Годі з певністю сказати, як то там було з цим моїм родом „по мечу“, тобто по батькові. Звалися Домбровські, були поляки, римо-католики й писалися через „а“ з хвостиком, — Dabrowski. Виводилися від якогось Войтіха (Войцєха) Домбровського, що мав примандрувати перед розбором Польщі з Познаня в Україну, як мандрували тисячі поляків впродовж п’ятьох сторіч, по добробут, панування й наживу на чорноземі та закрепощенім українськім народі.\nАле могло також статися, що ті Домбровські попереверталися просто з Дубровських, як Цєрпіцкі з Терпецьких, Жевускі з Ревуцьких, Яжемовскі з Яремовських. Махцєвічи з Махтеєвичів і т. д., а Радзівілли зі звичайних собі українсько-білоруських Рабоволів. (Лівобережне Рябовіл) Ра(я)бовіл, Ра(я)бокінь — дуже розповсюджені прізвища на північнім Право- і Лівобережжі. Рабокінь, Рабикінь і навіть Рибакінь (козак української армії 1920 p.), і Рабовіл, Рабивіл і Радивіл — звичайна деформація цих назвищ. А вже від Радивіла до Радзівіла стільки, що від Перемишля до Пшемисьля. Подвоєне „л“, на зразок Ягайллів, Свидригайллів, для „фасону“ і польсько-шляхетської фантазії, з княжим титулом та митрою, довершили цю метаморфозу Рабоволів у РадзівІллІв. Відбувалася вона з українськими й білоруськими родами упродовж XV— XVII століть. А втім, той процес сполячування відбувався й пізніше, після розборів Польщі, та приспішеним темпом йшов у Галичині та Волині 1919—29 pp. на наших очах, за т. зв. „Польоньї рестітути“, коли-то з наших Телемо-нюків робились ad hoc всілякі Цєлємонюкі (годинникар у Штетині 1947 p.), а з Денисюків — Дзєнісюки (сучасний польський публіцист). Під цим оглядом поляки неперевершені майстри.\nДуже, отже, можливо, що з моїми предками по батькові відбулася подібна реінкарнація, тим паче, що переробити „у“ на „а“ з хвостиком багато легше, аніж перевернути Рабовола в Радзівілла.\nЯк би там не було — мій прадід, Войтіх Домбровський, був поляк і католик, гербу „Забава“,— (чорна шахівниця на червоному полі),— що свідчить про нахили моїх предків по мечу радше до „шклянки й погулянки“, аніж до меча. Той Войтіх, чи Войцєх, придбав був якось на Київщині два гарні маєтки: Вербку та Крутобородинці.\nВірні родинній традиції, „шклянка й погулянка“, та національній девізі „жиць і ужиць“,— Домбровські, гербу „Забава“, жили й уживали на українськім родючім чорноземі; маєток, натомість, худ та марнів поволі.\nУспадкувавши його замолоду, в доволі вже заборженому стані, мій дід, Едвард Домбровський, хутко упорався з ним до краю. Одружившись з Магдалиною Целинською, гарною та химерною жінкою, дещо старшою за себе, взялися обоє запопадливо переїдати маєток. Під цим єдиним оглядом подружжя спарувалося добре. Постійні гості, бенкети, добірні кухарі, вибагливі страви. Дід веселої, товариської вдачі, любив полювання, карти, подорожі, коні і, мабуть, гарних молодиць. Дім був повен всіляких „резидентів“ (проживальців), побанкрутованих польських гуляк, пройдисвітів, дармоїдів, жадних „уживання“. До столу ніколи не сідало менше двадцяти осіб. Подавалися вибагливі страви, дорогі французькі вина, італійські овочі. До обіду й вечері пригравала оркестра. Маєток правили „резиденти“ — мотії та пройдохи. За Вербкою хутко пішли Крутобородинці. Дід взяв тоді у посессю (аренду) село Спечинці на Поділлі й перенісся з родиною туди. Резиденти переїхали також.\nПалата у Спечинцях не була вже така пишна, як у Крутобородинцях. Оркестра вже до обіду не грала. Дід Едвард, проте, декілька разів до року вирушав фаєтоном до Києва чи Одеси по т. зв. „закупи“. За фаєтоном їхала гарба. Привозилися морські риби, балики, кав’яри; бочки оливок, гостриць; коші ананасів, помаранч; мадери, шампани. При дворі крутилися ще кухарі, льокаї, бони, „гувернери“. „Фасон“ тримався, хоч борги зростали. Домбровські були посвоячені з декількома українсько-польськими (тобто споляченими) аристократичними родами. Мати діда Едварда з роду Четвертинська. Рідна дідова сестра, Софія, була за Вороиецьким. Дещо дальші свояки: Стадницькі, Яблоновські, якісь російські графи Мєзєнцеви.\nНайближчі родинні взаємини в’язали діда Едварда з Воронецькими. їх маєтки були на Поділлі, Софія Воронецька, хресна мати мого батька, була виняткової доброти і вдачі. Здавалося — існувала для того, щоб творити кругом себе добро. Не лишень вчинками, але усміхом, голосом, приторком руки приносила хворим та засмученим пільгу. Чарувала ніжністю і добротою. Була талановита малярка. Батько згадував її усе життя з великим пієтизмом. Малим хлопцем часто перебував у тітки і дядька.\nІншої вдачі був князь Йосип Воронецький, вояка та фантаст, на багато років старший за свою дружину. Замолоду мусів емігрувати у Туреччину, після ліквідації польського повстання 1831 року. Разом з Михайлом Чайковським (Садик-Пашею) перейшли були там на іслам, подружилися з туркенями. Намагалися спонукати турків до війни з Росією. Задумували зорганізувати під Туреччиною нову Козаччину, Запорізьку Січ, для визволу Польщі й України. Ті романтичні задуми тримали їх кільканадцять років у Туреччині. Потім Воронецький бився під Гарібальді за волю Італії та приймав участь в угорськім постанні 1848 р. Немолодим пізнав за кордоном Софію Домбровську й одружився з нею. Спершу жили у Галичині (Австрія), у свому маєтку Гдичині, Гусятинського обводу. (Краєвид цього Гдичина, нарисований рукою княгині Софії, був ще у мене в Києві). Після якоїсь амністії Воронецькі вернулися в Україну (Росію).\nКнязь був химерний, гонористий пан. Велетенського зросту, ходив у чумарці, вживав переважно української мови. Дуже любив малого небожа, мого батька, якому тоді було 7—8 років. Залюбки розповідав йому про свої вояцькі пригоди. Високо цінив та поважав німців як добрих вояків. Не палав до них національною ненавистю, як усі поляки. Легковажно висловлювався про італійців; називав їх боягузами, чваньками, ніякими вояками. Гарібальді зовсім не вважав героєм.\nХлопець жадно слухав цих оповідань. Романтична історія та постать старого чарували дитячу уяву. Мав, проте, князь одне слабе місце — не любив згадувати про свої турецькі пригоди й той злощасний іслам; сердився, коли хтось необачно запитував його про це; ображено виходив з кімнати й декілька днів не обзивався зовсім.\n— Як мені хотілося тієї рушнички,— згадував усе,— один Господь знає. Мабуть, раз тільки у життю можна так хотіти.\nПроте не принизився і не попросив. Був гонористий також. Старий мав свої панські замашки. І так один одному не поступився. На цьому закінчилася їх приязнь. Подражеиий у своїй амбіції, Воронецький образився на малого. Гордовитий хлопець затявся також. Ніколи потім не зустрілися більше. Дарма тітка Софія намагалася всяко нагнути небожа скоритися старому. Просила зі сльозами.\n— Це була єдина річ, якої я не міг зробити для тітки,— казав мені батько.\nПомер Воронецький, коли батько женився. Перед смертю забажав побачити небожа. Простив стару образу, хотів зробити маєтковий запис. Тітка Софія написала до батька, просила, щоб приїхав. Батько замкнувся в кімнаті, проходив цілий день і ніч, посмикуючи вуса, але не поїхав. Не помогли й мамині умовлений. Може, був би й поїхав на зазив тітки, коли б не той натяк на запис. Була це, властиво, повторена історія з рушничкою, в багато років пізнійше.\n— Я був бідний, а вони багаті,— не без гіркоти говорив,— але я був пан такий, як і вони.\nДругий цікавий тип із спечинецьких гостей був свояк бабунин. Микола Стадницький, один з найбільших „магнатів“ та авантюрників того часу на Правобережжі. Маєток його (не пам’ятаю назви) був десь в Летичівськім повіті. Батько мій згадував нечувану розкіш палати Стадницьких., мов „удільних“ князів. Мармури, магоні, гебани, чорний дуб. Галєрії картин з оригіналами Рубенса, Рембрандта. Мозаїка, гобелени, колекції зброї, бронзи, порцеляни.\nГуляка й паливода, Микола пересиджував там рідко, розбиваючись по цілім Поділлі. Був нежонатий, служив осавулом у „козацькім гвардійськім полку“, гуляв та бешкетував. Безумні МиколинІ витівки славилися на все Правобережжя. Вичваряв нечувані герці з російською адміністрацією, шикануючи її де мога, не виключаючи й самого губернатора. Усе це довший час сходило Стадниць-кому плазма завдяки титулові, зв’язкам та „фортуні“. Брат його, Хома, займав якесь становище при царськім дворі. Тож Микола бешкетував скільки хотя. Мав ще й відповідних компанів, пройдисвітів-гультіпак, повизбируваних по всій Україні; якийсь Моргун-Різниченко, Сивуха, Курочкін, Камбарбек-Рафібеков та ін. Московській жандармерії доводилося не раз уганятися за ним по цілім Поділлі, коли МиколинІ каверзи перебирали край. Там десь позв’язував бородами попа з рабином, припечатав своєю печаттю й заповів, що коли печать зломають — обох повісить. В Летичеві охрестив справникові дитину, саме коли той робив на нього облаву у свому повіті. Заїхавши цілою компанією до справника, застав справничку у злоговинах. Спровадив попа, музик і, заки справник шукав його по повіті, виправив гучні хрестини, сам тримаючи дитину до хреста.\nЄдина людина, якої соромився й боявся, була бабуня Магдалина Домбровська. Вона його картала за ті бешкети, соромила й докоряла. Микола ставав перед нею навколішки, бився покаянно в груди, каявся та плакав. Бив поклони перед образами, божився, що більше не буде. Цілував по руках бабуню та дітей, обливаючись щирими слізьми.\n— Пани мої дорогі,— промовляв розжалоблений,— вигубить нас проклятуща Москва, на Сибір повивозить.\nРаз якось влетів до Спечинець, коли діда не було дома.\n— Пані Едвардово, голубко, заховайте мене. За мною москалі женуться.\nЗаскочена знічев’я бабуня ледь встигла Десь його сховати, коли перед ґанком зателенькав поштовий дзвінок і справник з жандармами став на порозі. Перепрашає чемно бабуню, але має всі познаки, що тутки десь у маєтку перебуває князь Микола Стадницький.\nБабуня робить здивований вигляд.\n— Ні,— каже гордовито,— його тут нема.— І одночасно спостерігає з жахом білу Миколину папаху на столі.\nСправник також позирає скоса на папаху, посміхається значуще, перепрашає бабуню й з поклоном виходить.\nДомбровських в околиці усі поважали, зі справником включно. Нігде-бо не доводилося краще випити й попоїсти. Не одне барильце дорогого вина, не одного дика чи сарну дістав справник від діда після ловів. Тож не зважувався переводити трусу у помешканні; зарядив тільки облогу маєтку. Поліція обсадила всі дороги, стежки довкола Спечинець. Стадницький знічев’я опинився в капкані. Справник вже був певен тріумфу. За спіймання Стадницького сподівався службової підвишки. Микола залив був уже доволі усім сала за шкіру. Не збитий з пантелику, передягається жидом та спокійненько перебирається однокінною бідкою через заставу поліції, помахуючи батіжком, ані на мить не збудивши в жандармів підозри. І коли щасливий справник шле до губернатора рапорт, що має Стадницького в облозі й просить дальших наказів,— перед губернаторську палату в Кам’янці-Подільськім заїздить кільканадцять однакових бідок; у кожній сидить один з Миколиних компанів; він сам у першій. Одна за одною бідки дефілюють перед губернаторським ґанком. Ціла перія об’їздить довкола травника та преспокійно зникає за брамою. Заки поліція, жандарми та сам губернатор, зміркували, в чім справа,— по Стадницькім і слід прохолов.\nА раз приїхав Микола до Спечинець, розжалений чогось та сердитий на діда. Почав божитися перед бабунею, що як спіймає „цього шельму Едварда“, то пообрізує йому вуха й власноручно повісить на сухій гиляці. Знаючи Миколину шалену вдачу, бабуня ледве його упросила не робити бешкету; обіцялася сама розібрати справу.\nПомер Стадницький у свому маєтку, мабуть, з перепою, не в дуже глибокому віці. З тією жалібною вісткою приїхав до Спечинець його брат Хома. Сиділи всі у вітальні засмучені. Миколу-бо усі любили, мимо його безумств. Бабуня й дідуньо поминали з Хомою його буйну, шалену вдачу, всі його каверзи, бешкети. Хома був дуже зворушений. Котрась з „резиденток“ почала йому висловлювати своє співчуття, мовляв, „яка шкода, що князь Микола помер“. Роздратований Хома перебив її:\n— Помер, помер, а ти, бабо, здохнеш, і москалі тарабан з тебе зроблять. Тарабанила все життя, тарабанитимеш і по смерті.\nБували ще в Спечинцях молоді Четвертинські. їх бабка, Марія, була матір’ю дідуня Едварда. (Серед родинних пам’яток залишився у мене в Києві її лист, писаний у 1812 році з Парижа до чоловіка). Вітольд, Едвард та Ольгерд Четвертинські, небожи діда Едварда, ровесники мого батька, були свавільники й гультіпаки. Зокрема наймолодший Ольгерд. Два їх свояки, Мар’ян та Лех Бейзими, зі старого українсько-татарського роду, посвячені з Четвертинськими через свою сестру Софію, що віддалася згодом за Едварда Четвертинського, визначалися сильно татарським типом. Зокрема Мар’ян, ровесник і приятель мого батька з дитячих років, відзначався незвичайною добротою та гуманністю. Висвятившись у ченці, присвятив своє життя прокаженим на Мадагаскарі, де й помер у 1913 році. Вітольд та Едвард Святополк-Четвертинські мали на Київщині великі маєтки. Перед першою світовою війною була голосна афера управителя цих маєтків Мазаракого з фальшивством маєткового запису у свою користь і таємничою смертю старого Вітольда Четвертинського.\nЗупинилася я умисне на декількох цих постатях, таких притаманних кольоритові тієї доби, та на цих прізвищах, що говорять проречисто самі за себе як чисто українські, хоча й зодягнуті у чужу поволоку. Тісна на них, не могла вона інколи вдержати буйної степової вдачі, що виступала з берегів, шукаючи собі виходи в авантюрничості. Хоч продали свою національність, пополячившись, заради маєтків, кар’єри, — кров, раса лишились українські. Та не тільки раса, але й вдача, родові традиції. Польського в них було стільки, що мова та римо-католицтво. Сміялися, співали, сварилися та плакали по-українськи.\nБатько мій називався Маврикій. Був одинак; мав дві сестри старші за себе: Марину та Наталію і молодшу, Ганну. Був яскравим витвором своєї доби і довкілля, з усіма його клясово-національними паростями, гріхами та каліцтвами. Хоча й намагався визволитися з них як поступова та чесна людина — це йому удалося лиш наполовину. Не любив тієї аристократії, а проте, побіч поступових, демократичних поглядів, покутували в ньому до смерти замашки польського панка-дідича, носія „вищої культури“. Був трагічною суміссю цих двох нерозмежова-них, посварених із собою первнів: польського та українського, панського й демократичного. Вдачею мрійник, чуттєвий та химерний, здібний і талановитий, належав до трагічних невдах, яким від першого дня життя до останнього не таланить.\nРодився дідичем, виховувався на пана. Палата в Спечинцях була велика, з безліччю кімнат, сальонами, книгозбірнею, кружганками, теплицями. Довкола горби, яри подільські, мальовничі береги Дністра, Смотрича. Буйній уяві хлопця було де розгорнутись. Діти зростали в достатках, не знали, що то „нема“ чи „не можна“. Нараз цілковите маєткове банкрутство.\nКатастрофа приходить так раптово, що десятилітньому хлопцеві годі збагнути її, примиритися з дійсністю. Не стільки матеріальна зміна, як моральні приниження, образи, поневіряння, поличник за поличником. До смерти не міг забути одного з цих ударів, коли вбіг, як усе, до теплиці (оранжереї) й казав огородникові зірвати собі цитрину.\n— Це вже не ваше,- це нового дідича, пана Лібермана; не маєш до цього права,— відповів з глумом огородник.\nПотім ліквідація родинного дому й самої родини- Батьки розходяться після маєткового краху — удар найболючіший. Прив’язаний до родичів, чутливий хлопець переживає усе це трагічно. Дітей розбирають поміж себе багаті свояки. Марина йде до Воронецьких. Наталю забирають Четвертинські, батько мій опиняється у свого дядька, дівера матері, Лєона Дзєицьола, одруженого з її сестрою Монікою. Цей „вуй“ Дзєнцьол, поляк з Малопольщі, вихованець єзуїтів, був втіленням найнижчих польсько-єзуїтських прикмет. Уїдливо-рафінований, повен злобного глуму, не щадив небожеві ніяких принижень, ніяких образ. Мав у Полтаві пенсіон для багатих польських паничів. Сестринка взяв „з ласки“ вчити та виховувати й на хвилину не дав йому про це забути. Роки на пенсії Дзєнцьолів пережив батько, як Дантівське пекло. Після достатків, романтики старого двору, затишного парку із саджавками, темними алеями, після привілля— єзуїтсько-монастирський режим, скупість, недоїдання, туга за батьками, моральні знущання тітки й дядька. Розпука. Хлопець сплакується нишком по ночах, накрившись з головою, щоб глумливі колеги не чули.\nПоскільки пенсія в Полтаві та Дзєнцьоли чорним спогадом ваготіли на пам’яті мого батька, постільки ясним образом на ціле життя залишилася йому Полтава. Чарівне українське місто над Ворсклою, серце Лівобережжя зі шведською могилою, з трагічною тінню Мазепи, з мелянхолійною усмішкою Гоголя, з барвистим українським живлом довкола, з полтавською співною мовою — неподоланим чаром полонили хлопця.\nУсе, що в батькові було українське, виховала в ньому й викохала Полтава. Потім Кам’янець-Подільський, де кінчав гімназію.\nНе маючи змоги вчитися далі, мусів йти служити. Спершу в Ялтушкові у цукроварні, потім у Калинівці. За протекцією тітки, Софії Воронецької, дістав посаду в теплицькій конторі дібр графині Потоцької. Двадцятип’ятилітній юнак, гарний собою, добре вихований, приїхав до Теплика і там пізнав мою матір, Ізабеллю Копистенську.


Росія не проти придбати "Турбоатомом" - Новини\n"Росатом" розглядає можливості як купівлі та інтеграції з "Турбоатомом".\nПро це на прес-конференції заявив глава "Росатому" Сергій Кирієнко, повідомляє "РБК-Україна".\n"Якщо він ("Турбоатом") буде продаватися, ми готові розглянути варіант викупу", - сказав Кирієнко.\nЗа його словами, також розглядається питання інтеграції компаній.\n"Якщо говорити про інтеграцію між "Турбоатомом" і "Атоменергомаш", ми готові до повної інтеграції цих підприємств", - підкреслив Кирієнко.\nРосійська державна корпорація з атомної енергії "Росатом" об'єднує понад 240 підприємств та наукових організацій, в числі яких всі цивільні компанії атомної галузі Росії, підприємства ядерної зброї комплексу, науково-дослідницькі організації і атомний криголамний флот.\nВАТ "Турбоатом" спеціалізується на виробництві турбін для теплових, атомних електростанцій і теплоелектроцентралей, гідравлічних турбін для гідроелектростанцій, газових турбін та іншого енергетичного обладнання.\nЯк повідомлялося раніше, Росія і Україна збираються створити два СП, інтегрувавши підприємства ядерного паливного циклу і атомного машинобудування.


11 січня 2020, 15:07\nВиконавчий директор національної енергетичної компанії «Нафтогаз» Юрій Вітренко повідомив, що судовий процес щодо кримських активів, захоплених Росією в 2014 році, триває. Про це він сказав у програмі «Суботнє інтерв’ю» на Радіо Свобода.\n«Ми вимагаємо компенсації за наші активи в Криму. Це окремий судовий процес, який не зупинено. І цей договір про регулювання з «Газпромом» не охоплює наші позови з приводу кримських активів. Ми маємо справу з позовами на суму понад 5 мільярдів доларів плюс відсотки», – сказав Вітренко.\nВін висловив сподівання, що після деокупації Криму Україна «отримає контроль над усіма активами, в акваторії Чорного моря, в Криму, тому що це – наше».\nУ вересні 2017 року головний комерційний директор НАК «Нафтогаз України» Юрій Вітренко оцінив суму поданого до суду позову більш ніж у 5 мільярдів доларів, а з відсотками – близько 7 мільярдів.


50 найрозумніших компаній світу | BeSmart\nОсвітні тренди 22 Листопада 2016\nКомпаніям слід оцінювати практичну користь їхньої діяльності та перспективність розвитку свого бізнесу\nФіліал Amazon у Каліфорнії. Компанія отримала перше місце в рейтингу найрозумніших\n5 років поспіль Массачусетський технологічний інститут (Massachusetts Institute of Technology) лідирує у світовому рейтингу вищих навчальних закладів QS World University Rankings. Сам виш складає власні рейтинги, яких теж щороку чекають з нетерпінням, найвідоміші з них – рейтинг найрозумніших міст і рейтинг найрозумніших компаній. Свої дослідження МІТ друкує у власному блозі й журналі MIT Technology Review.\nРейтинг компаній стартував під назвою «проривних» (disruptive), та 2015 року дослідники змінили назву на «найрозумніші» (smartest) і вперше не включили до переможців Apple. Головний акцент зроблено на поточних надбаннях та інноваційному баченні, виведенні корисних продуктів чи послуг, нових підходах і оптимізації. При цьому імідж і репутація компанії до уваги не беруться. Хочете до рейтингу МІТ – ефективно працюйте зараз і будьте корисними суспільству в перспективі.\nКоманда МІТ, яка відповідає за укладання рейтингу, супроводжує його аналітичними коментарями і прогнозами. Цьогорічний рейтинг 50 найрозумніших компаній редакція прокоментувала статтею «Люба Кремнієва долино, забудь про літаючі автомобілі, давай нам економічне зростання».\nГоловний акцент зроблено на поточних надбаннях та інноваційному баченні, а імідж і репутація компанії до уваги не беруться\nРедактор MIT Technology Review Девід Ротман (David Rotman) пише: «Реальність така, що нові цифрові технології, навіть такі перспективні з них, як штучний інтелект, не можуть самі по собі оживити економіку. Не кажучи вже про вирішення таких проблем, як кліматичні зміни». Творці рейтингу закликають компанії мислити в межах виробництва і практичних перспектив їхньої діяльності, при цьому обов’язково розвивати інноваційну складову бізнесу. Лише баланс між новаторством і розрахунком буде ефективним для компанії й економіки в цілому.\nРедакція згадує, що деякі компанії з першого рейтингу, 2010 року, зазнали невдачі чи втратили в амбіціях. Було немало причин для цього, та найважливішою редакція МІТ називає недалекоглядність, що зупиняє впровадження інновацій. Зараз необхідно шукати ключові «вузькі місця» в таких секторах, як енергетика, освіта та охорона здоров'я, щоб кардинально поліпшити економічну ефективність, каже Девід Отор (David Autor), економіст МІТ. Наприклад, для розвитку електричного транспорту слід шукати способи, як максимально дешево, просто, практично зберігати електроенергію. Це, на думку Девіда Отора, матиме величезне значення для розвитку галузі. Але працюють у цьому напрямку небагато компаній, зі свого переліку 50 найрозумніших експерти називають лише 2 – Aquion Energy і 24М, які розробляють нові типи батарей для накопичення та збереження електроенергії.\n2012 року аналітики МІТ, коментуючи рейтинг компаній, акцентували, що виробництво відіграє ключову роль у створенні нових технологій. Тож для майбутнього розвитку енергетичних товарів уже треба створювати нові типи батарей. Але прориву в цьому напрямку так і не відбулося. Пророчі слова про проблеми такого типу належать засновникові Intel легендарному Енді Гроуву, який пояснив, чому Кремнієва долина вже не здатна побудувати те, що він винаходить: «Недооцінюють важливість того, що відбувається після міфічного моменту народження ідеї. Технологія йде від прототипу до масового виробництва. Компанія масштабується, розробляє стратегію запуску продукту і продумує цінову політику, наймає працівників». При цьому виробництво має бути готовим відреагувати – і за кількістю готових зайняти робочі місця, і за технологіями.\nДля розвитку електротранспорту слід шукати способи, як максимально дешево, просто, практично зберігати електроенергію. Це матиме величезне значення для розвитку галузі\nІнноваційний розвиток має стосуватися не лише IT, а й інших сфер – іноді супутніх, а іноді й начебто віддалених. Технології виготовлення матеріалів, 3D-друк, енергетика мають важливість, яку не можна недооцінювати.\nДо переможців 2016 року, кажуть у МІТ, потрапили компанії, які змінюють свої галузі, модифікують їх і вводять щось нове в життя суспільства: це Amazon (№1), з його бумом роздрібної торгівлі, і Facebook (№15), з його вторгненням у сферу ЗМІ. Водночас рейтинг включив зрілі стабільні компанії, такі як Bosch (№33) – німецький виробник побутової техніки, що залучає IT для виконання своїх бізнес-задач (і відкриває в Алльгої «завод майбутнього»). Також місце отримали ті, хто розсуває кордони цифрових технологій, як Baidu (№2) – китайський розробник самокерованих авто, що активно впроваджує здобутки у вивченні штучного інтелекту.\nЗ голосовим сервісом Alexa ви можете прослухати улюблену пісню чи замовити піцу. Розробка веб-ресурсів Amazon активно розвивається.\nПровідний китайський пошуковик розробляє самокеровані автомобілі, сукупно з великою науково-дослідницькою, інженерною командою з Кремнієвої долини.\nСвітовий лідер у вивченні та моделюванні ДНК розширює діапазон: компанія розробляє методику аналізу крові, за якою можна діагностувати рак до появи симптомів.\nКомпанія розробляє третю модель електричних авто, на які вже отримала 400 тисяч попередніх замовлень.\nІнноваційні батареї для енергозберігання, які розробляє компанія, необхідні сучасній промисловості.\nЛідер у розробці сервісів допомоги водіям, таких як система попередження зіткнень. Подальший розвиток дозволить створювати повністю самокеровані автомобілі.\nПісля дворічної перерви компанія відновила продаж тестів ДНК, які оцінюють ризик генетичних захворювань.\nЦе їхній штучний інтелект розгромив одного з найкращих гравців світу в настільній грі Go.\nКомпанія добилася революційних результатів у випробуванні генної терапії для лікування сліпоти.\nВийшли на третє місце у світі за кількістю проданих смартфонів, у першу чергу за рахунок розвитку продажів і в преміум-класі, і в бюджетному сегменті.


Про затвердження переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації («\t02\t»\tвересня\t2016 року\tСамбір\t№\t382) — Самбірська районна державна адміністрація\nПро затвердження переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації («\t02\t»\tвересня\t2016 року\tСамбір\t№\t382)\nСтворено: Понеділок, 05 вересня 2016, 10:45 | Перегляди: 412\n« 02 » вересня 2016 року Самбір № 382\nПро затвердження переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації\nВідповідно до ст. 6, 31, 33, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», законів України «Про адміністративні послуги», «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», керуючись розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг» та з метою якісного надання адміністративних послуг Центром надання адміністративних послуг в Самбірському районі.\n1. Затвердити перелік адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації (надалі – Перелік адміністративних послуг), що додається.\n2. Контроль за виконанням розпорядження покласти на першого заступника голови районної державної адміністрації Романа Біндаса.\nвід «02» вересня 2016 року № 382\nПерелік адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації\n1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав.\n2. Державна реєстрація іншого речового права на нерухоме майно, обтяження права на нерухоме майно.\n3. Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.\n4. Внесення запису про скасування державної реєстрації прав.\n5. Скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.\n6. Надання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.\n7. Внесення змін до записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв’язку із зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб’єкта цього права, інші речові права та суб’єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб’єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які не пов’язані з проведенням державної реєстрації прав.\n8. Внесення змін до записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв’язку з допущенням технічної помилки не з вини державного реєстратора прав на нерухоме майно.\n9. Внесення змін до записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв’язку з допущенням технічної помилки з вини державного реєстратора прав на нерухоме майно.\n10. Надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.\n11. Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.\n12. Державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі.\n13. Державна реєстрація фізичної особи-підприємця.\n14. Державна реєстрація юридичної особи.\n15. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.\n16. Державна реєстрація припинення юридичної особи.\n17. Державна реєстрація включення відомостей про фізичну особу-підприємця.\n18. Державна реєстрація включення відомостей про юридичну особу.\n19. Реєстрація громадського об’єднання.\n20. Прийняття повідомлення про утворення громадського об’єднання.\n21. Видача дубліката оригіналу свідоцтва про реєстрацію громадського об’єднання та/або статуту.\n22. Внесення до Реєстру громадських об’єднань відомостей про відокремлений підрозділ громадського об’єднання.\n23. Прийняття повідомлення про зміни до статуту громадського об’єднання, зміни у складі керівних органів громадського об’єднання, зміну особи (осіб), уповноваженої представляти громадське об’єднання, зміну місцезнаходження зареєстрованого громадського об’єднання.\n24. Прийняття повідомлення про зміну найменування громадського об’єднання, мети (цілей), зміну особи (осіб), уповноваженої представляти громадське об’єднання, утворене шляхом прийняття повідомлення про утворення.\n25. Внесення до реєстру громадських об’єднань запису про рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об’єднання, а також про припинення діяльності громадського об’єднання.\n26. Державна реєстрація друкованого засобу масової інформації з місцевою сферою розповсюдження.\n27. Перереєстрація друкованого засобу масової інформації з місцевою сферою розповсюдження.\n28. Видача дубліката свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації з місцевою сферою розповсюдження.\n29. Визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації з місцевою сферою розповсюдження на підставі повідомлення засновника.\n30. Оформлення та видача або обмін паспорта громадянина України для виїзду за кордон (у тому числі термінове оформлення).\n31 Оформлення та видача проїзного документа дитини.\n32. Оформлення та видача паспорта громадянина України.\n33. Оформлення та видача паспорта громадянина України у разі обміну замість пошкодженого, втраченого або викраденого.\n34. Вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку.\n35. Реєстрація місця проживання особи.\n36. Зняття з реєстрації місця проживання особи.\n37. Реєстрація місця перебування особи.\n38. Оформлення та видача довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.\n39. Державна реєстрація земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру.\n40. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про земельну ділянку.\n41. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, з видачею витягу.\n42. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць з видачею витягу.\n43. Державна реєстрація обмежень у використанні земель з видачею витягу.\n44. Державна реєстрація обмежень у використанні земель з видачею витягу.\n45. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, з видачею витягу.\n46. Виправлення технічної помилки у відомостях з Державного земельного кадастру, допущеної органом, що здійснює його ведення, з видачею витягу.\n47. Надання відомостей з Державного земельного кадастру у формі:\n? землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць;\n? обмеження у використанні земель;\n? земельну ділянку;\n48. Видача довідки про:\n49. Видача відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою.\n50. Видача довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями.\n51. Видача витягу з Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників.\n52. Видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.\n53. Видача витягу з Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.\n54. Видача фізичним особам висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючих об’єктів.\n55. Реєстрація декларації відповідності матеріально-технічної бази суб’єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.\n56. Видача посвідчення батьків та дитини багатодітної сім’ї.\n57. Видача посвідчення ветерана.\n58. Встановлення статусу дитини війни.\n60. Погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.\n61. Надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки.\n62. Видача паспорта прив’язки тимчасової споруди.\n63. Видача (переоформлення, видача дублікатів, анулювання) документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності:\n63.1. Видача ветеринарних документів:\n? міжнародні ветеринарні сертифікати (для країн СНД – ветеринарні свідоцтва форми № 1, № 2 та № 3) – при переміщенні за межі України;\n? ветеринарні свідоцтва (для України форми № 1 та №2 ) – при переміщенні за межі території Автономної республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, міст (крім харчових продуктів тваринного та рослинного походження для споживання людини);\n? ветеринарні довідки – при переміщенні в межах району (крім харчових продуктів тваринного та рослинного походження для споживання людиною).\n63.2. Видача експлуатаційного дозволу для провадження діяльності:\n? на потужностях (об’єктах) з переробки неїстівних продуктів тваринного походження;\n? на потужностях (об’єктах) з виробництва, змішування та приготування кормових добавок, преміксів та кормів.\n63.3. Видача експлуатаційного дозволу оператором ринку, що провадить діяльність пов’язану з виробництвом та /або зберіганням харчових продуктів тваринного походження.\n63.4. Видача дозволу (санітарного паспорта) на роботи з радіоактивними речовинами та іншими джерелами іонізуючого випромінювання управлінням Держпродспоживслужби у Самбірському районі.\n64. Видача декларації про відходи.\nПерший заступник голови районної державної адміністрації Роман Біндас\nНа сайті 812 гостей та користувачі відсутні\nПро затвердження переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг при Самбірській районній державній адміністрації("22" березня 2017 року Самбір №129)


[ Художнє своєрідність п`єс Бернарда Шоу ]!\n«ІСТОРІЯ ЛІТЕРАТУРИ країні якої вивчається"\nТЕМА: «ХУДОЖНЄ СВОЄРІДНІСТЬ п'єс Бернарда Шоу»\nПОЧАТОК ТВОРЧОГО ШЛЯХУ ................. 3\nП'ЄСИ Неприємна і ПРИЄМНІ ..... 4\nП'ЄСИ для пуритан .............................. 7\nП'ЄСИ ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ ........................ 10\nП'ЄСИ 20-Х РОКІВ .................................. 12\nОСТАННІ РОКИ ТВОРЧОСТІ .......... 13\nВИСНОВОК ................................................. ........... 14\nВикористана література ...................... 14\nТворчість Бернара Шоу - видатного англійського драматурга, одного із засновників реалістичної драми ХХ ст., Талановитого сатирика, гумориста, - користується заслуженою популярністю і до цих пір викликає загальний інтерес. Бернар Шоу вивів англійську драму кінця XIX ст. з глухого кута, створеного «комерційними театрами» і розважальними або сентиментальними п'єсами, він відкрив перед нею широкий шлях соціальної та проблемної драматургії. Ще до початку першої світової війни англійська буржуазна інтелігенція перестала ідеалізувати свій світ і його духовні цінності і втратила той оптимізм, з яким вона колись виступала в XIX столітті. Вже перше десятиліття ХХ століття ознаменований появою в Англії ряду драматургів, які прагнули говорити правду про соціального життя країни, про безправ'я робочого класу, про нерівність жінок, про ненормальних сімейних відносинах. Всі вони, так чи інакше пов'язані з Бернаром Шоу, натхненні його прикладом.\nБернард Шоу народився в Ірландії в 1856 році. Величезну, розгалужену родину Шоу в Дубліні всі знали. Серед них було багато священиків і торговців, був один баронет. Батько письменника Джордж Карр Шоу невміло займався хлібною торгівлею і сильно пив. Мати Шоу, Люсінда Елізабет Герлі, вийшовши заміж, придбала, за словами сина, трьох дітей, бідність і п'яницю-чоловіка. Вихованням дітей місіс Шоу зовсім не займалася. Діти харчувалися на кухні спить чаєм і недожаренним картоплею. У цих умовах дитинство Шоу не могло бути щасливим. У 1869 році батьки Шоу помістили хлопчика в Дублінську центральну зразкову чоловічу школу, в якій навчалися діти дрібної буржуазії - ремісників і крамарів. Після цього Шоу змінив за 4 роки 4 школи, залишили у нього самі важкі враження. У своїх спогадах він так розповідає про шкільні роки: «У школі я не вивчив нічого і забув багато чого ...». У 1871 році п'ятнадцятирічний Шоу покинув школу і почав працювати клерком. Бідність не дозволила йому отримати подальшу освіту. П'ять років Шоу пропрацював клерком у земельній конторі. Він ненавидів свою службу - він любив тільки мистецтво і мріяв присвятити йому своє життя, хоча ще й не знав напевно, чи буде це живопис, література чи музика. Цей період свого життя Шоу згадував з відразою. Він відчував себе дуже самотнім, кричущі соціальні контрасти великого міста кидалися в очі і змушували його страждати. У 1876 році Шоу покинув Дублін. Він виїхав до Лондона, щоб попрощатися з вмираючої від сухот сестрою Агнес, але більше вже не повернувся на батьківщину. Молодий емігрант, що став знаменитим англійським письменником, не бачив потім своєї батьківщини 30 років. В кінці 70-х років Шоу остаточно обрав нелегку дорогу письменника. Він заробляв гроші в телефонній компанії, погано харчувався і змушений був брати матеріальну допомогу від своєї матері, у цей час він писав роман за романом і безуспішно посилав їх у видавництва. Шоу працював над своїми романами наполегливо і планомірно, а потім пропонував свої твори всім існуючим англійським видавництвам. Він згодом згадував, що йому відмовили 60 видавництв. Роман «нетовариський соціаліст» був надрукований в невеликому журналі «Ту-дей» у 1884 році. Потім було кілька інших публікацій. Однак публікація романів, якої він так довго добивався, не принесла Шоу ніякої матеріальної допомоги. Романи не принесли Шоу гучної слави - вони пройшли майже непоміченими, хоча, безсумнівно, і мали ряд переваг.\nУ 80-і роки перед Шоу остаточно відкрилася дорога публіциста. У 1885 році він став літературним рецензентом «Пелл Мелл газет», а наприкінці 80-х років - музичним критиком у газеті «Стар». Блискучі, оригінальні за думки і парадоксальні за формою статті привертали загальну увагу.\nП'ЄСИ Неприємна і ПРИЄМНІ\nУ 1885 році Шоу робить начерки своєї першої п'єси «Будинку вдівця», яка побачила світло рампи лише в 1892 році. П'єса була задумана під впливом Вагнера і повинна була повторювати в сучасних умовах сюжет «Золотого Рейну». Але в процесі роботи задум був залишений. Життя владно вторглася в надуману схему, зламала штучний сюжет, замінила модернізованих вагнерівських героїв живими людьми - буржуазними ділками та їх нахлібника. Так на зміну потрібно задуманим і ретельно написаним, але незрілим юнацьким романам прийшла, нарешті, ця перша драма, відзначена печаткою творчої зрілості. Недарма її перша постановка на сцені «Незалежного театру» у грудні 1892 року пройшла у бурхливій, напруженій обстановці, завжди знаменує народження прогресивної драми. «У« Будинках вдівця »я показав, що респектабельність буржуазії і витонченість молодших синів знаті харчується убогістю нетрів, як муха харчується гниллю», - пише Шоу в передмові.\nМолодий вчений, аристократ Тренч, закохується в примхливу, гордовиту Бланш, дочка власника нетрів багатія Сарторіуса. Він з огидою переконується, що стан його майбутнього тестя складено з жалюгідних грошів бідняків, що населяють непридатні для житла нетрі. Але «Будинку вдівця» - п'єса без позитивного героя. Тренч, який за первісним задумом повинен був стати антагоністом Саторіуса, не стає ним. Він спочатку живить деяку ілюзію самостійності і навіть наївно пропонує Бланш існування на його власні «чесні» доходи. Але незабаром він переконується, що це «чесні» доходи мають той же самий джерело: нетрі Саторіуса побудовані на землі тітки тренча, і його земельна рента витягується з тих же самих бідняків, мешканців трущоб. «Схоже, що ми всі тут - одна шайка», - вигукує Тренч. Він швидко капітулює, одружується на Бланш і укладає з Саторіуса вигідну угоду.\nМоже бути, найбільш цікавий і оригінальний образ п'єси - Бланш Саторіуса; недарма громи і блискавки реакційної критики обрушилися на Шоу саме через неї. Це повна протилежність традиційної лагідної і ніжною героїні. Бланш - натура егоїстична, здатна приходити в дику лють, схильна одночасно і до примітивної пристрасті, і до холодної розважливості, але врешті-решт готова пожертвувати будь пристрастю заради грошей і комфорту. Чуттєвість і грубість, характерні для Бланш, викликали жах сучасників. Про Шоу народилася легенда як про жінконенависник.\nПерша спроба створення позитивного героя була зроблена Шоу в «Професії пані Уоррен» (1894) в образі Віві Уорен. У цій п'єсі відчувається майстерність, конфлікт в ній набуває глибокий, трагічний характер.\nМолода дівчина Віві, тільки що закінчила коледж, робить страшне відкриття: вона дізнається, що її мати - власниця публічних будинків. Удар за ударом обрушується на Віві. Вона переконується, що мати ні за що не кине свого ганебного заняття, хоча вже зібрала величезні статки; дізнається, що старий компаньйон матері, капіталіст і баронет Крофтс, нахабно претендує на шлюб з Віві; що син пастора Френк, якого вона любить, є, можливо, її братом. І, що найстрашніше, перед Віві відкривається світ мерзенних буржуазних відносин, в якому найбільш брудні професії користуються особливим успіхом. Віві знаходить в собі сили відкинути брудні гроші матері і зайнятися чесним самостійною працею. У п'єсі позначилося огиду Шоу до мелодраматичним ефектів і трагічним розв'язок. Кінцівка п'єси здається навіть досить повсякденною: молода дівчина, порвала з матір'ю і своїм середовищем, самотньо сидить в конторі над розрахунковими книжками.\n«Професія пані Уоррен» піддалася гонінням буржуазної критики, преси та цензури. В Англії довго забороняли її постановку. Обурення буржуазії «непристойною, аморальною п'єсою» пояснювалося зовсім не її аморальністю, а її соціальною гостротою. Шоу зумів показати, що основою всіляких вад і злочинів у буржуазному світі є капіталістична економіка. Саме вона робить найбільш вигідними найогидніші професії.\n«Будинки вдівця», «Професію пані Уоррен» і третю п'єсу «Тяганина» (1893) Шоу об'єднав у цикл, який він назвав «Неприємними п'єсами». Це були роки, коли Шоу шукав відгуку на хвилюють його ненависть до капіталізму всюди - в «Капіталі» Маркса, в п'єсах Ібсена, в операх Вагнера, у віршах Блейка і Шеллі. Не дивно, що «Неприємні п'єси», написані в такому настрої і з такими думками, відрізняються нещадним реалізмом і назавжди залишаться однією з вершин англійської драматургії.\nНаступний цикл Шоу - «Приємні п'єси». У нього ввійшли «Війна і людина» (1894), «Кандіда» (1895), «Обранець долі» (1895) і «Ніколи ви не можете сказати» (1895). Назва «Приємні п'єси» виконано прихованої іронії, так як і в цьому циклі ми зустрічаємося з досить різкою критикою буржуазної моралі, буржуазних ідеалів. У п'єсах цього циклу вперше виразно проступає антимілітаристська тенденція Шоу, прагнення викрити уявну героїку загарбницьких воєн.\nП'єсі «Війна і людина» Шоу був зобов'язаний своїм сценічним успіхом і загальним визнанням. Вона була поставлена в 1894 році на сцені «Незалежного театру». Успіх був сенсаційний. Серед глядачів був присутній американський актор і режисер Менсфілд; повернувшись до Америки, він негайно поставив п'єсу Шоу в Нью-Йорку, де вона так само пройшла з величезним успіхом. В Англії загальний ентузіазм, викликаний п'єсою, скоро збайдужів: буржуазія зрозуміла, нарешті, антивоєнну спрямованість п'єси і в страху відступила. Але п'єса «Війна і людина» йшла вже на багатьох європейських сценах. В Австрії Оскар Штраус перетворив її в оперету «Галантний солдатів», яка потім з'явилася на англійській сцені під назвою «Шоколадний солдатик».\nУ цій п'єсі Шоу замислив протиставити «ідеаліста» і «реаліста», показати торжество ділової людини над романтиком. Справжній героєм мрій мрійливої героїні (а заодно й багатої спадкоємиці) Райн Петкова виявляється не палкий офіцер Саранов з його галасливим геройством, а спокійний, насмішкуватий Блюнчлі, швейцарський солдатів на сербській службі. Свою п'єсу Шоу починає вдалою, захоплюючій сценою, вперше виявляючи у себе властиве йому почуття експозиції, - переслідуваний болгарськими солдатами сербський офіцер ховається в кімнаті болгарки Райн. Сцени, коли Райна відчуває жалість до незнайомця і рятує його від переслідувачів, написані з великою драматичною силою. Шоу змушує читача полюбити свого героя двома прийомами: звернувшись до людяності, показавши страждання живої людини і безглуздість війни, але так само і романізіруя свого героя і його долю. Величезна гідність п'єси - її блискуче технічна майстерність, велика кількість комедійних ситуацій і несподіваних поворотів дії. Важливою стороною п'єси стала її антивоєнна спрямованість. У цей період в Англійській літературі особливо активізувалися агресивно-імперіалістичні тенденції. Пропагандисти британського імперіалізму прагнули створити реакційно-романтичний культ загарбницької війни. Проти цієї пропаганди і виступає Шоу. Сцени війни, скупо намічені в п'єсі, дані так, що перед читачем або глядачем постають картини нелюдської жорстокості і змушують відчути огиду до війни.\n«Кандіда» (1895) - більш складна і суперечлива п'єса. Створюючи її Шоу найменше дбав про технічні прийоми або сценічному успіху. Багатьом вона здалася не сценічної, багатьох поставила у глухий кут, приводила в подив. І разом з тим це, мабуть, сама задушевна п'єса Шоу. У п'єсі викрито лицемірство внутрішнього устрою буржуазної англійської родини. Двом чоловікам - ідеалістам протиставлена жінка реалістка, носій материнського початку, Кандіда. Її материнська сутність проявляється у ставленні до навколишнього світу, до всіх людей. Її любов до чоловіка, пастору Морелло, давно вже набула материнський відтінок. Для неї це зразковий християнин і прекрасний оратор ні в якій мірі не є авторитетом. І так само по материнськи відноситься Кандіда і до юного поетові Марчбенксу. Вона готова слухати годинами його вірші про ангелів і мадоннах, які цікавлять її не більше, ніж проповіді чоловіка, вона прагне оточити теплом і затишком бездомного мандрівника. Її жалість до нього далека від любовного потягу. До місії і проповідям чоловіка Кандіда відноситься гранично іронічно. Презирство до буржуазної аудиторії високоповажного Морелла переростає у неї в презирство до безсиллю християнства. Пастор Морелл виступає, упиваючись власним красномовством і не домагаючись ніяких практичних результатів. Важко уявити собі більш слабкого і нікчемної людини, що уявляє себе пророком і другом бідняків. Шоу явно віддає симпатії «ідеалістові» іншого роду, поетові Марчбенксу. Він протиставляє цього юнака, бродягу і мрійника пастору Морелло. Бунтівна горда юність протиставлена міщанського добробуту і великої моралі. Недарма саме Марчбенкс зумів розгледіти з першого погляду фальш сімейного побуту Морелло. Він сподівається, що Кандіда піде з ним від чоловіка. У цьому позначається романтична наївність Марчбенкса. Кандіда давно розуміє справжню сутність свого чоловіка, але вона - дружина і мати, а тому свідомо зберігає сімейні ілюзії.\nУ 1897 році була написана п'єса «Учень диявола», в 1898 році - «Цезар і Клеопатра», в 1899 році - «Звернення капітана Брассбаунда». У 1900 році всі три п'єси вийшли окремою збіркою, має назву «П'єси для пуритан». У передмові Шоу пояснює сенс загальної назви і обрушується на сучасну йому драматургію, насичену еротикою. Обурення Шоу і його критика спрямовані проти декадентської драматургії, яка прикривалася проблемністю і психологізмом, а насправді сосредотачивала увагу публіки на питаннях статі. Шоу підкреслює, що він не ханжа і не боїться зображення почуттів. Але він проти зведення усіх дій героїв до одних любовним спонукань і мотивів. Шоу звертається до героїчних пуританським традиціям часів Кромвеля, Мільтона і Беньяна. Себе він зараховує до пуританам, готовим боротися за святість мистецтва (під пуританами він має тут на увазі людей передових, моральних та ідейних). «Я пуританин у погляді на мистецтво» - пише Шоу. Його боротьба з еротичним характером літератури була не випадкова. Дикі збочення і вбивства в буржуазному побуті, зведення всіх життєвих питань до проблем «любові і смерті» в декадентської живопису та літератури, розгнуздана еротика, просочена мистецтво, - все це було ознакою розкладання і розпаду, супутніх зростанню імперіалізму. І передові письменники вважали своїм обов'язком боротися з цією каламутною хвилею.\nУ збірнику «П'єси для пуритан» шоу пропонує увазі читачів драми, герої яких не керуються сексуальними мотивами. Благородна самовідданість Річарда Даджена і природна доброта леді Сесілі стають джерелом їх великодушності і безстрашності. Політичні міркування домінують і в Цезаря, і у зовсім ще юної Клеопатри над іншими мотивами і почуттями. Таким чином, розкриття всієї багатогранності людських почуттів - одна з сильних сторін «П'єс для пуритан». Кликав до героїчного пуританства часів Мільтона і Беньяна, Шоу в той же час затаврував у своїх п'єсах пуританство торгашесько, міщанське, що вбиває всяку радість життя.\nДрама «Учень диявола» - одна з кращих і найбільш сценічних драм Шоу. У ній співчутливо зображена боротьба північноамериканських колоній за незалежність. Ця п'єса насичена прямим, різким дією, бурхливими переходами від спокою до жаху і нещастя, трагічним пафосом.\nУ похмурому будинку американської пуританкою місіс Даджен виріс гордий бунтар, повний любові до людей і ненависті до гнобителів, - Річард Даджен. Це один із парадоксів живої дійсності, які завжди так залучали Шоу. В особі місіс Даджен і її старшого сина протиставлені затхле, торгашесько, святенницьке пуританство і «пуританство» героїчне, революційне. У п'єсі дещо парадоксально освітлена і тема покликання - справжнє покликання виявляється у вирішальні моменти життя. Основний внесок і «повчання» п'єси (у всіх «П'єса для пуритан» є своєрідне «повчання») ми зустрічаємо в кінці, в словах іншого героя, пастора Андерсона: «Тільки в грізний час випробування людина пізнає своє істинне призначення ...». І хоча Шоу говорить про раптове розкриття «покликання», він з перших же сцен відзначає в ремарка і діалогах риси обох героїв, що дозволяють передбачити їх покликання. Річард Даджен - аскет і фанатик. Він живе один, оточений ореолом таємниці і жаху в очах пуритан. Він ретельно приховує своє головне почуття - болісну жалість до дітей, які сумували жінкам, страждаючим людям, але ця жалість часто проривається в його діях і словах. Це людина, народжена для самотності і самопожертви. Пастор Андерсон любить затишок і мирне веселощі, він одружився з любові на гарненькою жінку та викликав цим благочестиве обурення своїх парафіян. Він таємно купив порох і пістолети, коли до нього дійшли чутки про повстання. Мова його залишається при всіх обставинах спокійною і вагомої, а за хвилину хвилювання в ній проривається чисто солдатська різкість: він посилає до біса свій сан і дуже іронічно реагує на намір своєї дружини молитися. Саме помірний і обережний пастор, ще вчора говорив прописні істини і мирно розпивали чай зі своєю дружиною Джудіт, а не палкий Даджен, стає організатором повстання. Він виявляється тим позитивним героєм - «реалістом», якого пропонує своїм читачам Шоу.\nЧастину свого передмови до «П'єса для пуритан», присвячену «Цезар і Клеопатра», шоу назвав: «Краще, ніж Шекспір?». У ньому він обрушується на трагедію Шекспіра «Антоній і Клеопатра". Роздратування Шоу направлено в цій статті не стільки проти Шекспіра, скільки проти декадентської літератури і мистецтва, насичених еротикою і песимізмом. Конкретна полеміка з трагедією «Антоній і Клеопатра» майже відсутня в п'єсі Шоу. Значніше і глибше полеміка з іншою трагедією Шекспіра «Юлій Цезар». Саме Цезар, а не Клеопатра є новою спробою створення позитивного героя - «реаліста». У своїй драмі вустами бога Ра Шоу прямо засуджує криваву політику імперіалізму, політику загарбницьких воєн. Виступаючи перед англійською аудиторією бог Ра нагадує англійцям, що 20 століть тому в Єгипті стояла римська армія, як нині там стоїть британська армія. Ра загрожує загарбникам загибеллю і розплатою. Вся п'єса спрямована проти воєн і насильства. Цезар сприймає війну як огидну неминучість, він обурений віроломним вбивством Потін і говорить Клеопатрі: «Ти розв'язала вбивство! І вбивство буде породжувати вбивство ... поки боги не втомляться від крові і не створять породу людей, які, нарешті, навчаться розуміти! ». У п'єсі Шоу Цезар відноситься до Клеопатрі майже батьківськи. Його любов до неї носить характер платонічного захоплення, поки не переходить в презирство, викликаний її підступністю. Цезар і Клеопатра протиставлені в п'єсі як носії різних методів управління. Цезар - гуманіст і обережний політик. Клеопатра деспотична, сповнена віроломства, мстива і недалекоглядна.\nУ драмі «Звернення капітана Брассбаунда» Шоу намагається довести, що з кривавим і брудним світом імперіалізму можна успішно боротися не вдаючись до активного опору, тільки силою доброго прикладу і глибокої людяності. Для головної героїні - леді Сесілі, як і для Кандіди, характерно материнське ставлення до оточуючих; тільки в екзотичних умовах Африки з ним з'єднується повне безстрашність. Леді Сесілі байдужа до небезпеки і не вірить у неї. Вона починає добродушно базікати з піратами, розбійниками, арабськими фанатиками - і моментально встановлює з ними якнайкращі стосунки. У той же час леді Сесілі - «реалістка», за термінологією Шоу. Ця наївна «свята» жінка чудово розбирається у всіх егоїстичних спонукань і економічних розрахунках людей. Спроба Шоу вирішити протиріччя сучасності, створивши образ благородною і сміливою дивачка, підкорює всіх своєю добротою, носить утопічний характер. У реальних умовах колоніальної боротьби і імперіалістичного варварства її спроби «всіх примирити, все згладити» були б приречені на провал. Цією «африканської утопією» був завершений цикл «П'єс для пуритан», пронизаних відразою до насильства і війні.\nУ 1903 році Шоу створив комедію «Людина і надлюдина». Героїнею він зробив буржуазну панночку, зайняту ловом нареченого, і показав її дії як служіння життєвій силі, інстинкту продовження роду. Так «жіночна жінка» типу Бланш або Клеопатри перетворилася тепер на своєрідне знаряддя прогресу. Головним героєм п'єси, що потрапляють у мережі енергійної спокусниці, стає молодий соціаліст Джон Теннер. У його історії Шоу хотів дати новий, парадоксальний варіант історії Дон Жуана. Шоу вирішив відібрати Дон Жуана в обивателів і пошляків, перетворити його з служителя любові на борця за справедливість, а заодно з спокусника в жертву. Шоу не змінив у цій п'єсі своєму чудовому дотепності. Він створив цілий феєрверк парадоксів. Кожен з них - маленьке відкриття: «Остерігайтеся тих, чий бог на небі!»; «Життя рівняє людей. Смерть висуває кращих. »;« Якщо ставитися до прислуги як до людини, то не слід її тримати. »,« Сімейне вогнище - в'язниця для дівчини і робочий будинок для жінки. ».\nП'єса «Пігмаліон» була написана в 1912-1913 роках. У цій п'єсі Шоу використовував міф про Пігмаліона, перенісши його в обстановку сучасного Лондона. Парадоксаліст не міг залишити міф недоторканним. Якщо ожила Галатея була втіленої покорою і любов'ю, то Галатея Шоу піднімає бунт проти свого творця: якщо Пігмаліон і Галатея античності вступили в шлюб, то герої Шоу ні в якому разі не повинні вступати в шлюб. Безпосереднє завдання Шоу, як він всіляко намагався підкреслити в передмові, - пропаганда лінгвістики, і в першу чергу фонетики. Але це тільки одна з сторін цікавою, багатогранною п'єси. Це в той же час п'єса великого соціального, демократичного звучання - п'єса про природний рівність людей і їх класову нерівність, про талановитості людей з народу. Це і психологічна драма про любов, яка по ряду причин майже перетворюється на ненависть. І нарешті, це п'єса гуманістична, що показує, як дбайливо і обережно потрібно підходити до живої людини, як страшний і неприпустимий холодний експеримент над людиною. Чарівність і непересічність Елізи Дуліттл ми відчуваємо вже в перші дії, коли вона ще говорить на безглуздому вуличному жаргоні. Тільки вимова відрізняє вуличну квіткарку від герцогині, але Еліза не збирається ставати герцогинею. Це Хігінс у своєму науковому ентузіазмі кричить, що за півроку перетворить Елізу в герцогиню. Експеримент не проходить безкарно: Галатея повстає проти свого творця з усією силою ображеної і обуреної душі. Шоу зумів у своїй п'єсі висвітлити питання про соціальну нерівність людей. Освічена Еліза залишається такою ж убогою, якою вона була, коли торгувала квітами. Додалося тільки трагічне усвідомлення своєї убогості і безмежного нерівності між людьми.\nЗ 1913 по 1917 роки Шоу працював над великою і серйозною п'єсою, яку навіть не сподівався побачити на сцені, так як настав, здавалося, кінець «високої драми» і театри перетворилися на свого роду кабаре для солдатів. «Будинок, де розбиваються серця» - найсумніша з п'єс Шоу: в ній відбилися всі його роздуми і розчарування тих важких років. Це гірке, трагічне визнання кризи англійської буржуазної цивілізації, найгостріша насмішка над брехнею і нелюдськістю капіталістичних відносин. Одне з найбільш значних творів Шоу, ця п'єса не втрачає свого значення і при зіставленні з тим кращим, що було створено ним у наступні роки, і знаменує початок нового етапу в творчому розвитку драматурга.\nДія драми відбувається під час першої світової війни. Події розвиваються в будинку, що належить колишньому шкіперу Шотоверу і побудованому на зразок старовинного корабля. У основі сюжету - історія відбулася одруження ділка Менген на Еллі, дочки винахідника-невдахи, «прірожденного борця за свободу». Будинок Шотовера не справжній корабель, і все в цьому будинку обертається несправжнім: несправжнім виявляється і любов. Капіталісти прикидаються божевільними, шляхетні й самовіддані люди приховують свою шляхетність, зломщики виявляються несправжніми злодіями, романтики - вельми практичними і приземленими людьми. Серця в несправжньому будинку теж розбиваються не по неварта. Той, хто читає п'єсу не дивується, коли один з її героїв заявляє: «Англія це чи будинок божевільних?», У п'єсі парадоксально все з початку і до кінця. Парадоксальні думки, які висловлюють її персонажі в діалогах. П'єса пронизана символікою, яка допомагає глибше зрозуміти сенс, вкладений автором в образи. Нова манера Шоу, основи якої були закладені у «Домі, де розбиваються серця», не послабила його реалістичних узагальнень. Навпаки, письменник явно шукав все більш ефективних шляхів вираження своїх думок, які ставали на цьому новому етапі не менш, а, можливо, більш складними і суперечливими, ніж у довоєнний період його літературної діяльності.\nНа початку 20-х років Шоу пережив затяжну смугу різноманітних шукань, які відчутні в його пенталогії «Назад до Мафусаїли» (1921). Пенталогія виявляє помилкове напрямок філософських пошуків автора, що декларував ідеалістичну теорію «творчої еволюції». Шоу критикує сучасне суспільство, образи його в цій частині пенталогії дотепні і реалістичні, але вихід з тієї кризи, який їм відзначений у п'єсі 1919 року, він шукав на шляхах ідеалізму. Розгорнувши широку панораму історії людства від Адама до ХХ століття і далі - до людей майбутнього, Шоу оголосив, що порятунок людства - в продовженні довголіття людей, яке буде можливо завдяки зусиллю людської волі.\nП'єса «Свята Анна» (1923) з великою художньою силою розвиває актуальну для 20-х років тему народної визвольної боротьби, вперше піднятий Шоу в «Учні диявола». «Свята Анна» з повною підставою названа Шоу п'єсою-хронікою. Її сюжет побудований на історичних фактах одного з етапів Столітньої війни (1337-1453) між Англією і Францією. У центрі уваги драматурга - образ селянської дівчини, яка очолила патріотичний рух французького народу проти англійських загарбників. Трагічна доля Жанни, що увійшла в історію по ім'ям Жанни д'Арк, показана Шоу на широкому історичному тлі. У п'єсі яскраво виражені демократизм Шоу і його розуміння ролі народу як творця матеріальних цінностей. Блискуче розкриті в п'єсі і конкретно-історичні причини неминучої загибелі Жанни. Шоу виступає в «Святий Ганні» в усій красі свого сатиричного майстерності. У своїй манері, побудованої на протиставленні парадоксів, Шоу однаково висміює і «героїв» загарбницьких війн (англійців) і лжепатріотів (французьких придворних).\nУ «політичних ексцентріадах» (або «екстраваганцах») - п'єсах, в яких реалізм Шоу прийняв нові форми, - різкіше виступили гротескно-парадоксальне початок і умовність образів. Звернення Шоу до цієї форми було викликано більш суперечливим ставленням його до все більше ускладнюються явищ сучасного життя. Об'єктивно нова форма була обумовлена двома обставинами: сатира Шоу зверталася відтепер проти політичної системи і державного ладу Англії, з іншого боку Шоу заглиблювався в іронічне обігрування власних тез. Звідси і назва, яке Шоу придумав для нового жанру сатиричної комедії: воно визначає і чітко політичну спрямованість комедії, і своєрідність художніх засобів відображення.\nУ розпал загальної кризи як в Англії, так і в усіх капіталістичних країнах, в червні 1931 року Шоу закінчив нову політичну п'єсу «Гірко, але правда». Ця п'єса пронизана в підтексті найбільшою гіркотою і малює глухий кут, в який зайшла англійська інтелігенція. Сенс цього «політичного гротеску», як називав п'єсу автор, в тому, що у всіх її діючих осіб відкриваються очі на безглуздість їхнього існування. Це «загиблі душі» у ще більшому ступені, ніж герої «Будинку, де розбиваються серця». Усі вони розуміють, що їхнє життя порожня і що вони «опускаються в безодню», всі хочуть кудись бігти з безглуздого світу, в якому живуть. Хоча п'єса витримана в дусі фарсу, в її фіналі звучить безвихідь. Показавши, наскільки поганий старий і божевільний світ, Шоу виявляє й інше: наскільки оманливі всі рецепти порятунку і оновлення цього світу. Врятувати мешканців того божевільні, який Шоу показав у п'єсі, можуть, за його словами, тільки практичні справи. Але сам автор п'єси не знав, які саме справи повинні здійснювати його заплуталися і збанкрутілі інтелігенти. Але якщо п'єса не давала ніякої позитивної програми, то насмішка в ній звучала вбивчо. Спустошеність зображених у п'єсі людей трактується драматургом як результат війни - найстрашнішого і жахливого лиха.\nВ обстановці передвоєнних років Шоу продовжував порушувати гострі актуальні питання. П'єса «На мілині» була новим гострим памфлетом на буржуазну демократію. У комедії «Простачок з неочікуваними островів» Шоу у звичайній для нього в ці роки парадоксальній формі показав прийдешню кризу Британської імперії, крах її колоніальної могутності. Всі твори 30-х років блищать колишнім дотепністю і багатством сатиричної вигадки. Але протиріччя в свідомості автора аж ніяк не зняті: у багатьох випадках вони відчуваються гостріше, ніж у ранніх речах, оскільки проблематика творів кінця 30-х років набагато відповідальніше і складніша за ту, якої Шоу стосувався на початку свого творчого шляху. У 20-х і 30-х роках Шоу все частіше і частіше звертався до публіцистики. У цьому сенсі слід говорити як про його статтях, так і про його передмовах до власних п'єс. В останні десятиліття його діяльності передмови ставали все більші. У публіцистиці 20 - 30-х (почасти 40-х) років Шоу різко і уїдливо критикує англійський громадський порядок, розбійницький характер імперіалістичних воєн, свавілля колоніалізму. Коли почалася друга світова війна, Шоу, незважаючи на свій вік, продовжував виступати як публіцист і засуджував гітлеризм.\nЦілком очевидно, що оцінювати творчість Шоу як на ранньому етапі його розвитку, так і після «Будинку, де розбиваються серця» можна і слід лише з урахуванням художньої ємності його творчості, викривального напруження його сатири, дієвості складного, але не завжди реалістичного методу драматурга. За життя, а тим більше після смерті Шоу в 1950 році його намагалися представити як жартівника і жартівника, який сам не приймав серйозно свої каламбури, парадокси і «ексцентріади». Але не слід забувати, що драма Шоу була й завжди залишалася драмою-дискусією, драмою ідей. Вона розгорталася не в розкритті характерів чи навколо розважальної фабули, а як доказ того або іншого становища. Інсценуючи життєві явища і факти, Шоу незмінно ставив суспільні проблеми, причому завжди найбільш гострі та актуальні.\nІвашева В.В. «Англійська література ХХ століття» - видавництво «Просвіта», Москва, 1967 р.\nГромадянська З.Т. «Бернард Шоу» - видавництво «Просвіта», Москва, 1979 р.


Суддя з Хмельницької області отримав від держави 2 гектари землі за 1 (!) гривню — Новости.in.ua\nСуддя з Хмельницької області отримав від держави 2 гектари землі за 1 (!) гривню\nПро це стало відомо із суттєвих змін у декларації судді, внесених вчора, 19 вересня. Дворнін задекларував земельну ділянку у Хмельницькій області на 20 тисяч “квадратів” за 1 гривню.\nПродавець майна – юридична особа – Головне управління держгеокадастру у Хмельницькій області. Отже, ділянка отримана суддею від держави абсолютно безкоштовно.\nРіч у тому, що кожен повнолітній громадянин України має право безкоштовно приватизувати п’ять ділянок землі під різні цілі: будівництво будинку, гараж, садівництво, особисте сільське господарство і для будівництва дачного будинку.\nВ цілому можна безкоштовно приватизувати 2,28 га, однак це вдалося небагатьом. Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України, держава може передати громадянинові не більше двох гектарів для ведення особистого сільського господарства, для ведення садівництва — не більше 0,12 га. На будівництво житлового будинку в місті і селах виділяють різні площі землі, в селі можна одержати не більше 0,25 га, в селищах — не більше 0,15 га, а в місті — 0,1 га.\nДля дачного будівництва в законі передбачено не більше 0,1 га і для гаража — не більш 0,01 га. Безкоштовно приватизовувати можна кожну з видів ділянок тільки один раз, незалежно від того, чи є земля у членів родини. Процес приватизації землі — не простий через бюрократизацію. Перш ніж отримати свідоцтво про право власності на ділянку, доведеться побігати по кабінетах чиновників, що, вочевидь, не склало проблем для чинного судді. У декларації судді за минулий рік вказано, що він володіє двома земельними ділянками 1200 та 1038 “квадратів” у Хмельницькій області. Також Дворнін є власником третини батьківської квартири у Хмельницькому. за минулий рік суддя отримав 281 443 гривень зарплати та 61 667 грн. пенсії. Суддя тримає 47 гривень у банку та примудрився набрати купу кредитів: у “ПриватБанку”, “ОТП Банку”, ТОВ “Фінансова помпанія “Центр фінансових рішень”” Кредит Маркет і навіть у магазині магазин “АЛЛО”.


Microsoft уріже можливості «машини часу» в Windows 10\nГоловна > Новини > Авто > Microsoft уріже можливості «машини часу» в Windows 10\nПродовжуючи модифікувати популярну операційну систему, Microsoft видалила з чергової збірки Windows 10 корисну можливість. Незабаром користувачі втратять доступ до більшості фішок функції Timeline, реліз якої відбувся ще три роки тому.\nЗа допомогою тимчасової шкали Timeline власники комп’ютерів і ноутбуків під управлінням Windows 10 можуть в будь-який момент переглянути хронологію змін системи, роботи з файлами, а також відстежити додавання нових документів. Панель, що викликається поєднанням клавіш Win + Tab, забезпечувала швидкий доступ до будь-яких змін без необхідності витрачати час на пошук.\nЧитайте також: Новий Nissan X-Trail: перше відео і дата прем'єри\n“Повернення в часі” спочатку можна було здійснювати не тільки на ПК, але і на смартфонах під управлінням iOS або Android. В історії Timeline враховувалися файли і сайти, які користувач відкривав протягом останнього місяця з кроссплатформенной синхронізацією між мобільними пристроями.\nНа жаль, ще в листопаді минулого року Timeline прибрали з попередньої версії Microsoft Launcher для Android. Тепер же функція недоступна і в збірці Windows 10 Insider для розробників.\nMicrosoft вже прокоментувала ситуацію, зазначивши, що не планує повністю «вбивати» Timeline, але істотно обмежить її можливості. Зокрема, перегляд недавно відкритих файлів і документів на комп’ютері залишиться, але синхронізація зі смартфонами більше не буде доступна.\nЧитайте також: Geely випустить конкурента Tesla Semi\nВиробництво найпотужнішого в світі кросовера вирішили продовжити\nTesla може випустити мінівен в стилі пікапа Cybertruck\nЧому влітку категорично не можна заправляти під...\nЕлектрокросовер Volkswagen «намалювали» в небі за...


Урядовий портал :: Робота із забезпечення Донбасу товарами першої необхідності продовжуватиметься до нормалізації логістики у східних регіонах, - Ігор Швайка\nУрядовий портал Головна Новини Міністерств та відомств Новини Міністерств та відомств (2014 рік) Робота із забезпечення Донбасу товарами першої необхідності продовжуватиметься до нормалізації логістики у східних регіонах, - Ігор Швайка\nРобота із забезпечення Донбасу товарами першої необхідності продовжуватиметься до нормалізації логістики у східних регіонах, - Ігор Швайка\n14.08.2014 | 15:37\n«У жодному регіоні України немає гуманітарної катастрофи, у тому сенсі, як це визначають ООН та міжнародні організації. Має місце порушення логістики між складами, де зберігаються продукти харчування, та магазинами. У людей відсутні кошти на їх придбання. І все це пов’язане з тими протиправними діями, які вчиняють російські найманці та бандити на території Луганської та Донецької областей», - Про це заявив Міністр аграрної політики та продовольства України Ігор в ефірі Першого Національного.\nНаразі Міністр підкреслив, що допомога, яка сьогодні відправилася з Києва, Харкова та Дніпропетровська буде передана представникам Червоного Хреста, що здійснюватимуть розповсюдження продуктів харчування на безкоштовній основі.\nРазом з цим, він наголосив, що робота з безкоштовного постачання продуктів харчування і предметів першої необхідності у Мінагрополітики триває вже майже два місяці. «Сьогоднішній день є дещо показовим – як відповідь на псевдо-допомогу Російської Федерації, як свідчення того, що Україна повною мірою може забезпечити власних громадян продовольством. Але поставка продуктів харчування функціонує на постійній основі», - зазначив Ігор Швайка.\nТак, за підтримки Держсільгоспінспекції України, департаментів агропромислового розвитку облдержадміністрацій (сімнадцять регіонів) постраждалим жителям Донбасу та військовослужбовцям в зоні АТО вже направлено орієнтовно 1110 тонн допомоги продуктами харчування та до 18 тонн гуманітарної допомоги (постільна білизна, одежа, засоби гігієни та інше). Допомога надходила безпосередньо, як від потужних сільськогосподарських та переробних підприємств, так і від фермерських, а також від населення і селищних рад.\n«Зараз Мінагрополітики, зі свого боку, дуже стурбоване так званим «гуманітарним конвоєм» з Росії. Оскільки ми не знаємо, що це за вантаж, якої якості продукти харчування, якщо вони там є, - окремо зупинився на питанні фітосанітарного контролю Ігор Швайка, - Нагадаю, що зараз територією РФ швидкими темпами крокує африканська чума свиней. І можемо казати, що територія Росії – це територія з неконтрольованим поширенням вірусів. І допустити подібний вантаж на територію України без належного контролю - ми просто не маємо права з огляду на безпеку життя українців».\nМіністр аграрної політики та продовольства України Ігор Швайка наголосив, що робота щодо постачання продуктів харчування та предметів першої необхідності до Луганської та Донецької областей буде продовжена й надалі, доки не буде налагоджено нормальну логістики у згаданих регіонах.


Президент України Володимир Зеленський привітав українська плавця Михайла Романчука зі срібною медаллю на Олімпіаді в Токіо.\nМихайло Романчук: Хочу стати еталоном в плаванні\nПравила життя від нашого олімпійського призера.\nУкраїнець Михайло Романчук став срібним призером Олімпійських ігор у Токіо (Японія).\nНа Олімпійських іграх у Токіо (Японія) триває турнір з плавання.\nРоманчук виграв «золото» чемпіонату Європи з плавання на 800-метрівці\nУкраїнський плавець Михайло Романчук став дворазовим переможцем XXXV чемпіонату Європи з водних видів спорту в Будапешті (Угорщина), де триває турнір з плавання.\nРоманчук і Фролов пробилися у фінал чемпіонату Європи з плавання на 800-метрівці\nНа чемпіонаті Європи з водних видів спорту в Будапешті (Угорщина) триває турнір з плавання.\nРоманчук виграв «золото» чемпіонату Європи з плавання на 1500-метрівці\nУкраїнський плавець Михайло Романчук став переможцем XXXV чемпіонату Європи з водних видів спорту в Будапешті (Угорщина), де триває турнір з плавання.\nПлавець Романчук вдруге поспіль побив рекорд України на 400-метрівці\nТитулований український плавець Михайло Романчук встановив новий національний рекорд на дистанції 400 метрів вільним стилем.\nРоманчук побив рекорд України в плаванні на 400 метрів вільним стилем\nТитулований український плавець Михайло Романчук встановив рекорд України на дистанції 400 метрів вільним стилем.\nВладислав Бухов фінішував з юніорським рекордом світу на дистанції 50 м батерфляєм.\nУкраїнський плавець фінішував четвертим на дистанції 1500 метрів вільним стилем.\nУкраїнська спортсменка Дар’я Зевіна на дистанції 200 м вийшла у фінал чемпіонату Європи з плавання на короткій воді, який проходить у Глазго (Велика Британія).\nУкраїнський спортсмен Михайло Романчук вийшов у фінал чемпіонату Європи з плавання у короткій воді, що триває у Глазго.\nНа ЧЄ з плавання на короткій воді Україну представлятимуть семеро спортсменів\nУкраїну на чемпіонаті Європи з плавання на короткій воді представлятимуть семеро спортсменів.\nУкраїнський плавець переміг на дистанції 1500 м вільним стилем.


Візит Патріарха Філарета на Львівщину буде історичним – ректор богословської академії – Прес-клуб\nВізит Патріарха Філарета на Львівщину буде історичним – ректор богословської академії\nМитрополит Львівський і Сокальський Димитрій вважає, що візит Святійшого Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета на Львівщину 12-15 вересня покаже єдність не лише Православної Церкви, але й усіх, хто прийняв хрещення 1025 років тому.\nПро це Митрополит Димитрій сказав під час прес-конференції сьогодні у Прес-клубі.\nКерівник Львівської єпархії УПЦ КП зазначив, що Патріарх Філарет приїжджає в Львівську область щороку, однак цьогорічний його візит є особливим, оскільки присвячений до відзначення у Львівській єпархії 1025-літнього ювілею Хрещення Київської Руси-України.\nМитрополит Димитрій розповів, що Святійший Патріарх Філарет очолить всеукраїнську прощу до цілющого джерела в присілку Заглина (с. Монастирець, Жовківський район), де спільно із собором ієрархів та священнослужителів звершить Патріаршу Божественну Літургію.\nКрім того, він освятить нові розписи Вознесенського храму у Львові, збудованого на перехресті вулиць Любінська-Виговського, та візьме участь у презентації видань Київської Патріархії в рамках ХХ Форуму видавців у Львові.\n«Ще ніколи Патріарх Філарет на освячував розписів жодного храму в Львівській області. Тепер Львівщина матиме певний зв’язок із керівником УПЦ КП. Крім того, розписи Вознесенського храму є унікальними, вони виконані у особливій авторській техніці», – сказав Митрополит.\nВ свою чергу ректор Львівської православної богословської академії, настоятель Введенського храму в смт. Брюховичі о. Ярослав Ощудляк зазначив, що у Брюховичах ще жоден предстоятель церкви не відправляв Літургію, тому візит Патріарха Філарета є історичним для мешканців селища та й Львівщини загалом.


Штемпельна продукція - купити за кращою ціною l Happy Pen\nВесь товар: Штемпельна продукція\nНумератор автоматичний металевий 6-розрядів Trodat\nШтамп самонабірний 10-ти рядковий Colop\nДля оформлення ділових паперів на підприємствах щодня використовуються десятки, сотні, а у великих компаніях і тисячі екземплярів штемпельної продукції. Канцелярська робота істотно прискорюється і стає комфортною, завдяки цим речам. А виробники України тільки раді задовольнити будь-який запит споживачів в цій сфері.\nВиди штемпельної продукції\nШтемпельна продукція - ця загальна назва різноманітних пристосувань, до яких відносяться:\nКожен вид цих пристосувань має свої особливості та призначення.\nЦе найбільш відоме пристосування зі штемпельної продукції. Друк складається з оснащення та кліше. На останньому є унікальний відбиток, що містить реквізити компанії, або приватної особи, якій друк належить. Також на друці є різні коди, номери, логотипи і тому подібне.\nПризначення цього пристосування полягає в посвідченні документу й наданні йому юридичної сили. Друком засвідчують та копії документів, завіряють повноваження особи та підтверджують приналежність документу вказаної організації. Існує декілька різновидів друку :\nдрук для документів;\nКожен з різновидів виконує свою функцію. У одній організації може бути декілька видів друку.\nШтампи є пристосуванням з рукояткою та кліше. На штампах міститься графічна, або текстова інформація. Цей вид штемпельної продукції дозволяє швидко створювати написи, або малюнки на документах.\nКліше штампу може бути з рамкою, або без неї. Зазвичай виріб має прямокутну форму. Штампи зазвичай дозволяють швидко відтворювати реквізити компанії, логотип, часто вживають написи, наприклад, "вхідний номер" і тому подібне.\nФаксиміле - це друк підпису. Звичайний штамп без рамки, кліше якого містить зображення потрібного підпису. Тому людина, що володіє факсиміле, може завірити документи, навіть за відсутності людини, що має право підпису.\nАле є і юридичні обмеження. На деяких документах використання факсиміле є недійсним. Значення має тільки особистий підпис людини. Але все-таки факсиміле є популярним видом штемпельної продукції.\nДрук для особистої бібліотеки - це не просто штамп, а справжній витвір мистецтва. Дуже часто кліше має високохудожнє зображення з графічними деталями, які відбивають суть власника, рід його зайняття, захоплення і переваги. Екслібрис - унікально для кожного власника, а тому існує тільки в єдиному екземплярі.\nЦе пристосування - один з видів штампів. Як правило, на нім міститься інформація про реквізити компанії. Ставиться відбиток у верхньому лівому кутку документу, тому й отримав таку назву. Особливість кутового штампу в тому, що він перетворює папірець з підписом в офіційний документ, або фірмовий бланк підприємства.\nПоштовий штемпель ставиться на посилках і листах. Сьогодні він практично не має попиту, оскільки листи не пишуть, а посилки вирушають транспортними компаніями. Проте, він є у кожного поштового відділення. Завдяки цим відбиткам, можна відстежити рух поштового відправлення.\nДитячий друк - це невеликі яскраві штампики із зображенням мультгероїв і інших персонажів, цікавих дітям. Вони дозволяють організувати цікаві заняття для маленьких діток. Також сюди відносяться штампи з ініціалами дитини. Їх ставлять в дитячому садку та школі на зошиті, речі, одязі, щоб без зусиль відшукати втрату.\nНа нашому сайті ви можете замовити будь-які види друку і штампів.\nДрук бачив практично все. При цьому напевно помітили, що є сучасні конструкції, які дозволяють не користуватися штемпельною подушечкою. Це автоматичний друк і штампи, чорнило в яких знаходиться всередині. Такий друк безпечний, зручний, може складатися для зручності транспортування.\nРучні друк відомий з давніх часів. Вони є основою їх твердого матеріалу з ручкою. До основи прироблено кліше. Для використання такого друку потрібна штемпельна подушечка з чорнилом.\nНаша компанія пропонує компоненти для друку і штампів на будь-який смак. У нашому каталозі ви можете знайти якісні вироби, що задовольняють найсучаснішим вимогам. У нас немає готового друку та штампів, оскільки ці вироби суто індивідуальні, зате у нас ви можете замовити все, щоб самостійно зібрати будь-який вид штампу і друку:\nоснащення різних форм;\nштемпельні подушечки для різних видів штампів;\nнабірний і самонабірний друк та компоненти;\nкаси букв і цифр;\nфарбу для подушечок.\nКупити необхідну штемпельну продукцію у нас дуже просто - додайте її в кошик і оформіть замовлення.


У селі Кормань був аншлаг на зборах батьківського комітету місцевої школи: люди переживають за майбутнє закладу\nПерегляд новини / ОСВІТА >>> 26 Сiчня 2018\nЗ ЛЮДЬМИ ТРЕБА ГОВОРИТИ /\nНа сьогоднішній день в Сокирянському районі існує дві громади – Сокирянська та Вашковецька. Очікується також створення Новодністровської. Але на даний момент це менше половини населених пунктів району, а ситуація щодо процесів об’єднання чи приєднання поки у застійній фазі. Однак, для того, щоб ситуацію зрушити з місця варто проводити обговорення з мешканцями. Це важливо, щоб чути їхню думку та доносити правдиву інформацію. «Вдячні мешканцям за запрошення і можливість донести інформацію щодо процесу децентралізації влади.\nВраховуючи сьогоднішній досвід, можемо лише рекомендувати спланувати наступні громадські слухання вже конкретно щодо намірів об’єднання із сусідніми селами», - наголосив Андрій Кучуран. Деякі із жителів забажали не відкладати обговорення в «довгу шухляду» і запропонували сільському голові вже до кінця місяця організувати збори односельчан.\nПереглядів (3152) Коментарів (17) Додати коментар Версія для друку


03.05.2006 Жива і вічна душа народу\nЯК ЧАСТО вони повторюють: «так історічєскі сложілось». Склалося, справді, історично. Але чи хіба само по собі? Хіба не з волі (свавілля) Олексіїв, Петрів, Єлизавет, Катерин? Найглибший і найоб'єктивніший наш аналітик Тарас Шевченко всі наступні лихоліття України, усі її найтяжчі національні катастрофи й трагедії пов'язує з переяславською поразкою 1654 року. Це першопричина тієї жахливої фізичної й духовної чорнобилізації, кажучи сучасною мовою, яка спіткає українців після Богдана.


Мій Володимир Висоцький — Висоцький Владимир | Бібліотека української мови та літератури 📕 Шкільний Всесвіт\nМій Володимир Висоцький — Висоцький Владимир | Бібліотека української мови та літератури\nПоет і Час — взаємозалежні поняття, що не існують одне без іншого. Поетові розкрита таємниця колишнього, що відбувається й майбутнього, однак саме Часу надано визначати, чи буде він Поетом\nУже більше двадцяти років минуло після відходу з життя Володимира Висоцького. Шок, викликаний у свій час його смертю, змусив задуматися, ким він був для нас: актором, поетом, композитором?\nВолодимир Висоцький увійшов у літературу на початку 60 — х рр. Романтичний настрій суспільства, викликане недовгої «відлигою», послужило поштовхом для розквіту так званої бардовской поезії. На гребені цієї хвилі Висоцький і ввірвався в наше життя зі своїми першими добутками. Хто ж герої його перших віршів? Дурні й божевільні, злодії й алкоголіки, словом, аутсайдери суспільства. Мимоволі напрошується асоціація з «чудиками» Шукшина. Згадаємо шукшинского Єгора Прокудина, що пройшло злодійську школу й не разучились бачити красу навколишнього життя. Він адже з того ж тесту, що й герой вірша Висоцького «Весна ще на початку»:\nПоет уловив страшні симптоми виродження народу й намагався своїми віршами достукатися до кожного з нас. Але в нашім російському житті, що тоді, в 6070е роки, так іноді й зараз, говорити правду небезпечно. І поет взяв на озброєння іронію. Він вырядился блазнем гороховим і із простуватим, а часом і лукавим, видом виплеснув нам в особу правду, облачивши її у форму балади, казки, притчі. Згадаєте його вірші: «Балада про кинутий корабель», «Притча про Правду й Неправду», » Пісня — Казка про Погань», «Казка про нещасних казкових персонажів».\nПростота й доступність поезії Висоцького гадана. Джерела її в народному театрі, смеховой культурі. Говорячи про сучасників, поет і сміється, і жалує їх. Його герої легко перевтілюються. І це не що інше, як зміна масок у балагані. У наш час переосмислена формула Шекспіра: «Увесь світ — театр». Театр нашого життя обертається балаганом:\nУсе в масках, у перуках — всі як один,\nХто казковий, а хто — літературний…\nСусід мій ліворуч — смутний арлекін,\nІншої — кат, а кожний третій — дурень\nСміх таїть у собі якусь подвійність, властиву психології російського народу. Іронія й сатира допомагають перемогти, перебороти самі важкі умови життя. Подібно Зощенко, Висоцький уміє взяти саму вульгарну тему й змусити людину реготати й ридати над самим собою\nОтотожнюючи автора й ліричного героя, нерідко читачі й слухачі його помилялися, приймаючи поета «за свого в дошку хлопця». Свою першу маску Висоцький створив, опираючись на традиції міської народної поезії, не визнані тоді офіційною літературою. Він відмінно володів образами й мовою цієї поезії. Надалі поет створив сотні таких масок. Вони пізнавані, як народні лубочні картинки, як глиняна іграшка з елементами гротеску\nЯ впевнений, що популярність Висоцького не в остросюжетности його пісень і не в скандальності слухів про поета, а, насамперед, у народності його творчості. Народності Висоцького полягає в самому методі його мислення: в умінні бачити парадоксальність ситуації, створювати яскраві іронічні й точні образи\nСьогодення поета завжди супроводжують не тільки шанувальники, але й ганьбителі, і навіть гонителі. У поезії Висоцького й тих і інших удосталь. У цьому ознака сили його поезії. У Булата Окуджавы є пісні, присвячені Висоцькому, в одній з них такі рядки:\nАле ж пісні не горять, вони в повітрі ширяються\nВисоцький і його герої завжди переможці — так хотів поет! Він був талановитим співаком. Я не можу представити його без гітари. І навіть коли я читаю його вірші, то чую його ледве хрипловатый голос. У піснях чутно, як хочеться йому, як подобається йому бути сильним, твердим, упевненим, твердо знати, чого хочеш, чого не любиш. Перебороти всі й домогтися своєї мети, будь — що — будь. І тому ліричний герой його поезії суперечливий. Він те в розпачі від навколишньої дійсності («И люди швидко знахабніли: Твори що хочеш — смерті немає!»), те сміло дивиться в майбутнє, з надією, що під маскою живе чиста, світла людська особа\nВисоцькому супроводжувала удача в тім, що час його як художника, сама специфіка його як співаків — поетів збіглися з епохою широкого освоєння аудіотехніки, поширенням магнітофонів. Можна сказати, що завдяки саме магнітофону він, слідом за Булатом Окуджавой, зумів знайти свою аудиторію\nБув такий факт у біографії Володимира Висоцького. Про нього згадували й на панахиді поета. Театр на Таганку, у якому він працював, був з гастролями на Камазе. Висоцький ішов у готель, додому, ішов по довгій вузькій вулиці. І були відкриті всі вікна. На підвіконнях стояли магнітофони, і з усіх боків гриміли його пісні. Так його привітали. От це було народне визнання!\nИ як все — таки здорово, що він ще живим покуштував щастя подібної популярності. Чи буває винагорода піднесеніше такого? А виникло адже все саме по собі, без усякого сценарію й режисера. Саме життя зробило подібний прийом всенародно улюбленому російському співакові й поетові\nВолодимир Висоцький — ярчайшее явище національної російської культури, без якого не можна уявити собі образну гармонію мислення будь — яких росіян кінця XX століття. Це послужило йому найкращим пам’ятником. Ім’я Володимира Висоцького нерозривно пов’язане з долею рідного народу, смеявшегося, що плакав і пели, та й співаючого дотепер, його голосом