти на мітинг проти приєднання Криму до Росії з міркувань безпеки, оскільки йому погрожують невідомі.\nУ вівторок з вечора і в середу протягом всього дня його телефон вже не відповідав. Раніше Сергій Ковальський заявив, що до викрадення його батька Анатолія Ковальського, що сталося більш як 3 доби тому, причетний самопризначений прем’єр-міністр Криму Сергій Аксьонов.\nПро викрадення і подальше перебування українських активістів надходить багато суперечливої інформації, але кримська влада та її структури на це ніяк не реагують.\nОстаннє повідомлення додає ще більше песимізму – 11 березня після антивоєнного мітингу зник ще один український активіст Михайло Вдовченко. Свідки зазначають, що він завжди ходив із синьо-жовтими стрічками на куртці. Поки що представники Всекримської української ради перевіряють цю інформацію.\nВодночас, в Києві знайшовся зниклий кілька днів тому у Севастополі голова місцевого осередку УРП Ігор Кірющенко. Його з дружиною силою вивезли проросійські активісти за межі Севастополя і примусили покинути півострів.\nКірющенко розповів, що пережив найжахливіші хвилини життя, коли за ним з дружиною додому прийшли кілька десятків людей з білими пов’язками на рукавах, які кричали на весь під’їзд, що бандерівцям не місце у Севастополі.


Кількість одужалих від коронавірусної хвороби COVID — 19 перевищила кількість захворілих за минулу добу в 17 з 24 областей України, а також у Києві, свідчать дані, оприлюднені на сайті Системи моніторингу поширення епідемії коронавірусу Ради національної безпеки та оборони (РНБО) в середу вранці.\nНайбільше нових випадків захворювання COVID — 19 за минулу добу зафіксовано в Чернівецькій області, одужання — в Івано-Франківській і Рівненській (у всіх випадках — понад 40).\nЗ 14 померлих по три припадають на Київ і Харківську область. У Херсонській області зниження кількості хворих сталося через смерть одного пацієнта.\nПри цьому Житомирська область стала 11-ю областю України, де кількість одужалих від початку пандемії перевищує кількість тих, хто наразі хворіє.\n— у Вінницькій області підтверджено 22 нові випадки захворювання COVID — 19 і 18 випадків одужання (від початку пандемії було 932 хворих, 15 померлих і 500 одужалих), наразі в області хворіють 417 осіб (на 4 більше за добу);\n— у Волинській області 9 випадків захворювання і 13 — одужання (за весь час 814 захворіли, 24 померли та 207 одужали), наразі хворіють 583 людини (на 4 менше за добу);\n— у Дніпропетровській області 10 нових випадків захворювання, 1 — смерті та 13 — одужання (за весь час — 905, 19 і 212 відповідно), наразі хворіють 674 людини (на 4 менше за добу);\n— у Донецькій області 1 людина одужала, нових випадків захворювання і смерті не було (від початку пандемії 155 захворіли, 4 померли і 74 одужали), наразі хворіють 77 осіб;\n— у Житомирській області 13 нових випадків захворювання і 28 — одужання (за весь час 660 захворіли, 14 померли та 340 одужали), наразі хворіють 360 осіб (на 15 менше за добу);\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У Києві сьогодні пом'якшувати карантин неможливо, але ситуація може змінитися найближчими днями\n— у Закарпатській області 12 осіб захворіли і 41 одужала (від початку пандемії — 1 104 захворіли, 27 померли та 352 одужали), наразі хворіють 725 осіб (за добу на 29 менше);\n— у Запорізькій області 4 людини захворіли, 1 померла та 2 одужали (від початку пандемії — 420, 13 і 231 відповідно), наразі хворіють 176 осіб (на 1 більше за добу);\n— в Івано-Франківській області 21 людина захворіла, 1 померла і 38 одужали (1 327, 75 і 711 відповідно від початку пандемії), наразі хворіє 541 людина (на 18 менше за добу);\n— у Києві підтверджено 29 нових випадків захворювання COVID — 19, 3 випадки смерті та 49 випадків одужання (загалом 2 739 випадків захворювання, 64 — смерті та 442 — одужання від початку пандемії), наразі в столиці хворіють 2 233 людини (за добу на 23 менше);\n— у Київській області 16 осіб захворіли і 13 — одужали (від початку пандемії 1 474 захворіли, 30 померли та 322 одужали), наразі хворіють 1 122 людини (за добу на 3 більше);\n— у Кіровоградській області 7 нових випадків захворювання і 17 — одужання (за весь час 489 захворіли, 23 померли та 382 одужали), наразі хворіють 84 людини (на 9 менше за добу);\n— у Луганській області 1 людина захворіла і 2 одужали (від початку пандемії 45 захворіли і 36 одужали, померлих не було), наразі хворіють 9 осіб (на 1 менше за добу);\n— у Львівській області 38 нових випадків захворювання, 1 — смерті та 27 — одужання (за весь час — 1 443, 43 і 322 відповідно), наразі хворіють 1 078 осіб (на 10 більше за день);\n— у Миколаївській області 5 осіб одужали, нових випадків захворювання і смерті не було (від початку пандемії 281 захворів, 7 померли і 136 одужали), наразі хворіють 138 осіб;\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У світі виявлено понад 3 млн заражень коронавірусом COVID-19\n— в Одеській області 11 нових випадків захворювання і 12 — одужання (від початку пандемії 853 захворіли, 14 померли та 150 одужали), наразі хворіють 689 осіб (на 1 менше за добу);\n— у Полтавській області 1 людина померла і 3 одужали (від початку пандемії 267 хворих, 13 померлих і 243 одужалих), наразі хворіють 11 осіб (на 4 менше за добу);\n— у Рівненській області 39 нових випадків захворювання і 52 — одужання (за весь час 1 514 захворіли, 34 померли і 701 особа одужала), хворіють 779 осіб (на 13 менше за добу);\n— у Сумській області 7 осіб одужали, нових випадків захворювання і смерті не було (від початку пандемії 166 захворіли, 4 померли та 130 одужали), наразі хворіють 32 людини;\n— у Тернопільській області 2 нові випадки захворювання, 1 — смерті та 17 — одужання (за весь час — 1 126, 26 і 816 відповідно), наразі хворіють 284 людини (на 16 менше за добу);\n— у Харківській області 29 нових випадків захворювання, 3 випадки смерті та 13 — одужання (за весь час 959, 41 і 223 відповідно), наразі хворіють 695 осіб (за добу на 13 більше);\n— у Херсонській області 1 людина померла, нових випадків захворювання і одужання не було (від початку пандемії 177 хворих, 3 померлих і 149 одужалих), наразі хворіють 25 осіб;\n— у Хмельницькій області 11 нових випадків захворювання і 13 — одужання (за весь час 381 особа захворіла, 10 померли та 130 одужали), наразі хворіють 242 людини (на 2 менше за добу);\n— у Черкаській області 1 новий випадок захворювання і 5 — одужання (від початку пандемії 393 захворіли, 16 померли і 291 особа одужала), наразі хворіють 86 осіб (на 4 менше за добу);\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У Чернівецькій області інфікованих хворих транспортуватимуть санітарним вертольотом - Аваков\n— у Чернівецькій області підтверджено 43 нові випадки захворювання COVID — 19, 1 випадок смерті і 26 — одужання (3 144 хворих, 133 померлих і 842 одужалих від початку пандемії), наразі в області хворіють 2 169 осіб (на 16 більше, ніж днем раніше);\n— у Чернігівській області 3 нові випадки захворювання COVID — 19 і 6 — одужання (від початку пандемії — 137 хворих, 6 померлих і 53 одужалих), наразі хворіють 78 осіб (на 3 менше, ніж днем раніше).\nЯк повідомлялося, загалом в Україні за минулу добу зафіксовано 321 новий випадок захворювання коронавірусною хворобою COVID — 19, 14 осіб з числа раніше захворілих померли, 420 одужали. Нині в Україні COVID — 19 хворіють 13 тис. 252 людини, що на 113 менше, ніж на добу раніше.


За кордон без візи 2019: документи, гроші, вимоги\nЗа кордон без візи 2020: документи, гроші, вимоги\nЩо треба знати для перетину кордону з країнами ЄС у 2020 році? Скільки треба мати коштів на рахунку, або в кишені? Який паспорт та які документи треба мати? Чи щось змінилося у вимогах ЄС 2020? Читаємо, коментуємо…\nПерш за все, треба усвідомлювати, що прикордонник на всіх кордонах з Європою має право перевірити виконання п'яти вимог, причому ці вимоги не залежать від наявності візи, вони діють рівною мірою для мандрівників, які перетинають кордон у межах як візового, так і безвізового режиму.\nУмови в'їзду у 2020 році до ЄС наступні:\n1) наявність документа для перетину кордону (закордонного паспорту);\n3) наявність достатніх фінансових коштів для перебування в ЄС та для повернення додому (щоденні витрати для країн Євросоюзу приведені нижче у статті);\n4) відсутність заборони до в'їзд у ЄС;\n5) відсутність з боку мандрівника загрози для громадського порядку, безпеки, громадського здоров'я та міжнародних відносин (скоріше за все цей пункт залишений на власний суб’єктивний розгляд прикордонників. Сподіваємось, що не для корупційних дій).\nДля перевірки мети поїздки на кордоні у вас можуть попросити такі підтверджуючі документи:\nінший документ, що підтверджує торговельні або ділові відносини;\nквиток на виставку або захід, якщо метою поїздки є їхнє відвідування.\nбронювання проживання або запрошення в довільній формі, якщо ви збираєтеся зупинитися у друзів;\nзворотний квиток (якщо ви подорожуєте автомобілем, це не обов'язкова вимога);\nмаршрут або план вашої поїздки, якщо ви подорожуєте автомобілем.\nсертифікат про реєстрацію/зарахування до навчального закладу/курсів/школи;\nзапрошення, вхідні квитки, дані про реєстрацію або програми (у них має бути вказана назва організації, яка запрошує, та термін перебування);\nбудь-які інші прийнятні документи, що підтверджують мету візиту.\nоплачене проживання та квитки;\nкредитні картки міжнародних платіжних систем.\nВиписки з банків про стан рахунку, довідки з місця роботи та інші подібні документи не включені до списку та не обов'язкові до надання.\nЯкщо є бажання, ви можете везти із собою чек з банкомату або інший підтверджуючий документ, але ви не зобов'язані цього робити.\nПрикордонник не має права відмовити вам у в'їзді лише на тій підставі, що у вас немає паперу з печаткою банку. Вибір документа, що підтверджує наявність коштів, залишається за вами.\nЗапрошення від друзів чи родичів, роздруковане з електронної пошти, може бути використане подорожуючими. Потурбуйтеся, аби сторона, яка вас запрошує, зазначила (мовою країни, де здійснюється перетин, або англійською мовою) свою адресу, діючий телефон для зв’язку, мету візиту, зв’язок із запрошуваною особою або особами.\nУ вас можуть запросити діючу медичну страховку міжнародного зразка, але її наявність не є обов'язковою, а її відсутність не може стати підставою для відмови у в'їзді.\nСкільки треба мати коштів для виїзду за кордон?\nБельгія: 45 Євро (всього), якщо ви будете перебувати у приватних осіб, або 96 Євро, якщо ви будете проживати у готелях.\nБолгарія: 50 Євро на кожний день перебування, але не менше 500 Євро на поїздку.\nГреція: Мінімальна сума повинна складати у вас 300 Євро на п’ять днів. Більше 5 днів - по 50 Євро за кожний наступний день перебування.\nДанія: 47 Євро на день.\nЕстонія: 91 Євро (всього).\nІспанія: 71 Євро за день перебування, однак мінімальна сума у кишені – 637 Євро.\nІталія: 269,60 Євро всього при в’їзді. При груповій поїздці туристів – можлива знижка.\nЛатвія: 14 Євро (всього).\nНідерланди: 34 Євро (всього).\nМальта: 48 Євро на день перебування.\nНімеччина: 45 Євро на день перебування.\nПортугалія: 75 Євро всього плюс 40 Євро за кожний день перебування (рахуйте).\nПольща: 71 Євро всього, якщо їдете до 3 днів. 27 Євро - на день, якщо їдете на термін більше 3 днів.\nРумунія: 50 Євро на день перебування, але не менше 500 Євро на поїздку.\nСловенія: 70 Євро, але треба буде пред’явити ще 35 Євро за кожного неповнолітнього.\nФранція: 32,50 Євро, якщо маєте підтвердження наявності житла, а якщо не можете підтвердити на кордоні наявність житла у Франції, треба мати з собою 120 Євро.\nХорватія: 100 Євро (на день перебування). 50 Євро (на день перебування за наявності гарантійного листа, засвідченого фізичною чи юридичною особою Хорватії як доказ про оплачену поїздку, або інший подібний документ).\nЧехія: 42 Євро (на день, терміном поїздки до 30 днів).\nВдалих поїздок! Ваш За-кордон.in.ua\nПопередня стаття: На авто в Європу 2020\tПопередня\nнаступна стаття: Як вивезти собаку, кішку, тварину за кордон?\tНаступна


Будівельні матеріали • місяць тому • Тернопіль • 9 928 рази.\nОголошення подано місяць тому, в розділ Будівництво Будівельні матеріали під номером 1 201 456. Оголошення вже переглянули 9 928 рази.\nБруківка Тернопіль Будівельні матеріали • 7 годин тому • Тернопіль Додати у вибране\nГазоблоки Тернопіль, піноблоки Тернопіль,блоки. Завод-виробник. менше 20 кубів не продаємо! Будівельні матеріали • 18 годин тому • Тернопіль 1 295 грн Додати у вибране\nБруківка, Плитка тротуарна Будівельні матеріали • 18 годин тому • Тернопіль Додати у вибране\nГазоблоки Тернополь , пеноблоки Тернополь , екоблоки Тернопіль. Завод-виробник. мінімум 11 куб! Будівельні матеріали • Минулої середи о 14:14 • Тернопіль 1 295 грн Додати у вибране\nГазоблоки, піноблоки, утеплювач . Завод-виробник. менше 20 кубів не продаємо! Будівельні матеріали • Минулої середи о 14:04 • Тернопіль 1 295 грн Додати у вибране


6 незвичних свят цього тижня\nОбщество1news.com.ua25 апреля 2018\nЯкщо ви давно задумали весело провести час з рідними, побешкетувати з друзями або сходити з дівчиною на танці просто в будні, та все ніяк не знайдете приводу – 1News поспішає на допомогу. Ми зібрали відразу шість незвичайних свят, які ви зможете відзначити на цьому тижні, а заодно і як слід відірватися. День народження газованої води – 24 квітня\nСпекотного весняного дня приємно випити склянку прохолодної газованої води. Однак мало хто знає, що воду з газом абсолютно випадково відкрив британський хімік і філософ Джозеф Прістлі. Вчений спостерігав за роботою пивоварні та зацікавився бульбашками, які напій виділяє при бродінні. Ємність з водою хімік вирішив помістив над чанами з пивом, і незабаром рідина зарядилася бульбашками – вуглекислим газом.\nМіжнародний день джазу – відмінний привід організувати тематичне побачення або повправлятися з друзями в танцях в стилі “свінг”. Сам джаз виник в кінці ХІХ – початку ХХ століття в США як синтез африканської та європейської культур. З тих пір ця унікальна форма музичного мистецтва стирає межі між людьми і державами.Смак напою сподобався вченому і 1767 році він вивів склад і виготовив першу пляшку газованої води. Уже через більш ніж півстоліття, 24 квітня 1833 року, цей шипучий напій запатентували в США. Всесвітній день пінгвінів–25 квітня\nСвято присвячене одному з найбільш незвичайних і милих птахів в світі. Дату обрали не випадково – в цей період імператорські пінгвіни мігрують на материк для спарювання і висиджування яєць. Незважаючи на популярну думку, що пінгвіни мешкають тільки в Антарктиці, більшість з них оселились в Південній півкулі. Їх можна зустріти в Австралії, Новій Зеландії, Південній Африці, Чилі, Перу на Галапагоських і Фолклендських островах. У світі існує близько 20 видів цих птахів різних розмірів – від 33 см (малий пінгвін) до 122 см (імператорський пінгвін). День народження “памперсів” – 27 квітня\nОдноразові підгузники під торговою маркою “Памперс” запатентували в США 27 квітня 1965 року. Їх створив Віктор Міллз – американський хімік і за сумісництвом дідусь трьох маленьких онуків. Зіткнувшись з масою незручностей, пов’язаних зі зміною пелюшок, він прийшов до висновку: час не прати, а викидати. Одноразовий підгузник повинен був легко і швидко вбирати вологу і бути зручним для дитини. Початкова ідея дідуся-винахідника полягала в створенні складчастої прокладки з високим поглинанням, а вже цю прокладку планувалося помістити в пластикові труси особливої форми. Згодом модель підгузників вдосконалили і зробили більш комфортною. Сьогодні поряд з дитячими памперсами існують також підгузники для дорослих і навіть для тварин. Міжнародний день танцю – 29 квітня\nВ цей день народився легендарний французький балетмейстер Жан Жорж Новер, який творив в кінці XVIII – початку XIX століття. Саме в пам’ять про хореографа, який увійшов в історію як “батько сучасного балету”, і почали відзначати День танцю. За традицією, щороку відомому в світі хореографу пропонують звернутися до громадськості з посланням, що нагадує людям про красу танцю. Саме танець зближує людей, стирає культурні, етнічні кордони і дозволяє оточуючим відчути емоції один одного. Адже радість, сум, любов або навіть божевілля висловити одними словами практично неможливо. Тому танцюйте і будьте щасливі, незважаючи ні на що. Всесвітній день бажань – 29 квітня\nЯкщо дуже сильно чогось захотіти – це обов’язково забудеться. Всесвітній день бажань відзначають 29 квітня, і це хороший привід реалізувати мрію. Дата свята – символічна. У цей день в 1977 році митник Томмі Остін вирішив здійснити мрію хворого на лейкемію 4-річного Крістофера. Дитина хотіла стати поліцейським, і Остін пообіцяв покатати його на поліцейському вертольоті. Через три роки, коли Крістоферу стало гірше, Томмі зв’язався з поліцейськими і ті організували політ. Хлопчик вилетів на вертольоті в місто Фінікс штату Аризона, а з аеропорту в супроводі трьох патрульних машин і мотоцикла вирушив в офіс Департаменту громадської безпеки. Там хлопець провів день і отримав значок почесного поліцейського Аризони. Спеціально для хлопчика всього за одну ніч була зшита точна копію форми патрульного. На згадку про Крістофера заснували благодійної фонд, який і зараз допомагає виконувати бажання важкохворих дітей. Міжнародний день джазу – 30 квітня\nИ старая физиономия...


Татусю, я вітаю тебе з днем народження. Для мене ти завжди будеш справжнім героєм і коханим чоловіком, і сьогодні я хочу тобі побажати світлого щастя всередині тебе і величі, мужності зовні. Папа, хай у твоєму житті настають зміни тільки на краще, нехай для тебе завжди буде по плечу забезпечення блага і достатку родини, нехай всяка мета тобі буде під силу, нехай кожне заняття буде по душі.\nТаточку, мій найрідніший і самий коханий — вітаю тебе з днем народження! Бажаю тобі дуже багато радості, веселощів, несподіваних сюрпризів, удачі, тепла і розуміння. Будь здоровий, красивий і меткий. Сміливий, сильний, наполегливий, рішучий і успішний. Нехай всі твої задуми втілюються в реальність!\nГарні поздоровлення татові з днем народження\nДивіться також: Вітання папі від сина з днем народження своїми словами\nНайкращий, тато! Люблю тебе, пишаюся, дорожу твоїм увагою і батьківською турботою. У День Народження вітаю з черговим роком в долі і бажаю фантастично міцного здоров’я, сонячного настрою, більш щасливих годин, проведених з сім’єю, менше негараздів і смутку твоєму житті. Нехай кожен наступний день буде відмінний від попереднього, приносить позитив і наповнює душу бажанням жити!\nДивіться також: Привітання літньому татові з днем народження у прозі\nНадійніше, рідніше і ближче чоловіки на світі шукати для рідних марно. Ти – вірний учитель, помічник і друг. Сподіваюся всім серцем, що роки і побут не убавят ні сил, ні духу, лише красиво прикрасять сивиною голову.\nВітання папі з днем народження до сліз\nСкільки багато хороших слів звучать в день народження! Але для нашого тата, вони не звучать, а висловлюють щирі почуття! Якщо б всі існуючі на світі добрі слова любові і вдячності нанизати на ниточку, то вийшли б довгі-довжелезні намисто захоплення і преклоніння перед тобою, тату! Нехай ці буси стають з кожним роком довше і яскравіше!


ДОРОГА НІКУДИ - Соціум - dt.ua\nДоріг у Криму сила-силенна — від сучасних автострад і розбитих грунтових «кісткодробилок» до давньоримських трас...\nДоріг у Криму сила-силенна — від сучасних автострад і розбитих грунтових «кісткодробилок» до давньоримських трас. Усі вони хоч кудись та виводять, хоча й не обов’язково в Рим. І тільки одна не веде нікуди.\n1875 року маєток Артек, що раніше належав князю А.Голіцину, купив купець першої гільдії І.Первушин, який налагодив тут промислове виноробство. Незабаром торговий дім «Первушин і сини» став відомий на всю імперію, а сам купець отримав почесний титул «постачальник вин до столу Їхніх Величностей».\nЯкщо сьогодні багаті бізнесмени, будуючи свій персональний міні-рай із виглядом на море, знищують у Криму все і вся (досить згадати лише скандальну історію з будівництвом «елітного житла» в Нікітському ботсаду), — у ХIХ столітті все було трохи інакше. 1887 року, коли відзначалася п’ятдесята річниця з дня загибелі Олександра Пушкіна, Первушини теж вирішили увічнити пам’ять про великого поета, чиї найщасливіші дні життя були пов’язані саме з Гурзуфом. Прорубана в скелях над морем дорога мала не лише з’єднати долини по різні боки Аю-Дагу, а й стати найнезвичнішим і найграндіознішим пам’ятником Олександру Сергійовичу. «Пушкінську стежку», яка проходила одним із найбільш мальовничих куточків Криму, планувалося прикрасити рідкісними рослинами і зображеннями героїв пушкінських творів.\nКоли майже четверту частину «Пушкінської стежки» проклали, загинув один із робітників. Місце пригоди здавна мало погану репутацію серед околишніх жителів — кілька століть тому тут стався грандіозний зсув, у результаті якого разом із частиною гори в море «з’їхало» й чимале поселення. І хоча більшість його жителів залишила селище задовго до обвалу, в покинутих будинках тулилося багато місцевої бідноти. Всі вони загинули.\nПісля смерті будівельника татари-робітники і турок-підрядник відмовилися продовжувати роботу. Досі незрозуміло, чого вони тоді злякалися більше — глибокої прірви з вируючим унизу морем чи помсти потривожених будівельними роботами духів жертв зсуву.\nЗагиблий робітник став першою, але не останньою жертвою «дороги нікуди». Лише за повоєнні роки тут загинуло більше десятка чоловік. Широка і зручна стежка найчастіше вводить в оману туристів-невдах. Багатьом здається, що за не таким уже й небезпечним, на перший погляд, скельним виступом має бути продовження дороги. А тому варто лише його подолати… Таких горе-скелелазів чекає глибоке (у прямому й переносному значенні) розчарування. У кращому разі, їх знімає зі скель бригада рятувальників.\nЯкщо ж не випробовувати долю, то прогулянка недобудованою «Пушкінською стежкою» принесе чимало задоволення. Подивитися є на що — вигадливі скелі вгорі, кришталево чиста вода і покриті водоростями валуни внизу, мальовничі міні-гайки посадженої ще Первушиними італійської сосни. Там, де схил гори більш-менш положистий, збереглася ділянка неторканого прибережного лісу, серед якого можна виявити здичавілі маслинові дерева — правнуків висаджених тут давньогрецькими колоністами маслин (а якщо дуже пощастить, то можна навіть знайти позеленілу від часу монетку чи уламок амфори). Додайте сюди вражаючий вид на Гурзуфську бухту і скелі Адалари. Обривається дорога на краю глибокої прірви…\nПід час свого перебування в Гурзуфі тут любив прогулюватися Федір Шаляпін. Є навіть фотографія знаменитого співака верхи на коні. Не виключено, що саме прогулянка недобудованою «Пушкінською стежкою» спонукала письменника Олександра Гріна (а він неодноразово бував у цих місцях) до написання найкращого з його романів, який так і називається — «Дорога нікуди».


На Полтавщині відбулися навчання медиків та рятувальників\nVideo: На Полтавщині відбулися навчання медиків та рятувальників\nДиверсія, потужний вибух, з рейок сходить залізнична цистерна з аміаком. Понад півтора десятки поранених. Біля колії виявляють вибуховий пристрій. Це навіть не голлівудський бойовик, це у Полтаві відбувалися навчання! У навчаннях взяли участь понад три сотні людей. Всім поставили оцінку «відмінно», та особливо не тішаться. Вже продумують нові сценарії навчань. І може, голівудські режисери незабаром самі братимуть ідеї в полтавців.\nICTV / Надзвичайні новини / На Полтавщині відбулися навчання медиків та рятувальників / 31.05.2017 18:01


Просто меблі | Смерічка\nКупити просто меблі\nРаді знову вітати Вас на сторінках нашого блогу. Нагадуємо що ми продаємо просто меблі виробництва різних українських фабрик. Тут Ви маєте змогу почитати про меблеві вироби. Насправді їх дуже багато. Меблі виготовляють як на Сході, так і на заході України. Правда більшість меблевих виробників розмістили свої виробничі потужності в Західних регіонах – Львів, Тернопіль, Калуш та інші обласні чи районні центри.\nВ нас Ви можете придбати просто меблі та нічого зайвого за найкращими в регіоні цінами. Більше 100 000 позицій товарів які ми можемо доставити за 7-10 робочих днів та ще більше одиниць меблевої продукції які можна привезти на замовлення. Обирайте свою спальню, вітальню, кухню, дитячу чи інші меблі для свого помешкання. Меблеві вироби з МДФ, ДСП, масиву дерева та інших матеріалів.\nМи пропонуємо меблі на будь-який смак та гаманець. Різноманітні стилі – класика, модерн, хай-тек та їх комбінації. У нас ви можете придбати модульні меблі. Замовити послуги дизайнера чи замірщика по підбору кухонних елементів. Такий підхід дозволить заощадити кошти та отримати кухню не гіршу за ту що зроблена на замовлення.\n4 Березня, 2018 4 Березня, 2018 Maxim\n5 Червня, 2017 5 Червня, 2017 Maxim\nСпальня Местре темна 25.200грн\nСпальня Єва 28.500грн\nОльвія нова глянцеві фасади 7.200грн


liky1 | Тверезий погляд\nДуже гарна новина\nНАТО в кожну хату!\nЯкий нікчемний блазень на троні короля\nВоїни добра на всіх фронтах, зі святом!\nПісля п’яти років реставрації Андріївську церкву відкриють для відвідувачів (фото)\nАмериканський БПЛА MQ-9 Reaper спробує здолати українську ППО (фото)\n25.11.2020. Огляд заходів іноземних держав щодо протидії поширенню COVID-19 у світі\n«Збережи пам’ять! Збережи правду!»: УІНП випустив ролик до 87-х роковин Голодомору (відео)\nПотужний виступ Марини Порошенко\nСБУ викрила командира одного з підрозділів Національної гвардії, який продавав дані спецслужбам РФ


За ці гроші можна збудувати три будинки, – очільник міста розкритикував будівництво туалету у парку Хіміків | Про Головне\nЗа ці гроші можна збудувати три будинки, – очільник міста розкритикував будівництво туалету у парку Хіміків\nМіський голова Анатолій Бондаренко ініціюватиме перевірку кошторису будівництва туалету в парку Хіміків після здавання вбиральні в експлуатацію. Про це він заявив на оперативній нараді в мерії. Як повідомив директор КП “Дирекція парків” Володимир Стойко, нині в туалеті вже укладають плитку на стіни.\nРоботи буде завершено найближчим часом – туалет має запарцювати вже через два тижні. – Соромно вже людям казати, мільйоннний туалет… На другий день (після здавання об’єкта, – ред.) одразу буде перевірятись кошторисна вартість цього туалета, – обурився Анатолій Бондаренко.\n– Цей туалет перевершив уже всі сподівання, які можуть бути. Можна збудувати, мабуть, три будинки за ці гроші. Натомість Володимир Стойко заявив що всі експертизи щодо об’єкта пройдено. На сьогодні вартість туалету сягнула вже близько 700 тисяч, однак ця сума – не кінцева.\nМолодіжна збірна України з баскетболу перемогла французів


Кому роботу? Розпочато набір на службу у поліції Київщини - 4594.com.ua\nКому роботу? Розпочато набір на службу у поліції Київщини\nЗ 16-го січня розпочався набір на службу у поліції Київщини. Так, серед запропонованих вакантних посад, потрібні люди для роботи в різних районах Київщини: 100 слідчих, 150 оперуповноважених, 53 співробітників «КОРДу» (молодший склад поліції).\nЗаповнити анкету на участь у відборі кандидати можуть дистанційно – онлайн. Кандидат на заміщення вакантної посади може подати лише одну заявку на одну посаду.\n- Знання основ правознавства Конституції України;\n- Готовність до служби у будь-якому районі міста.\nВідбір на посади триватиме у сім етапів: подача анкети на участь у конкурсному відборі, тестування, медичне обстеження, перевірка рівня фізичної підготовки, психологічне тестування, співбесіда з поліцейською комісією, спеціальна перевірка.\nПрийом заявок на участь у відборі триватиме до 26-го січня. Детальну інформацію ви можете отримати у будні дні за телефонами: (044) 254-93-86, (044) 254-93-87, (068) 669-12-06.\nполіція робота вакансії відбір служба


«Він радше був своєрідним маяком» - Українська Служба - polskieradio.pl\nPolskie Radio Українська Служба Філософія і наука\n«Він радше був своєрідним маяком»\nВидатного польського історика мистецтва, есеїста, перекладача та мислителя В’єслава Ющака згадує доктор Емілія Олєхнович з Інституту мистецтва Польської академії наук\n"В’єслав Ющак справді є якимось феноменом на польській дослідницькій сцені. Гадаю, що він був феноменом у масштабі світу, бо займався дуже різними дисциплінами, часто дуже далекими одна від одної, і разом з тим у кожній з них досяг якоїсь незрівняної досконалості"\n"Він радше був своєрідним маяком, що просто є, світить, сяє, і ти мусиш плисти у його напрямку. Саме так, гадаю, можна описати його роль щодо нас", - каже доктор Емілія Олєхнович з Інституту мистецтва Польської академії наук, колишня докторантка цього видатного дослідника\nВільям Блейк, "Ньютон" (1795)Вільям Блейк - суспільне надбання (Public Domain) - Wikimedia: William Blake - The William Blake Archive\nУ лютому, на 89 році життя, у Варшаві помер видатний польський історик мистецтва, есеїст, перекладач та філософ, професор Інституту мистецтва Польської академії наук В’єслав Ющак.\nПрофесор В’єслав Ющак був винятково універсальним дослідником, або й ширше – інтелектуалом, що цікавився дуже різноманітними темами. По-перше, це англійська література, театр, загалом мистецтво. Проте коло його зацікавлень цим не обмежується, адже він був видатним знавцем Давньої Греції (що мені особисто близьке і через що я вперше зіткнувся з творчістю цього дослідника). Більше того, він не повторює за іншими якихось давно відомих, очевидних речей, але пропонує власні інтерпретації різних питань, як, зокрема, це було в його книжці про Єлену. Пропонує якісь нові способи бачення того, що, здавалось би, вже давно відоме. А на додаток, В’єслав Ющак був перекладачем, й то перекладачем таких карколомних авторів, як Вільям Блейк, Т.С. Еліот тощо.\nЗ проханням розповісти про цю постать я звернувся до доктора Емілії Олєхнович з Інституту мистецтва Польської академії наук, колишньої докторантки цього видатного дослідника.\n- В’єслав Ющак справді є якимось феноменом на польській дослідницькій сцені. Гадаю, що він був феноменом у масштабі світу, бо займався дуже різними дисциплінами, часто дуже далекими одна від одної, і разом з тим у кожній з них досяг якоїсь незрівняної досконалості. Він починав з історії мистецтва, здобув освіту мистецтвознавця, і його перші праці – про Вітольда Войткевича, живопис польського модернізму – були класичними, але й, - додаймо, - епохальними. Тобто вони визначили якийсь стан знання, яким ми користуємося до сьогодні у польському мистецтвознавстві. Проте згодом він вийшов з цих своїх основ у напрямку подальших досліджень. Це були дослідження літератури, міфу та історіографії, а насамперед Древньої Греції, як ти про це згадав, а також у напрямку дослідження кінематографу й опери. І в кожній з цих дисциплін, як гадаю, його доробку не можна переоцінити.\n- Так, він творить програмні тексти в багатьох галузях польських гуманітарних наук.\n- Якщо йдеться про його студії, присвячені Древній Греції, то варто згадати його відомі книжки „Pani na żurawiach”, у котрій Ющак пропонує нову інтерпретацію елевсінських містерій, фігур Персефони і Деметри. І справді він вдається до таких духовних провідників, як, з одного боку, Лєнґауера, а з іншого – Отто. Проте й сам пропонує цілковито нову й свіжу інтерпретацію міфу та його бачення нами, а передусім, може, наших відносин із міфом. Тим, що об’єднує всі ці дуже різні й далекі одне від одного зацікавлення Ющака, є інтерес до мистецтва або й взагалі до такої людської діяльності, що розуміється як процес пізнання. Пізнання того, чого принципово пізнати не можна – якоїсь таємниці. Тому, я гадаю, він невипадково перекладає і також як дослідник пізнає творчість Вільяма Блейка чи Джона Мільтона, а з іншого боку – Юліуша Словацького, а ще з іншого – древніх греків. Всі вони справді є прикладами якоїсь людської активності, що торкається чогось недоступного для пізнання та незмінного у часі – таємниці.\nДобрим прикладом цього є назва, яку він надав одній зі своїх книжок: «Руїни часу». Це також цитата з Вільяма Блейка: «На руїнах часу височіють будівлі вічності». Ці слова дуже близькі історіософським поглядам Ющака, який культуру, її артефакти сприймає як своєрідні фрагменти, що перебувають у процесі, на шляху людського духа, якщо ми це назвемо так дещо пишномовно. Отже, в цьому Ющак справді насамперед виявляється оригінальним мислителем, який в усіх дисциплінах, котрими займається, пропонує свій власний погляд на місце людини у світі та її зв’язок із тим, що загалом залишається недоступним для пізнання, але присутність чого явиться у передчутті, що людина переживає, стикаючись, наприклад, із високим мистецтвом. Це щось спричиняє своєрідний непокій, котрий, на переконання Ющака, є проявом якоїсь потреби у вічності.\n- А отже, він переосмислює сенс мистецтва, яке в нього стає вже самою філософією. Чи не так? Між мистецтвом і філософією у В’єслава Ющака вже немає якоїсь нездоланної межі, а якщо різниця й існує, то вона плинна, динамічна, нечітка. Притому, до мистецтва, безумовно, ми можемо тут вписати ще й літературу. Чітких меж немає й між епохами. Чи можна сказати, що Ющак був продовжувачем певної традиції, для котрої такий підхід до філософії, мистецтва і літератури був характерним, а котра народжується – або радше відроджується – наприкінці ХІХ століття разом із творчістю Ніцше, наприклад?\n- Справді, мислення Ющака… Ти влучно його визначив. Гадаю, що дуже добрим прикладом є хоч тоненька, але дуже насичена книжечка «Poeta i mit» (укр. «Поет і міф»), де Ющак демонструє, що поет, по суті, не описує світу, але його творить. Що поетична творчість – і творчість загалом – є чимось схожим на розповідання міфу, а отже й чимось, що спроможне вмістити весь наш досвід із усією притаманною йому напругою, з усіма недоступними для виразу апоріями. Якщо ж ідеться про традицію, то я ніколи не сприймала Ющака як представника тієї чи іншої школи. Це радше самотній мандрівник, проте він іде шляхом, на якому напевно він мав попередників. Одним з них був би, безперечно, вже згаданий Вальтер Фрідріх Отто, дослідник Древньої Греції, але також Мариля Фальк, польська індолог, дуже інтригуюча і загадкова фігура. Разом з Іренеушем Канєю Ющак переклав її книжку про Новаліса і Словацького, а саме Ющак працював над розділом «Індійські елементи в думці Словацького». І знову ж, Марилю Фальк, котра шукала неочевидних зв’язків, що існували дещо всупереч часу і простору, тут можна сприймати як своєрідну провідницю в тому, що шукав сам В’єслав Ющак.\n- Існує досить провокативна метафора, запропонована Мартіном Гайдеґґером, який казав, що справжній мислитель, йдучи шляхом мислення, долає його в самотності, навіть зустрічаючи на ньому інших мислителів – своїх попередників, можливо. Так, мабуть, було й у випадку професора В’єслава Ющака.\nЕміліє, тебе професор В’єслав Ющак повів у бік Британських островів, у бік Єлизаветинського театру. Як виглядала ця подорож?\n- Це вельми незбагненна подорож. Ющак, з одного боку, був найліпшим науковим керівником на світі. Він довів до захисту понад 60 докторських праць, що говорить саме за себе. А з іншого боку, він був таким досить химерним науковим керівником. Тобто він не дбав про терміни, не пропонував якихось конкретних текстів до прочитання. Він радше був своєрідним маяком, що просто є, світить, сяє, і ти мусиш плисти у його напрямку. Саме так, гадаю, можна описати його роль щодо нас. Але він подавав нам дуже багато неявних прикладів, що, на перший погляд, не стосувалися тем кожного з нас, але заразом представляли їх цілковито по-новому.\nЗ семінарами Ющака пов’язана ще одна річ, яка дуже добре пасує до того, про що ми розмовляли раніше. А саме, Ющак показував своїм докторантам фільм Вернера Герцоґа «Печера забутих снів», присвячений наскельному живопису, виявленому в печері Шове у Франції. Дослідження довели, що це найстарші приклади людської діяльності. Це, по суті, настільки старі взірці, що сягають початків нашого фізичного існування на Землі як виду Homo sapiens, тобто тих часів, коли ми ще співіснували з неандертальцями і боролися з ними за перевагу. Інакше кажучи, цей живопис походить з того часу, коли ми нам як виду загрожувало вимирання. А разом із тим, у той же час ми як вид вже творили мистецтво. Теза, що її ставить Ющак, і що з’являється теж у фільмі, є така, що, по суті, ми повинні називатися не Homo sapiens, а Homo spiritualis. Тобто тим, що виявляється винятковим у людському існуванні, є не мислення, але певний надлишок сенсу, який ми виражаємо за допомогою мистецтва. Людина відчуває цей надлишок від самого початку. І жоден інший вид, окрім людини, не творить жодних інших символічних форм. Ми не знаємо сенсу того, що представлено у цьому печерному живописі, нам не відома його мета. Знаємо лише, що існує, й існує так само давно, як існуємо ми. Отже, таке мислення про мистецтво як про щось нездоланне, про щось, що супроводжує людину від її початку до смерті, що її саме веде, освітлює її шлях, напевно було притаманне Ющакові.\n- Але до цього ще його зацікавлення Англією…\n- Якщо йдеться про Англію, то він дійсно був там на стипендії, проживши в Англії декілька років. Ющак займався тоді творчістю Вільяма Блейка і дуже багато з англійської перекладав, передусім Блейка, власне. Й то такі поеми, як «Мільтон» та «Шлюб неба і пекла», отже дуже непрості з літературної перспективи фрагменти. Також він тоді досконало перекладав Карен Бліксен і драми Т.С. Еліота. Тому, безперечно, світ англійської літератури й нас (докторантів – ред.) надихав до творчості. Це, зрештою, дуже характерно для Ющака, що та сама тематика входила і до сфери його дослідницьких зацікавлень, і ставала предметом його перекладацької праці. Наприклад, він і перекладав Блейка, і писав про нього. Те саме стосувалося Мільтона. У випадку Греції було так само – він писав про греків, а також переклав, наприклад, книжку Ґілберта Маррі про Еврипіда. І так далі, і тому подібне. Отже, він дуже гармонійно поєднував всі ті сфери творчості, якими займався. Й робив це у притаманний собі всебічний спосіб. Тож, з одного боку, мав здібність до систематичного дослідницького мислення, а з іншого – був співавтором творчого процесу, співучасником (ким бо ще є перекладач?).\n- Тобто безпосередньо поєднував переклад із поясненням, яким має займатися дослідник. Напевно він вбачав зв’язок між одним і другим, але чи щось про це казав?\n- Взагалі Ющак – якщо повернутися до його особистості – був дуже стриманий у мові, дуже обережно і розважливо висловлював свої думки. Сповитий хмарою блакитного цигаркового диму, він дбав про кожне слово, що виходило з його вуст. Він не був людиною, що завалювала своїх слухачів тоннами знання і роздумів, але радше із великою обережністю цідив їх. Отже, по суті, він казав про це небагато. Але те, що він казав, змушувало до висновку, що він дуже глибоко обдумав цю тему. І справді переклад він сприймав трохи як входження під шкіру тексту і відтворення його наново з-під неї. Саме так, гадаю, перекладаючи, він доходив до значень, яких, лише читаючи, міг би не зауважити. Доказом цього є, зрештою, те, що всі свої переклади він супроводжував есе з коментарями. Це стосувалося і Т.С. Еліота, і Карен Бліксен, і Марилі Фальк. І справді, його післямови або перекладацькі коментарі становлять есенцію, котра свідчить, що він зауважив кожну багатозначність кожного слова. У випадку Еліота своє есе він присвятив особливій ритмізації його прози, або ж білих, неримованих віршів, писаних неначе прозою, але дуже уважно і ретельно ритмізованих. Ющак цю ритмізацію майстерськи почув, зрозумів і відобразив по-польськи. Пам’ятаю, як він розповідав, що перекладаючи «Coctail Party», він відбивав собі черевиком ритм, аби розставляти наголоси у потрібних місцях. Зрештою, Ющак мріяв стати піаністом, отже ця його несповнена роль, його любов до музики, особливо до опери, дуже виразно відбилася в його дослідницькій праці, особливо в останні роки. Він, наприклад, писав про «Жінку без тіні» Штрауса. Отже ми дійсно маємо тут справу з людиною, котра наче цар Мідас, торкнувшись будь-чого, перетворювала це у золото.\nПобач більше на цю тему: філософія\nУ столиці розпочинаються головні урочистості у річницю початку Варшавського повстання\nУ Польщі прийняли законопроєкт, який має поліпшити безпеку на дорогах\nГолова дипломатії ЄС: «нелегальна імміграція – це зброя в міжнародній політиці»\n«Угода США-Німеччина щодо Nord Stream 2 - крок до війни проти України»\nФілософський фейлетон Антона Марчинського\n"Ерос, що несе гірлянди", мармур, 120-130 н.е. Фриз, що походить з невідомого будинку в Римі, Італія.Foto: Wikimedia: Osama Shukir Muhammed Amin FRCP(Glasg) - CC BY-SA 4.0\n11'12 Чи можна висловити щось настільки загальне, як буття поміж, звернувшись до більш наочного прикладу? Ефективною метафорою тут може виявитися явище макаронізму. додай до списку відтворення\nЦілий фейлетон доступний у звуковому файлі\nМинулого тижня у Любліні відбулася зустріч під назвою «Поміж Сходом і Заходом. Суспільні зміни, пандемія, гуманітарна думка», до участі в якій запросили, зокрема й мене. Проте займаючись насамперед метафізикою і онтологією, я зіткнувся з неабиякою проблемою: Що ж бо я можу про це сказати? Безперечно, метафізика, онтологія стосуються будь-чого в цьому світі, адже звертаються до того, що становить спільний знаменник для всього – першопричини або й, поготів, буття. Однак це в теорії. На практиці ж, чого також не можна поставити під сумнів, їхня мова максимально загальна, а тому її часом непросто буває перекласти на способи опису суспільних, скажімо, явищ, або ж на артикуляцію повсякденної дійсності.\nНе можна, однак, заперечити, що в поставленій темі – «поміж Сходом і Заходом» - вправне око відразу може вгледіти одну з філософських проблем, що з’являються ще з народженням класичної філософської традиції. Це проблема буття поміж – μεταξύ, посередній стан між одним і другим світом, одним і другим способом буття, динаміка й перехід між сталими, можливо й незмінними станами. І, можливо, саме тому, що динаміка невловима, впродовж тисяч років існували різні стратегії хоч якогось її приборкання або принаймні виразу. Притому, ці стратегії нерідко перероджувалися також у спонтанні, неначе рефлекторні практики у різних сферах людської активності. Зокрема в мові. А може: передусім в мові як у підґрунті і дзеркалі нашого бачення світу.\nОтже, подумав я, спробую говорити все ж про загальне – про буття поміж, звернувшись до більш наочного прикладу. І таким вельми ефективним прикладом, що, зокрема, міг би дозволити говорити одночасно говорити про буття поміж взагалі, та про ситуацію «поміж Сходом і Заходом», а також, зокрема, про ситуацію переходу від передепідемічного стану і постепідемічного, що ми маємо зараз, було би притаманне передусім мові і літературі явище макаронізму, відоме з часів Ренесансу і бароко. А на ґрунті цього можна було б навіть вести мову про макаронічну свідомість (хоча, безперечно, поняття «свідомості» саме може бути проблематичним, оскільки набуває в філософії різноманітних значень. Можна, однак, на потреби цього побіжного начерку прийняти її інтерпретацію феноменологічну, де свідомість є осередком всіх можливих переживань, зокрема й переживання себе як такого осередку).\nОтже «макаронічна свідомість» може цікавить мене настільки, наскільки вона може бути ефективною метафорою, що дозволяє вхопити щось, чого не можна артикулювати безпосередньо, а про що, однак, варто говорити. Адже навіть невисловлене воно, більшою чи меншою мірою, може проявлятися в тому, що можна було б назвати способом життя, особливо виразному на так званому пограниччі (кожному пограниччі – від країн до станів свідомості).\nЦілий фейлетон доступний у звуковому файлі.\nОдисей і ПоліфемFoto: Illustration from Schwab, Gustav: “Sagen des Klassischen Altertums” (1882) - public domain\n08'50 Здається, що пишучи польською, Бачинський, як і поети інших мов, сягає далі і глибше, ніж здається – поза всілякі словники. І так виявляється, що його «nikt jasny» – це ніхто або Ніхто (з великої літери). Οὐ τίς, οὖτις, οὐδείς, Odys, Одиссей, що назвався перед Поліфемом «Ніким», сховався перед циклопом за власним іменем неначе за щитом, зберігаючи додай до списку відтворення\n1962 року семіолог Роман Якобсон та антрополог Клод Леві-Строc видали свій спільний структурологічний аналіз сонету «Коти» («Les Chats») Шарля Бодлера. Ця коротка стаття позначила одну з найважливіших віх у мовознавстві та літературознавстві, у теорії перекладу та інтерпретації, у мисленні культури та філософії як такій, стаючи одним з вінців структуралізму – аж ніяк не нового для гуманітарних наук Заходу явища.\nМожна сказати, що спокуса, яку Якобсон та Леві-Строc виразили і якій піддалися у «"Котах" Шарля Бодлера», спокуса побачити неявне, приховане, порахувати його, піддати обліку і виставити голе, розчленоване й відкрите в своїй найпотаємнішій суті – також як же стара – зводила і їх, і їхніх наступників, котрі взяли на свої штандарти всеосяжний деконструктивізм.\nЙшлося, отже, про те, щоб не лише прочитати вірша і виявити всі сенси, які прагнув закласти у них поет. Ба більше, така інтерпретація покликана була відкрити поклади, про які автор міг навіть не підозрювати.\nОтже Якобсон і Леві-Строс рахують рядки, склади, закінчення, креслять схеми і виводять формули, неначе нові алхіміки дистилюють суміш, розчин, що складається з тексту і всього того, що прямо ані сказати, ані написати; намагаються отримати його квінтесенцію. Шукають «як» вірша, аби вже через нього сягнути до його «що». Доводять його в своїй деконструкції до стану розсипаної на підлозі мозаїки, аби вилускати з неї новий цілком, здавалось би, проте питомий – відповідно до задуму інтерпретаторів – образ.\nБезперечно, у своїй спробі інтерпретації поезії вони не самотні. Інтерпретують до них, інтерпретують і після. Двома роками раніше за цю статтю виходить opus magnum Ганса-Ґеорґа Ґадамера, присвячений філософській герменевтиці. А та, своєю чергою, виростає з онтологічної герменевтики Мартіна Гайдеґґера та його інтерпретацій, зокрема, поезії Гельдерліна, Шиллера та Новаліса. Тут вже інший підхід: вловити динаміку, вхопити так звану онтологічну різницю, те, чого також ніяк не висловити напряму, хоча сенси, укриті в словах і їхніх комбінаціях, невпинно про це натякають. Всі ці алюзії, затаєні у конфігураціях вірша, в його «як», та у неявних етимологіях вжитих у ньому слів, у начебто його «що», покликані, однак, поза «як» і «що» із завзяттям та скандалом Читача-Інтерпретатора-Автора виводити. Рушити від теми, сенсу убік самої їхньої події. Без запоруки, що можна буде так хоч якогось проміжного пункту на такому шляху досягти. Досягнення остаточної мети маршруту тут гарантовано неможливе. Проте, звісно, така інтерпретація теж має амбіції викривати неявне, потаємне – найбільш неявне і потаємне, що явиться у мить найбільш таємничої події – занурення в поезію у мить її читання.\nЩе як постструктураліст та заразом наслідувач онтології Гайдеґґера, певною мірою обидві ці стратегії об’єднує в своїх інтерпретаціях, зокрема, Жак Дерріда, звертаючи також, як і його попередники, увагу на міжмовні транспозиції – щілини, крізь які у текстах оте найбільш потаємне пробивається. Притому, інтерпретація та реінтерпретація виявляється тут катарсис, κάθαρσις – наглою та подекуди неприйнятною подією. Часом навіть для автора, якщо він з нею стикається.\nСаме це днями спало мені на думку після прочитання вірша Кшиштофа Каміля Бачинського «Ciało» («Тіло»), написаного ним у віці 20 років, за неповні три роки до загибелі у Варшавському повстанні. Цей вірш, написаний у розпал війни, як здається, розповідає саме про неї. Про її злочини. Та натякає на невиправність, грішність тіла. Говорить, можливо, про ваду, брак, пустку, щілину, що належать до самої його суті. Але чи так є насправді?\nCzyny kalekie zmienione w rzeczy\nrosną milczeniem pod niebem płaskiem,\nktóre zgaszone jest trupim blaskiem\npod nim stygnącej sprawy człowieczej.\nbo nieświadome za sobą wloką\nI milczy w grozie, gdy ciało z niemi\nślepe za zbrodnią idzie po ziemi.\nОтже, я також піддався спокусі інтерпретації, від згадки про яку почав. Природно, дозволив собі на думку про те, що у цій поезій пробивається щось, чого у ній не можна було б вичитати, бо цього просто не можна сказати мовою, у якій вона народилася. Здавалося б, що цей вірш просто не міг бути написаний польською, адже в ній бракує тієї пари слів, необхідних, аби виразити те, про що у ньому може йтися. Однак, крізь цей брак – неважливо, чи свідомо – Бачинський виходить поза «що» цих слів, вивертаючи перед нами назовні їхнє «як».\nЩо це за слова? Українською їх представити просто: «тіло» і «плоть». Вони мають відповідники у багатьох інших європейських мовах, починаючи з грецької: «soma» та «sarx», де перше означає якусь невловиму динамічну єдність, цілісність, а друге – минущу і чуттєву оболонку. Отже, у польській такого розрізнення немає. Обидва явища тут означаються одним словом «ciało», що може призводити до вельми суттєвих непорозумінь, коли б, скажімо, ми намагалися видобути християнську теологію тілесності з польських перекладів новозаповітних текстів, або ж, не відходячи від духу і літери оригіналів, перекладати присвячені тілесності тексти Едмунда Гуссерля чи Моріса Мерло-Понті (безперечно, такі польські видання існують, проте праця над ними вимагала від перекладачів неабиякої винахідливості).\nОтже, польське слово «ciało» затьмарює і динаміку, оскільки воно зливається в єдине з трупною нерухомістю плоті; замулює присутню в тілесності діалектику руху і наслідку. Проте несподіваність і парадоксальність вірша Бачинського власне й полягає в тому, що він цю діалектику експонує, вона вирує там саме завдяки неможливості достеменного висловлення. Зрештою, «ciało», «trup», «powłoka» («оболонка») хоч і з’являються у вірші, вони неначе орнаментальні. Автор їх неначе замовчує, насамперед експонуючи дії, рухи, та їхні наслідки. І саме тому ця поезія виявляється настільки вкорінена у польській мові, що її, мабуть, не перекласти на жодну іншу.\nЯк бо перекласти, наприклад на українську, коли ви вже маєте потрібні слова? Як перекласти той брак? Оту невловимість? Жагу? Потребу, коли у вас того, що треба – тіла і плоті – вдосталь? Як показати ясність відсутності?\nCzyny, spomiędzy których nikt jasny\nЗдається, що пишучи польською, Бачинський, як і поети інших мов, сягає далі і глибше, ніж здається – поза всілякі словники. І так виявляється, що його «nikt jasny» – це ніхто або Ніхто (з великої літери). Οὐ τίς, οὖτις, οὐδείς, Odys, Одиссей, що назвався перед Поліфемом «Ніким», сховався перед циклопом за власним іменем неначе за щитом, зберігаючи цілісність власного тіла і тіл своїх супутників. Красномовно промовчав власну суть перед надмірною присутністю потвори, чиє ім’я, Поліфем, українською можна перекласти як «велемовний».\n«Нове введення до метафізики»\nРозповідь про нагороджену Премією за найліпше філософське есе ім. Барбари Скарґи книжку доктора Лукаша Колочека\nmat. prasoweFoto: Mat. prasowe Fundacji na Rzecz Myślenia im. Barbary Skargi\n10'13 додай до списку відтворення\n31 березня Фонд заради мислення ім. Барбари Скарґи – одна з найважливіших неурядових організацій Польщі, покликаних підтримувати і популяризувати дослідження у галузі філософії – провів першу з п’яти запланованих на цю весну зустрічей, присвячених книжкам лауреата і фіналістів минулорічного конкурсу на найліпше метафізичне есе. Оскільки лауреатом V Конкурсу ім. Барбари Скарґи, який відбувся у листопаді, став доктор Лукаш Колочек, цей цикл розпочався презентацією саме його «Нового введення до метафізики».\nУчасниця зустрічі професор Малґожата Ковальська з Кафедри етики і філософії Білостоцького університету, перекладачка на польську творів таких авторів, як, зокрема Емманюель Левінас та Моріс Мерло-Понті, звернула увагу на сам факт, що в книзі Колочека читачі мають справу із черговим з низки відомих історії філософії початків метафізики, який зовсім необов’язково мусить спиратися, наприклад, на філософії Канта:\n- Дві речі привертають тут до себе увагу. Мені здається, що вони були найбільш виразно представлені у цій книжці. По-перше, як би я сказала, це екзистенційно-практичний мотив, тобто теза, що метафізикою сьогодні може бути лише такий тип мислення, який, - цитую, - веде до зміни суб’єкта і який, власне, переживається як зміна суб’єкта. А по-друге, це такий собі лінґвістичний, або радше мовний мотив. Тут наголос робиться на твердженні, що філософія по-своєму причетна до вже зруйнованої Вавілонської вежі, якимось чином вона пов’язана з тією безліччю мов, з якими ми маємо сьогодні справу.\nА отже йдеться про питання суб’єкта і мови, - каже професор Ковальська:\n- Якщо ця метафізика в новому її розумінні має бути має бути суб’єктивною рефлексією, то це пов’язано також із артикульованим автором переконанням, що метафізика, а навіть і загалом філософія не має власного предмету. Якщо ж колись його мала, то втратила, адже його між собою розшарпали конкретні науки та якісь інші типи дискурсу, особливо притаманні політиці, економіці та, зрештою, самому повсякденному життю. А отже філософія не має власного предмету, об’єкту, проте завдяки цій предметній пустці вона зосереджується на суб’єкті. Притому, цю предметну пустку можна пояснити надлишком предметів. Автор звертається до метафорики лабіринтів: ми живемо у своєрідному лабіринті, під яким можна розуміти складність культури, світу, зведеного людьми на якихось природних підвалинах. Але точніше, така складність є лабіринтом мови. Оскільки ж мов є вже стільки, то й референційність цих мов стає проблематичною. А отже надлишок виявляється майже синонімом пустки. Це натомість породжує такі стани, котрі автор називає меланхолією: ми живемо за часів філософської – і не лише філософської – меланхолії, пов’язаної з якимось почуттям вичерпаності, коли вже все було сказане й нічого нового про те, що дотепер вважалося предметом філософії, тут вже не додати. Якщо ж і з’являється тут щось нове, то лише у зв’язку зі способами мови, й то не про предмет філософії, а суб’єкт. Це пов’язано і з почуттям занепаду. А мотив занепаду, кризи, та навіть кінця не лише культури, але й людського світу, безумовно, сьогодні дуже часто знову з’являється в численних філософських діагнозах.\nСвоєю чергою, професор Тадеуш Бартось з Гуманітарної академії ім. Алєксандра Ґєйштора в Пултуску та Варшавських студій філософії та історії ідеї WSFT, звернув увагу, що в «Новому введенні до метафізики» Лукаш Колочек запропонував свій, - як він сказав, - «авторський перегляд, підбірку різних філософських підходів, а також власну авторську інтерпретацію, елегантно називаючи підняті в них питання»:\n- Існує два типи філософських текстів. По-перше, це такі собі шкільні, коли автор говорить чужою мовою, представляє погляди інших, а залежність від головного автора, про якого він розповідає, виявляється дуже сильною. Тут однак, безсумнівно, ми маємо справу навіть із задиркуватістю. Лукаш говорить від себе. Він читає ці тексти і сам для себе робить свої власні висновки та ставить питання. Це, отже, авторський текст. І саме такими мають бути філософські тексти, аби той, хто мислить, аналізує, був присутній та не прикривався у праці про Канта Кантом, а в праці про Гайдеґґера не висловлювався Гайдеґґерівським потоком слів. Тут, натомість, ми маємо автора, який промовив власним голосом.\nТадеуш Бартось звертає також увагу на есеїстську форму запропонованого Лукашем Колочеком перегляду філософських підходів до метафізики:\n- Тут немає обов’язку (дотримання – ред.) якоїсь шкільної систематики. Але автор веде уважні пошуки обґрунтування як меланхолії в її історично перших формулюваннях, так і інших ключових термінів. І в результаті той, хто прочитає цю книжку, отримає відповідь на питання про те, де ми, - з перспективи Колочека, - перебуваємо у філософії, де ми опинилися, що сталося, хто що кому каже – чи в цій філософії, чи в тій, чи в континентальній, чи в аналітичній. А читається це з великим задоволенням та інтересом. Сама ж назва книжки, «Нове введення до метафізики», дуже кмітлива. І справді, якщо над цим задуматися, то це нове введення. Проте самого викладення можливої, майбутньої метафізики, як я підозрюю, там немає. Переходячи від одного метафізичного мотиву до другого, автор лише натякає нам у якому напрямку він би хотів скерувати свій погляд. Але це не зведення якоїсь метафізичної будівлі.\nСам автор доктор Лукаш Колочек пояснив, що саме він розуміє під введенням до метафізики, додаючи, що справді предмет метафізики у цій книжці не розглядається:\n- Сама ідея введення… Я тут пішов услід певної концепції Мартіна Гайдеґґера. Безперечно, Гайдеґґерівське тло тут не експонується, але воно дуже важливе. А отже, 1943 року у літньому семестрі Мартін Гайдеґґер читає свій останній академічний цикл лекцій під назвою «Einleitung in die Philosophie - Denken und Dichten». Очікувалося, що він буде присвячений Ніцше і Гельдерліну, хоча частина, присвячена останньому, не з’явилася – лекція була перервана перш ніж скінчитися. Так чи інакше, Гайдеґґер розпочинає з зауваження, що, по суті, введення до філософії неможливе, оскільки не можна нікого з-поза філософії до неї привести, ввести, впровадити. Здається, неначе філософія – це цілковито відокремлена сфера, коли існує щось відносно неї зовнішнє і можна уявити рух ззовні всередину. У цьому сенсі введення до філософії неможливе, позаяк всі ми, оскільки живемо як люди, вже у сфері філософії знаходимося. В якому ж тоді сенсі введення до філософії, однак, можливе? Лише в тому, що можна показати, як у філософський спосіб у цій сфері можна мешкати, перебувати, як у цьому просторі влаштуватися. Отже, ця моя книжка (а насправді есе, з якого вийшла книжка, а яке, власне кажучи, є невеличким текстом) запланована як філософська і в певному сенсі метафізична спроба роздивитися навколо в сьогоденні. Тому сьогодення і є темою цієї книжки. Звісно, це ані не політологічні роздуми на тему сьогодення чи нашого часу, ані економічні, ані історичні. Це, на мою думку, власне, філософські роздуми про те, як я собі уявляю перебування філософа в тому просторі, яким є сучасна епоха. І я добре усвідомлюю, що я не вигадав жодного з поставлених там діагнозів. Не про це навіть ідеться. Проте йдеться про спробу зрозуміти, в чому полягає філософська екзистенція в цьому просторі сьогодення.\nБільше – поміж – менше: питання людини. На полях «Між нами тваринами» Анни Ауґустиняк\n10'39 «Людина завжди може бути [лише чимось] більшим або меншим ніж твариною, але ніколи – твариною», - стверджує Макс Шелер у відомому афоризмі з одного з останніх, програмних безсумнівно творів цього філософа додай до списку відтворення\n07'18 Чи отже, – це головне питання, що в мене виникає після прочитання збірки віршів Анни Ауґустиняк «Між нами тваринами», – «поет завжди може бути [лише чимось] більшим або меншим ніж людиною, але ніколи – людиною»? додай до списку відтворення\n«Людина завжди може бути [лише чимось] більшим або меншим ніж твариною, але ніколи – твариною», - стверджує Макс Шелер у відомому афоризмі з одного з останніх, програмних безсумнівно творів цього філософа, під назвою Становище людини у космосі. І хоча в цьому фрагменті йдеться про «спроможність виключення потягу з інстинктивної поведінки», а отже про здатність упиватися чистою насолодою, що «лише в людини набуває найбільш жахливої форми», не так просто позбутися враження, що німецький феноменолог вкладає до цих слів певний універсальний принцип, який діапазоном своєї дії виходить далеко поза питання афективності та навіть аксіологію.\nІ справді, йдучи слідами Ліннея та, безумовно, Аристотеля, Шелер розповідає на сторінках Становища... історію життя, у якій генеалогія людини виявляється невід’ємно поєднаною з такими її розділами, як життя тварин і життя рослин. І справді, це людина виявляється вінцем розвитку щораз складнішої, щораз багатшої на нові елементи структури відносин між тим, що філософ називає чуттєвим поривом (Gefühlsdrang) та оточенням (Umwelt), чи, врешті, світом (Welt). Проте разом із цим (а достатньо наведеної цитати, аби в цьому переконатися), також не будучи в цьому першим, Шелер стверджує, що людина зростає зі свого тваринного коріння та виростає з нього, позаяк філософ усуває її поза, а по суті – понад всіляку Systema Naturae. Таким чином гарантує їй місце на самій вершині ієрархії, що діє серед живих організмів. А заразом торує їй шлях до того, що, виходячи з її істоти, заразом її перевершує. Так чи інакше, людина вивищується над твариною і виявляється принципово відділеною від неї, оскільки бачить тварину як відділену від себе, а разом із цим як частину світу. Більше того, зауважує себе і власну вирізнену в світі позицію. І ще більше: людина дивиться на себе супроти світу як на відокремлену вже від нього істоту, а отже й на окрему, із власним буттям. Ба, із здатністю до власного небуття за світу, що існує, та, vice versa, – вона здібна помислити сам світ як пустку, за якою вона може спостерігати.\nСтановище людини в космосі може служити приводом до звинувачення автора цієї книжки в людському шовінізмі. Вже у вступі Шелер посилається на свої більш ранні розмисли під назвою Die Sonderstellung des Menschen, Особливе становище людини (1927): людині бо притаманне щось, чого в жодному випадку не можна приписати тваринам. І хоча філософ не відмовляє нижчим від людини видам, у тому числі й рослинам, у наявності психічної природи (що як нонсенс закидає Декартові), ані не сумнівається навіть у свідомості тварин, пов'язуючи її – що знаменно – із стражданням, проте вже ставить під питання розум, порівнюючи тварин із людиною насамперед з огляду на афективність. Проте все це лише прелюдія до того, аби представити найважливіший привілей людства – дух, що здіймає його понад власну природу до безсумнівного апофеозу. Це завдяки йому «людина є таким Х, що може необмежено триматися "відкрито до світу". Для тварини немає жодних "предметів", вона екстатично вживається в своє оточення».\nЧи можна уявити більш нездоланну межу поміж одним і другим? Тварина була би тут відносно людини підрядною і підпорядкованою, нижчою. Чи німецький мислитель відмовляє тваринам у праві на рівність з людськими істотами? Безсумнівно, з генеалогічної перспективи, яку він представляє, так і є. Схоже, однак, що не про права та ієрархію йому йдеться, як і не про таксономію, але про більш фундаментальну різницю, доступну самій людині в якомусь її внутрішньому досвіді. Не забуваймо, що творець філософської антропології з перспективи людини описує саме людське становище: кожне питання, каже він, можна звести до питання людини. А отже й різниці, що його цікавлять, також стосуються саме цієї істоти. Тож можна було би тут, не спотворюючи сенсу наведеного на початку речення, представити його парафразу: «Людина завжди може бути [лише чимось] більшим або меншим ніж людиною». Тут би йшлося про буття «більшим або меншим» ніж буття собою, про різницю, що пролягає всередині людини і визначає її істоту, людину, власне, ставлячи під питання. І це вона питає. Вона бо на це здатна. Й лише згодом, на полях цього питання, з'являються як тварини, так і решта світу: «Ця спроможність відокремлення істоти від існування визначає фундаментальну рису людського духа, що є підставою всіх інших рис», - каже Макс Шелер. Ця спроможність, вже у термінології Гайдеґґера, філософа, однак, дуже близького Шелерові (одному з перших вдячних читачів Буття і часу), пов'язана із вбачанням онтологічної різниці. В ній вже немає мови про тварин як таких. Гайдеґґер, зрештою, уникає навіть вживання поняття людини. Ризикну, отже, ствердити, що це вона, онтологічна різниця, та все те, що із нею пов'язане, виявляється тим, що Шелера в цих роздумах цікавить. Він, отже, говорить про різниці і долання меж, власних насамперед, і таким чином афірмує те, що можна назвати людським. Тому така тематизація людини виявляється по суті експозицією лише їй безсумнівно доступної різниці. Натомість мова про різницю та зумовлену нею інакшість зіштовхувала би, своєю чергою, те, що людське, на другий план, вела би до вибору кожного іншого предмету рефлексії. Проте, як не парадоксально, вона залишається перформативною маніфестацією людськості – нічого, ницості, у якій співздійснюється акт творення, логос як джерело різниці.\nЧимало мотивів, що з'являються у цього філософа, можна сприймати як обітниці того, що повністю проявиться і розквітне у більш пізніх мислителів. Чимало теж походить від більш ранніх – особливо знаменною тут є присутність Геґеля. Здається, що Шелер стоїть на порозі нового філософування: у стилі цього тексту чути ще відголос все ще просвітницької ідеї, сформульованої Едмундом Гуссерлем: Philosophie als strenge Wissenschaft, Філософія як точна наука; а заразом він ставить під питання, під сумнів цілісність і єдність наведеного у назві Становища... космосу як певного спільного знаменника або ж, якщо вдатися до визначення, запропонованого сучасною нам авторкою Донною Геревей, - певної інтегральної схеми. Людина бо стає собою, коли виходить поза світ, коли виявляється нічим, ницістю.\nЯкщо, однак, прийняти, що запропонований Шелером вихід поза межі ідентичностей, перетворення людини в саму різницю між ними становить головну тему його пізньої і вже неметафізичної рефлексії (якщо йдеться про якесь традиційне розуміння метафізики, зосередженої на сущому та його зв’язній інтерпретації), то він виявляється провісником мислення різниці на чолі із Гайдеґґером і Деррідою – мислення людини як різниці, що входить до кожного простору, тематизує його, проте без власної однозначної ідентичності не зберігає навіть власного займенника (або ж, по суті, все стає нею).\nЛюдини, спроможної, наприклад, сказати: «Між нами тваринами», коли як джерело і акт цього висловлення вона сама виявляється поза його темою, або ж цілковито присутньою в усіх темах заразом. Вона, отже, замовкає в мові про себе. Творить простір для висловлення всілякої інакшості. На цьому етапі філософові, що дбає про точність висловлення, варто було б цілковито замовкнути. Піклування про тишу, натомість, мало би спасти на плечі поета або містика. Ці троє, як відомо, виявляються часом суголосними в своєму красномовному мовчанні. Чи не про те, що людське? Хіба що будуть сумніви щодо людськості котрогось з них. Тоді, однак, ці голоси можуть один від одного відрізнятися.\nРужевич сказав, що поет - це тварина,\nнепевний бездомний пес,\nщо не біжить відразу до могили,\nхлебеще воду в тиші,\nнаповнює нею уста і живіт,\nчасом мусить щось сказати.\nЯ пишу цей короткий нарис неначе про філософію Шелера на полях найновішої збірки віршів Анни Ауґустиняк «Між нами тваринами». Збірки, котру слушно сприймають як голос на захист стражденних тварин або ж як голос, наданий їхньому стражданню, аби воно стало – більш (sic!) – помітним чи навіть аби посилити (sic!) його виразність. Збірки, що волає про необхідність пошани до прав братів наших менших і випливає – як сама Авторка про це розповідає – з драматичного досвіду тварин, свідком якого і, в результаті, невільною учасницею, зокрема як рішуча захисниця стражденних істот, вона мусила стати. Не полишає мене, однак, думка, що кожна історія, більше того – кожна поетична мова, згідно із твердженням, прийнятим ще в Александрійській школі, є по суті стосом різних інтерпретаційних рівнів, коли вони, лише на перший погляд не пасуючи один до одного, один в другий переходять, відкриваючи щораз новіші та глибші сенси.\nА якщо, отже, поезія Ауґустиняк, мова страждання, що наче хвиля переливається з однієї книжки цієї Авторки до іншої, має як алегорія приховувати і відкривати щораз глибші рівні, то чим має бути найглибший з них?\nРозшифровування алегорії вимагає ключа і відповідного приготування. У моєму випадку це, власне, Становище людини в космосі Шелера слугувало прочитанню Ауґустиняк, а заразом – шляхом герменевтичного кола – самé, на наступному кроці, було інтерпретоване завдяки читанню Між нами тваринами. Перевагою такого підходу є факт, що вибір ключа залишається у виключній компетенції інтерпретатора або ж того, щó його до самого акту інтерпретації змушує.\nТут, отже, без сумніву можна – приглядаючись до питань етики і нормативності – зауважити так званий маладичний дискурс, тобто такий, що тематизує страждання. Можна зауважити чужинців у освоєному нами, а отже й приязному, як би хотілося, світі. Це, своєю чергою, тягне за собою питання інакшості (жінок, тварин, іноземців або самої смерті) та – по-Фіхтеанськи – ідентичності тих, що мусять вийти їй назустріч, протистояти їй. Питаємо отже: Що означає цей займенник «ми/нас/нами»? Чи висловлений він ділить, чи – навпаки – замовчаний, зведений до матеріальної оболонки, фізіології, чи то гавкання разом, чи теж процесів травлення, він мав би втілювати в собі нічим необмежену, найбільш інтимну єдність? Аж доходимо, радше навпростець, до питання різниці поміж нами і тими, до того, що нас від них відокремлює, що між нами і ними є, та врешті – чим є оте між і наскільки воно від нас залежить. Чи це ми визначаємо ту межу, чи це ми в ній висловлюємося навіть тоді, коли намагаємося поза неї вийти? Чи це ми в ній себе розглядаємо?\nМоїм домом є мої слова,\nнемає нічого окрім цих стін зі слів\nі з гавкання псів.\nА отже й тут, як і у випадку Становища людини в космосі Шелера, зовсім не обов'язково йдеться про права та ієрархію, але про певну нездоланну межу – про заслону, що розділяє того, хто страждає, і того, хто говорить від його імені. А заразом вона показує, хто єдиний вносить це страждання до світу, зодягаючи в словесні шати. «Καὶ ὁ Λόγος σὰρξ ἐγένετο», «І Слово сталося тілом» – нагадує натомість Іван Богослов. Слово єднається з тілом, із плоттю, але це ані трохи не ставить під сумнів тих меж, що між ними існують. Тимчасом завдяки оцьому між, або теж поруч, невидимому і невисловленому, має артикулюватися присутність того, що межа розділяє. Чи, однак, у першу чергу не артикулюється вона сама, маніфестуючи не лише відмінність, але й свою щодо неї емпатію? Емпатію, котра має сенс лише тоді, коли існують різниці – існує різниця – коли білий сагіб має нагоду перейнятися долею стражденних людей чи тварин, відкритися світу, як це було в Шелера, або, скажімо, «відкритися Сходу», як часом говорять. Це шлях людини.\nМоя мова як мідь та дзвінка,\nА повинна пронизувати болем, якого ви завдаєте,\nАби почули голос тієї, що кличе в пустині.\nА, однак, я читаю цю збірку як книгу відокремлення, страждання і мовчання. У такій, власне, послідовності, коли відокремлення у мовчанні розчиняється («Перегляд власних кордонів - це війна із самим собою»), коли страждання замикає уста, але показує рану, запрошує до неї і крізь неї, аби «простягнути й свою руку і вкласти до боку», а заразом позбутись знання, вміння розрізняти ідентичності, коли «немає жодних предметів», коли той, хто так чинить, «екстатично вживається в своє оточення». Тоді перестає бути людиною, джерелом різниці. Сам занурюється в неї, їй віддається, приймає її на себе. Замовкає.\nНе за тихо? Ніколи не кажу за голосно,\nВзагалі зрештою зрідка подаю голос.\nВ мене немає голосу, так це відчуваю.\nЧи отже, – це головне питання, що в мене виникає після прочитання цієї книжки, – «поет завжди може бути [лише чимось] більшим або меншим ніж людиною, але ніколи – людиною»?\n Max Scheler, „Stanowisko człowieka w kosmosie”, tłum. Adam Węgrzecki [w:] Max Scheler, Pisma z antropologii filozoficznej i teorii wiedzy, PWN, Warszawa 1987, s. 73.\n Там же, с. 44.\n Там же, с. 80.\n Пор. там же, с. 115-116.\n Пор. там же, с. 93.\n Там же, с. 143 passim.\n Donna Haraway, A Manifesto for Cyborgs: Science, Technology, and Socialist Feminism in the 1980s, https://sites.evergreen.edu/politicalshakespeares/wp-content/uploads/sites/226/2015/12/Haraway-Cyborg-Manifesto-2.pdf, доступ: 11 травня 2021, с. 30.\nПор. там же, с. 87. Насправді ця інтерпретація дещо відрізняється від тієї, що її можна було б назвати традиційною, коли Становище... «пропонує грандіозне бачення поступового самостановлення людини, Божества і світу» (Manfred S. Frings, „Max Scheler” [w:] Encyclopædia Britannica: https://www.britannica.com/biography/Max-Scheler, dostęp: 14 maja 2021).\n Anna Augustyniak, Cisza [в:] Między nami zwierzętami, słowo/obraz terytoria, Gdańsk 2020, s. 13.\n Anna Augustyniak, o Annie Q i verbum, там же, с. 45.\n Ів. 1, 14.\n Anna Augustyniak, o mojej mowie, там же, с. 15.\n Anna Augustyniak, o odrębności, там же, с. 36.\n Ів. 20, 27.\n Max Scheler, „Stanowisko człowieka w kosmosie”, с. 85.\n Anna Augustyniak, o Annie Q i jedzeniu, там же, с. 29.


Фільм «Знайдеш друга - знайдеш скарб» онлайн\nРежисер: Сержіо Корбуччі\nАктори: Теренс Гілл, Бад Спенсер, Джон Фудзіока, Луїза Беннет, Сол Борджезе, Кайнова Лаурітцен, Мірна Сея, Террі Моні Мапуана, Лінда Праст\nДвоє авантюристів, потрапивши на загублений у Тихому океані острів, намагаються знайти скарб, захований тут ще за часів Другої Світової війни. Але це зробити не так вже просто. Адже його охороняють не тільки тубільці, але і японський солдат, який не знає, що війна вже давно минула. Крім того, на острів нападають пірати. І врешті-решт, за одним з головних героїв із самого початку цієї історії полюють бандити, які теж з'являються на цьому острові ...\nДивитись фільм «Знайдеш друга - знайдеш скарб» (1981) онлайн безкоштовно\nВи знаходитесь на сторінці, де можете подивитися фільм онлайн «Знайдеш друга - знайдеш скарб» (1981). Переглянути фільм «Знайдеш друга - знайдеш скарб» онлайн Ви можете абсолютно безкоштовно на нашому сайті moviestape.net. Жанр фільму «Знайдеш друга - знайдеш скарб» - Бойовики, Комедії, Пригоди. Хочемо звернути увагу, що всі фільми онлайн у нас робочі, якщо раптом щось не працює - залиште коментар і ми обов'язково виправимо. Приємного перегляду!\nНа цій сторінці ви можете переглянути фільм Знайдеш друга - знайдеш скарб онлайн. Ви хочете подивитись фільм Знайдеш друга - знайдеш скарб онлайн - натисніть на плеєрі кнопку старт. Щоб не відчувати незручності під час перегляду фільму Знайдеш друга - знайдеш скарб онлайн бажано наявність інтернет-каналу зі швидкістю близько 1 Мбіт/с. Даний фільм Знайдеш друга - знайдеш скарб представлений на сайті лише з метою ознайомлення і з подальшим придбанням ліцензійного диску. Таким чином дивитися фільм Знайдеш друга - знайдеш скарб на нашому кінопорталі є вибором людей, які не хочуть витрачати свій час на пошуки фільмів в інтернеті. Якщо ж фільм Знайдеш друга - знайдеш скарб не відповідає його опису або виникли технічні проблеми при перегляді фільму - залиште свій коментар. Ще однією перевагою перегляду фільму Знайдеш друга - знайдеш скарб онлайн на moviestape.net є наша абсолютна безкоштовність: дивіться фільми досхочу і у будь-який час.


Ціль була дуже конкретною: Ізраїль завдав ракетного удару по Сирії\n10:59 Чорновол назвала Гордона агентом РФ (відео)\n10:51 Ранкова прогулянка закінчилась трагічно: Безвісти зниклого бізнесмена з Миколаєва знайшли мертвим (фото)\n10:41 Доля надішле особливі знаки: Кому зі знаків зодіаку пощастить 15-16 травня\nп’ятниця, 2 серпень 2019, 0:28\nМетою удару були радіолокаційні станції, які були встановлені недалеко від ізраїльського кордону.\nУ четвер сирійське інформаційне агентство SANA повідомило про ізраїльський удар по території країни, передають Патріоти України.\nПовідомляється, що ізраїльські збройні сили випустили ракету по цілі в районі Тель аль-Баріка, передмісті Кунейтра, розташованому недалеко від кордону з Ізраїлем. За даними місцевих ЗМІ, ракетний обстріл був проведений після того, як в цьому районі було помічено інтенсивний рух джипів з бойовиками ліванської терористичної організації «Хізбалла».\nЗгідно з іншими повідомленнями, метою удару були радіолокаційні станції, які були встановлені недалеко від ізраїльського кордону. Поки ЦАХАЛ ніяк не прокоментував ці повідомлення\nБив підлітка пістолетом по голові: Комсомольському "дружиннику" Медведчуку в університеті "світили" два роки в'язниці\nп’ятниця, 14 травень 2021, 12:25\nУ 1973 році 19-річний Віктор Медведчук брав участь у побитті 15-річного підлітка. За це йому загрожувало два роки в'язниці, але його так і не притягнули до відповідальності. Про це в ефірі ток-шоу «Право на владу» розповіла ведуча Наталія Мосейчук, пер...


Золотий браслет Гурмет 38606 купити в Києві за низькою ціною з доставкою в Киеві - Золотой Стандарт - ювелирный интернет магазин\nЕкономія 759 грн.\nОписание Золотий браслет Гурмет 38606\nКласика - це те, в достойності чого можна не сумніватися. І цей чудовий браслет саме такий. Коли ви його приміряєте, ви зрозумієте що це те, чого вам не вистачало для довершеного образу. Золото 585 проби у червоному кольорі має ідеальний вигляд на руці. Підібрана до цього браслету защібка карабін є відмінним і цікавим елементом, який не тільки не псує його вигляду, а й доповнює і довершує його. Якщо ви шукаєте браслет, який можна носити кожного дня, не переймаючись підбором до нього одягу та інших прикрас, то ви його знайшли.Цей браслет - не такий, що одразу буде звертати на себе увагу, але пам'ятайте - класика завжди в моді.


Вправа 29 - 7 клас. Українська мова. Глазова | Портфель\nПрочитайте речення. Визначте вставні слова. Чому такі слова називають вставними?\nЛюдина, може (вст. сл.), й не безсмертна, але безмежна. На жаль (вст. сл.), помирають герої, на щастя (вст. сл.), ще є патріоти. Добро і зло. На їх межі не раз здригався світ, звичайно (вст. сл.). Майбутнє, зрештою (вст. сл.), залежатиме від рівня духовності людини. Будь ласка (вст. сл.), будь сильним і мужнім!


Дешеві готелі – Ошкош | Hotels.com\nеконом-класу готелі в місті Ошкош\nГотелі у місті Ошкош: економ-класу\nПошук дешевих готелів у місті Ошкош\nЯкі є дешеві готелі у м. Ошкош?\nХутчіш знаходьте зручне взуття, хапайте мапу міста і відправляйтесь на прогулянку, де гроші — не найголовніше. Клацніть Музей EAA AirVenture і Ford Festival Park на добру згадку. Наш вибір бюджетних готелів у м. Ошкош приваблює туристів, що цінують заощадливість і шукають відпочинок, що запам'ятається надовго. Hotels.com має понад 3 бюджетних готелів у такому місці, як Ошкош. Ви неодмінно знайдете свій ідеальний серед цього різноманіття!\nЯкі дешеві готелі у м. Ошкош найкращі?\nНаші мандрівники найчастіше обирають такі бюджетні готелі у місті Ошкош:\nМузей EAA AirVenture знаходиться неподалік\nОшкош має багато пам'яток, які варто відвідати за невеликі кошти. Ми підготували для вас список екскурсій у цій місцевості, і деякі з них є безплатними.


Рефордез-новофарм (Refordez-novofarm) » Аптека - онлайн-довідник лікарських засобів\nосновні фізико-хімічні властивості: прозора, безбарвна або злегка опалесціюючарідина; теоретична осмолярність – 308 мосмоль/л, рН 4,0 - 7,0; середня м.м.200.000; молекулярне заміщення 0,5;\nсклад: 100 мл розчину містять 6 г гідроксіетилкрохмалю середньою молекулярноюмасою 200 000 дальтон;допоміжні речовини: натрію хлорид, вода для ін’єкцій.\nФармакотерапевтична група. Кровозамінники і перфузійні розчини. Препаратигідроксиетильованого крохмалю. Код АТС В05А А07.\nФармакологічні властивості.Фармакодинаміка. Рефордез-Новофарм – 6% розчин гідроксиетилкрохмалю візотонічному розчині натрію хлориду. Препарат підвищує колоїдно-осмотичний тисккрові та центральний венозний тиск, поліпшує гемодинаміку, реологічнівластивості крові, серцеву діяльність, зменшує гематокрит і в’язкість крові.Завдяки ефекту досягнення об’єму, що відносно довго зберігається (щонаймене 6год), а також реологічним властивостям препарат придатний як для заміщенняоб’єму крові, так і для гемодилюції.Фармакокінетика. Рефордез-Новофарм виводиться нирками. Після введення вдозі 500 мл до 50% препарату виводиться із сечею протягом 24 год. Залежно відшвидкості введення та дози час напіввиведення із крові становить 5 - 7 год .Гідроксиетилкрохмаль на деякий час відкладається у тканинах (головним чином уретикулоендотеліальній системі – РЕС). Хоча через кілька місяців після інфузіїпрепарату депонуючі вакуолі з гідроксиетилкрохмалем іноді виявляються уклітинах РЕС, даних про те, що порушується їх функція, немає.\nПоказання для застосування. Лікування та профілактика гіповолемії пришокових станах внаслідок травм, опіків, гострої крововтрати, інфекції, длязменшення об’єму гемотрансфузій, а також для гемодилюції.\nСпосіб застосування та дози. Вводять внутрішньовенно краплинно дорослим ідітям старше 10 років.Після введення перших 5 - 10 крапель, а потім 30 крапель необхіднозробити перерву на 3 хв, уважно спостерігаючи за станом пацієнта (можливістьвиникнення анафілактоїдних реакцій).Швидкість введення та добова доза залежать від розміру втрати крові тазначень гематокриту. Звичайно добова доза становить 500 - 1 000 мл, максимальнадобова доза – 33 мл/кг маси тіла. Максимальна швидкість інфузії – до 20 мл/кгмаси тіла на годину.\nПобічна дія. Під час проведення інфузії можливі реакціїнепереносимості усіх ступенів тяжкості. Можливі тахікардія, зниженняартеріального тиску, підвищення температури тіла, головний біль, нудота,блювання, алергічні реакції (шкірні висипання, набряк Квінке, свербіж) аж довиникнення анафілактичного шоку. В цьому разі введення препарату припиняють іпризначають відповідне лікування. Тривале щоденне введення Рефордезу-Новофарм усередніх і більших дозах може спричиняти свербіж, який майже не піддаєтьсялікуванню. Свербіж може виникнути і через декілька тижнів після закінченнятерапії і тривати місяцями.Внаслідок ефекту розрідження можливо скороминуче збільшення часузгортання крові та часу кровотечі.При станах дегідратації, які супроводжуються олігурією, зменшенням клубочковоїфільтрації, а також канальцевої реабсорбції, введення препарату може призвестидо анурії, тому перед його застосуванням треба провести регідратацію шляхомвведення розчинів електролітів і вуглеводів.Інфузія препарату може супроводжуватися підвищенням рівня амілази всироватці крові, однак це не свідчить про захворювання підшлункової залози;звичайно цей показник нормалізується через 3 - 5 діб.\nПротипоказання. Гіперволемія, гіпергідратація, гіпокаліємія,гіперхлоремія, гіпернатріємія. Декомпенсована серцева недостатність, ниркованедостатність з олігурією або анурією (рівень креатиніну більше 177 мкмоль/л),хронічні захворювання печінки, травми черепа з підвищенням внутрішньочерепноготиску, геморагічні діатези, гіпофібриногенемія, набряк легенів. Пацієнти, якізастосовують гемодіаліз. Підвищена чутливість до препарату. Вагітність (Ітриместр). Діти до 10 років.\nПередозування. Головним проявом передозування є перенавантаженнясистеми кровообігу об’ємом рідини. У цьому випадку необхідно припинити вливанняпрепарату та призначити діуретики і серцеві засоби.\nОсобливості застосування. При шокових станах з втратою води та електролітів(блювання, пронос, опіки) після введення Рефордезу-Новофарм подальше лікуванняслід здійснювати за допомогою збалансованих розчинів електролітів. Необхідноконтролювати рівень креатиніну в сироватці крові, якщо цей показник у межах 106- 177 мкмоль/л, треба чітко визначити необхідність застосування препарату.Треба також контролювати функцію нирок, печінки, серця, водно-електролітнийстан, показники згортання крові. Внаслідок тривалого періоду напіврозпаду гідроксиетилкрохмалю приповторних введеннях препарату необхідно зменшити його добову дозу.На визначення групи крові препарат не впливає.Вагітність і період лактації.Хоча дані щодо тератогенності препарату відсутні, препарат можназастосовувати тільки у ІІ та ІІІ триместрах вагітності і тільки за життєвимипоказаннями. Дані про надходження препарату у материнське молоко відсутні,однак треба з обережністю призначити його матерям, які годують груддю. Педіатрія.Немає даних про безпеку застосування препарату у дітей молодше 10років.Вплив на здатність керувати транспортними засобами та механізмами.Не рекомендується призначати препарат водіям транспорту та особам,діяльність яких потребує швидкості реакції та особливої уважності.\nВзаємодія з іншими лікарськими засобами. При одночасному застосуванні заміноглікозидними антибіотиками препарат може посилювати їх нефротоксичну дію.Не слід змішувати з іншими препаратами.\nУмови та термін зберігання. Зберігати у недоступному для дітей, сухомумісці при температурі не вище 25°С. Термін придатності – 3 роки\nПереглядів: 1375 Мітки препарату: Роздрукувати


коріандр томатний бульйон розам\nНайкращий -догляд на сайт обміну дитиною\nСортування з найдорожчого\nВід звичайного до нового\nЗ найпривабливішою формою\nJune 20, 2022June 20, 2022\tJesse Fosterкоріандр томатний бульйон розам\t0 Comment\nTags: БЛЮДО, ЇЖА, МІЖНАРОДНИЙ, УКРАЇНА\nРасам (тамільська: ரசம்; вимова насправді є теплим південно-індійським супом. Хоча насправді він насправді іноді готується самостійно як суп, насправді його зазвичай використовують як гарнір до рису, путту, ідіяппам і навіть доси. У традиційній південно-індійській страві він походить із страви, що включає сирний рис та рис. З іншого боку, Расам насправді має особливий вибір у напрямку самбар завдяки своїм власним надзвичайно індивідуальним елементам приправи на додаток до Охолоджені готові варіанти насправді легко продаються разом із сумішшю розам у відсіках бульйон .\nРасам бульйон на малаялам на додаток до тамільської, sāru на каннада (рукопис каннада: ತಿಳಿ ಸಾರು) і навіть chāru на телугу припускають «важливість» на додаток до, з ростом, «сутність» і навіть «суп». У південних індійських будинках розам зазвичай пояснює суп, приготований разом із кисло-солодким джерелом, отриманим з кокума і навіть тамаринда, а також помідорів на додаток до сочевиці, що складалися зі смаків і гарніру. Расам бульйон насправді походить із санскриту रस; транслітеровано:, важливість соку, сутність і навіть важливість. Санскритський вираз також створив англійський вираз , в естетичному відчутті.\nРозам насправді готується в основному разом з кокумом, малабарським тамариндом (кудам пулі), тамариндом, амбулою і навіть амчуром (висушеним чистим манго) джерелом залежно від місця розташування. Поряд із джерелом помідорів, дал і навіть сочевиця (для расаму типовий дал насправді насправді є подрібненим жовтим голубиним горохом і навіть тор далом) насправді є необов’язковими, проте насправді вони дійсно використовуються в різноманітних стравах. Яггер, кмин, темний перець, куркума, насіння гірчиці, лимон, порошок чилі, соус, що відповідає за відповідальність, часник, цибуля-шалот на додаток до кінзи можуть дійсно використовуватися як смакові елементи на додаток до гарніру в Південній Індії.\nСтаровинна страва поряд із південноіндійським тамільським походженням, шрі-ланкійський расам насправді являє собою теплий, вивільняючий напій тамаринда, темного перцю, а також кмину, а також різні варіанти залежно від ваших відчуттів. «Раса» тамільською означає значення, стан душі, переваги, варення, важливі речі, які змушують вас відчувати одне, а також сягає щось глибше. Я вважаю за краще їсти його разом із кулькою йогурту, а також звичайним рисом у холодну пору, а також я вважаю за краще включати цибулю-порей, оскільки це спосіб споживати багато додаткових овочів, а також їхню чудову зелень насправді. чудово підходить для апетитного брагу.\n– тамариндовий блок 3 шматочки розміром з м’яч для гольфу, замочити в 240 – мл теплої води на 10 хвилин (див. примітку в кінці рецепту)\n– кокосової або рослинної олії 2 ст\n– помідори 2 середніх (близько 200 г), дрібно нарізаних\n– солі 1 ч. л. або за смаком\n– цибуля-порей 1, світло-зелені частини розрізати навпіл і нарізати -скибочками товщиною ½ см\n– листя свіжого коріандру ½ невеликої жмені, грубо нарізаної\nДля суміші спецій расам\n– насіння кмину 3 ч. л\n– чорний перець горошком 2 ч. л\n– сушений червоний чилі 3\n– часник 5 зубчиків, очищених і розрізаних навпіл\n– кокосове або рослинне масло 2 ст\n– свіже листя каррі 10\n– насіння гірчиці 1 ч. л\n– Дуже початково, створіть свою смакову суміш Расам бульйон . Збір невеликої сковороди над інструментом розігрітий, а також включити насіння кмину, темний перець горошком, часник і гострий перець. Підігріти, помішуючи іноді 1-2 хвилини до появи аромату, остерігаючись, щоб не втратити смак. Коли вони стануть чудовими, помістіть всі компоненти в м’ясорубку для смаку, процесор для невеликих страв або навіть товкачик, а також ступку, а також перемішайте до міцної суміші, включаючи трохи посипання, якщо потрібно.\n– Щоб заробити брагу расам, натисніть пальцями насичений тамаринд, після чого видаліть насіння, а також шар шкірки, залишивши відповідальний за м’якуватість. Розігрійте олію в невеликій каструлі, коли нагріте, включите помідори. Смажте приблизно 4 хвилини, поки вони не почнуть розм’якшуватися. Після цього додайте посипку тамаринду, суміш ароматів расам, цибулю-порей і натрій. Тушкуйте обережно на повільному вогні 4-5 хвилин; він має бути насправді надзвичайно ароматним. Виключіть надходження з теплого, а також покладіть прямо в миски для підношення. Додайте кілька столових ложок холодної посипки, а також додайте листя кінзи.\n– Щоб підняти настрій, розігрійте олію на сковороді над теплим інструментом. Коли підігрітий, додайте залишок соусу, який має підрум’янитися, а також зерна гірчиці, а також приготувати, поки вони не розбризкуються. Покладіть все, олію плюс все, на свій перформанс і расам.\nNext page Next post: найулюбленіші малазійські гурмани\nнайулюбленіші малазійські гурмани\nнавколо приготування їжі Приготування їжі, кулінарія або навіть кулінарне мистецтво – це справді тонке ремесло, [...]\nїжа, яка отримується, має найкращий соус


Проблематика поезії і. Малковича «Свічечка букви “ї”» - Твори 8 клас\nВи тут: Твори для 8 класу Сила...\nПроблематика поезії і. Малковича «Свічечка букви “ї”»\nТемою вірша є звернення до дитини — майбутнього країни, яка повинна плекати і оберігати свічечку букви «І» і серпик букви «Є».\nПоезія присвячена проблемі життєвого покликання людини, її самореалізації, збереження рідної мови. Метафора «крихітна свічечка букви “ї”» підкреслює складність останнього завдання, адже зберегти рідну мову так само важко, як уберегти вогонь свічки від вітру. Все залежатиме від людини, її активної життєвої позиції у справі захисту рідної мови, яку потрібно починати формувати ще у дитинстві. Саме тому поет звертається до дитини, отже, до майбутніх поколінь, з закликом «захищати» її, «оберігати», а «не покладатися тільки на солов’їв».\nПитання рідної мови відіграє дуже велику роль в становленні держави, культурною спадщиною якої вона є, і особи, від якої залежить і доля мови, і доля держави. Тому автор, поетизуючи букви українського алфавіту, яких немає в алфавіті російському, закликає дитину змалку захищати їх, таким чином ненав’язливо виховуючи у ній почуття патріотизму, необхідності збереження культурної спадщини, святині народу — мови.\nПоезія написана у формі внутрішнього монологу.\nВірш є зразком верлібру.\nІдея твору — виховання шанобливого, бережливого ставлення до рідної мови, тому що доки є мова, доти існує нація. «Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову», — зауважила видатна поетеса сучасності Ліна Костенко.\nЗа жанром поезія — зразок громадянської лірики.\nРозкрити проблематику поезії допомагають дуже вдало підібрані художні засоби. Щоб підкреслити важливість збереження рідної мови, автор за допомогою слів у зменьшувально-пестливій формі підкреслює беззахисність мови, власну незахищеність, передає національні особливості української мови: «Долоньки, пальчики, свічечка, серпик». Метафори (крихітна свічечка букви «І», місячний серпик букви «є») створюють асоціативну паралель (зберегти рідну мову так само важко, як уберегти вогонь свічки від вітру). Епітет разом з інверсією (мова солов’їна) не тільки створює художній образ, а й звертає на нього увагу. Звертання (дитино) надає віршеві щирості, наближає до читача.\nЗа формою поезія нагадує внутрішній монолог, спрямований на самореалізацію людини. Щоб зберегти рідну мову, людина повинна бути активною, відповідальною, адже захист рідної мови — справа складна і нелегка. Але саме в цьому є життєве призначення людини.\nВірш має виразне національне спрямування і вирізняється патріотичним пафосом.\nЗрозуміло, що позиція щодо цього питання автора і ліричного героя вірша співпадають. З огляду на факти біографії Івана Малковича, українського письменника та видавця, можна впевнено сказати, що він, як і ліричний герой, збереже рідну мову і допоможе нації усвідомити важливість цього завдання.


Помер Борис Стругацький - dt.ua\n19 листопада 2012 в 17:08\nСтругацький помер у віці 79 років. Він був одним з найвідоміших російських письменників-фантастів XX століття.\nПомер російський письменник Борис Стругацький. Він помер у віці 79 років. Стругацький був одним з найвідоміших російських письменників-фантастів XX століття.\nОстанні кілька днів письменник перебував у лікарні і лікарі оцінювали його стан як важкий.\nБорис Стругацький народився 15 квітня 1933 року в Ленінграді. Батько майбутнього письменника працював у Державному Російському музеї, мати викладала російську літературу в школі, де навчався Борис. У роки війни родина евакуювалася в селище Ташла Оренбурзької області, але після закінчення Великої Вітчизняної повернулася в Ленінград.\nПісля школи Борис Стругацький поступив на математико-механічний факультет Ленінградського державного університету, потім вступив до аспірантури Пулковської обсерваторії. Тут же Борис Стругацький і почав трудову кар'єру. Потім він взяв участь у геодезичній і астрокліматичній експедиції на Кавказ.\nУ середині 1960-х років Борис Стругацький всерйоз захопився написанням книг, і в 1964 році став членом Спілки письменників СРСР. З 1972 року він став керівником Ленінградського семінару молодих письменників-фантастів.\nУ співавторстві з братом Аркадієм Стругацьким Борис написав такі культові вітчизняні фантастичні твори, як "Країна багряних хмар", "Важко бути богом", "Понеділок починається в суботу", "Хижі речі століття", "Бридкі лебеді", "Населений острів", "Пікнік на узбіччі", "За мільярд років до кінця світу", "Жук у мурашнику". Після смерті Аркадія Борис Стругацький продовжив, за його власними словами, "пиляти товсту колоду літератури дворучною пилкою, але без напарника". Вийшли такі його твори, як "Пошук призначення, або Двадцять сьома теорема етики" та "Безсилі світу цього". Крім того, він продовжував займатися перекладацькою діяльність. Читайте також:


22 січня, 2020 01:44\nОсновні причини виникнення пожеж у зимовий період – перенавантаження електромережі та порушення правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення.\nВже триває опалювальний сезон. А пічне опалення завжди створювало і створює чимало проблем населенню, особливо в сільській місцевості, де у багатьох будинках є піч. Тому варто ще раз нагадати правила пожежної безпеки при експлуатації печей. Перед початком опалювального сезону всі печі повинні бути відремонтовані і ретельно перевірені. Пам’ятайте – наслідки пожежі непорівнянні з витратами на ремонт вашого «домашнього вогнища». Щоб уникнути біди, не слід залишати без нагляду розтоплені печі, також експлуатувати печі без протипожежної розділки, використовувати для розпалювання печей легкозаймисті та горючі рідини. Крім того, не можна топити печі з відкритими дверцятами, сушити на них одяг, дрова та інші матеріали, а поверхні опалювальних приладів і димових труб необхідно систематично очищати від пилу і білити. Виявлені в печі тріщини та неполадки необхідно своєчасно усувати.