Робота виконана в Інституті охорони здоров'я дітей та підлітків АМН України\nІнститут охорони здоров'я дітей та підлітків АМН України, заступник директора з наукової роботи\nАктуальність проблеми. У сучасному світі все більшу актуальність набуває проблема здоров'я підлітків, показники якого з кожним роком погіршуються. Це зумовлено підвищеною чутливістю організму в пубертатному періоді до впливу несприятливих чинників, що викликають напруження адаптаційних механізмів, розвиток нейроендокринних порушень, а за умов спадкової обтяженості, формування захворювань. Вважають, що дисфункція гіпоталамо-гіпофізарної системи на тлі вікової нейроендокринної перебудови організму, що розвивається, є основою формування гіпоталамічного синдрому пубертатного періоду (ГСПП) – однієї з найбільш поширених ендокринопатій підліткового віку (Терещенко І.В., 1991; Панфілова А.В. із співавт., 2001; Бельгов А.Ю. 2001; Строєв Ю.І. із співавт., 2003). Соціальна значущість ГСПП визначається молодим віком хворих та прогресуючим перебігом захворювання, для якого характерні численні клінічні симптоми, гормональні та метаболічні порушення. ГСПП призводить до зниження якості життя, а у певної кількості хворих – і до зниження працездатності (Кузнецова І.В. із співавт., 1996; Коколіна В.Ф. із співавт., 1996, 1997).\nДотепер не існує єдиної думки щодо причин виникнення і подальшого перебігу захворювання. Наявність різних поглядів на дану патологію знаходить своє відображення у великій кількості назв, термінів, що застосовуються для позначення одного й того ж хворобливого стану. У літературі часто зустрічається назва "пубертатно-юнацький диспітуітаризм", "юнацький базофілізм", "юнацький гіперкортицизм", в останні роки використовується термін "ожиріння з рожевими стріями", "транзиторний ювенільний діенцефальний синдром" (Baracchini A., 1993; Строєв Ю. І. із співавт., 2003). Існують спроби визначити біохімічні та деякі гормональні зміни, що реєструються у хворих на ГСПП як "метаболічний синдром" (МС) (Міняйлова Н.Н. із співавт., 2002). Таке різноманіття термінології вказує на великий спектр клінічних, біохімічних, гормональних зрушень при ГСПП, на різні, досить неоднозначні уявлення щодо етіології захворювання, особливостей його перебігу, причин прогресування та виникнення ускладнень (Каюшева І.В. 1987; Калкун В.Р. 1986; Лящук П.М. із співавт., 1995; Строєв Ю.І. із співавт., 2003). Все це зумовлює актуальність вивчення даного захворювання.\nГСПП зазвичай дебютує у ранньому пубертатному періоді на тлі статевого дозрівання підлітків. Але якими є механізми запуску патологічних порушень? Чому саме в пубертаті маніфестує захворювання? Чому все-таки не у всіх підлітків, що перебувають в однакових умовах напруження нейроендокринної регуляції, формуються ознаки ГСПП? Ці та багато інших питань потребують свого вирішення, а тому вимагають глибоких наукових досліджень не тільки в галузі нейроендокринології, а і неврології, генетики, нейрофізіології.\nВважається, що ГСПП є поліетіологічним захворюванням. Є свідчення, що у формуванні ГСПП мають значення часті ангіни, хронічний тонзиліт (особливо декомпенсований), аденоїдити, черепно-мозкові травми, хронічні соматичні захворювання, гострі вірусні інфекції (Калкун В.Р., 1986; Бутрова С.А., 1996), а також патологічний перебіг пренатального періоду розвитку дитини та патологія вагітності матерів, зокрема хронічна фетоплацентарна недостатність (Бельгов А.Ю., 2001).\nОбговорюється питання відносно спадкової схильності до даного захворювання (Строєв Ю.І. із співавт., 2003), однак у літературі воно висвітлено недостатньо. Дослідження проводилися переважно у осіб із конституційними варіантами ожиріння. Отримані ж дані у багатьох випадках суперечливі. Сімейна поширеність ожиріння не може бути надійним показником спадкової схильності, бо частково зумовлюється сімейними звичками харчування. Це обумовлює необхідність глибокого наукового вивчення зазначених проблемних питань.\nВизнано, що одним із ключових механізмів розвитку ГСПП є порушення синтезу і метаболізму моноамінів, перш за все катехоламінів (КА) і серотоніну та нейропептидів (Лучицький Є.В., 1990; Губернаторов Е.Е., Герасимов Г.А., 1994), що призводить до гіперактивації гіпофізарно-надниркової системи (Лучицький Є.В., 1990) і формування порушень статевої функції (Панфілова А.В. із співавт., 2001). Проте дані літератури щодо порушень обміну моноамінів нечисленні, в більшості своїй стосуються осіб жіночої статі і не враховують стадій статевого розвитку, варіантів клінічного перебігу ГСПП. Залишається невивченою причетність гормону епіфіза мелатоніну (М) до формування ГСПП у підлітків чоловічої статі, в той час як його участь у функціонуванні наднирниркових залоз, статевої та тиреоїдної систем не викликає сумнівів (Gupta D., 1986; Плехова О.І., 1989, 2002; Reiter R.J., 1994; Бондаренко Л.О., 2004).\nВ останні роки приділяється велика увага гіперінсулінемії, яка, на думку провідних дослідників в цій галузі, відіграє важливу роль у формуванні ожиріння та артеріальної гіпертензії. Гіперінсулінемія спричиняє порушення вуглеводного обміну, посилення ліпогенезу, анаболічних процесів, що призводить до нарощування жирової та білкової маси тіла (Бутрова С.А., 1996; Болотова Н.В. із співавт., 2003). Роботами останнього часу встановлено взаємозв'язок між гіперінсулінемією та артеріальною гіпертензією (Caprio S. et al., 1996; Сергієнко О.О., 1998; Аметов А.С. 2002; Міняйлова Н.Н. із співавт., 2002; Варваріна Г.Н. із співавт., 2003; Маньковський Б.М., 2004). Вважається, що гіперінсулінемія викликає затримку натрію і води, впливаючи на дистальні відділи нефрону, дозозалежно стимулює симпатичну нервову систему, збільшуючи вміст катехоламінів у крові. Враховуючи, що одним із провідних і прогностичних клінічних симптомів ГСПП є артеріальна гіпертензія (АГ) та ожиріння, доцільним є вивчення цієї ланки патогенезу.\nВідкриття гормону адипоцитів – лептину, який відіграє значну роль у регуляції енергетичного балансу організму і впливає на відчуття голоду, в значній мірі розширило існуючі уявлення щодо механізмів виникнення ожиріння (Considine R.V. et al., 1997; Diamond F.B.J. et al., 1999). Лептин є і маркером критичної кількості жирової тканини, необхідної для ініціації пубертату (Casanueva F.F. et al., 1999; Roemmich J.N. et al., 1999; Pankov I.A.. 1999; Faloia E. et al., 2000). Існують роботи, що показують підвищений вміст лептину в осіб з ожирінням (Lonnqvist F. et al., 1999; Солнцева А.В., 2000; Farooqi I.S. et al., 2000). Однак нам не вдалося знайти в доступній літературі робіт, які б відображали роль лептину в патогенезі ГСПП, в зв'язку з чим дослідження вмісту цього гормону у хворих на ГСПП є пріоритетним науковим напрямком.\nВивчення еволюції ГСПП, особливостей його перебігу, а також довгострокове прогнозування мають велике медичне і соціальне значення, бо дозволяють своєчасно вибрати адекватну тактику лікування та запобігти формуванню ускладнень. Несприятливий характер еволюції захворювання в періоді пубертату може призводити в дорослому віці до формування гіпертонічної хвороби (ГХ) з її фатальними ускладненнями, цукрового діабету (ЦД) 2 типу, і, таким чином, до ранньої інвалідизації хворих на ГСПП і зниження якості життя.\nЗапобігти цьому можна шляхом визначення прогностично несприятливих критеріїв прогресування ГСПП, які дозволять вже на ранніх етапах захворювання призначити, можливо, більш адекватну патогенетичну терапію. Незважаючи на достатню кількість досліджень по проблемам терапії ГСПП (Терещенко І.В., 1991, 2001; Fendri S. еt al., 1993; Paolisso G.et al., 1998; Строєв Ю.І. із співавт., 2003), залишаються досить маловивченими питання патогенетичного лікування захворювання у залежності від стадій статевого дозрівання в осіб із обтяженою спадковістю, аліментарним ожирінням та інш. Сучасні методи лікування не завжди дозволяють досягнути стійку корекцію гормонально-метаболічних порушень і стабільного зниження маси тіла, особливо на ранніх стадіях маніфестації захворювання. Тому актуальність даного дослідження обумовлена і необхідністю пошуку нових комплексних схем терапії з урахуванням особливостей патогенезу ГСПП.


Сава Божко (третій у другому ряду, праворуч, у вишитій сорочці) під час зустрічі з М. Горькім . Харків.\n( Горький це той "пісатєль", що казав дружинам показаних на фото земляків, у відповідь на прохання збільшити лагерну пайку:"Когда враг нє здайоться - єго унічтожают" )\nВИЙШОВ З СТЕПУ, ПОВЕРНУВСЯ В СТЕП\nГори обіруч.Якщо дивитися на них збоку, то вони неначе йдуть не знизу, від своєї початкової лінії, а немов спускаються самі з гребеня.Там, між двома розгалуженнями, зримо проглядається невелика річка Бик.Навесні гори вбираються у раннє зело, береги вщент наповнюються талими водами, й перед зором постає вивершена, єдина, не схожа на інші, картина, що проситься на полотно художника.\nЦе - Крутоярівка, на межі з Донбасом, тому й названо Межівським районом. Остання цятка Дніпропетровщини.Ці місцини сходив змалечку Сава Божко. Полюбив їх усім своїм серцем - І назавжди.\nСтою на узгір'ї, уявляю, як він тут бігав до річки, вибирався на горбки й подовгу вдивлявся у далечінь.\n"Степ - не степ, коли буйна трава не хилиться під копитами скіфських, гунських та татарських коней, коли степові пахощі не наповнюють людських грудей.\nСпів жайворонка був би простим коливанням частини світової матерії, коли б цей спів-дзвінок, чуваний не раз людиною, не передавався їй щороку з покоління в покоління як побутова традиція. Цей спів - сигнал степовикові /скіфові, слов'янину-полянинові чи українцеві-хліборобові / про грядущу весну, про початок трудової меси, про новий цикл одвічної боротьби.\nРік за роком, десяток за десятком, тисяча за сотнею, і так завжди ~- степ: музика й боротьба...\nВосени, коли чорний смуток налягає на степ, а з-за далеких обріїв подихає зима, він завмирає. Музика степу припиняється".\nЦе він про свою Крутоярівку, про свій степ на узгір'ї біля річки Бик у романі "Чабанський вік".\nЗовні Сава Божко безтурботний, а в душі залишається мрійником, ліриком з уразливим серцем. Лише ці свої якості старанно приховує від людей.\n"Український письменник Сава Божко чітко стукає закаблуками, голосно рекомендується, ставний і кремезний, ще зовсім молодий чоловік, міцно тисне мою руку, допитливо вдивляється у лице...\nЗгодом я пересвідчився, що ота форма саморекомендації у нього постійна і незмінна при знайомстві з людьми. Але в тих словах не було нотки хизування, швидше то була законна гордість, так би мовити, порядку соціального: він одверто пишався тим, що от син бідних катеринославських селян, мужиків власним розумом і великою працею досяг почесного звання "пролетарського письменника".\nТак згадував про свого побратима відомий поет Терен Масенко, наголошуючи на його народних витоках. Що так, то так. Тільки не міг бодай натякати про трагедію "пролетарського письменника" Сави Божка в умовах "пролетарської влади".\nВін побачив світ 24 квітня, року 1901 -го, у що не є народній, селянській родині, яка кохалася у пісні, звичаях, шануваннях рідної землі.\n"Батьки письменника, Захар та Ганна, були з роду-племені трударі. В нашому селі Крутоярівці, а по-старому КрутоярІвці-Варварівці, цю родину любили і поважали.\nБуло в них дві доньки, Ганна і Тетяна, та чотири сини. Старший Йосип вивчився на агронома, Феодосій шахтарював на Донбасі. Був добрим господарем Пилип. Найменший Савко - зростав на радість батькам.\nЙого, школяра, посилали на роботу в степ. Але як тільки він з'являвся на ниві, до нього збігалися діти, юнаки і дівчата. Так Сава гарно переказував усілякі притчі. Аж поки батько не уривав його".\n/З листа уродженки села Крутоярівки Ганни ДОВЖАНСЬКОЇ до автора/.\nУ селі була початкова школа. Така собі маленька, глинобитна. Тут Сава і пізнав перші літери, помандрував близькими і далекими краями. Але подумки завжди линув до рідного степу, до села над горами, до Крутоярівки:\n"Сірий килим волохатих хмар повиває й клубиться у висхлій тирсі. Мряка сипле дрібненько-дрібненько. Степ -сизе молоко, лише ген - на могилі - в тому молоці видно кобеняк чабана серед сірої маси. Мряка і дощ не згинають чабана, і він як біблійний вождь, з високою ґирлиґою на сірому фоні, на могилі". Це знову в його романі "Чабанський вік".\nХтось хлопцеві підказав Павлоград. Звісно, не стільки містечко, як тамтешню вчительську семінарію. Була там така. І - славилася. Її, аби діти зівсюди у ній опановували науки любові до простого люду, а затим сіяли зерна добра, започаткувало ще земство. Мабуть, Сава відчув у ній свою стихію й до міста, і до вчительської семінарії без вагань.\nЦей період письменника найменш досліджений. Тільки знаємо, що роки навчання виявилися для юнака дуже плідними. Він - не просто молодий учитель. Принаймні, так йому сказали. А доказом став його перший вірш у щойно створеній Павлоградській газеті "Плуг і молот".\nЮнак з властивим йому запалом вірить у свої сили. Він хоче творити. Він буде творити. Він від цього не відступить. Навіть якщо випадуть випробування.\nВересневого дня 1921 -го Сава їде до Харкова. О, він - студент столичного Українського університету імені Артема!.. Йому ще не виповнюється двадцяти, - він стає членом партії.\n"З Харкова Сава Захарович нерідко приїздив до батьків у Крутоярівку. Роки були тяжкі, і він бодай якимись запасався харчами та одягом.\nМи, діти, дивилися на нього з неприхованим захопленням. Та і як же: бачили справжнього письменника, який приїхав з самісінької столиці, хоч він і наш, односелець". /З листа Ганни ДОВЖАНСЬКОЇ/,\nА тим часом Сава Божко тамує в собі трепет душі, зазирає до будинку по Сумській під одинадцятим номером. У ньому розташована редакція газети "Селянська правда". її редагує Сергій Пилипенко. Людина знана, авторитетна. Праця у редакції кипить. Коли господарі столів поволі вщухають, то, наче для продовження, вони збираються у невеличкій кімнатці гуртом. Він - спочатку лише слухає Василя Блакитного, Володимира Сосюру, Юрія Яновського... Бо, здається, підступити не наважиться. Але то спочатку. Згодом Анатолій Крашаниця у своїй затишній кімнаті у Рівному авторові цих рядків розповість, як він сам познайомився із Савою Божком:\n"Тоді він дуже приятелював з моїм знайомим Іваном Кири-ленком. Про Саву розповідав мені багато. Але зустрітися з ним не випадало нагоди. Й ось одного вечора на східцях редакції "Селянської правди" вони йшли поруч:\n- Анатолію! - покликав мене Іван Кириленко. - Ось вам і Сава Божко. Таким уявляли його?\nЦе був рухливий, кремезний молодий чоловік, який, здавалося, ніколи і нікого не боїться.\nВін швидко зійшовся навіть з Василем Блакитним, Миколою Кулішем, Володимиром Сосюрою, Юрієм Яновським. Можна з відповідальністю сказати, що Сава Захарович на Сумській у Харкові прихилив до себе всіх літераторів".\nЩо так, то так. Але Сава Божко перебуває у глибокій задумі. На численні запитання лише махав рукою. Тим часом два його прозорі твори "Козаччина" і "Хмельниччина" вже майже були завершені. Він знає, особливих турбот з їх друкуванням бути не повинно.\nУ столиці з'являється низка часописів. Уже здобули поширення "Студент революції", "Службовець", "Сільськогосподарський пролетар", "Нова громада", "Червоні квіти", "Народний вчитель", "Селянка України".\nМолодий письменник викроює години у сну, він заполонений історією Запорожжя. Його серце тягнеться до славних лицарів-козаків.\n"Це може бути кілька книжок", - шепочуть його уста. Народжується перше масове об'єднання творчих сил. Йому дають назву Спілка селянських письменників України "Плуг". її очолить "татусь" - відомий прозаїк, редактор "Селянської правди" Сергій Пилипенко. Сектор ГоловполітосвІти з реєстрацією Статуту зволікати не став. У документі значиться: "Спілка "Плуг" об'єднує письменників, які ставлять собі за мету згуртування розпорошених досі селянських літераторів".\nВони - це Дмитро Бедзик, Микола Биковець, Володимир Гжицький, Наталя Забіла, Олександр Копиленко, Андрій Панів,\nВарвара Чередниченко, Іван Шевченко. Ці селянські діти щиро сприймуть ідеї революції, не підозрюючи всієї фальші та облуди.\nУ червні 1993 року на запрошення Іллінойського університету /штат Ілліной/ мені поталанило брати участь у роботі наукової конференції "Освіта і культура в незалежній Україні" і виступити з доповіддю "Духовне відродження Сходу ".\nНа американському континенті я побував у Нью-Йорку, Чикаго, Детройті, Філадельфії, Урбана-ШампейнІ, Нью-Джерсі, Бавнд-Бруку, Юнінделлі, Воррені та інших містах Штатів. Напередодні конференції у Світлиці університету, як там кажуть, "на другій підлозі", відбулося наше знайомство з відомими вченими багатьох країн світу. Там нам вручили завчасно видрукувані матеріали.\nКерівник зібрання, професор Дмитро Штогрин називав іме* на виступаючих, теми доповідей та керівників сесій.\n- Пан Володимир Заремба, письменник, Дніпропетровськ. Предсідник - пані Ася Гумецька, професор, штат Каліфорнія!\nПо цих словах моя нова знайома помітно зупинила на мені погляд, кивнула головою. Я теж її привітав.\nУ перерві ми зустрілися. Вона подала свою м'яку руку, приємно всміхнулася.\n- А я донька Сергія Пилипенка, - зичливо мовила. - Як там Харків?.. Може, знаєте щось про Саву Божка? Яка доля його дітей?..\n- Оце так несподіванка! - зраділо вигукнув я. - Мені знайома творчість Сергія Пилипенка. Знаю й про його трагічну долю. Звичайно, не в деталях. А про Саву Божка пишу, то, пані Асю, розкажіть мені, як би боляче вам це не було.\nМи розмовляли. Пані Ася Гумецька - відомий професор із Каліфорнії. її обличчя набрало вигляду страдниці:\n"...У двадцятих роках ім'я Сергія Пилипенка було в першому ряду українських письменників. Він, знаєте, активно підтримував більшовиків. З погляду розходжень з есерами навіть вийшов з Української партії соціалістів-революціонерів і вступив до ... комуністичної партії більшовиків. Він працював редактором партійних газет "Більшовик", "Вісті", "Комуніст", "Селянська правда".\nО Боже, в що ж він вірив?!..\nБатько очолював письменницьку організацію "Плуг", видав більше тридцяти книжок оповідань та байок. Але більшовики брали і "своїх". Бо попри все, він залишався українцем.\nВи знаєте, що постановою партійної колегії ЦК КП /б/У від 21 серпня 1933 року Сергій Пилипенко був виключений з лав партії. Після трусу на нашій квартирі в будинку "Слово" у Харкові батька заарештували..."\nПрофесор Ася Гумецька на хвильку урвала розповідь. Було помітно, як вона хвилюється. Затим продовжила:\n"."Батька заарештували на наших очах. Це була жахлива картина. В цьому дійстві брав участь безпосередньо уповноважений таємного відділу ДПУ Проскуряков. Це був цинік. На його обличчі було написано, що кат, ворог усього українського. Ось цей виродок у діях мого батька "розгледів" "злочини" за сумнозвісними статтями: "Був активним учасником української контрреволюційної організації - націоналістичного блоку УВО, яка прагнула повалити радянську владу на території України шляхом збройного повстання,, і належав до терористичної трійки в організації замаху на голову Раднаркому тов. Чубаря".\nБатькові приписали таку нісенітницю. Насправді, це був план знищення української еліти.\nСудова "трійка" ДПУ 29 лютого 1934 року постановила:\n"Застосувати до українського письменника Сергія Пилипен-ка найвищу міру покарання: розстріл".\nПрофесор Гумецька у світлиці Іллінойського університету розповідала:\n"...Для нашої родини почалося пекло. Найперше, нас викинули з помешкання. Затим надійшла вимога: негайно покинути межі України. Родина оселилася в Росії. Бачите, там "український націоналізм" не був небезпечним."\nЗапитуємо у пані Асі Гумецької:\n- Ваш шлях проліг на Захід? Як це було?\n- Він, можна сказати, був типовим. Ми перебралися під час війни. Довелося скуштувати всього. Але то закономірно. В еміграції я здобула освіту, стала вченим".\nВід себе додамо, що Сергій Пилипенко повернувся своїми творами. Його ім'я увійшло до книги-реквієму "З порога смерті", виданої 1991 року у "Радянському письменникові". У Сполучених Штатах появилася збірка спогадів дружини про нього.\nПрофесор Ася Гумецька - помітна постать як науковець, дослідник, педагог. Вона вірить, що Україна розбудується, і на нашій землі ніколи не буде тоталітарного режиму.\nМи теж віримо в це, пані професоре!..\nЦя розповідь буде дещо пізніше. А тим часом Саву Божка запрошує до себе сам "татусь" Сергій Пилипенко:\n- Ви, Саво Захаровичу, селянський син. Ваше місце у нашій газеті, що отримала назву "Селянська правда". То згода?\n- Запитань немає, хоч завтра. -Ліпше сьогодні, зараз.\nВони тепло потиснули руки, наче давні друзі.\nСтав Сава Божко співробітником газети "Селянська правда", не припиняючи працювати над літературними творами. Він перебуває у творчому піднесенні.\nПисьменник навіть не отямився, як у серії "Розмова з селянином" вийшла його повість "Козаччина" накладом 10 000 примірників.\nНевдовзі побачила світ ще одна його книжка. Тематика - історична. Назва "Хмельниччина".\nПлужани живуть, наче однією сім'єю. Закохуються, одружуються, народжують дітей, розлучаються. Пишуть книги, на них шкрябають доноси до "органів". І - життя, життя.\nЗапальний Сава Божко закохується у красуню Наталю Забілу. Квапно пропонуєруку. Вони стають подружжям. Та йому не дають трохи "посидіти" в домашньому колі. Його посилають до Кам'янця - Подільського. Він повинен організувати газету "Червоний кордон". З цим письменник справляється успішно. Його колегами стають учорашні робітфаківці. Відповідальним секретарем призначають Тереня Масенка. Вони стануть справжніми друзями.\nЗі спогадів Тереня Масенка довідуємося про виняткову працездатність свого редактора. Водночас - про доброзичливе ставлення до колег. А їх у нього було п'ятеро. За газетними буднями непомітно збігав час. На початку зими 1925 року Сава Божко отримав виклик повернутися до Харкова. Його рекомендовано на Вищі журналістські курси. Ідея дуже принадна. Але він чинить по-іншому. Він розуміє: мабуть, такі курси Тереню Масенкові потрібніші. Вони виведуть молодого нарисовця на шлях публіцистики. А там - рукою подати до літератури. І, справді, на курси поїхав Терень Масенко. їх закінчить блискуче. Його залишать у Харкові.\nЧерез півроку повернувся і Сава Божко. Він уже ніде "не служить". Письменник збирає матеріали для нової книги. Його бачать замисленим на Хортиці, на землі Запорозької Січі. Нарешті, на рукопису поставлена крапка. Ще раз перечитав - можна відправляти до видавництва. Своїй новій книзі він дав назву "Над колискою Запорожжя". Повість вийшла того ж 1925 року у видавництві "Червоний шлях" Спілки письменників "Плуг". Наклад непоганий - 7 тисяч примірників. Тепер у нього є якісь кошти. Він може, нарешті, поїхати на Дніпропетровщину.\nЗгадує Ганна Довжанська:\n"Кожного разу, коли Сава Захарович забивався у наш край, то обов'язково відвідував своє рідне село Крутоярів-ку. Він виступав у клубі, хаті-читальні, вів щирі бесіди з людьми. Він не був, так би мовити, викінченим революціонером, поборником "нового життя". Усім своїм серцем Сава Захарович відчував штучність ситуації. Він завжди охоче читав свої твори.\nЗапам'яталося, як Сава Захарович приїздив з Володимиром Сосюрою. Коли вони йшли вулицями, за ними сунув справжнісінький натовп: дорослі, а за ними не відставали й ми, діти".\nЗ Дніпропетровщини письменник повертався у гарному настрої. Тим паче, він поселився у Харкові. У столиці йшла забудова. Негадано виріс, можна сказати, на околиці, ошатний будинок з поетичною назвою " Слово". Він спершу стане затишком письменників. А згодом "чорний ворон" звідсіля вивозитиме їх до підвалів НКВС, звідти шлях проляже на Соловки. Й, нарешті, на Сандармох, під розстріли майора Матвєєва.\nЦе буде згодом. А поки що-радість, творчість, піднесення.\nЗгадує письменник Терень Масенко:\n"Моїм найближчим сусідом, через стіну, став Сава Божко. Зайшовши до своєї кімнати, він по-парубоцькому свиснув: -Здорово! Парове опалення, вода тобі біжить на четвертий поверх, кухня, два нулі.\nУ квартирі не було ванної, але ми, селюки, про неї тоді Й не чули. Підійшовши до широкого вікна, що виходить на вулицю, по якій весело бігав трамвай №12, Савка захоплювався далі: - Поглянь, сусіде, яка перспектива!..". У житті Сави Божка настав період найвищого творчого злету: він задумав велику художню епопею про селян. Переборюючи нестатки /журнал " Плуг" гонорари платив мізерні/, письменник викроював кожну копійчину на поїздки по Донбасу, Придніпров'ю та Харківщині. Він доскіпливо збирав матеріали.\nВсе це згодом виллється у роман "В степах", що відразу стане золотим фондом української прози.\nІз спогадів Василя Минка: "-До речі, дорогі сусіди, чого б вам не позичити мені сто?\n- вголос говорить Сава Божко.\n- Чого сто?\n- Карбованців! Пишу роман, а на чому його тут писатимеш? Ні стола, ні поганого дзиґлика!..\nСусіди якось винувато знизали плечима: де, мовляв, у нас такі гроші? Тоді Сава напосівся на мене:\n- Чуєш, козаче, позич хоч з півсотні. Завтра одержу аванс і віддам. За півсотні - шістдесят. Чуєш?\nТак він по-друзяцьки вмів просити, що я змушений був вивертати свої кишені, показувати карбованці Й копійки". Книги Сави Божка рухалися по видавництвах якщо не з швидкістю авто, то з розміреною ходою доброго рисака напевне. Перша частина роману під назвою "Чабанський вік" вийшла у Харкові у столичному державному видавництві.\nНа твір з'явилася низка рецензій. З-поміж них Андрія Клоччя "Чабанський вік" у "Літературній газеті", Івана Багмута "Сава Божко" - "Чабанський вік" у журналі "Молодняк". .Сам письменник надрукував власну статтю "Біля джерел жовтневої літератури" у часописі "Культура і побут".\nВін квапно готує другу частину роману, якій дає назву "Сполохи". На жаль, реалізувати свій задум сповна йому не вдалося. Твір залишиться незавершеним.\nДля партійного ока він у третьому числі журналу "Плуг" /1930/ спробує за тарабарщиною приховати справжній, патріотичний зміст свого твору. Свою статтю назве влучно - "До літературних суддів над моїм романом "В степах".\nТа якщо з творами все ніби гаразд, то в особистому, як кажуть, приватному, навпаки. Згадує Володимир Куліш:\n"Коли б ви зайшли до "Слова" у дворі, то напевне зустрілися б з малим хлопчиною з нещадно замурзаним носом, обірваною сорочкою, з підбитим оком, подряпаною щокою. Жодна бійка чи бешкет не обходилися без його активної участі. Незвичайно дикої вдачі й абсолютно невихований. Я зараз вас з ним познайомлю. Це Тарас Божко. Вам знайоме це прізвище? Його тато, Сава Божко, написав колись грубезний роман "В степах'1 і невідомо куди зник. Я знаю, ви запитаєте про маму Тараса. Напевно уявляєте страшну відьму, яка абсолютно не дбала про свого хлопця-одинака. Ви помиляєтеся, коли так подумаєте. Ця "страшна мама" - Наталя Забіла. Чудова жіночка, спокійна й сердечно-мила. Вона ж і дитяча письменниця. Не раз перехоплювала Тараса так би мовити "в акції", витирала вічно брудний ніс, щось йому там говорила /ніколи навіть пальцем не торкнулась/, потім, поцілувавши, відпускала "на свободу".\nСпогади Володимира Куліша цінні, як записи "з перших уст". Бо з життя Сави Божка відкривають невідомі епізоди:\n"Говорили у "Слові" про різні романси Наталі Забіли. Нічого дивного - молода, мила й "солом'яна вдовичка" мала право на життя. Але один такий романс закінчився шлюбом з найнесимпатичнішою людиною в "Слові" Антоном Шми-гельським. Про нього явно говорили, що він сексот, що пізніше й підтвердилось. Жила Забіла з Шмигельським недовго. Розлучились, не проживши року, бо він бив її і поводився з малим Тарасом як скотина. Від Шмигельського Забіла мала доньку, яка жила з мамою. Розійшовшись із Забілою, Шмигельський продовжував жити в "Слові", начебто нічого ( не сталося. Друзів Шмигельський не мав, не любили його й однопартійники Микитенко та Кириленко".\n/Володимир КУЛІШ. Слово про будинок "Слово ", - Торонто, 1966/\nПисьменник продовжував працювати над другою частиною роману "В степах". її почав охоче друкувати журнал "Плуг". Розділи писав удень і вночі. Редакція хвилювалася. А він казав:\n- Будьте певні, я ніколи не був тим, хто риє моркву.\nПисьменник дотримав слова. Він водночас був би не ним, якби не придбав двадцять примірників своєї книжки і не найняв візника, щоб розвозити її видатним людям.\nВін увіходить до приймалень Аркадія Любченка, Миколи Скрипника, ну й звісно, книжку дарує своїм колегам, а Миколі, Хвильовому найперше. Але що це: накликав біду чи взагалі зла -доля, або чужі рецепти: "вбий гоя, але кращого"? По недовгому часі Микола Хвильовий застрелиться вдома, залишивши записку.У той же спосіб покінчить життя Микола Скрипник. Тільки ніякої записки після себе не залишить. А сам він?... Але про це пізніше.\nПисьменник не довго козакує. Його дружиною після Наталі Забіли стає вчителька Марія Никифорівна Гаркуша. Його роман "В степах" керівник Спілки письменників Іван Микитенко назве кращим твором української прози. У нього - успіх. Він негадано отримує літературний гонорар. От буде радість і для дружини, і для сина Всеволода. Але Сава Божко інший. У нього щира душа.\nЗгадує Терень Масенко:\n"Сава не був би собою, якби скупився по дорозі на одержані гроші. Він левову частину з них витратив. Але у який спосіб.\nНа Сумській біля крамниці він раптом побачив молоденьке дівча у латаних черевиках і благенькій одежині. Розговорилися: студентка, батько на заводі, родина велика. Божко називається письменником. Водить дівчину по крамницях, зодягає її з ніг до голови. А щоб батьки нічого не подумали, купує продукти і йде з нею до їхньої оселі. "Отак і так, отримав гонорар, хай вашій доньці буде дарунок".\nНаступний роман, над яким він працював, був "Українська Шампань". Письменник перебував у творчому запалі. Та вже підкрадалася біда. Почалася "чистка" - початок репресій. Він ще буде відбиватися дотепами. А було не до жартів.\nПисьменник на засіданні партійної комісії у видавництві "Радянське село" по вулиці Пушкінській, 24, у Харкові. Його допитує дама у шкірянці. Він бачить у ній Розалію Землячку. Але пробує жартувати. Вона сипле запитаннями.\nІз спогадів Тереня Масенка:\n"Розкажіть, Божко, самі про себе, про свою роботу, характер, свої вади", - чітко промовляє жінка, голова парткомісії. Він коротко оповідає про громадські доручення, роботу над романом. "Коли ж чесно говорити про вади, то, як це сказати? Є у мене одна!"- Божко робить паузу, в муках відшукує потрібне слово, тре рукою лоба, мружить очі і вимовляє цілком невимушено: -Люблю любити..."\nЖінка сердито мовить: "Але тут є заява про вас. Що ви погрожували одній своїй знайомій через кохання до неї застрелитися". - "Але в мене ніколи не було нагана, - заперечує він. - Був і є лише маленький браунінг". Гомеричний сміх. Божко продовжує: "Став би я носити в кишені нагана, ту незграбну І недотепну зброю". Але жінка рішуче закликає всіх до порядку".\nЗасідання парткомісії закінчилося тим, що Саву Божка виключили з лав партії. Але ненадовго. Через деякий час його відновлюють. Ймовірно, цьому сприяв нарком Микола Скрипник.\nУсе-таки він відчуває небезпеку. Треба бодай на якийсь час зникнути з очей. Але куди з малими дітьми Гаєм та Всеволодом? Вихід підказала дружина. Вони оселяються на Херсонщині, у рідному селі Марії Никифорівни Станіславі. У цій місцині, де все дихає морем і степом, Саві Божку працюється легко й натхненно. Він пише новий роман "До моря". Сини гасають безмежжям, дружина допомагає чоловікові по творчості, і -радість, і дихається на повні груди. А тут ще й родину відвідав любий Терень Масенко. Та почуття оманливі.\nРік 1935-й, 14 листопада. Письменник знову постав перед партсудом. Цього разу вищим. Уже не до жартів та дотепів. Треба доводити, що ти не слон, на бюро Херсонського міського комітету партії. Не прислухалися, не зважали, - ні на що. Виявляється, що він, викладач,... "протягував націоналістичні ухили" і прояви націоналізму". Це вже серйозно. Письменника виключають з партії.\nТри роки поневірянь. Перед неволею. Він уже приречений. Він ще не знає, що лейтенант держбезпеки Федоровський у свіженькій "справі" напише: "Божко Сава Захарович є одним з активних учасників антирадянської організації, за завданням якої проводить підривну, контрреволюційну роботу". От і весела репліка українського письменника: "Люблю любити"!..\nУ червні 1938-го у його помешканні проведуть обшук. Компромату, навіть найменшого, знайдено не було. Та лейтенант держбезпеки Федоровський прийме рішення: "Обрати для Божка Сави Захаровича запобіжним заходом проти уникнення ним слідства та суду - утримання у в'язниці міста Миколаєва".\nПисьменника забрали разом з його літературним архівом. Почалися допити. Слідство тривало майже рік. Лейтенант Федоровський ліпив "кримінал" ні з чого. Писати, що знищує прямо як українця, не міг. Тому вигадку доповнював домислом. На судовому засіданні Сава Божко поводився з гідністю. Він заявив, що до нього застосовувались фізичні методи. Він відмовляється від усіх попередніх показань. Справу відправляють на дослідування. Такого ще не було. Остаточно справу розглянула "трійка" НКВС. Письменника визнають винним. Його засуджують на п'ять років таборів у Комі. Він став політв'язнем. З волі крамаря, а потім співробітника держбезпеки Федоровського, письменник змінив перо на сокиру лісоруба, тепле ліжко в охайній садибі на холодний барак. На Півночі збіжать роки каторги. Його випустять водночас з Остапом Вишнею, 1944-го. Він квапиться до домівки, до родини. Але його чекає гірке розчарування.\nЗ листа сина письменника, Гая Божка:\n"Мати і ми, двійко хлопчиків, як родина "ворога народу", були заслані до Казахстану, в далеке село Кіровське, де довелося аж по вінця випити гірку чашу". А Сава Божко тим часом розшукує свою родину, бідкається, хвилюється.' Про долю дружини не знають і її батьки.\nЛист до Тереня Масенка:\n"Тереню! Плаваю, печальний, Дніпром і лиманом. Був у\nСтаніславі. Казали люди, що мої у Херсоні, але їх там немає.\nПісля стількох років знову без роботи, - самотньо, тоскно.\nАгафія Іванівна та Никифір Васильович самі..." /батьки дружини.-В.3./".\nВін над силу тамує душевний біль, проситься на фронт. Зрештою, його зараховують до запасного полку, що перебував в Алма-Аті. Й тут-диво...\nЗ листа Гая Божка:\n"У Казахстані ми негадано зустрілися з батьком. А було це так. В Алма-Аті він випадково здибався з одним українським письменником /прізвище не пам'ятаю/. Цей добрий чоловік і сповістив його про наше перебування у Казахстані. У таборі батько тяжко захворів на подагру, був дуже худий і змучений. Він погостював лише кілька днів. Передав матері табірні поезії "Ворон", "Землякові", "Марія", інші не пам'ятаю. А ще- оповідання.\nБатько остаточно отримав зарахування до полку І вирушив нелегкими шляхами війни. Ми з матір'ю витребували дозвіл на повернення в Україну і переїхали до Одеської області, у місто*Котовськ".\nЧастина, до якої потрапив Сава Божко, перейшла кордон. Почалося звільнення Угорщини і Чехословаччини. У перерві між боями він пише поезії, творить пісні. Водночас клопочеться про реабілітацію.\nЗ листа Сави Божка до Тереня Масенка, 13 березня 1945 ро-\n"Тереню!.. Надсилаю тобі свою пісню, що стала тепер у моїй частині дуже популярною. Хочеш, переклади /і вдоскональ/ та пришли мені вирізку. Запитував я в тебе про свій лист до спілчанського правління, але ні ти, ні вони не відповідаєте. Я безпосередньо написав Микиті Сергійовичу Хрущову. Озвалася парткомісія ЦКК, запросили характеристику від командування і парторганізації частини. Дали /і кажуть/ дуже хорошу. Не знаю, що воно далі буде, але "крига скресла". Будь здоров. Привіт усім, хто того важить. Твій Савка".\nВійну він закінчив у Чехословаччині у званні майора. Повернувся з орденами і медалями. Його поновили у Спілці письменників. Зразу ж подався в Котовськ, до родини. Щоправда, ненадовго. Дружина з синами залишилися. Він перебрався на Дніпропетровщину. Він оселився у рідній Крутоярівці. Про столицю вже не мріяв. На щастя, збереглася батькова пустка. Постарілий, зсутулений /і це в сорок чотири!/, Сава Захарович порається на ділянці: єдине, з чого можна вижити. Його бачать в селі замріяним, мовчазним. Але в його душі горить любов до людей. Він продовжує працю над романом "В степах". Почав виїздити на Донбас, дозбирує матеріали.\nОднієї такої мандрівки там і залишається. Збереглася облікова картка гірника червоноармійської шахти імені Димитрова. Основна професія: письменник, журналіст, працював за наймом збиральником породи.\nЙому відводиться ще два місяці життя. Він поривається до своєї хатини, до свого села, до своїх людей, до рідної Крутоярівки на березі річечки Бик.\nВін уже добрався до Слов'янки. А там уже й його село. Приліг на горбочку,.. Він помирав... Як раз їхав його рідний дядько. Підвів, поклав на віз. Він був ще живий.\n"Весна не забарилася. Вдарило гарячим промінням сонце; задзеленчали струмки ярочками, переповнились балки водами, а вузенька степова річка В'юн розлилася лугами в безбережне море. Клекіт води, безперестанний шум вдень і вночі..."\nТакі рядки в його романі "В степах". Вони приходили до нього, як мрія, як марево.\nВесняного дня, 24 квітня 1947-го Сави Божка не стало.\nЗбіжить ще тринадцять років. За протестом прокурора Херсонської області у справі письменника було проведено додаткову перевірку висунутих проти нього звинувачень. Вони не підтвердилися. Не було "контрреволюційної діяльності". Та лейтенант держбезпеки, як і Його однодумці, знали, що чинять. Перед ними були свідомі українці. А їм належало вбити, та кращого;\nПрезидія Херсонського обласного суду 24 серпня того ж року скасувала вирок "трійки".\nВірний друг юності Терень Масенко присвятить побратимові цілу поему:\nА про тебе, мій лагідний Саво, Найдорожчу я пісню зложив:\nБув у "Плузі", не входив у "Трактор",\nБув потрапив - до Воркути.\nЯк печальні шляхи-завірюхи Нині в тужному серці збереш?.. Потім шлях, де проходив Толбухін: Ти солдатом ввійшов в Будапешт.\nЗабере Сава Божко свої печальні шляхи-завірюхи. Він назавжди знайде свій спочинок на горі, з якої виглядають усі видноколи Крутоярівки. І смуток та радощі проглядаються з його книг, і "В степу" найперш. Бо він вийшов з степу, повернувся у степ.\n© Володимр Заремба. З книги "Долі"\nЕпічність творів Сави Божка\nГоловна Бібліотека Історичні статті Голодомори на Павлоградщині Письменники нашої Вкраїни Світлина Постаті Знахідки Регіон Мегаліти Павлоградщини Контакт


Цитрусовий пиріг «Різдвяний»Готуємо в дома | Готуємо в дома - Кулінарні рецепти\nadmin 15.12.2014 Випічка Нема коментарів\nПриголомшливий святковий пиріг! Дуже ніжний і неймовірно ароматний.\nСпеції можна використовувати будь-які, за смаком (імбир, ваніль і т.д.).\nЗамість в’яленої журавлини можна використовувати вишню, цукати, або шоколад, нарізаний на невеликі шматочки. Замість апельсинів і мандаринів можна використовувати будь цитрусові.\n3 зернятка кардамону\nЗ одного апельсина вичавити сік (нам знадобиться 100 мл соку).\nРешта два апельсина почистити.\nНарізати на кружечки товщиною близько 5 мм.\nМандарини почистити, нарізати на кружечки товщиною близько 5 мм.\nЗ кардамону вийняти зерна.\nУ ступку покласти гвоздику і зерна кардамону.\nДодати корицю, гвоздику і кардамон.\nНа дно формочки (я використовувала формочку діаметром 20 см) викласти апельсини.\nЗ боків викласти мандарини.\nПоставити в розігріту до 180 градусів духовку, випікати протягом 40-45 хвилин (готовність перевірити за допомогою зубочистки або сірника).\nОстиглий пиріг перевернути на тарілку.\nапельсини, борошно, вершкове масло, гвоздика, журавлина, кардамон, кориця, мандарини, розпушувач, цукор, яйця


Історичний нон-фікшн: сім книжок для читачів-аматорів | Новини | Українське радіо\nІсторичний нон-фікшн: сім книжок для читачів-аматорів\n4.05.2020 р., 20:00\nПід час карантину бум на мотиваційну літературу, книги з бізнесу і саморозвитку та решту нехудожньої літератури почав помітно вщухати. Натомість художня література, оповідні тексти, вигадані тексти навпаки стали дуже популярними. Про те, що сьогодні відбувається з історичним нон-фікшином в ефірі Українського радіо розповідає на прикладі семи книг історик Віталій Михайловський.\n"Брама Європи", Сергій Плохій\nКнига видана в 2014 році. Якщо подивитися на перше англомовне видання, то там зображено нічний палаючий Майдан. Це реальна фотографія, зроблена в ніч на 19 лютого.\nКнига написана простою доступною мовою, чого вимагає в першу чергу американський видавничий ринок. У "Браві Європи" є інгрига. Кожна частинка логічно переходить в іншу.\nЦе історія України від кіммерійців до 2014 року на 400 сторінках. Ця книга показує пересічному читачу у світі, що таке Україна. Сергій Плохій показує, що можна давати багато тексту, але вміло обрізати гілочки, аби дерево дало якісні плоди. Якісні плоди – не означає навантажити читача фактами. Якісні плоди – це коли читач може відрефлексувати, прочитавши текст. Сергій Плохій спілкується із читачем на рівних.\n"Історія Польщі", Павел Ясеніца\nЯсеніца помер в 1970 році. Це початок перших страйків, які на початку 80-тих призведуть до військового стану. Павел Ясеніца намагався розповісти власну версію не історії, а рефлексії, показати ту історичну традицію, яка була в польській історичній науці в другій половині дев’ятнадцятого, першій половині двадцятого століття до кінця Другої світової війни. Ця книга читається на одному диханні. Павел Ясеніца майстерно використав своє вміння публіциста. Він казав, що не пише історію, а пише есеї. Він писав власні враження про історію Польщі. Ясеніца культивував якісну велику історію, якою можна пишатися і з якою можна співставити себе. Історія – жива наука, де кожне наступне покоління, щось питає у минулого.\nУкраїна також потрапляє в об’єктив Павла Ясеніци. Це не колоніальний погляд на України, хоча багато в чому український читач не погодився б з ним.\n"Європа. Історія", Норман Дейвіс\nУ 2001 році виходить у видавництві "Основи" в перекладі Петра Таращука. Ця книга показує вміння дослідника продемонструвати панораму на півтори тисячі сторінок, що таке Європа, як цілісна історія.\nЦя книга поділена на хронологічні розділи, які постійно перебиваються капсулами, відсиланнями до якихось цікавинок. Одна з таких капсул присвячена й Україні. Там є капсули, присвячені Чорнобилю, Другій світовій війні і голокосту. Але це бачення британського фахового історика, якай дивиться трохи специфічним британським поглядом, що таке Європа, але намагається бути нейтральним і об’єктивним.\nЦе книжка, яка показує усе багатство і майстерність, адже на півтори тисячах сторінок викладена уся історія Європи. Тут продемонстроване вміння узагальнити і знайти ту нитку, яка веде саму нарацію тексту цікаво і доступно пересічному читачеві.\nБританські академічні видавництва\nНамагання описати світ – це добре бажання хороших якісних університетів, щоб показати ту панораму і ті історії, які пов’язані з різними частинками світу. Якщо подивитися на досить відомі і тиражовані кембриджські історії тут важлива наявність так званих нудних книжок, без яких ніколи не з’явиться якісний нон-фікшн, на яких він має ґрунтуватися.\nВ Україні надто маленька база авторів для такого масштабного видавництва. А другий момент у нас книжковий ринок дуже слабенький, а академічна книжка і нон-фікшн історична книжка потребують значних інвестицій.\n"Зруйнована християнська Європа", Марк Грінграс\nДинамічна і дуже цікава книжка про більшу частину шістнадцятого і першу половину сімнадцятого століття. Історія шістнадцятого століття в європейському вимірі – це яскрава бурхлива динамічна історія у всіх сферах історичного сприйняття. Це і великі географічні відкриття, і колоніальні завоювання, і вибух гуманізму, і дискусії про християнство (недаремно книга починається з 1517 року), і дискусії про тяжке сімнадцяте століття з його тридцятилітньої війною. Книга недаремно закінчується подіями 1648 роком, що дає чудові можливості співставлення української історії з європейською. Це Вестфальські домовленості, які утворили, той спосіб сприйняття однієї держави іншою суверенітет, який ми і до сьогодні використовуємо у стосунках між державами. Ця книга показує блискучу панораму півтора століття в Європі.\n"Лондон", Пітер Акройд\nЧитаючи Акройда "Лондон" краще зрозумієш, що таке Лондон в історичному розрізі, ніж прочитавши канонічну правильну історичну книжку під умовною назвою "Історія Лондона від римлян до сьогодення".\nАкройд, не будучи професійним істориком, бере історичний матеріал і дивиться на нього через свої власні окуляри. Це теж спосіб споглядання. Це теж спосіб подивитися на яскраве місто нетипово. Жоден історик не зміг би так розказати про Лондон у такий спосіб, щоб це було цікаво простому читачу.\nУкраїнський історичний нон-фікшн\nЩо робити, щоб в Україні з’явився свій історичний нон-фікшн? Це питання науки. Українська історична наука активно розвивається. Потрібен маркетинг і ринок, а крім того, платоспроможний і вдячний читач. З будь-якої теми можна заходити і робити її яскравою, блискучою.\nНа фото: Віталій Михайловський


Гнєзділова Наталя успішно захистила інтереси НДСЛ «ОХМАТДИТ»\nГнєзділова Наталя, адвокат, юрист практики міжнародної торгівлі та інвестування компанії «Jurimex» успішно захистила інтереси НДСЛ«ОХМАТДИТ» в Антимонопольному комітеті України у спорі про оскарження тендерної документації на закупівлю необхідних медичних препаратів.\nНа думку скаржника ТОВ «ГЕМОФАРМ», НДСЛ «ОХМАТДИТ» унеможливив його участь у процедурі закупівель, у зв’язку з чим просив АМКУ зобов'язати НДСЛ «ОХМАТДИТ» привести тендерну документацію у відповідність до вимог законодавства шляхом внесення змін.\nУ зв’язку зі складністю цієї справи було прийнято рішення про залучення з боку НДСЛ «ОХМАТДИТ» провідних лікарів.\nГнєзділова Наталя довела відповідність тендерної документації НДСЛ «ОХМАТДИТ» вимогам ЗУ "Про публічні закупівлі", а лікарі обґрунтували медико-технічні вимоги до предмета закупівлі з професійної точки зору.\nЗа результатами розгляду скарги про порушення НДСЛ «ОХМАТДИТ» процедури закупівлі колегія АМКУ визнала дії НДСЛ «ОХМАТДИТ» правомірними та відмовила скаржнику в задоволенні вимог у повному обсязі.\nКомпанія Jurimex, сповідуючи принципи соціальної відповідальності бізнесу, надає юридичні послуги лікарні НДСЛ «ОХМАТДИТ» на безоплатній основі.


Подарунки по гороскопу: що дарувати Стрільцям на Новий рік 2016 - MAMABOOK — найкращий український сайт для батьків\nГоловна\tСвіт мами\tПодарунки по гороскопу: що дарувати Стрільцям на Новий рік 2016\nПодарунки по гороскопу: що дарувати Стрільцям на Новий рік 2016\n09/07/2015 123 Переглядів\nПредставники зодіакального знаку Стрільці – це дуже активні люди, дуже полюбляють подорожі, у них чимало цікавих захоплень. Тому вразити і здивувати подарунков на Новий рік таких людей непросто. Але можливо! Ідеї новорічних подарунків для Стрільця підкаже сайт Womanbook.\nЕнергійним представникам даного знаку Зодіаку стануть в пригоді будь-які речі для мандрівників і любителів активного відпочинку. Це може бути рюкзак, спальний мішок, намет, кошик для пікніку, гамак, плед, термос. Скорпіони – любителі спорту, тож одяг та взуття для занять спортом стануть підходящим подарунком. Для тих, хто багато подорожує, прекрасним сюрпризом стане скетч-карта, де мандрівник зможе відзначати країни, в яких він встиг побувати.\nЛюди, народжені під знаком Стрільця, полюбляють галасливі компанії, жарти і вечірки. Таким можна сміливо подарувати настільні ігри, фрізбі, м’яч для гри у волейбол чи футбол, ракетки для тенісу чи бадмінтону, стіл для пінг-понгу, настільний футбол, матрац для басейну, шейкер для приготування коктейлів, набір оригінальних пивних келихів і т.д.\nБільшість Стрільців наділені чудовим почуттям гумору, тож презенти можуть бути жартівливими. Їм сподобаються футболки з принтами, а також подарунки-розіграші.\nЛюди, народжені під цим знаком, любителі всіляких новинок і гаджетів. Фотокамера з «боксом» для підводної зйомки, годинник, що визначає біоритми, браслет з заміром витрачених калорій, крокомір – від таких подарунків Стрілець буде в захваті.\nБудуть в нагоді і подарунки, які полегшують побут Стрільця: пилосос, посудомийна машина, мультиварка, кухонний комбайн. А от хлібопічка навряд чи знадобиться представнику цього знаку – Стрільці не бачать смислу в витрачанні свого часу на приготування того, що можна легко купити в найближчому магазині.\nТакож не варто дарувати Стрільцям гроші. Представники цього знаку Зодіаку не зможуть витратити їх на приємний подарунок, вони розійдуться на всілякі дрібниці. Тож виходом з такої ситуації буде сертифікат. Любителям екстриму подаруйте стрибок з парашутом, політ на повітряній кулі, уроки екстремального водіння, дайвінгу, сплав на байдарці, катання на сігвеї, квадроциклі, відвідування спортзалу і т. ін\nНа фото: подарункові набори для дітей різного віку (Інтернет-магазин Tovarik.com.ua)\nноворічні подарунки 2016подарунки на новий рік 2016подарунки по гороскопуЩо дарувати на новий рік 2016що дарувати стрільцямщо подарувати стрільцю на новий рік\nНоворічний рецепт: фарширована картопля


Художник з Чернівців, який малював сонячними променями - Чернівці, Чернівецька область - новини в газеті Версії\nДо 105 річниці від дня народження Пауля Конрада Геніха – популярного в світі і майже невідомого в Україні митця.\nЖивописець та графік Пауль Конрад Геніх (Paul Konrad Hoenich, псевдо PeKa) народився 1907 року у Чернівцях у родині місцевого лікаря Озіаса Геніха та його дружини Фрідеріки Сіхровськи.\nЧернівецький художник прожив яскраве і плідне мистецьке життя. Ранній період його творчості пов’язаний з Чернівцями. А помер він у місті Хайфа (Ізраїль) 1997 року.\nВ Ізраїлі, США та Європі митець набув популярності як художник-експериментатор у галузі кінетичного мистецтва, яке сам він означив як сонячний світложивопис або сонцеживопис (Sun-Painting). Натомість в Україні ім’я та творчі здобутки П.К. Геніха практично не відомі.\nНазивав себе буковинцем\nЗ архівних джерел дізнаємося, що у Чернівцях родина мала помешкання на вул. Руській, 18, пізніше жили на нинішній вулиці Шептицького, 12. Тут він закінчив школу, а мистецьку освіту здобував у академіях Відня, Флоренції та Парижа. У рідному місті Пауль Конрад Геніх брав активну участь у художніх виставках як живописець, графік та книжковий ілюстратор. Він був єдиним чернівецьким митцем на той час, твір якого було придбано Національним музеєм у Бухаресті. Німецькомовна чернівецька газета «Der Tag» (№ 420 за 1933 р.) зазначає зокрема, що «роботи Геніха знаходились в усіх крупних приватних колекціях Бухареста та насамперед у Королівській колекції». Йдеться і про те, що «твори Пауля Конрада Геніха представлені у мистецьких журналах та в ілюстрованих ним книгах». Це ж видання повідомляє про виставку П.К. Геніха у Чернівцях, яка експонувалась у книжковому магазині Бернфельда. Підкреслюється, що його роботи позначені «могутніми узагальнюючими контурами з експресивними акцентами та передачею вібруючої атмосфери». Згадується і про виставку його творів у Варшаві та емоційно акцентується на тому, що Геніх «завжди і всюди гордо представляє себе буковинцем».\nУ Палестину –подалі від нацизму\nВтім звичний хід життя художника було порушено. Обставини складалися так, що в умовах підйому нацизму у Європі 1935 року 28-річний Пауль Конрад Геніх разом з дружиною Рут емігрував до Палестини. Згодом у місті Хайфі митець заснував навчальну художню студію, де розпочав викладання. Водночас він продовжував активно творчо працювати. Цими роками ним були створені графічні цикли ксилографій та ліноритів на теми Голокосту та історії ізраїльського народу, а також вийшло кілька книг з його ілюстраціями. Протягом 1940-1950-х років постала низка його чудових живописних полотен. Портрети, пейзажі та натюрморти митця вирізняли багатий і гармонійний колорит, експресивний широкий мазок, декоративність та психологічна подача образів.\nУ сонячній Хайфі – нова технологія\n1950 року П.К. Геніх став професором Ізраїльського технологічного інституту у Хайфі, де протягом багатьох років викладав на факультеті архітектури та міського будівництва. Він створив там також Галерею експериментального мистецтва та архітектури. Від 1958 року наступні 20 років Пауль Конрад Геніх активно розвивав власні ідеї живопису, радше сонцеживопису. Це було творення зображень сонячними променями. Нову технологію дизайну він опрацьовував з великим ентузіазмом і визначав його як «Робот-мистецтво» (Robot Art) та «Робот-картини» (Robot Pictures).\nЗображення художник отримував завдяки спеціально розробленій системі рефлекторів та дзеркал різної форми, кольорових фільтрів та площин, на яких відбивались абстрактні «сонцекомпозиції». При цьому зображення могли бути як статичними, так і такими, що змінювались у залежності від руху землі, вітру тощо. Часом цей процес творення сонячних картин безперервно тривав шість місяців поспіль. Отримані кольорові відбитки художник фотографував та знімав на кіноплівку. Сам П.К. Геніх описував цей процес таким чином: «Мій робот був свого роду проектором космічного фільму, сонце – його лампою, а Земля – його двигуном».\nСонцеживопис поєднується з музикою\nСвій унікальний сонцеживопис Геніх поєднував і з музикою. Так наприклад, у результаті співпраці з музикантами Німеччини та Австрії у 1985 та 1992 роках відбулися оригінальні концерти у виконанні органу, хору та слайдсеансів з його кольоровими композиціями, утворених сонячними променями. У такий спосіб Геніх втілював ідеї синтезу візуального мистецтва та музики. Подекуди він влаштовував видовищні феєричні шоу, під час яких зображення виводились на великі площини стін будинків у місті.\nТворча й дослідницька діяльність П.К. Геніха принесла йому широке міжнародне визнання. Його сонячні композиції експонувались у відомих мистецьких залах Барселони, Лондона, Цюриха тощо.\nПам’ять про життя і творчість митця і дослідника живе у його творах та публікаціях. Адже свій унікальний досвід Пауль Конрад Геніх активно популяризував. Друком вийшло 10 його книг та низка статей у спеціальних журналах. 1996 року світ побачила його автобіографічна книга «Шлях у невідоме» (The path into the unknown). А при Технологічному інституті у Хайфі і дотепер діє створений художником центр мистецтва, науки та технології, який на його честь названо «ПеКа галерея» (PeKa Gallery). Нею опікується Фонд вдови художника Рут Геніх. Тепер у ПеКа галереї розміщені не лише експозиції творів ізраїльського мистецтва, а й зберігається мистецька та наукова спадщина митця. Відтак ми знаємо, що частиною мистецького доробку П.К. Геніха є і роботи, які створені у Чернівцях.\nТетяна ДУГАЄВА, член Національної Спілки художників України, мистецтвознавець.\n2 responses on Художник з Чернівців, який малював сонячними променями\n28/06/2012 о 15:06\nДякую за розповідь, за ще один сонячний промінь! ))\nСповіщення: Художник з Чернівців, який малював сонячними променями. « Чернiвецький музей евреiв Буковини — Новини


«Я ще сповнений оптимізму щодо успіхів Вільнюського саміту» – посол Чехії в Україні\n27 жовтня 2020, Київ 09:22\n18 листопада 2013, 22:54\nНадзвичайний та повноважний посол Чехії в Україні Іван Почух відвідує Дніпропетровськ. Там він представив документальні фільми міжнародного фестивалю про права людини «Один світ», а також вшанував пам’ять Василя Макуха – українця, який вчинив акт самоспалення, протестуючи проти введення радянських військ до Чехословаччини. Посол став першим з іноземних дипломатів, хто відвідав могилу Макуха. В ексклюзивному інтерв’ю Радіо Свобода Іван Почух заявив, що підтримуватиме громадські ініціативи зі вшанування пам’яті цієї людини. Водночас він поділився своїми думками щодо нинішнього стану відносин між Україною та Чехією, перспектив Вільнюського саміту для України, проблеми українських заробітчан у Чехії.\n– Пане посол, ми знаємо, що Ви відвідуєте Дніпропетровськ із важливою суспільною місією – аби презентувати фестиваль кіно, присвячений правам людини. Як Ви оцінюєте рівень дотримання цих прав в Україні та Чехії, чи є принципова різниця?\n– Я дуже радий, що можу брати участь у цьому заході, адже захист прав людини і фундаментальних свобод – це один із найголовніших зовнішньополітичних пріоритетів Чехії. Дуже радий, що ми у співпраці з українськими інституціями змогли організувати цей захід. Скажу, що рівень дотримання прав людини завжди прямо залежить від рівня демократизації тієї та іншої країни. Обом нашим країнам ще належить багато зробити, однак маю сказати, що в Україні ще не відбулись такі трансформації, як у Чехії у 90-і роки. Я не хочу сказати, що в Чехії з цим немає ніяких проблем, але хочу наголосити, що Україні, особливо в нинішньому контексті, коли вирішується доля країни щодо зовнішньополітичного курсу, треба зробити ще багато, відтак добре було б, аби подальша демократизація і розвиток політичного плюралізму в Україні відбувались у зв’язку з реалізацією угоди про асоціацію з Європейським союзом. Хочу сказати, що щодо України ми не бачимо якогось системного недотримання прав людини, на відміну від деяких інших країн на півночі й сході від України, однак те, що існує чимало проблем, безперечно. Чехія та інші країни Євросоюзу хотіли б допомагати демократизації України.\n– Один із пунктів Вашої програми перебування в Дніпропетровську – відвідання могили Василя Макуха. Власне, він теж виступав за дотримання прав людини в ту епоху, в яку жив. Про цю людину і її протестний вчинок – самоспалення на Хрещатику 1968 року – зараз, певно, більше знають на Заході, аніж в Україні. У Чехії ініціюють його вшанування як героя – хочуть поставити пам’ятник, назвати його іменем вулицю. А що слід зробити для його вшанування тут, в Україні?\n– Скажу відверто, що я мало знайомий з долею цієї людини, цього героя, але для мене честь – покласти квіти до його могили. Хочу сказати, що Ян Палах у Чехії є справді національним героєм. Для нас дуже важливо дізнатись, що й в Україні були люди, які схожим чином, публічно, навіть в такий драматичний спосіб хотіли дати знати, що вони не згодні з тим, що відбувалось наприкінці 60-х років. Ми будемо вшановувати пам’ять Василя Макуха. В Чехії деякі інституції намагаються поширювати інформацію про його вчинок, про його погляди. Хотілось би, щоб і українці, українські інституції знали більше про цю людину. Ми не будемо проводити якихось кампаній, це справа українських інституцій, однак, безумовно, якщо буде ініціатива встановити табличку на Хрещатику, де він здійснив свій вчинок, я буду радий підтримувати цю справу.\n– Пане посол, як Ви оцінюєте нинішній стан справ у відносинах між Україною та Чехією, зокрема, в економіці? Напередодні Вільнюського саміту чи не завмерли ці відносини, чи не бояться бізнесмени вкладати гроші в Україну?\nЄ величезний інтерес чеських підприємців вкладати інвестиції, розвивати свій бізнес і торгівлю з Україною\n– Треба чесно сказати, що останні два роки – це був непростий період у наших відносинах. Я прибув у серпні 2012 року, за кілька місяців після того, як двоє дипломатів були проголошені персонами нон-ґрата, що є завжди у відносинах будь-яких країн дуже ворожим актом, так можна сказати. Я намагався і буду намагатись допомагати розвивати наші відносини так, аби вони пішли на користь обох наших країн, обох наших народів. Я думаю, остання крапка в цьому непростому періоді вже поставлена після візиту президента Чехії Мілоша Земана в Україну наприкінці жовтня. Ми змогли вирішити деякі питання, які тяглись довгий час, приміром, питання щодо почесних консулів.\nЩодо розвитку економічної співпраці, скажу, що є величезний інтерес чеських підприємців вкладати інвестиції, розвивати свій бізнес і торгівлю з Україною. Про це свідчить кількість чеських бізнесменів, які супроводжували президента Чехії в рамках його візиту, і величезна зацікавленість, яку я бачив упродовж цих трьох днів під час бізнес-форумів у Києві та Донецьку. З іншого боку, я завжди поспішаю додати, що чеські бізнесмени знайомі з проблемами, які супроводжують ведення бізнесу в Україні. Зрештою президент Земан дуже відверто говорив з президентом Януковичем про ці проблеми. Ми сподіваємось, що їх вдасться позбутись.\n– Як Ви оцінюєте перспективи Вільнюського саміту, шанси підписання Україною угоди про асоціацію з Євросоюзом?\nЄвросоюз зробив усе – запропонував українському урядові, народові пройти шляхом реформ, який би допоміг модернізувати українську політичну, економічну, культурну діяльність\n– Не знаю. Але, судячи з розвитку подій минулого тижня, я ще сповнений оптимізму щодо успіхів Вільнюського саміту, який однозначно пов’язаний з успіхом або провалом східної політики Євросоюзу. Якщо буде провал, Євросоюз буде рухатись далі, це в жодному разі не вплине на подальшу діяльність Євросоюзу. Хто постраждає, це очевидно, – Україна, український народ. Євросоюз зробив усе – запропонував цю можливість українському урядові, українському народові пройти шляхом реформ, який би допоміг модернізувати українську політичну, економічну, культурну діяльність. Якщо цього не буде, якщо Україна не може або не хоче виконувати ті вимоги, які поставив Євросоюз… Ми маємо бути впевнені, що там, по інший бік, є партнер, який поважає ті самі цінності, що і Євросоюз та його країни. Ми не можемо політично асоціювати й економічно інтегрувати країну, яка не поважає ці основні цінності. Вимоги, відомі як «Список Фюле», – це мінімум, а справжній процес реформ в Україні міг би розпочатись тільки після підписання угоди. Це треба чітко підкреслювати. Стратегічна мета – не підписання, стратегічна мета – реалізація цієї угоди про асоціацію.\n– Якщо зараз Україна не підпише цього документа, наскільки цей процес ще може відтермінуватись?\n– Складно сказати. Політичні події дуже непрогнозовані. Але є політичний календар, який дуже чітко говорить, що 2014 року відбуватимуться вибори до Європейського парламенту, а 2015 року відбудуться президентські вибори в Україні. Бог знає, що буде. Отже, відновити цю можливість для України можна буде, як я бачу, не раніше 2016 року. Це збігається з думкою багатьох інших експертів. Це прагматична оцінка того, що відбуватиметься. Але якщо підписання не відбудеться, це не означатиме кінця світу чи кінця України. Наші відносини будуть розвиватись. Рано чи пізно Україна знову повернеться до цієї ідеї. Це питання часу.\n– І останнє запитання – щодо проблеми українських заробітчан в Чехії. Скільки їх зараз – легальних і нелегальних, якою буде політика Чехії щодо них?\nУкраїна – це країна, з якою пов’язані міграційні ризики для нашої країни. Щодо мігрантів – є 100-120 тисяч українців\n– Звичайно, Україна – це країна, з якою пов’язані міграційні ризики для нашої країни. Щодо мігрантів – є 100-120 тисяч українців, за нашими оцінками, за оцінками міністерства внутрішніх справ, котрі легально проживають на території Чехії. Щодо тих, хто нелегально, я не можу дати точних цифр, але ці цифри на рівні тих, що проживають легально. Якщо є така велика маса нелегальних мігрантів, то з цим пов’язані великі проблеми. Однак ми й зараз запрошуємо українців приїздити, цікавитись ринком праці Чехії, але хотіли б, щоб вони це робили через ті інструменти, які ми для цього створили, інструменти «синіх» або «зелених» карт, які дозволяють українцям легально приїздити й обіймати певні посади. Це не тільки посади, пов’язані з фізичною працею, ми зацікавлені в людях, які мають дипломи, особливо в технічних галузях.\nПроблеми, які виникають, на жаль, пов’язані з таким феноменом – феноменом посередницьких агентств, які зловживають довірою українців. Вони беруть великі гроші за те, що українці могли б отримати, якби звертались до офіційних чеських інституцій. Це головна проблема нелегальної міграції українців до Чехії. Ми ухвалили деякі нові закони, які ускладнять діяльність цих посередницьких агенцій настільки, щоб викоренити цей феномен.


Вилізла шишка в задньому проході – як лікувати, препарати та профілактика | Як лікувати\nВилізла шишка в задньому проході – як лікувати, препарати та профілактика\nБагато тривожні симптоми захворювань залишаються без уваги у зв’язку з браком часу. Поява шишки в задньому проході – це поширене явище, з яким доводиться стикатися і чоловікам, і жінкам. Відкладати лікування у такому випадку не можна, адже шишка є одним із симптомів серйозного захворювання, яке супроводжується ускладненнями. Що робити, якщо вилізла шишка в задньому проході? Як лікувати або запобігти недуга? Докладніше про це і піде мова в даній статті.\n4 Як лікувати недугу\n5.1 Відео — Як вилікувати геморой в домашніх умовах\nДо ранніх симптомів геморою належить шишка, що утворилася в задньому проході хворого. Особливо якщо, крім шишки, зазначається кров’яний стілець, сильне печіння або свербіж в ділянці анального отвору. Але далеко не завжди шишка виступає в якості попередника геморою. Нерідко цей симптом може свідчити про розвиток парапроктита або тромбозу гемороїдального вузла. Такий наріст в задньому проході також може вказувати на розвиток онкологічного захворювання, гостроверхій кондиломи або періанальної папіломи. Виключати ці ймовірності не можна. Але, як вже зазначалося раніше, невелике утворення синюватого відтінку, яке вилізло в задньому проході, як правило, вказує на розвиток геморою (це один з перших симптомів цієї патології).\nТромбоз гемороїдальних або «шишка» в області ануса\nВ народі такі шишки називають кульками або наростами, але медики зазвичай називають їх венозними вузликами. Ці утворення наповнені кров’ю, а розміри шишок можуть змінюватися в залежності від рівня наповненості. Розвиток геморою на останній стадії супроводжується значним розширенням вен у прямій кишці. Таке патологічне явище представляє велику небезпеку для здоров’я пацієнта, оскільки повернути нормальний стан ураженої ділянки, на жаль, неможливо. Як показує практика, причиною появи шишки або наросту є підвищений тиск у кровоносних судинах прямої кишки пацієнта, але існують і інші причинні фактори.\nНа розвиток патології можуть вплинути багато факторів, наприклад, випадання гемороїдальних вен, утворення тріщин в прямій кишці хворого, механічні ушкодження слизової оболонки і так далі. Проведення лабораторних аналізів дозволяє виявити в організмі підвищену активність патогенних мікроорганізмів (анаеробні бактерії, стафілококи і стрептококи).\nГуля біля ануса — причини\nЄ й інші чинники, що сприяють появи шишок в задньому отворі. Розглянемо найпоширеніші з них:\nгенетична схильність (в задньому проході дуже мало вен);\nчасте застосування засобів контрацепції (маються на увазі оральні препарати);\nшкідливі звички, що негативно впливають на стан організму (куріння, вживання алкоголю);\nзловживання препаратами з проносним ефектом;\nчасті запори, проблеми з дефекацією;\nвживання великої кількості продуктів, що містять волокна.\nНа замітку! Поява шишки на прямій кишці біля анального отвору – це один з ранніх ознак розвивається геморою, тому при появі підозрілих симптомів потрібно відразу звертатися за допомогою до лікаря. В даному випадку потрібна консультація проктолога.\nПорушення кровообіг часто протікає безсимптомно, тому поява шишки в задньому проході сигналізує про другий стадії розвитку патології. В такому випадку потрібне оперативне втручання. Щоб уникнути серйозних ускладнень, потрібно навчитися розпізнавати недуга і його тривожні ознаки.\nПоява шишки, як правило, супроводжується наступними симптомами:\nслизові виділення з анального отвору. Вони сигналізують про розвиток запального процесу в задньому проході. Виявити такі виділення можна при дефекації. Також на спідній білизні можуть з’являтися характерні плями;\nбольові відчуття. Біль може змінюватися в залежності від стану заднього проходу. Якщо гемороїдальні вени розширилися, то пацієнт відчуває тупі болі і гострі, коли відбувається защемлення утворилася шишки в задньому проході;\nвиділення крові в спокійному стані або при випорожненні. Спровокувати появу крові може сильний кашель, стрес або важка фізичне навантаження;\nпоява виростів на внутрішній частині ануса пацієнта. Найчастіше вони пофарбовані в синій або червоний колір, але це може залежати від розташування і кровопостачання виростів. Якщо шишка невелика, то її можна і не помітити, але після випорожнення ця шишка випадає назовні.\nКолір гемороїдальних вузлів\nДля лікування шишки в задньому проході вимагається комплексний підхід, що включає прийом медикаментів, дотримання дієти і застосування засобів народної медицини. У рідкісних випадках лікарі призначають проведення хірургічної операції. Але для початку потрібно з’ясувати причину виникнення шишки. З цим допоможе проктолог.\nЧим лікувати шишку в задньому проході\nПід медикаментозним лікуванням гемороїдальних шишок мається на увазі застосування системних та місцевих препаратів. До місцевих належать різні мазі, креми та інші засоби зовнішнього застосування. Вони мають протисвербіжні («Безорнил», «Проктоседил»), протизапальними («Гепариновая мазь) і знеболюючими властивостями («Анестезол»). Також при лікуванні шишок в задньому проході лікарі нерідко призначають застосування препаратів для зупинки кровотечі. Найефективнішим з них вважається «Реліф». При вагітності в хід йдуть кошти, до складу яких входять натуральні компоненти («Мазь Флемінга»).\nЩоб підсилити ефект, лікарі призначають прийом системних препаратів («Троксевазин», «Детралекс» та інші). Також можуть використовуватися антибактеріальні препарати, але тільки під контролем лікаря. Займатися самолікуванням не рекомендується, так як неправильно вибраний засіб або метод може лише погіршити і без того непросте становище.\nЯк доповнення до традиційної терапії люди часто використовують рецепти народної медицини. Їх існує досить багато, але лише деякі можуть дійсно допомогти при лікуванні недуги. Нижче представлені рецепти народних засобів для лікування ранніх стадій розвитку геморою. До їх складу входять виключно натуральні інгредієнти.\nТаблиця. Народна медицина при лікуванні шишки в задньому проході.\nПочистіть кілька великих картоплин і натріть їх на дрібній тертці. У вас повинно вийти близько 250 г каші. Потім розстеліть на дивані або кріслі шматок поліетилену, який потім треба буде накрити щільною тканиною. На середину викладіть приготовлену кашку і, трохи розсунувши руками сідниці, сідайте на картоплю. Слідкуйте за тим, щоб компрес «припав» як раз під утворився шишок на задньому проході. Сидите в нерухомому стані протягом 10-15 хвилин, після чого змийте залишки картоплі теплою водою. Повторюйте процедуру 2 рази на день до повного усунення симптомів.\nПомістіть кілька пучків осикового листя в миску і залийте їх окропом. Через 5 хвилин додайте розпарені листя до заднього проходу як компрес. Якщо при цьому не виникають ніякі неприємні відчуття, то процедуру через 1,5-2 години можна повторити. Тривалість лікувального курсу становить 7-10 днів. За цей період ви помітите позитивні зміни: больові відчуття підуть, а сама гуля помітно зменшиться.\nЦибулю в молоці\nЗалийте 300 мл молока 2 великих цибулини в шкірці і варіть все це на слабкому вогні. Отриману цибульну кашу помістіть у порожнє відро, над яким потім потрібно буде сидіти. Щоб не обпалити сідниці, накрийте краї відра рушником, а самі з головою укутати теплим пледом. Сидіти над відром необхідно до повного охолодження цибулевої кашки. Для повного усунення симптомів потрібно провести 10-12 таких парових ванн.\nДля наступного рецепта потрібно помістити в металеве відро остигаючі деревні вугілля. Слідкуйте за тим, щоб їх жар не сильно нагрівав краї відра. Потім змайструєте спеціальний коло, всередині якого повинна бути дірка, і поставте його на відро. На виготовленому колі ви і будете сидіти, але перед цим на вугілля потрібно насипати 3-4 ст. л. подрібненого часнику. Тепер зніміть штани і сідайте на відро. У такому положенні необхідно просидіти до повного охолодження вугілля. Повторюйте процедуру щодня протягом 1-2 тижнів.\nНе секрет, що продукти бджільництва мають лікувальні властивості, тому часто використовуються в народній медицині при лікуванні різних патологій. З гемороїдальними шишками допоможе впоратися прополіс. Приготуйте свічки. Для цього змішайте в одній посуді 1 ст. л. прополісу і 200 мл вершкового масла. Поставте на парову баню на 20 хвилин. Потім розлийте отриману рідину за спеціальним формочках для свічок. Ставте свічки 2 рази на день. Тривалість курсу – 10 днів, після чого зробіть невелику перерву. Як доповнення можна обробляти утворилася шишку розплавленої свічкою.\nЗмішайте в рівних пропорціях ромашку аптечну, шавлія, каштан кінський і кору дуба, потім залийте 3 л гарячої води 5 ст. л. приготованого збору і настоюйте в термосі протягом 4-6 годин. Приймайте по 2 ст. л. настою 3 рази в день. Протипоказанням до застосування служить кровоточивість шишок.\nНа замітку! До народній медицині часто вдаються вагітні жінки, яким протипоказано приймати велику кількість аптечних препаратів. Також домашнє лікування підходить пацієнтам, у яких нестерпність компонентів препаратів, що призначаються при лікуванні шишок в задньому проході.\nФункціонування кишкового тракту може вплинути на розвиток гемороїдальних шишок, тому при лікуванні потрібно дотримуватись спеціальної дієти, призначеної лікарем. В першу чергу, така дієта повинна включати продукти харчування, що містять клітковину і волокна, без яких неможлива нормальна робота органів травної системи. Також потрібно пити достатню кількість води, соків та інших напоїв.\nЛікарі рекомендують обмежити або повністю виключити продукти, які можуть спровокувати приплив крові до нижньої частини організму. Мова йде про маринованих, гострих і жирних страв. Те ж стосується алкогольної продукції, від якої на час лікування необхідно відмовитися.\nЯкщо медикаментозне лікування виявляється безсилим при лікуванні шишок в задньому проході, то лікарям не залишається нічого, окрім як призначити проведення хірургічної операції. Без неї не можна обійтися при розвитку таких патологій, як свищ, парапроктит, поліпи і рак. При ускладнених формах геморою також потрібні хірургічні методи лікування. Сучасна медицина передбачає використання малоінвазивних методик, особливо при лікуванні дітей чи вагітних жінок.\nГемороїдальні шишки в задньому проході – це вкрай неприємне захворювання, але його можна запобігти. Існує цілий ряд профілактичних заходів, з допомогою яких можна уникнути цього та інших проктологічних захворювань. Просто дотримуйтесь покрокову інструкцію, що наведена нижче.\nКрок 1. Дотримуйтесь правил гігієни інтимних місць. Потрібно кілька разів на день мити область промежини теплою водою з використанням спеціального мила або крему. Після ванних процедур насухо витирайте своє тіло чистим рушником.\nДотримуйтесь правил гігієни інтимних місць\nКрок 2. Намагайтеся не сидіти на унітазі занадто довго. Це дуже шкідлива для здоров’я звичка, адже довгі «посиденьки» можуть спровокувати розвиток геморою.\nНе сидите на унітазі занадто довго\nКрок 3. Користуйтеся біде не рідше, ніж 3-4 рази на день. Це дозволить запобігти розвитку багатьох хвороб, в тому числі і геморою.\nВикористовуйте біде 3-4 рази в день\nКрок 4. Включіть в раціон бобові, цільні зерна, фрукти і овочі. Всі ці продукти містять багато клітковини, яка так корисна для роботи кишечника (покращує процес дефекації, сприяючи формуванні стільця).\nКрок 5. Випивайте достатню кількість рідини. Лікарі рекомендують щодня випивати по 10-12 склянок води. Це доросла норма. При попаданні в організм вода призводить до розпушення стільця.\nКрок 6. Не нехтуйте фізичною активністю, особливо якщо у вас сидяча робота. Регулярні фізичні вправи прискорюють процеси травлення в організмі, завдяки чому випорожнення проходить набагато легше. Тільки пам’ятайте, що навантаження повинна бути помірною.\nКрок 7. Під час випорожнення намагайтеся сильно не напружуватися. Це збільшує ризик розвитку геморою. Щоб в цьому не було необхідності, приймайте всі профілактичні заходи, які вказані вище.\nПри дефекації сильно не напружуйтеся\nКрок 8. Уникайте підняття важких предметів, це створює підвищене навантаження на органи малого тазу. Тому, якщо ви працюєте на будівництві, де потрібно щодня тягати тяжкості, швидше за все, у вас з’явиться шишка в задньому проході.


Лариса Гольник виграла суд у Державної судової адміністрації ⋆ РЕГИОНАЛЬНЫЙ НОВОСТНОЙ ПОРТАЛ ПОЛТАВЫ\nВладислав Шаморин\t/ 15. 9. 2021 13:28\t/ Опубликовано в Происшествия\nДеякі журналісти пов’язали цю перемогу із справою 2015 року «Трихна — Гольник». Тоді Дмитра Трихну звинуватили у тому, що він начебто пропонував хабар судді Октябрського районного суду Ларисі Гольник за закриття корупційної справи проти колишнього мера Полтави Олександра Мамая.\n— повідомив Ігор Гавриленко.\nСуд зобов’язав теруправління виплатити всю суму і покрити судові витрати.\nЧетверо полтавців опинилися у лікарні внаслідок ДТП


Хеллоуїн. Сценарій Хеллоуїна\nКорисні поради на всі випадки життя » Сценарії » Хеллоуїн. Сценарій Хеллоуїна\nСценарій Хеллоуїна для корпоративу, для студентів\nЦікавий і детальний [b] сценарій Хеллоуїна «Нечиста на руку сила» [/b]\nЦе сценарій костюмованої вечірки з приводу Хеллоуїна (корпоратив, студентський свято тощо).\nУ залі досить темно, освітлена тільки сцена.\n[b] Оформлення залу: [/b] вирізані з паперу черепа і кістки, летючі миші, могильні хрести, факели тощо\nВечірку ведуть двоє, дівчина і хлопець у костюмі Відьми і Лісовика.\nВедучі виходять під похмуру музику.\n[b] Лісовик: [/b] О, сили тьми! Про нечиста компанія! Настає найважливіша ніч у році!\n[b] Відьма [/b] : Страшна з найстрашніших! Мрачнейшая з похмурих! Велика і жахлива НІЧ ХЕЛЛОУЇНА!\n[b] Лісовик: [/b] І в цю ніч ми будемо з вами, знайомтеся - прекрасна Відьма\n[b] Відьма: [/b] І противний Лісовик!\n[b] Разом: [/b] І ми починаємо наш Хеллоуїн!\n[b] Відьма [/b] : Кожен рік з століття в століття ми збираємо на головну тусовку справжню еліту гламурного нечистого світу.\n[b] Лісовик [/b] : Чого-чого? Переведи-ка, а то я твої модні слівця не розумію! І взагалі, ти загнула: «із століття в століття» Виходить, ти вже така стара мізерія?\n[b] Відьма: [/b] Можна подумати, Лісовик, ти у нас молоденький! Замість того, щоб уражати, краще оголошуй тему сьогоднішньої тусовки.\n[b] Лісовик: [/b] Наша тусов Тьху, наше зібрання присвячено дуже серйозній справі. Ходять чутки, що серед нечистої сили завівся хтось нечистий на руку!\n[b] Відьма [/b] : Як це?!\n[b] Лісовик: [/b] А ось так! Хтось образив наші нечисті помисли і нишком здійснює добрі вчинки!\n[b] Відьма: [/b] Яка гидота! Але як же ми з'ясуємо, хто це? І, може бути, він навіть не один?\n[b] Лісовик: [/b] Треба влаштувати випробування, жорстокі й підступні. Зрештою доброта вилізе назовні і буде покарана!\n[b] Відьма [/b] : Лісовик, ти геній. Починаємо!\nВикликаються учасники та учасниці, всього десять чоловік. Під музику вони проходять по сцені, демонструють свої костюми, представляються (називають своїх персонажів).\n[b] Відьма (Дідька): [/b] Яка добірна компанія! Ти думаєш, хтось із них вміло маскується?\n[b] Лісовик: [/b] Давай перевіримо! Задай їм питання.\n[b] Відьма (учасникам): [/b] Шановна нечисть, у мене до вас зовсім просте питання. Згадайте свою саму бридку гидоту або саму підлу підлість, здійснену за минулий рік!\nПровідні дякують їх і радяться з глядачами, скільки очок хто з них заробив (за це завдання дається максимум три очки - у вигляді вирізаних з паперу кісточок на шпильках, які будуть приколоти на одяг учасників).\n[b] Лісовик: [/b] Ні, Відьма, давай друге завдання поскладніше придумаємо! Он вони які все ероерудовані!\n[b] Відьма: [/b] Дорога нечисть, уявіть, що вас чекають вибори в Нечисту Думу! Так от, нехай кожен з вас подумає і покаже нам свою передвиборчу кампанію! А ми як виборці вирішимо, за кого будемо голосувати. Готуйтеся, у вас є кілька хвилин.\n[b] Лісовик: [/b] Ось тут-то вони і «розколються», побачиш!\nПоки учасники готуються, йде якийсь концертний номер.\nКонкурсанти підготувалися і демонструють свою передвиборчу агітацію. Глядачі оцінюють їх виступи. За підсумками двох завдань вибувають один учасник і одна учасниця з найменшою кількістю «кісточок». Вони отримують маленькі заохочувальні призи.\nЗвучить уривок з пісні «Work your magic» (з репертуару Дмитра Колдуна).\n[b] Відьма: [/b] Послухай, Лісовик, а виходить, що чим краще показують себе претенденти, тим імовірніше, що вони щось приховують!\n[b] Лісовик: [/b] Ось саме! Ти дуже догадлива, Відьма. І вже пора оголосити третє випробування.\nТепер після кожного випробування будуть вибувати по дві людини, отримавши маленькі заохочувальні призи. До п'ятого завданням залишиться четверо.\n[b] Лісовик: [/b] Третє випробування я придумав обличчясто. Це те, що я люблю: божевільний танець! Хто хоче - може розбитися на пари, хто не хоче - танцює в поодинці. Головне - показати все божевілля душі і кипіння пристрасті!\n[b] Відьма: [/b] Танцюють всі!\nЗвучить енергійна музика, учасники танцюють. Відьма теж намагається танцювати з Лісовиком, він крекче і хапається за спину.\n[b] Лісовик: [/b] Після таких буйних танців ми пропонуємо вам відновити сили кривавим напоєм!\nКонкурсантам роздають по склянці томатного соку. Завдання - випити якнайшвидше.\n[b] Відьма [/b] : Наших учасників вже зовсім мало, але це означає, що залишились самі-самі нечисті! Давай, Лісовик, наступне випробування.\n[b] Лісовик: [/b] Отже, випробування п'яте - вирішальний! Воно пройде під кодовою назвою «Тринадцять». Це улюблене число всіх нечистих.\nКонкурсантам потрібно швидко і винахідливо відповісти на питання - кожному свій.\n[b] Учасникам: [/b]\n- назвати тринадцять ознак справжнього вампіра,\n- тринадцять злих героїв казок і кіно.\n[b] Учасницям: [/b]\n- тринадцять будь-яких компонентів приворотного зілля,\n- тринадцять чарівних предметів з казок.\nЗа підсумками завдання за кількістю «кісточок» визначаються переможці. У разі однакової кількості все вирішують глядачі.\n[b] Відьма [/b] : Ну що ж, у нас визначилися переможці! Ось вони, кращі з кращих, найстрашніші з найстрашніших!\n[b] Лісовик: [/b] А може бути, хитрейшие з хитрейших? Звертається до переможців. Відповідайте всю правду: робили крадькома добрі справи? Допомагали іншим? Захищали слабких?\nУчасники кажуть, що так, бувало.\n[b] Лісовик: [/b] Я ж казав!!!\n[b] Відьма: [/b] А знаєш що, Лісовик По-моєму, в добрих вчинках немає нічого поганого Це значить, що поки є добро, зло завжди буде з чим боротися.\n[b] Лісовик (розгублено) [/b] : Ну раз так, хай буде по-твоєму\nПереможці конкурсу нагороджуються призами та титулами «Нечистий» і «Сама Нечиста».\nВедучі вітають переможців, дякують усім за участь.\n[b] Відьма: [/b] А тепер мені хотілося б зробити важливу заяву\n[b] Лісовик: [/b] Ти мене лякаєш!\n[b] Відьма [/b] : Але сьогодні найстрашніша ніч! Послухайте легенду\nДавним-давно жила на світі прекрасна діва. Вона була так прекрасна, що неможливо було відвести погляд. І закохався в неї злющий, огидний чаклун. А діва, звичайно, вийти за нього відмовилася. Не здогадалися, про кого це я? А результат-то в наявності: вона - це я зараз - стара, страшна, зачарована. А звільнити мене може тільки поцілунок прекрасного царевича!\nЛісовик просить кого-небудь із залу розчаклувати Відьму. Багато хто намагається, але нічого не відбувається.\n[b] Лісовик: [/b] Ех, не ті нині пішли хлопці. Доведеться, як завжди, все самому робити\nЛісовик встає на коліна і цілує Відьмі руку. Грає музика - уривок з пісні «Ах, какая женщина» (з репертуару гр. «Фрістайл»), блимає світло. Відьма знімає маску і лахміття і перетворюється у модно одягненого молоду дівчину. Лісовик теж знімає свою маску.\nПровідні виконують пісню.\n[b] Пісня «Нечисть» [/b] на мотив пісні «Чорний кіт» з репертуару гр. «Браво»\nГуляє нечисть в лісовій смузі,\nТікають від нечисті все,\nСтолбенеют, кричать і верещать\nІ розправитися з нею поспішають!\nЯкщо нечисть вам дорогу перейде,\nА поки що навпаки:\nТільки нечисті нещасної не щастить!\nВидно, нечисті жити нелегко:\nНе піти ні в кафе, ні в кіно,\nНе пускають її в магазин,\nНе наллють на заправці бензин!\nРік за роком на цій землі\nПлаче нечисть, ридаючи в імлі.\nНабридло бути нечистю - жах.\nПожалійте її хто-небудь!\nПриспів Починається дискотека.\nНовий рік. Сценарій Новорічного подорожі для підготовчої групи дитячого сад ...


Головна » Заходи бібліотеки » Сторінками української книги\nУ 2018 році фестиваль «Сторінками української книги» присвячений 100-річчю утворення Західноукраїнської Народної Республіки. У фестивалі взяли участь видавці із Тернопільської, Львівської областей, шість видавництв із Івано-Франківська, були представлені й книготорговельні підприємства, бібліотеки, прикарпатські виші.\nСвою експозицію представила й науково-технічна бібліотека Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Бібліотека вже традиційно бере участь у цій щорічній події. Ми представляємо літературу наших науковців, професорів, академіків. Це наукові праці, унікальні словники, підручники, культурологічні дослідження, художні видання, авторами яких є професорсько-викладацький склад нашого університету.\nФестиваль покликаний поширювати українське слово та популяризувати українську книжку, яка викликає великий читацький інтерес і на сьогодні є затребувана. Недаремно гасло цьогорічного фестивалю «Читаємо українське – читаємо українською» є, як ніколи, актуальним.


Музична творчість поділяється на безліч видів і напрямків. Одним з найбільш поширених і численних є пісня – вокальне виконання музичної композиції. У свою чергу пісні діляться на авторські та народні, а також розрізняються по складах, жанрами, манерою виконання, сфері застосування. У деяких культурах прирівнюють романс до пісні або виділяють в якості її різновиди. Насправді у творів цього типу є свої особливості. Чим же романс відрізняється від пісні?\nПісня з’явилася як вид народної творчості багато років назад. Спочатку вона не виконувала розважальної функції. За допомогою пісень навчали дітей, проводили різні обряди і свята. Тільки в епоху Середньовіччя цього виду творчості почали надавати художню цінність. Приблизно тоді ж зародилася і професійна авторська пісня.\nУ сьогоднішній культурі пісням відводиться значна роль. Вимоги до тексту, мелодії і виконання стали гнучкими і часто піддаються модним віянням. Слова, які пишуться для подальшого положення на музику, відрізняються від вірша. Цей особливий жанр поезії характеризується збігом синтаксичних і структурних граней, чіткістю і закінченістю думки. Незважаючи на те, що написанням текстів для пісень займаються професіонали, багато виконавців інтерпретують в своїх музичних творах вірші класичних поетів.\nПісні властивий особливий тип зв’язку музики і слова. Мелодія і текст складаються з окремих рівних частин – куплетів, часто з приспівом. Музика повинна підкреслювати і відображати загальний настрій твору. Масові і естрадні пісні відрізняються простотою тексту і повторення. Вони легко запам’ятовуються і також легко відтворюються слухачами без спеціальної освіти. Саме ця особливість популяризувала естрадне вокальне напрямок.\nРоманс (іспан. Romance) – камерне вокальне твір для голосу з інструментальним супроводом. Своїм походженням термін зобов’язаний іспанській культурі, таким чином відрізняла релігійні твори від художніх. Справа в тому, що церковні піснеспіви виконувалися виключно латинською мовою, тому музичний твір на іспанському називали романсом. Згодом термін поширився і став позначати музичний твір особливої ліричності. У Франції цей жанр прирівнювався до шансону. В Україні романсом називали авторську пісню на французькій мові.\nРоманс відрізняється від пісні більш детальним увагою до мелодії і її зв’язку з текстом. У вірші враховується поетичний розмір, тип строфи, розвиток і зміна образів. Важливий ритмічний і інтонаційний малюнок окремих фраз. Музична частина романсу тісно пов’язана з текстовою. Вона не тільки бере участь у вираженні емоцій виконавця, а й підкреслює окремі нюанси. Вважається, що подібні музичні твори звертаються до душевного світу людини, а тому більш глибокі і осмислені, ніж пісні. Романси підрозділяється на балади, елегії, баркароли і ін.\nРоманс і пісня – різновиди вокальної музики.\nПісня буває авторською і народною, романс – тільки авторським.\nМелодія і текст пісні складаються з окремих рівних частин – куплетів, часто з приспівом.\nМузика в пісні повинна відображати загальний настрій твору, в романсі – необов’язково.\nМасові і естрадні пісні відрізняються простотою тексту і повторення. Романс – складне поетичний твір.\nРоманс відрізняється від пісні більш детальним увагою до мелодії і її зв’язку з текстом.\nЧим романс відрізняється від пісні Посилання на основну публікацію