На Хмельниччині поліцейські разом із власником оперативно затримали викрадача мотоцикла | Новини\n16:29, 9 липня 2020 р.\nПодії мали місце в обідню пору 4 липня у м. Старокостянтинів. Того дня на «Яві» була дружина власника. Жінка залишила транспортний засіб поблизу магазину і пішла у справах.\nСкориставшись цим, 64-річний зловмисник зламав у мотоциклі рульову колонку, завів його і поїхав. До речі, у чоловіка вилучили в’язку із 15-ма ключами до різних колонок. Але, як виявилось, жодна йому не підійшла, тож він вирішив її просто зламати.\nНаздогнали зловмисника за межами села Малі Мацевичі в напрямку Полонського району, звідки він родом. Мотоцикл у нього вилучили.


«ЧЕРВОНИЙ», ЩО ОБ’ЄДНАВ КОКОТЮХУ, ЗАЗУ І МАВРІЦА | Нове життя\n23 Серпня 2017 6:03\nДесь із два десятки літ тому молодий київський письменник детективного жанру Андрій Кокотюха завітав на Іршавщину у складі делегації поетів і письменників, лауреатів новоявленої, з подачі австралійського мецената українського походження всеукраїнської літературної премії «Коронація слова». Сподобив їх усіх завітати на терени Срібної Землі поет Василь Кузан.\nЗгодом цей автор приїздив у Довге та Іршаву у творчій групі, до якої входив і один із зачинателів радянських серіалів, відомий та талановитий український режисер Григорій Кохан. Журналістська та людська цікавість та його величність випадок, а не редакційне завдання, як би то належало, звели нас у одній компанії, де тематичний обшир розмов не обмежувався нічим, хіба що окрім бажанням самих учасників розвивати, або згорнути сувій думок, запропонованих ким-небудь у діалозі. Не можу ручатися достеменно, але припускаю, що Андрій Кокотюха із Олександром Мавріцом мали майже такі ж мінімальні шанси зустрітися, як і з нами, – через Василя Кузана.\nОлександр Мавріц народився в Довгому….\nЧерез десятиріччя режисер художнього фільму «Червоний» виробництва продюсерського центру Інсайтмедіа та Одеської кіностудії Заза Буадзе звів цих двох творчих людей у одному проекті\nЗаза розповідає, як Олександра Мавріца, актора Закарпатського драматичного театру імені братів Шерегіїв, він майже випадково «виловив» серед сотень претендентів, запропонованих директором фільму із кастингу Аллою Самойленко.\n— У якомусь із відеороликів промайнуло обличчя актора, який чи то йшов на виставу, чи виходив за куліси. Я попросив прокрутити ці кілька кадрів ще раз. Зрозумів, мабуть, — це він, Абрамов.\nПотім була особиста зустріч. Звичайні у таких випадках запитання стосовно біографії, ролей:\n— Що ти грав?..\n— У «Драконі» Шварца. Ланцелота.\nДалі – німа сцена. Обидва нервово закурили.\nЗаза ніяк не чекав, що цей актор ніколи в житті не відтворював на сцені негативних персонажів. На перший погляд ніщо не пов’язує цих двох – доброго шварцівського Ланцелота і начальника четвертого табірного відділення майора Абрамова із російського ГУЛАГу. Подальша розмова так само не додала режисерові оптимізму – ужгородський актор у своїй театральній біографії мав ще тільки комедійні ролі.\nМавріців Абрамов вийшов навдивовижу правдивим і характерним.\nХудожню стрічку «Червоний» автори вирішили знімати у Кривому Розі. На місцевості, де ще понад сторіччя тому добували у шахтах руду побудували справжнє табірне містечко.\n— Зйомки проходили за участі місцевої масовки – 800 чоловік, — говорить далі Заза Буадзе, — в переважній більшості — колишні засуджені, котрі мали по дві-три «ходки». Вони впізнавали в ньому типаж. Саме їх участь так само додала картині достовірності: учасники масових сцен радили авторам, які манери, рухи, як засуджені навіть їдять, а в побудованих бараках почувалися навіть доволі комфортно.\n— Гра вся у нас була на межі, — продовжує режисер. – А Саша – актор, у якого нема гальм, самовбивця, який щоразу у ролі вмирає. У кіношників побутує принцип: чим вдаліший ворог, тим визначна історія.\nВід Довжанської громади та сільського голови Віктора Симканича режисеру Заза Буадзе, актору Олександру Мавріцу, оператору Олександру Земляному та автору роману і сценарію фільму Андрію Кокотюхові діти вручили квіти.\nСпілкування з глядачами продовжив автор «Червоного» Андрій Кокотюха:\n— Ми створили українського героя. Джеймс Бонд не потрібен. Ми прагнемо героїзації своєї історії. Відкрию вам наші плани – продовжимо роботу над образом Червоного. Згодом глядач побачить на екрані попередню історію та сіквелл (продовження) життя нашого героя.\nЗаза Буадзе у спілкуванні із закарпатськими глядачами грав першу скрипку. На наше запитання, як йому, представнику грузинського етносу твориться в Україні, несподівано розпочав зі спогадів про власну війну з Росією – для мене це боротьба, яка триває й досі. Я знаю, що якщо що-небудь непоправне станеться з Україною, то від Грузії не залишиться каменя на камені. Продовжив у несподіваному ракурсі:\n— Мого батька хрестили в Чернігові. Дві тітки – українки. В дитинстві разом із батьками відпочивав у курортному Сурамі. Вікна із будинку санаторію виходили в скверик, у якому стоїть пам’ятник жінці, поетесі. Її ім’я Леся Українка Ті хлопчачі фантазії ще й досі будоражать мою уяву. Я знаю українську мову. Чудово розумію, але розмовляю занадто складно – спочатку із грузинської перекладаю на російську, а вже відтак – на українську.\nРежисер Заза Буадзе так само пов’язаний із Закарпаттям як і Андрій Кокотюха. Він автор сценарію фільму за романом лауреата Шевченківської премії Мирослава Дочинця «Вічник» у який, твердить зі щирою грузинською безпосередністю, вклав душу. Правда, екранізація цього проекту ще чекає свого часу.\n— Не вірю що кіно виховує. Ні – дарує емоції. Але й змінює життя. Так, як воно змінило у Саші Мавріца. А ще у трьох криворізьких пацанів—злодюжок, які спочатку обікрали нас, потім стали хантерами, згодом – асистентами, а тепер –працюють вже в Києві.\nКожен, як і країна, має шанс. Це підтверджує знов-таки дивна історія Олександра Мавріца, у якого шлях у кіно розпочався із телефонної розмови із Аллою Самойленко:\n— Запрошуємо вас до Києва на кастинг фільму «Червоний», до відправки поїзда із Ужгорода маєте двадцять хвилин.\nНаступна їх розмова відбулася після дзвінка Олександра Мавріца вже із потяга.\nІсторія Червоного підтверджує тезу про право на гідне життя, навіть у неймовірних для цього табірних умовах.\nУ День Незалежності України пройде всеукраїнська прем’єра художньої стрічки «Червоний». Закарпатці також можуть долучитися до неї. Сподіваємося, що згодом і на Іршавщині ми зможемо його переглянути та побачити нашого земляка Олександра Мавріца.


Старенька запросила її з дитиною до себе додому і дала їй випити чай. А потім мовила, що та може залишатися в неї жити. – Віддана\nМій чоловік втратив роботу і почав багато пити. Як приходить додому – б‘є мене. Я не витримала і втекла з дому, а зараз не знаю, що робити і куди податися. – плачучи розповідала вона.\nЧитайте такожОлеся розповіла, що бізнес Миколи пішов на дно, а батьки повернулися на Україну і з’явилося багато проблем. Чоловік почав випивати, витрачати гроші на ігрові автомати і навіть бити дружину.


Курс віршотерапії під однією палітуркою - Сумно?Ком\n29 серпня 2014 Яр Левчук\nтеґи: 2014, КРОК, Полювання на тишу, Юлія Мусаковська, поезія\nНазва твору: Полювання на тишу\nКурс віршотерапії під однією палітуркою Юлія Мусаковська. Полювання на тишу. – Тернопіль: Видавництво «Крок», 2014. – 114 с.\nДля поезії Ю.Мусаковської важко підібрати методологічну основу. Її настроєвість та строфічний стрій не вкладаються у звичні рамки сприйняття. Який би із вищеозначених просторів не брала письменниця, вона украплює у нього свій мікросюжет, мотив. Ліс, до прикладу, асоціюється в авторки з еротикою: «ліс відкривається ніби розводить ноги// ти розбудив його воскресив із мертвих//плоть його листя піддатлива та волога// стежкою тіло до півночі розпростерте//»; зоо- та аква- світ відлунює совами, котами, китами. А «місто//» в поетеси «зашите під шкіру туману//» і т.д.\nПоезія молодої львів’янки має свій дивний звукопис, нестандартну мелодику. Окремі рецензенти писали про джазовість її рядків, відсутність усталеного тону, ламану лінію строфічних побудов. І справді, її вірші спантеличують, їхня образність відштовхує і заплутує: «море у мушлі змореним бути змушене// морю у мушлі вузько// воно затиснуте// змушене море// мечеться хвіст розпушує// деспоти десь продовжують диспути – // море у мушлі чує крізь воду хвилями»; «тінь твого спокою пахне відчаєм// темні чаїнки кружляють чайками// я твої хвилі напам’ять вивчила// сни перевела на рейси чартерні»; «чужинець приніс осінь прощальну// в портфелі// між скаргами й заповітами// розкоркував пляшку з дощами// і запросив мене випити// на двох і до дна// проступити// сльозами смоли по дереві// чуєш//як дні шурхотять плащами// на місці сердець// подертими».\nДРУГ ЧИТАЧА (http://vsiknygy.net.ua/shcho_pochytaty/37685/)\nПостійна адреса сторінки: http://kircegard.sumno.com/literature-review/kurs-virshoterapiji-pid-odnijeyu-paliturkoyu/\nКоментар для «Курс віршотерапії під однією палітуркою»


Щаслива родина - Повторний шлюб\nЯк правило, відносини дорослих людей розвиваються так: мама відвозить дитину до бабусі або няні і спокійно проводить час зі своїм коханим. Іноді трапляються спільні прогулянки утрьох, але це — невеликий відсоток від всього часу побачень. Після того, як троє опиняться на одній території, акценти можуть істотно зміститися. І особливо уважним треба бути у випадку, якщо у чоловіка немає своїх дітей і відповідного досвіду за плечима. Чоловік не завжди ясно уявляє собі, що, наприклад, секс буде тепер тільки після того, як дитина засне (і на це може інший раз піти багато часу і маминих нервів), а решту всього часу малюк вільно переміщатиметься по квартирі і сунутиме свій цікавий ніс у всі справи, що робляться дорослими. Тепер залишитися наодинці зі своїми думками «дядько Саша» зможе тільки у ванній — і то, немає гарантії, що нащадок його дружини не ломитиметься туди з криками «дядько Саша, ти обіцяв показати мені, як побудувати трактор з кубиків!»\nБагато в чому чоловікові доведеться поміняти свої звички, і жінці краще не вводити його в оману з цього приводу. Навряд, чи він надалі зможе залишати де потрапило свій ноутбук — цінна річ може виявитися розмальованою або зламаною, а якщо дитина постарша — він просто поцікавиться, що усередині. І навіть якщо він нічого не зламає, його не так вже просто буде відразу привчити до думки про те, що в будинку є речі, які взагалі чіпати не можна. Адже мамині речі відносяться до декілька іншій категорії: є, звичайно, і ті, які бажано не брати, але мама все одно пробачить, якщо що. Або прибере так, що не дістати. Інша справа «чужий дядько». Він може і не зрозуміти. І, як би він не любив дружину, якщо у нього за спиною холосте життя — йому буде украй складно звикнути до постійного втручання в свій приватний простір. Йому доведеться звикнути ховати від дитини те, що не терпить чужих рук, і якщо він забув це зробити — не ображатися, що в його щоденнику тепер красуються смішні пики, а його новомодні шкіряні рукавички служать прикрасою для плюшевого зайця. Чоловікові доведеться думати перед тим, як обійняти дружину у присутності дитини — реакція може бути різною. Від реву до спроби «зайняти місце» в цих обіймах.\nПриховувати від потенційного вітчима ці подробиці не варто. Але і пояснити все словами не вийде. Жінки, як правило, використовують таку стратегію: спочатку «дядько» — просто друг, а потім він «різко» переходить з друзів в потенційні «тата» і буквально за один день виявляється таким, що живе на території матері і дитини. Ця стратегія, як правило, покликана «щадити» дитину. Але реально вона не щадить нікого. І для дитини, і для чоловіка і для матері такий різкий перехід — безумовно, стрес.\nЧи можна його уникнути? Так. Влаштувати «тест-драйв». Це може бути сумісний відпочинок на дачі, відпустка, регулярне проведення вихідних утрьох з перебуванням на одній території. Жінки часто не вдаються до такого варіанту, тому що не знають, як пояснити дитині, чому мама тепер спить в одному ліжку з «чужим дядьком». Але тут треба зрозуміти: куди гірше буде, якщо після такого різкого переходу потенційний «тато» не витримає і втече від несподіванок, що навалилися на нього, а дитина встигне до нього серйозно прив'язатися.\nВід того, як відноситься рідний батько до своєї дитини і в якому ступені приймає вирішення щодо життя нащадка, теж залежить майбутнє нової сім'ї. Найскладніша ситуація виникає тоді, коли батько активно бере участь в житті дитини. Рідкісні випадки, коли два чоловіки — колишній чоловік і нинішній — уміють домовитися і порозумітися. А тому жінці доведеться взяти на себе роль посередника.\nПотрібно допомогти новому чоловікові примиритися з тим, що рідний батько дитини допомагає її малюкові, будь то фінансові вкладення або проведення часу з дитиною. В той же час їй варто дати зрозуміти колишньому чоловікові, що тепер її новий чоловік теж має право на ухвалення рішень щодо нової сім'ї в цілому, тобто і щодо дитини теж.\nЯкщо цього не зробити, нового голову сім'ї неминуче дратуватиме, що велика частина сімейних рішень, що стосуються дитини і пов'язаною з цим фінансовою політикою, в сім'ї вирішує хтось третій. І навіть якщо на перший погляд чоловікові «все одно», рано чи пізно він задумається про свою роль в сім'ї — хто він? Людина, що несе відповідальність за всіх її членів, або просто «узаконений коханець» матері? Якщо ж чоловік продовжує закривати очі на рішення, що приймаються не ним, то це тривожний симптом для жінки. Можливо, йому просто зручно на даний момент такий стан речей. І коли чоловік реально подорослішає і захоче узяти на себе роль захисника, він без жалю залишить «незручну» сім'ю і створить іншу. У якій рішення ухвалюватимуться ним, дружиною і ніким більш. А бути тренувальним полігоном не хочеться ніякій жінці. І їй залишається або передбачати конфлікти інтересів з рідним батьком дитини, прагнучи виділити новому чоловікові його частину відповідальності, або бути готовою до тому, що в потрібний момент він, розбещений безвідповідальністю, не зможе стати дружині реальною опорою.\nКоли ж для конфлікту немає грунту, і рідний батько рідко з'являється на горизонті, жінці варто дати зрозуміти чоловікові, що дитина так само залежить від його рішень, як і вона, і що сім'я — це ціле. Ділити відносини на «мої відносини з дитиною» і «мої відносини з чоловіком» — справа безперспективна.\nВідносини з родичами.\nТепер у нього є як мінімум теща, тесть, а, можливо, — своячки і свояки, а також нерідні племінники. Як вони віднесуться до нього? Тут жінці треба бути напоготові, тому що навіть якщо вона не дозволяє собі порівняльних екскурсів убік «а ось що мій колишній», то немає ніякої гарантії, що цього не зроблять родичі. Причому вголос. А чоловіки дуже чутливі до подібних порівнянь.\nСитуація ускладнюється тим, що весь споріднений клан, включаючи і дитину, пам'ятає її першого чоловіка. І дитина дуже часто служить «розмінною монетою» в таких ось «іграх» родичів — бабуся інший раз може змусити його пригадати, «а як було з татом», і потім, удома, дитина може продовжити цю тему вже при мамі і її новому чоловікові. Що зміцненню сімейного миру точно не послужить.\nНа перших порах, поки побут і відносини ще не устоялися, варто вирішувати всі проблеми тільки утрьох. І лише коли все увійде до спокійної і стійкої колії, жінці можна дати доступ в нову сім'ю своїм родичам. Ніхто не говорить, що вони обов'язково погані і нетактовні, просто вони — живе нагадування про те, що «було». А на перших порах нагадувань не потрібно. І прагнення жінки продемонструвати всьому світу, що вона знову щаслива , інший раз стає міною сповільненої дії під тільки що знайденим щастям.\nРозглядаючи ситуації з повторними шлюбами і вирішуючи психологічні проблеми в таких союзах, я зробив тільки один вивід: у будь-якому випадку поспіх не приведе до добра. Іноді чесніше залишитися коханцями і друзями, іноді потрібні час і мудрість. Наберіться терпіння — в такій ситуації воно більш ніж доречне.


Кишкова інфекція у дітей — Бережіть здоров'я!\nГлавная/Дитячі хвороби/Кишкова інфекція у дітей\nКишкову інфекцію у дитини можуть спровокувати такі бактерії, як ротавіруси, сальмонели, ешерихії, шигели, кампілобактерії і багато іншого. Як правило, збудник завдає удар переважно травному тракту, що призводить до токсичної реакції організму і ураження різних тканин і органів. Джерелами зараження стають тварини та хворі люди. Найбільша ступінь заразність кишковою інфекцією спостерігається у перші 3 дні хвороби. Механізм зараження, як правило, фекально-оральний, а шляхи передачі — контактно-побутовий, водний і аліментарний.\nНайчастіше кишкові інфекції вражають дітей молодшого віку, діти до року вкрай рідко піддаються захворюванню, завдяки вигодовуванню грудним молоком. Нерідко кишкові інфекції носять сезонний характер, і можуть залежати від певного часу року. Симптоми дитячих кишкових інфекцій перебувають у повній залежності від джерела зараження.\nРозрізняють такі клінічні форми захворювання:\nентероінвазівнимі (відрізняється гострим початком, супроводжується підвищенням температури, болями в животі і рідким стільцем з кров'ю і слизом),\nентеротоксігенние (характеризується рідким стільцем, частою блювотою і зневодненням),\nентеропатогенну (характерний для грудних дітей, супроводжується токсикозом і відрізняється важким перебігом),\nентеропатогенну II типу (нагадує симптомами сальмонельоз, починається гостро, супроводжується підвищенням температури, ознобом, рідким стільцем інападами болю в животі),\nЕнтерогеморрагіческіе (супроводжується частим кров'яним стільцем і погіршенням загального стану).\nШигеллез і дизентерія\nКлінічні прояви захворювань характеризуються сильною інтоксикацією з ураженням дистальних кишкових відділів. Інкубаційний період інфекції може тривати як кілька годин, так і кілька днів, але не довше тижня. Хвороба відрізняється гострим перебігом з проявом диарейного і загальнотоксичної синдромів. Дизентерія може мати колітіческіе, Гастроентероколітіческіе і гастроентерітіческом перебіг. При шигельози стілець, як правило, частий, убогий і рідкий, іноді з домішкою крові, гною або каламутній слизу. Дитина може відчувати тягнуть переймоподібні болі в клубової області.\nЛегка форма дизентерії виражається слабкими ознаками інтоксикації і коліту, невеликою температурою і калових стільцем. Гастроентерітіческій і Гастроентероколітіческіе варіанти хвороби протікають гостро, супроводжуються інтоксикацією, інтенсивної діареєю і підвищенням температури. Також можливо зневоднення організму дитини різного ступеня вираженості. При атипових формах дизентерії колітіческіе явища, як правило, не розвиваються, а також відсутні порушення в роботі кишечника.\nПеріод інкубації залежить від ступеня інфікування і може варіюватися від декількох годин до двох діб. Розрізняють такі клінічні варіанти сальмонельозу:\nгастроентерітіческій і гастритический (частіше спостерігаються у дітей від трьох років і супроводжуються блювотою, епігастральній болями, рясним рідким калових стільцем, часто смердючим),\nГастроентероколітіческіе і ентероколітіческій (спостерігається у маленьких дітей і супроводжується темно-зеленим стільцем з домішкою крові),\nтифоподібний (характеризується головним болем, тривалою лихоманкою, блювотою, порушенням свідомості, маренням і ентерітним стільцем),\nсептичний (зустрічається у слабких і недоношених дітей,супроводжується гнійними вогнищами в нирках, легенях, мозкових оболонках, кістках і суглобах, а також ентероколітіческая стільцем),\nстерта форма супроводжується скороминучі і слабко виражені симптомами, а діагноз встановлюється за лабораторними даними.\nЗахворювання характеризується гострим початком з швидким підвищенням температури до 39 градусів. Розрізняють генералізовану і локалізовану форми хвороби. Генералізований иерсиниоз супроводжується діареєю, болями в животі, лихоманкою і мелкопятнистой висипом на кінцівках і тулубі. У деяких хворих може спостерігатися ураження селезінки, печінки, збільшення лімфовузлів, а також розвиток кон'юнктивіту і склерита. Діти з імунодефіцитом можуть постраждати від такого ускладнення, як сепсис. Локалізована форма проявляється болями і бурчанням в животі, метеоризмом, рідким, в'язким, смердючим стільцем з домішкою зелені і крові. У перші дні на мові дитини спостерігається білий наліт, після чого ці симптоми зникають.\nЗахворювання, в більшості випадків, супроводжується блювотою, водянистою діареєю, підвищенням температури і сильною інтоксикацією. Також можливий розвиток вторинної лактазной недостатності.\nПеріод інкубації хвороби становить до семи днів. Патологія частіше протікає у вигляді гострої форми ентероколіту і гастроентериту.\nЛікування дитячих кишкових інфекцій\nЛікування кишкових захворювань включає в себе етіотропну, симптоматичну і патогенетичну терапію, а також спеціальне живлення.\nТакий вид лікування грунтується на застосуванні хіміопрепаратів, антибіотиків, ентеросорбентів, специфічних бактеріофагів, лактоглобулін і ентеральних імуноглобулінів. Дітям призначаються наступні хіміопрепарати та антибіотики: канаміцин, анаміціна сульфат, гентаміцин, ерцефуріл, фуразолідон, а також налидиксовая кислота. До резервних препаратів можна віднести: меронем, рифампіцин, ципрофлоксацин, тиенам і цефтазидим. В якості монотерапії при стертих і легких формах кишкових інфекцій показано призначення специфічних бактеріофагів. При секреторних розладах стільця, які спостерігаються при ротавірусної інфекції, доцільно лікування ентеросорбентами. Легке і середня течія кишкових інфекцій піддається лікуванню таким препаратом, як смекта, курс застосування якого становить до 7 днів.\nпри такому вигляді лікування дитині призначається імодіум або діарол, дія яких спрямована на усунення симптомів діареї. При инвазивном і осмотическом розладі стільця у маленьких дітей, ці ліки не призначаються. Для того щоб ефективно і швидко усунути больовий синдром прописують міотропної спазмолітики: папаверин, дротаверин, спазмомен 40 і багато іншого. У період реконвалесценції всім маленьким пацієнтам призначається вітамінна терапія, курс лікування якої становить два тижні.\nЦей вид лікування полягає в проведенні оральної регідратації Гастроліти, оралітом, регідрон, цітроглюкосоланом, ферментної терапії панзинорма форте, панкреатин , абомін-пепсином, панкурменом, дігесталом, мезимом, фесталом і Креоном, а також антиалергічною терапії і корекції дисбактеріозу.\nКишкові інфекції, які відрізняються легкої формою перебігу, потребують дотримання вікової дієти з такими обмеженнями, як виняток подразнюючої їжі і зменшення порції. При середніх і важких формах захворювань рекомендується зменшити обсяг харчування вдвічі, при цьому збільшуючи кратність годування до 7 разів на добу. Для дітей від чотирьох місяців рекомендується включити в харчування кисломолочні суміші. При інвазивних гастроентеритах і ентеритах, які виражаються гострим метеоризмом, показано застосування низьколактозні або безлактозних сумішей. При гострих кишкових інфекціях у дітей корисно призначати спеціальні суміші, багаті лактобактеріями, біфідобактеріями і біологічними активними добавками.\nДіткам постарше в початковій стадії захворювання показана перетерта легкоусвояемая їжа, яка не робить дратівної дії на хворий кишечник. Не рекомендується вживати такі продукти, як: чорний хліб, незбиране молоко, ряжанку, йогурти, вершки, молочні каші, бобові, буряк, м'ясо, рибу, птицю, бульйони і цитрусові. Якщо кишкова інфекція ускладнюється дефіцитом білка, маленьким дітям призначаються спеціальні молочні суміші, збагачені цією речовиною. Якщо спостерігаються порушення у зовнішньосекреторній роботі підшлункової залози, які супроводжуються розвитком синдрому мальабсорбції, можливе призначення лікувальних сумішей.\nДо ускладнень кишкових інфекцій у дітей можна віднести: набряк мозку, нейротоксикоз, інфекційно-токсичний шок, електролітні порушення, токсико дистрофічні стану і гемолітико-уремічний синдром.


Це вже втретє атакують сервер Демократичної партії в США\nДо хакерської атаки на сервери Демократичної партії США може бути причетне Головне розвідувальне управління російських збройних сил. Про це The New York Times повідомив чиновник з федеральних правоохоронних органів.\nУ заяві штабу Клінтон йдеться, що хакери отримали доступ до програми аналізу даних. При цьому внутрішні комп'ютерні системи розкриті не були.\nСьогодні раніше про атаки на штаб Клінтон повідомили джерела Reuters. За даними видання, хакери зламали сервер передвиборного штабу. Після перевірки експерти повідомили, що хакери, ймовірно, не змогли отримати доступ до внутрішніх систем нацкомітету Демократичної партії.\nЯк повідомляв 5.ua, українські хакери зламали сервер департаменту Міноборони РФ.\nУ США розбилася повітряна куля, загинули 16 людей


Види підприємств залежно від типу і форми економічної власності.\nГоловна Реферати українською Економічні теми Види підприємств залежно від типу і форми економічної власності.\nВідповідно до цього критерію виокремлюють такі основні види підприємств:\n1) державні, засновані на державному типі власності. Оскільки вона поділяється на загальнодержавну, регіональну і комунальну, відповідно виокремлюють такі самі види підприємств;\n2) колективні, що базуються на власності трудового колективу. Серед них розрізняють колективні трудові підприємства, кооперативні, підприємства громадських організацій та ін.;\n3) приватнокапіталістичні, в основі яких — власність окремої особи — наймача робочої сили;\n4) колективні капіталістичні, що ґрунтуються на власності кількох або багатьох власників капіталу, які наймають робочу силу;\n5) індивідуальні, засновані на приватній власності фізичної особи та її особистій праці;\n6) сімейні, що функціонують на основі праці своєї сім'ї;\n7) спільні (або змішані), які створюються на поєднанні різних форм власності, у тому числі із залученням іноземного капіталу;\n8) орендні, які орендує за певну плату трудовий колектив або інші суб'єкти господарської діяльності.\nОсновними типами економічної власності, на яких базуються такі види підприємств, є державна, колективна і приватна. В межах двох останніх виокремлюють колективну трудову і колективну капіталістичну, з одного боку, і приватну трудову і приватну капіталістичну — з іншого. На окремих підприємствах (наприклад, кооперативних) за сучасних умов суперечливо поєднуються колективна трудова і колективна капіталістична форми власності. Таке поєднання можливе і в межах інших типів власності. Сучасна державна власність у різних пропорціях може взаємопов'язати елементи загальнонаціональної, колективної і приватної власності з урахуванням всіх різновидів у межах двох останніх типів.\nДержавні підприємства, що ґрунтуються на державній власності на засоби виробництва і одержавленій робочій силі, виникли ще у рабовласницькому суспільстві. Держава була власником землі, іригаційних споруд, доріг, монетних заводів, майстерень з виготовлення зброї тощо. За феодалізму державна власність поширилася на соляні та горілчані монополії. На державних підприємствах за феодалізму і на початкових етапах капіталізму були зайняті здебільшого кріпаки. Держава також була великим землевласником.\nІнтенсивний розвиток державних підприємств розпочався за капіталістичного способу виробництва, оскільки в XVII ст. виникли державні та змішані (за участю держави) компанії для управління і торгівлі з колоніями, встановилася власність держави на землю, арсенали та верфі, на підприємства з видобутку міді, залізної руди, виготовлення пороху і т. ін. Об'єктами державної власності стають пошта, телеграф, комунальне господарство, адміністративні будівлі тощо, які мають загальнонаціональне значення. Необхідність державної власності на нижчій стадії розвитку капіталізму була зумовлена великим робочим періодом на підприємствах державного сектору, неспроможністю індивідуальних капіталістів здійснювати значні вкладення капіталу, а також воєнно-політичними та фінансовими інтересами держави (горілчані, соляні, тютюнові монополії). В окремих відсталих країнах (Німеччині, Росії) внаслідок незначних масштабів індивідуального і акціонерного капіталу держава виковувала значно ширші функції підприємця (будівництво залізниць). Тому об'єктами державного привласнення була також певна кількість робочої сили, зайнятої на підприємствах державного сектору.\nНа вищій стадії розвитку капіталізму з переростанням продуктивними силами монополістичної власності (у формі акціонерних компаній) виникає тенденція до одержавлення економіки, яку прискорюють війни, глибокі економічні кризи. Так, наприкінці 1933 р. державною власністю у Німеччині були від 35 до 91 % акцій найбільших банків, значна частка акцій судноплавних, металургійних компаній та ін. Унаслідок кризи 1929—1933 рр. до держави у США перейшли тепло- і гідроелектростанції, металургійні, хімічні, суднобудівельні та інші підприємства. Під час Другої світової війни на державне будівництво припадало 2/3 загального обсягу будівництва в країні.\nРеферат на тему: Види підприємств залежно від типу і форми економічної власності.


Діагностичний центр «ЛАБСЕРВІС» вперше з’явився на ринку лабораторних послуг у 2002 році. Впродовж цього часу лабораторія постійно удосконалювалася та росла, завдяки чому стало можливим виконання широкого спектру лабораторних досліджень.\nНашими перевагами є розгалуджена мережа відділень по забору біологічного матеріалу у місті та області і власна кур'єрська служба, що безпосередньо впливає на якість та швидкість виконання досліджень.\nвисока якість досліджень;\nшвидка видача результатів (більшість досліджень виконується в день забору біоматеріалу) і можливість виконання досліджень cito (протягом 2-4 годин);\nСучасна лабораторія – це перш за все високотехнологічне обладнання. В своїй роботі діагностичний центр «ЛАБСЕРВІС» застосовує устаткування, реактиви і матеріали визнаних світових виробників, таких як Roсhe Diagnostics (Швейцарія), Sysmex Corporation (Японія), Siemens (Німеччина), що гарантує достовірність і точність результатів досліджень.\nМи використовуємо лише аналізатори закритого типу, а це означає, що реактиви, які використовуються, завжди повністю відповідають вимогам даного типу аналізатора, і аналітична помилка в результаті невідповідності реактивів і аналізатора неможлива.\nЗавдяки системі штрих-кодування процес оформлення замовлення, виконання дослідження і видачі результатів став автоматизованим і зручним, а найголовніше – звів до мінімуму втручання людини у технологічний процес.


Чим відрізняється амулет від талісмана 2019\nБагато хто помилково вважає, що між такими поняттями, як "амулет" і "талісман", немає суттєвої різниці. Зовні вони можуть виглядати як завгодно, зате сама суть цих предметів укладена в закладеному в них сенсі. Розкриємо цю тему більш детально.\nАмулет - предмет, наділений особливими магічними силами, покликаний захищати людину і уберігати його від втрат.\nТалісман - магічний предмет, що виконує захисну функцію і приносить щастя своєму власникові.\nСлова "талісман", "оберіг", "амулет", "апотропей" часто використовуються як синоніми. Однак ці визначення мають трохи різні відтінки і призначення. Так, амулетом називається предмет, покликаний оберігати свого власника від різних лих, поглинання злої енергії, з якою він може стикнутися. Даний магічний символ носять на тілі: це можуть бути дорогоцінні камені, культові прикраси, металеві підвіски з магічними написами, різні рослини (часник, сандал, ладан) і т. Д. Талісман ж являє собою предмет, здатний не тільки захищати від зла, але і приносити щастя і удачу своєму власникові. Якщо одні талісмани носять на тілі, то інші досить просто завжди мати при собі.У ролі магічних предметів в даному випадку можуть виступати фігурки різних божеств і тварин, каміння, прикраси, монети і т. Д.\nЩе в давнину люди створювали для себе талісмани у вигляді зубів і пазурів убитих ними тварин з метою перейняти їх силу. А перші ювелірні прикраси і коштовності вважалися саме культовими предметами - талісманами і амулетами. Всі вони таїли в собі магічну силу. Ковалі ж в очах людей виглядали справжніми магами, здатними управляти стихіями і зв'язуватися з потойбічним світом. Вони шанувалися за свої вміння не тільки слов'янами, але також індусами, вікінгами, африканцями. Сьогодні амулети знаходять широке поширення в нетрадиційній медицині для захисту від пристріту, а також як джерело любовних чар. У арабів вони мають досить специфічний вид і виконані у формі невеликої шкіряної сумочки з вшитой папером, на яку нанесений магічний знак або сура Корану.\nАмулетом називається річ, покликана оберігати свого власника від різних лих і втрат. Талісман ж являє собою предмет, здатний не тільки захищати від зла, а й приносити щастя і удачу своєму власникові.\nОбов'язковою ознакою амулета є носіння його на тілі, тоді як талісман досить просто мати при собі.


3 жовтня у смт Володар-Волинський проходив Чемпіонат Житомирської області зі спортивної аеробіки та фітнесу, у якому брали участь і коростенські спортсмени. Так І місце зі степ-аеробіки виборола команда вихованців відділення спортивної аеробіки Коростенської ДЮСШ „Локомотив” у складі спортсменок Миколайчук Вікторії, Каленської Ольги, Опанащук Дарії, Вигівської Катерини та Салей Ольги. У індивідуальному показі в категорії діти 2002 року народження третьою стала Матвієнко Юлія.\nПідготувала юних чемпіонів тренер Матвієнко Валентина Леонтіївна. Серед фанк-команд кращою також було визнано коростенську команду „Сайт-Хоп” під керівництвом Антона Шутенка, до якої входять дівчата – Мисюра Юлія, Максименко Катерина, Нікитчук Ганна та Чернявська Юлія. Тепер спортсменів чекає участь у відбіркових змаганнях до Чемпіонату України зі спортивної аеробіки та фітнесу. Побажаємо їм успіху та нових перемог.


АЛЛАТРА. Частина 3\nГоловна » Аллатра українською » АЛЛАТРА. Частина 3\nСправа в тому, що всі сучасні теорії, від загальної теорії відносності Ейнштейна до законів термодинаміки, засновані на взаєминах «видимої матерії» або ж її логічно передбачуваній поведінці. Хоча й тут достатньо казусів. Наприклад, візьмемо ті ж чорні діри у Всесвіті — ці загадкові, не вивчені сучасною наукою об’єкти, що поглинають матерію. Але, перш ніж розглянути ці казуси, а також висвітлити питання про об’єкти, утворення яких прямо пов’язане з чорними дірами, я хотів би спочатку дізнатися, що тобі відомо про чорні діри?\nАнастасія: Ну, не так вже й багато, як хотілося б… Чорні діри невидимі для зовнішнього спостерігача, тому що не випускають зсередини ні світло, ні будь-які інші відомі науці випромінювання або тіла. На сьогоднішній день їх намагаються виявити лише за непрямими ознаками, через вивчення їхньої взаємодії з навколишньою матерією… Вважається, що чорна діра викривлює навколо себе геометрію простору й часу.\nНа цьому етапі розвитку астрофізики припускається, що чорна діра — це якась локалізована ділянка космічного простору, утворена при необмеженому гравітаційному стисканні масивних космічних тіл. Як я зрозуміла, це своєрідна гравітаційна могила, в яку що впало, те пропало. Межі цієї ділянки називають горизонтом подій. А її радіус — гравітаційним радіусом. Вважають, що він прямо залежить від кількості речовини, втягненої в цю діру. По мірі зростання маси чорної діри, лінійно зростає її розмір, тобто її радіус збільшується. Розміри цього об’єкта можуть бути різні…\nСучасна теорія зоряної еволюції розглядає утворення чорних дір як результат колапсу масивних і надмасивних зірок. Як я зрозуміла, коли ядерне паливо виснажується і термоядерні реакції в надрах зірки припиняються, висока температура й тиск, які перешкоджали стисканню зірки, під впливом власної гравітації знижуються. Якщо маса зірки є нижчою за три маси Сонця, то вона не стане чорною дірою, а лише перетвориться в нейтронну зірку або білий карлик. А ось якщо маса зірки є більшою за три маси Сонця, то, вважають вчені, катастрофічного колапсу їй вже не уникнути. Вся її матерія швидко відійде під горизонт подій і зірка стане чорною дірою…\nВиходячи усе з тієї ж сучасної теорії зоряної еволюції вважається, що серед 100 мільярдів зірок повинно бути як мінімум 100 мільйонів чорних дір. Тільки в нашій галактиці нібито блукають тисячі чорних дір, які цілком поглинають газопилові скупчення й зірки, які «з необережності» опинилися на їхньому шляху проходження. Є припущення, що в центрі Галактики можуть знаходитися надмасивні чорні діри з масою в мільярди Сонць.\nРіґден: Ну, що ж, непогано. Приблизно розумієш, на яких галявинках нині тупцює світова наука, блукаючи в дискусіях замкненим колом.\nАнастасія: Можливо, не так досконально знаю тонкощі всіх цих дискусій, але, як то кажуть, загальне уявлення маю… До речі, що мене ще зацікавило. Припускають, нібито всередині чорної діри сильно перекручений час і простір через величезну гравітацію. Звичайна евклідова геометрія там може просто бути несправедливою, оскільки паралельні прямі цілком можуть перетинатися тощо… Побутують навіть думки, що все в чорній дірі за логікою повинно звалитися в її центр, де згодом зіркова речовина може стиснутися так, що перетвориться врешті-решт в безкінечно щільну точку, тобто може виникнути сингулярність.\nРіґден: Та це просто теоретики намагаються підлаштувати свої умовиводи під надуману теорію Великого вибуху. Він, за їхніми уявленнями, виник з безкінечно щільної точки, де нібито була сконцентрована і стиснута вся матерія Всесвіту, а коли в цій «точці» щось спровокувало Великий Вибух, матерія почала розлітатися в усі боки і пішов процес розширення Всесвіту. Через те, що виникає багато питань, на які вчені з позиції матеріального світогляду відповісти не можуть, виникають плутані сучасні теорії. Автори просто заводять один одного в глухий кут. Вони намагаються пояснити, оперуючи відомою їм базою даних. А в результаті, вибудовуючи теорію про походження Всесвіту і тих же чорних дір, у них виходить як у тій байці про слона. Тобто, замість того, щоб з’ясувати, звідки взявся слон, чому він рухається і хоче їсти, розглядають траєкторію руху слонів у африканській савані, ймовірність того, яку рослинність, що росте в тій місцевості, вони можуть їсти дорогою, і які властивості мають ці рослини. Ось так й у вчених виходить: що бачать, про те й і розмірковують, а чого не бачать і що не вкладається в їхній формат світогляду, того в природі для них не існує.\nАнастасія: Але, мабуть, найсмішніше в цій сучасній теорії, на мій погляд, це так звані «первинні чорні діри». За припущеннями вчених вони нібито утворилися відразу після Великого вибуху, приблизно 14 мільярдів років тому, коли почалося розширення Всесвіту. Існує думка, що чорна діра завжди готова поглинути будь-яке випромінювання або речовину, нарощуючи цим свою масу. За припущеннями вчених, розміри чорних дір можуть коливатися: від надмалої (з масою всього 1015 грамів, яка нібито могла зберегтися до наших днів у просторах Всесвіту), до надгігантської й надмасивної галактики, яка гіпотетично знаходиться у центрі.\nНавіть якщо погодититися з їхньою думкою, що після Великого вибуху матерія продовжила розлітатися в усі боки з максимально можливою швидкістю впродовж мільйона років і тільки тоді утворилася одна єдина надмала чорна діра з масою всього 1015 грамів, але з ненаситним «гостро гастрономічним апетитом», то зараз би замість Всесвіту була б одна суцільна гігантська чорна діра.\nРіґден: Радий, що ти це розумієш. За таких теоретичних розкладів Всесвіт перестав би існувати, як мінімум, ще п’ять мільярдів років тому.\nАнастасія: Цілком слушне зауваження. А, загалом, чорні діри — це тема цікава, захоплююча, особливо коли читаєш роботи людей, які самі прагнуть до пізнання, до відкриття таємниць Всесвіту і пишуть для людей. Але, щоправда, чимало й таких робіт, де автори розмірковують про чорні діри явно від нудьги. Очевидно, вони створювали свої роботи, як у тій російській приказці: «де чихнути довелося — кома, де гикнулося — двокрапка, а де тютюнцю понюхати — крапка»… Так що в мене, як у стороннього спостерігача перипетій у науці, про чорні діри склалося враження, як у тому жарті: «Науці з цього приводу відомо, що нічого невідомо».\nРіґден: Десь так воно і є. Багато вчених помиляються, зосереджуючи свої зусилля, а часом і марнуючи все життя, на розвиток тупикової теорії. Людям просто не вистачає елементарного — Знання та орієнтиру в напрямку досліджень. Маючи їх, цілком можна здійснити революційний прорив не тільки в науці, але й у розвитку суспільства. Інформація, яку я вже розповів і розповім надалі, певен, багато в чому цьому посприяє, якщо на те буде вибір людський.\nАнастасія: Так що ж насправді являє собою чорна діра?\nРіґден: Насправді те, що називають чорною дірою в масштабах Всесвіту, є явище швидкоплинне й саме по собі масою не наділене. Поява і зникнення чорних дір у Всесвіті в будь-якій кількості не порушує закону сталості загальної маси Всесвіту. Навіть найбільш гігантська чорна діра існує загалом досить короткий проміжок часу, і її маса дорівнює нулю. Але її роль в астрофізичних перетвореннях Всесвіту колосальна.\nАсоціативно я би порівняв її з думкою. Адже думки не видно. Її не можна зважити чи до неї доторкнутися, але вона існує, якщо вона з’явилася в нашій свідомості. Думка має об’єм (принаймні, інформаційний). Вона швидкоплинна у своєму існуванні, тому що її швидко змінюють інші думки. Думка не має маси, але може мати колосальні наслідки в матеріальному світі. По суті, це Ніщо.\nАнастасія: Ніщо?! Для нинішнього людського розуміння Ніщо — це, у найкращому разі, вакуум.\nРіґден: Не такий вже він і порожній цей вакуум. Простий приклад. У міжзоряному просторі превалює так званий людьми високий вакуум. Його середня щільність менша за 1 молекулу на кубічний сантиметр. А якщо взяти для порівняння найбільш розріджений вакуум, який створили люди, то там знаходиться біля 100 000 молекул на кубічний сантиметр. Учені вже розуміють, що навіть повний вакуум, у якому передбачається повна відсутність часток, не є «абсолютною порожнечею», позбавленою всяких властивостей. Вже зараз сучасна фізика підступила до теорії фізичного вакууму, як учені назвали нижчий енергетичний стан квантованих полів. Фізичний вакуум у цій теорії характеризується відсутністю будь-яких реальних часток, але одночасно вміщує різноманітні віртуальні частки. Водночас існує й інша теорія (щоправда, вона вперто не визнається «офіційною наукою»), в якій розглядають народження частинок і античастинок (шести класів) з первинного вакууму шляхом його розшарування згідно спіну й появи правих і лівих торсіонних полів — своєрідних каталізаторів, які провокують народження грубої матерії.\nХто ближче до Істини, безумовно, розсудить час. Проблема в тому, що багато вчених, бажаючи осягнути Істину, насправді зіштовхуються з хибним її відображенням у своїй свідомості. Вони поспішають оголосити найбільш зручні для себе теорії та тривалий час відстоювати їхню «правоту», витрачаючи на це роки власного життя, свої й чужі «нерви», не замислюючись над глибинними причинами виникнення подібної інверсії в їхній свідомості. Люди насправді ще багато чого не відають про невидимий світ, про те, який сильний у цьому світі Тваринний розум, і як важливо кожній людині піклуватися про свою духовну чистоту. Адже якраз останнє відкриває Істину позамежного у своїй первозданній природі.\nАнастасія: Так, я згадувала цю теоретичну схему народження частинок і античастинок. Дивовижно, там теж все за схемою косого хреста… Колись ви дуже дохідливо асоціативно порівнювали Всесвіт з океаном, у якому все заповнене до краю. А що таке чорна діра у Всесвіті, якщо її розглядати, використовуючи це образне порівняння з океаном?\nРіґден: Чорна діра у Всесвіті виглядає, умовно кажучи, як повітряна бульбашка у водах океану. Але тільки виглядає, а не відповідає, тому що бульбашка у водах океану заповнена повітрям, а чорна діра у просторах Всесвіту взагалі нічим не заповнена, принаймні, у людському розумінні цього явища.\nАнастасія: Інакше кажучи, чорна діра — це як Щось, стороннє вкраплення, не властиве матеріальному світу?\nРіґден: Можна сказати й так.\nАнастасія: Ви згадували про те, що роль чорної діри в астрофізичних перетвореннях Всесвіту колосальна. Розкажіть, будь ласка, докладніше про це, про основні функції чорної діри, хоча б на асоціативних прикладах.\nРіґден: Ну, мабуть, функції чорної діри можна дуже умовно порівняти з імунною відповіддю, точніше з імунними клітинами в людському тілі, які захищають організм від всякого виду збудників хвороб, ідентифікуючи та знищуючи такі патогени або перероджені клітини самого організму (пухлинні клітини) тощо.\nЯкщо в наш організм потрапляє сторонній агент, чи то вірус чи патогенні мікроби, імунні клітинки їх знаходять і знищують. Або ж якась клітина, групи клітин стають дефектними, виходять із функціонального ладу і, наприклад, починають безконтрольно ділитися, то й тут імунні клітини наводять порядок шляхом знищення таких «неслухняних» клітин. Але це порівняння буде теж не зовсім правильним стосовно чорних дір у Всесвіті, бо імунні клітини постійно борознять простори нашого організму в пошуках «порушників» меж дозволеного.\nА ось чорні діри відразу проявляються у Всесвіті з Нізвідки і тільки там, де це необхідно, і туди ж в Нікуди потім зникають. Причому зникають миттєво, найчастіше (але не завжди) залишаючи після себе в матеріальному світі цілі скупчення фрагментів зірок і величезні хмари з пилу й газів, які досить легко виявити за допомогою сучасного обладнання. Ця залишкова матерія після знищення основної «патогенної» матерії, подібна, скажімо так, на сміття, яке впало з конвеєра в цеху по дробленню й переробці каміння.\nЦе важко пояснити, як Щось з’являється з Нізвідки, знищує часом цілі скупчення зірок, і зникає в Нікуди. При цьому чорна діра справді значно деформує навколо себе простір–час і наділена величезним гравітаційним тяжінням, впливаючи на навколишню матерію. Чорна діра — це те єдине, що можна назвати справжньою Порожнечею — Ніщо, оскільки там, у людському розумінні, немає нічого матеріального.\nАнастасія: Гм-так, людям з науково-матеріалістичним світоглядом це буде важко зрозуміти… Адже, враховуючи вищевикладену інформацію, в такому випадку напрошується питання, а Хто тоді з Нізвідки керує цим процесом? Хто виявляє наявність таких дефектів у Всесвіті і сприяє виникненню й зникненню чорних дір саме в тих ділянках?\nРіґден: Щоб зрозуміти ці процеси, не кажучи вже про оформлення їх у вигляді формул, тут треба мати принципово інакший світогляд.\nАнастасія: Ви згадали, що маса чорної діри дорівнює нулю. А як переробляється матерія, яку вона поглинає? Ви казали, що утворення найважчих мікрооб’єктів у Всесвіті прямо пов’язане з чорними дірами. Отже, все-таки повинна бути якась маса?\nРіґден: Я думаю, коли ти зрозумієш сам принцип «роботи» чорної діри, питання відпадуть самі собою. Отже, як чорна діра притягує матерію і куди потім вона зникає? Чорна діра, скажімо так, це певна аномальна область. Будучи нематеріальною структурою, вона з’являється в тих ділянках Всесвіту, де йде певне збурення полів. Її ціль — знищити матерію, яка викликає ці збурення. Сам факт присутності в цьому місці у Всесвіті чорної діри викликає просторово-часову деформацію. Тобто вона сама й запускає певний механізм, який спотворює плавний хід часу на цій ділянці простору. Це призводить до певних взаємодій, внаслідок чого виникає величезна гравітація, яка починає притягувати матеріальну структуру. Це, думаю, зрозуміло?\nРіґден: Тоді йдемо далі. Коли матерія притягується, то фрагменти, наприклад, розміром з Місяць, починають деформуватися ще на підльоті через величезну гравітаційну силу. А коли матерія починає входити в зону акреції, тут якраз створюється найпотужніше гравітаційне поле і матерія розривається на шматки. Виходить своєрідна м’ясорубка.\nАнастасія: Уточніть, будь ласка, чи тут термін «зона акреції» використовується в тому ж значенні, як його розуміють сучасні вчені? Мається на увазі акреційний диск, як джерело потужного випромінювання, який обертається навколо чорної діри і утворюється при падінні (акреції) речовини прилеглої сусідньої зірки або міжзоряного газу на цей об’єкт під дією його гравітаційного поля. Так? Інакше кажучи, матерія, зіштовхнувшись із чорною дірою, починає рухатися по орбіті навколо неї, утворюючи якраз цей диск, який швидко обертається?\nРіґден: Так. Під час такої «матеріярубки» відбувається дуже важливий момент. Сила тут така, що вона просто відштовхує інформаційні цеглинки одну від одної, які вже не можуть знаходитися в певному строго заданому положенні, тому зриваються зі свого інформаційного порядку. Як тільки втрачається інформаційний лад, порядок, завдяки яким була створена ця матерія як така, відбувається скидання інформації з матеріальної структури і матерія зникає. Тут є парадокс, тому що сама чорна діра не впливає на інформаційні цеглинки, але прямо впливає на матерію. Остання дуже сильно притягується, а інформаційні цеглинки відштовхуються, як наслідок — матерія зникає.\nАнастасія: Виходить, інформація не руйнується. Матерія створена на основі інформації, а коли стається скидання інформації, матерія перестає існувати.\nРіґден: Вірно. Якщо весь цей процес уявити на асоціативному прикладі нашого умовного експерименту, то виходить наступне. Уяви, що ти побудувала замок з невидимих пінопластових цеглинок, таким чином, зробивши його видимим. Потім акуратно його підняла й просто кинула в акваріум з водою. Що відбудеться? Звичайно, при зіткненні замка з водою він розлетиться на дрібні складові. Тобто, в нашому випадку перейде в інший стан: матерія зникне, залишиться тільки інформація у вигляді цих же первинних невидимих пінопластових цеглинок, які продовжать плавати на поверхні води. Питання: «А куди дінеться сам замок (матерія)?» Зрозуміло, чому моє питання викликало в тебе посмішку. Ти скажеш: «Туди ж, куди й дірка від бублика, після того, як його з’їси». І будеш абсолютно права.\nА тепер уяви, що акваріум трішки більший і таких як ти, котрі стоять над акваріумом із замками в руках, хоча б людей десять. І от ви, практично одночасно, кидаєте свої замки в акваріум. Тільки в момент зіткнення ваших замків з водою, пінопластові цеглинки (окремі інформаційні цеглинки або з’єднані в блоки) не залишаються плавати на поверхні води, а відразу відштовхуються від неї (як від чогось надщільного), мов тенісний м’ячик від асфальту. Уявила? Ну, ось це і є в трохи перекрученому вигляді модель «роботи» чорної діри.\nАнастасія: А що відбувається з інформаційними блоками, ось цими кластерами? Адже це хоч і найдрібніша, але все-таки видима матерія. Вони ж іще не роз’єднані на невидимі інформаційні цеглинки?\nРіґден (з посмішкою): Молодець, бачу, відслідковуєш ситуацію… Форма чорної діри сферична. Під час скидання інформації з матерії, коли інформаційні цеглинки відриваються від матерії, яка переробляється, певна їх частина відокремлюється цілими групами — кластерами. Ось ці кластери і стають короткоживучими об’єктами, вагою 0,8 грама, які у вигляді фону випромінювання виходять безпосередньо з «полюсів» цієї сфери. Та й саме поняття «полюсів» у цієї сфери відносне, оскільки тут має значення позиція спостерігача й скупчення матерії, яка переробляється, відносно цієї ж сфери.\nАнастасія: Схоже, що цей процес, який відбувається з матерією біля чорної діри, ще можна образно порівняти з черговим форматуванням диску в комп’ютері, коли вся інформація на диску знищується. А чому ці об’єкти короткоживучі та існують лише частки секунди?\nРіґден: Тому що у них немає програми на життя. Вони просто розпадаються на окремі інформаційні цеглинки. Парадокс у тому, що інформаційні цеглинки одночасно перебувають у двох станах: енергетичному й матеріальному (у вигляді скупчення цих інформаційних цеглинок, коли вони утворюють матеріальну частинку). Тобто їх ніби нема, і вони ніби є. Інформаційні цеглинки порізно не мають маси. Але саме інформація створює матерію зі своєю вагою, а також простір, гравітацію та час. А інформацією керує Той, Хто створив усе. Він створив інформацію як силу, здатну породжувати енергії, які формують матерію (у людському розумінні).\nДо речі, ці ж цеглинки при утворенні малоінформаційних частинок (нейтрино й таке інше) у значній мірі спотворюють «струнку» теорію відносності Ейнштейна. Справа в тому, що деякі з цих частинок через «простоту» своєї структури слабко взаємодіють з іншими частинками у Всесвіті, принаймні, у нашому вимірі, що дозволяє їм переміщуватися безкрайніми просторами Всесвіту зі швидкістю, яка значно перевищує швидкість світла.\nАнастасія: Зі швидкістю, яка перевищує швидкість світла? У такому випадку, сам факт наявності таких частинок спонукатиме переглянути не тільки теорію Ейнштейна, але й багато інших аспектів сучасної фізики.\nРіґден: Безумовно, дещо переглянути все-таки доведеться. Зате це значно поглибить розуміння процесів взаємодії матерії у Всесвіті. Та й, мабуть, наблизить людство до пізнання такого фізичного прояву часу як простір… Так що з інформаційних цеглинок складаються і найшвидші, і найважчі мікрооб’єкти цього світу, як, зрештою, і все інше…\nАнастасія: А якщо гіпотетично уявити собі, наприклад… нейтронну зірку, яка складалася б із таких ось найважчих, короткоживучих об’єктів, то значить, вона би поменшала у своєму розмірі ще в сотні разів, а її маса зросла, відповідно, збільшилося б і гравітаційне стискання цієї зірки. Грубо кажучи, змогла б вона в такому випадку зазнати повного гравітаційного колапсу і перейти в стан чорної діри?\nРіґден: Гіпотетично, звичайно, можна уявити собі що завгодно. Але ось насправді таке неможливо, тому що це є несумісним з природою матеріальної структури. Будь-яка матеріальна структура при такій силі гравітаційного стискання просто б зруйнувалася, тобто перестала б існувати як матерія, тому що при цьому процесі неминуче б виникли умови, що відштовхують інформаційні цеглинки одну від одної. Та й у гравітаційних сил є своя межа, так що подібне є просто неможливим. Взяти, наприклад, процеси, які відбуваються біля чорної діри. Ці короткоживучі об’єкти, про які я розповідав, досить швидко розпадаються на інформаційні цеглинки, як тільки енергія, що їх пов’язує, починає зменшуватися.\nЗаангажованим у суто матеріалістичному сприйнятті світу розумом ці процеси важко зрозуміти. Адже рано чи пізно людина у своєму духовному розвитку зіткнеться з границею такого обмеженого розуміння, за яким криється зовсім інший світ і інші закони. Яка б не була величезна зірка та скільки б сонячних мас вона у себе б не вміщала, перейти в сучасному розумінні в чорну діру вона ніколи не зможе, тому що матерія ніколи не зможе зазнати повного гравітаційного колапсу. Адже матерія складається з інформаційних цеглинок. А інформаційні цеглинки не руйнуються, їх не можна ні знищити, ні змінити, і вони кількісно стабільно постійні у Всесвіті.\nАнастасія: Тепер я розумію, чому сама чорна діра має нульову масу. Чорна діра, як об’єкт з нематеріального світу, просто створює умови, силу, біля якої й відбувається основна дія, тобто, грубо кажучи, здійснюється утилізація непотрібної матерії. Майже як гумка для стирання (ластик), яка очищує поверхню від написів на папері. Матерія повністю зникає, так і не потрапивши в саму чорну діру. А від чого залежить розмір чорної діри?\nРіґден: Розмір чорної діри залежить від кількості, скажімо так, «патологічної матерії» (по-іншому цю матерію не назвеш), яка підлягає знищенню в цій ділянці Всесвіту. Чорна діра може бути будь-якого розміру: і великою, і маленькою. Для кращого розуміння цих процесів у космосі, мабуть, наведу дуже умовний асоціативний приклад, пов’язаний з людською діяльністю. Уяви, що людині необхідно скосити бур’яни на певній ділянці галявини. Вона бачить цю ділянку й вираховує, яку силу необхідно докласти і скільки часу треба витратити на цю роботу. А потім, одного прекрасного ранку, з’являється на цій галявині й виконує заплановану роботу, до того ж, погодься, цілком зненацька для цих бур’янів. Інша справа, коли таких бур’янів ціле поле. Тут уже для їхнього знищення людина задіє більші потужності, наприклад, у вигляді техніки, залучення людських ресурсів тощо. Тобто, точка докладання сили залежить від наявності ділянки «патології», а спосіб докладання сили залежить від обсягу конкретної роботи.\nАнастасія: Гарний приклад… Взагалі, у сучасній фізиці досі залишається відкритим питання про походження маси як такої. Навіть більш того, самі вчені виділяють його як одне з фундаментальних. Незважаючи на численні теорії і припущення, достовірно не встановлено, чому одні частинки мають вагу, а інші ні. Я сама раніше, поки глибше не поцікавилася цим питанням, вважала масу чимось таким, що є само собою зрозумілим, певною характеристикою будь-якого матеріального об’єкту. Всім же ж зрозуміло, що слон важчий за муху, тому й вага його більша. Але, як виявилося, не все тут так гладко, якщо зануритися в мікросвіт. Вченими встановлено, що існують частинки, які вони називають «елементарними», з масою, яка дорівнює нулю. Одним iз представників таких безмасових частинок (у стані спокою) є відомий всім фотон, квант світла.\nРіґден: Це справді питання, на яке досі не може відповісти наука, оскільки обмежена лише рамками запропонованих теорій. А ці теорії, незважаючи на тенденцію все більшого їхнього ускладнення, все-таки нездатні дати достовірні відповіді на такі важливі питання, які стосуються більш глибокого розуміння будови Всесвіту, як наприклад: «Що саме надає масу тим або іншим частинкам?», «Чому маси частинок різняться?».\nВважається, що маса тіла прямо залежить від речовини, що складається з атомів. Але що складає основу атомів? Згідно з сучасним уявленням, атоми складаються з електронів, протонів і нейтронів. Припускають, що протони й нейтрони утворені з кварків. І саме електрони і кварки люди вважають істинно елементарними частинками…\nАнастасія: Так, припускати — не знати достеменно. Вічна гра логіки жителя тримірного виміру в «вірю — не вірю»: чого не можу побачити за допомогою наявних на сьогоднішній день інструментів, того в природі й немає.\nРіґден: У кожної людини свій шлях пізнання Істини, часом через подолання численних спроб і помилок. Однак чистота помислів і гнучкість розуму дозволяють справжньому вченому глянути ширше на світ, усунути нав’язані шаблони. Питання не в Знаннях, питання у сприйнятті людини.\nАнастасія: Найсмішніше, якщо неупереджено глянути на теоретичні описи поведінки елементарних частинок, запропоновані за останні сто років, то складається враження, що кожна чергова теорія намагається залатати діри там, де її попередниця дала тріщину у зв’язку з новими експериментальними відкриттями. Можливо, потрібний зовсім інший підхід до цього питання… Скажіть, будь ласка, а в глобальному масштабі, що все-таки являє собою вага?\nРіґден: Все насправді простіше, ніж уявляють собі люди. Кількість матерії (її обсяг, щільність та ін.), та й сам факт її присутності у Всесвіті не впливають на загальну масу Всесвіту. Люди звикли сприймати матерію з властивою їй масою тільки з позиції тримірного простору. Але щоб глибше зрозуміти зміст цього питання, необхідно знати про багатомірність Всесвіту. Обсяг, щільність та інші характеристики видимої, тобто звичної для людей матерії у всій її різноманітності (включаючи і так звані нині «елементарні» частинки) змінюються вже у п’ятому вимірі. Але маса залишається незмінною, тому що є частиною загальної інформації про «життя» цієї матерії до шостого виміру включно. Маса матерії — це всього лише інформація про взаємодію однієї матерії з іншою в певних умовах. Як я вже казав, впорядкована інформація створює матерію, задає їй властивості, у тому числі й вагу. З урахуванням багатовимірності матеріального Всесвіту, його маса завжди дорівнює нулю. Сумарна маса матерії у Всесвіті буде величезна лише для Спостерігачів третього, четвертого та п’ятого вимірів…\nРіґден: Наука майбутнього, якщо вибере зазначений у твоїх книгах шлях, зможе впритул підійти до відповідей на питання про походження Всесвіту і його штучного створення.\nАнастасія: Є ще запитання. У сучасній науці існує припущення, що в ядрах майже всіх великих галактик є надмасивні чорні діри. Це відповідає дійсності?\nРіґден: Ні. Це припущення виникло у вчених, тому що активні галактики випускають дуже потужне випромінювання й зірки навколо цих центрів рухаються так, мов їх притягує щось невидиме сучасною технікою, але дуже масивне. Але в ядрах галактик немає чорних дір. Там просто діють трішки інші закони.\nАнастасія: Спіральні галактики були відкриті одними з перших. Чи відіграє форма спіралі якусь особливу роль у мікро- й макросвіті Всесвіту?\nРіґден: Так, і це пов’язано зі структурованим ходом енергій, зберіганням інформації та її обміном, загалом, з поглибленою фізикою. Якщо уважно вивчити це питання, то можна зрозуміти, що багато що в матеріальному світі розташовується у форми спіралі або здійснює рух по спіралі, починаючи від мікро- й закінчуючи макрооб’єктами. Наприклад, взяти мікрооб’єкти нашого світу, той же цитоскелет еукариотичних клітин. Як ти пам’ятаєш визначення з біології, еукариоти — це організми, клітини яких мають оформлене ядро.\nАнастасія: Так, до цього надцарства належать всі вищі тварини й рослини, гриби, одноклітинні й багатоклітинні водорості, найпростіші.\nРіґден: Правильно. У їхньому цитоскелеті ти знайдеш і лінійно скручену спіраль, і подвійну спіраль, і суперспіральну структуру.\nАнастасія: Точно! Їхні ж клітини мають ядро, оточене мембраною, і хромосоми спіралевидної структури, які містять біополімер, що входить також до складу живих організмів, — дволанцюжкову молекулу ДНК. У більшості випадків ДНК має ж структуру подвійної спіралі! Навіть у деяких бактерій, які належать до прокаріотів (організмів з недиференційованим ядром), є одинарна двоспіральна молекула ДНК у вигляді кільцевого ланцюга.\nРіґден: Цілком правильно. Згадай також процес ділення клітини, участь у ньому хромосоми жіночої клітини, хромосоми чоловічої клітини… На всіх стадіях клітинного циклу основою хромосом є хромонеми…\nАнастасія: Так, так, так… ці ниткоподібні структури.\nРіґден: Зверни увагу на таку особливість: у клітині, яка не ділиться, вони розкручені, так би мовити, деспіралізовані, а під час ділення клітини щільно закручені по спіралі, образно кажучи у вигляді двох переплетених змійок… Ну, і як ти пам’ятаєш, у функції ДНК входить зберігання інформації, її передавання й реалізація генетичної програми розвитку.\nВзагалі, якщо розглянути докладніше біохімію організму тварин, у тому числі й людини, то можна знайти значну різноманітність типів спіралей (лівозакручену спіраль, правозакручену спіраль, потрійну спіраль і т. п.). Наприклад, типова молекула колагену складається з трьох поліпептидних ланцюгів різних типів (α-спіралей). Вони скручені, як правило, у вигляді правої потрійної спіралі. А що таке колаген? Це найпоширеніший ниткоподібний білок в організмі тварин, його біля 25% від загального білка. Він складає основу колагенових волокон сполучної тканини, забезпечуючи її міцність і гнучкість. Тобто з нього складаються кістки (той же череп, хребет і т. п.), хрящі, сухожилля.\nАбо інший приклад. Що таке волосся, нігті людини, а у тварин — пір’я, пазурі, голки, шерсть? Це структури, що в основному складаються з кератину (рогової речовини). Кератин, як структурний білок, теж побудований переважно у вигляді спіралі, наприклад, той же структурний білок волосся чи вовни α-кератин. У ньому більша частина пептидного ланцюга згорнута у праву α-спіраль. А вже два пептидні ланцюги утворюють єдину ліву суперспіраль. Образно кажучи, таке спіральне переплетення у вигляді двох змійок. Суперспіралі, у свою чергу, об’єднуються в тетраміри, а ті з’єднуються в більш складне утворення. Вісім таких складних утворень складають вже мікрофібрилу волосся або шерсть. Це всього-лише видимі в матеріальному світі процеси, які зароджуються на невидимому енергетичному рівні організації матерії.\nСпіралеподібна структура — це одна з найбільш зручних форм довготривалого зберігання інформації. На сьогодні наука тільки підбирається до цього розуміння. Наприклад, завдяки методам тестування ДНК, можна багато чого довідатися про людину, в тому числі зробити генетичну експертизу зі встановлення біологічного споріднення. Раніше для ДНК-аналізу використовували кров. Зараз же подібні аналізи здійснюють, використовуючи слину, волосся, нігті людини. У криміналістиці судові медики по єдиній волосині вже можуть визначити вік, стать людини. Вони також можуть визначити, які речовини, мікроелементи містяться у волоссі, в який період життя індивіду вони переважали в більшій чи меншій кількості в його організмі. Ці дані, у свою чергу, говорять про спосіб життя людини: які ліки вона приймала, як харчувалася та інше. Аналіз ДНК волосини у зіставленні з іншими зразками дозволяє фахівцям ідентифікувати його «власника». Цей метод використовується і археологами при дослідженні різних поховань, старовинних гробниць, адже волосся зберігається навіть краще, ніж кістки.\nПравда, це далеко не межа знань. Наука ще тільки стоїть на порозі пізнання таємниць спіралеподібної структури (яка в чималій кількості наявна й в людині), взаємозв’язку матерії з енергіями. До речі, знання про це існували здавна. І тому свідчення — знаки й символи стародавніх людей, залишені у вигляді записів на ритуальних предметах, камінні, артефактах з поховань або на символічних деталях архітектури, відгомони магічних ритуалів, розповсюджені майже у всьому світі серед різних народів. До речі, ритуали далеко не випадково були пов’язані, наприклад, з волоссям, нігтями й кістками — зі спіралеподібними структурами, які здатні зберігати й передавати силу (інформацію). Інформація, або як раніше її називали «спляча сила», активувалася (пробуджувалася) за допомогою заклинань, тобто певних звукових вібрацій або зосередження сили думки й уваги. Ці знання застосовувалися людьми, як у позитивному, так і в негативному ключі. Звичайно, подібні ритуали збереглися і сьогодні, але, за великим рахунком, вони вже до смішного перекручені людьми, це вже порожня імітація із втраченим змістом.\nАнастасія: У багатьох народів існують всякі повір’я, навіть заборони, пов’язані з тим же волоссям і нігтями. Наприклад, вважали, що зістрижене волосся й нігті не можна безпечно розкидати де попало, тому що вони несуть певну енергичну інформацію про їхнього власника і можуть потрапити до недоброзичливця, який здатний використати їх у зло йому. А в деяких народів є навіть заборона на плювки: не можна плювати де завгодно, бо вважається, що цією слиною може заволодіти чаклун, щоб навести на людину порчу. Ось би заборону на плювки увести за правило мешканцям міст, може культура би підвищилася, тротуар став би чистішим, та й, можливо, люди стали б менше страждати всякими розладами й захворюваннями невідомого походження…\nРіґден: Культура, звичайно, ніколи не завадить. Тільки справа не в здоров’ї, заборонах, чаклунах та повір’ях. Все це зовнішнє, але випливає воно від внутрішнього самої людини. Справа у звичці, домінуванні певного мислення індивіду, у щоденному виборі. Якщо людина очистить розум від ідеологічної руїни і встановить собі за правило творчі духовні пріоритети у своєму житті, тоді їй ніякі чаклуни з їхніми повір’ями не перешкода.\nАнастасія: Цілком з вами згодна… Не дивно, що в розповсюдженій літературі нинішнього суспільства майже на кожному кроці описані приклади негативного впливу за допомогою цих спіралеподібних структур. Але якщо є негативні, повинні ж бути і позитивні приклади. Ви згадували, що ці знання використовувалися і в позитивному ключі.\nРіґден: Скажімо так, першопочатково знання давались людям саме в позитивному ключі. Ось взяти те ж волосся. Воно зберігає інформацію про людину, зв’язок з її фізичною та енергетичною структурою. Про зв’язок волосся з енергетичною структурою, до осмислення якої ще не дійшла сучасна наука, знали в глибоку давнину. Зараз можна знайти тільки відгомони про це. Наприклад, стародавні слов’яни, втім, як і інші народи, вважали, що розпущене волосся надає жінці магічну силу, або що в чоловіка (воїна) невелике пасмо волосся, відрощене до плечей, взяте саме з маківки, також має магічну силу. Все це залишки колишніх знань про енергетичну структуру людини і можливості її правильного використання в житті для допомоги в духовному шляху.\nНавіть пучок відрізаного волосся зберігає зв’язок з людиною. Раніше, коли когось із громади посилали в далеку подорож з певними цілями, то людина залишала громаді своє пасмо волосся. Громада, під час виконання людиною її місії, періодично всідалася в коло, поміщаючи це волосся в центр, і здійснювала те, що сьогодні б назвали медитацією, молитвою. Тобто люди з громади, перебуваючи в зміненому стані свідомості (у медитації), через пучок волосся надавали цій людині додаткову духовну силу в якості підтримки при виконанні її місії.\nДо речі, раніше для цих цілей, коли громада намагалася духовно допомогти конкретній людині, з неї попередньо зістригали пучки волосся у трьох місцях, які наче б то символізували трикутник над головою: на скронях (ближче до крапки над вухом), і на потилиці. А потім громада, так би мовити, медитувала над цим волоссям. Це використовувалося для допомоги в блокуванні негативного стану (пов’язаного з минулим людини) і погашення сплесків його Тваринного начала. З чола ніколи не зістригали, оскільки передня частина людини та простір перед нею вважалися пов’язаними з духовним напрямком, шляхом уперед.\nПо суті, через волосся йде хоча й слабкий, короткочасний, але цілком реальний вплив на людину. Але таким впливом можна підсилити тільки те, що домінує в цій Особистості. Інакше кажучи, через волосся хорошої людини, впливаючи глибинними внутрішніми почуттями, інша хороша людина здатна передати позитивну енергію, підсиливши в ній на якийсь період часу позитивні сили. Але звичайно, основна робота над собою залишається за самою Особистістю.\nЦікаво, що раніше знання про таку додаткову силу використовували в магічних ритуалах тільки для духовної допомоги людині. А зараз в основному вони або перекручені, або їх використовують у негативному руслі. Люди якось забули, що ці знання їм були надані для допомоги один одному.\nАнастасія: У деяких сучасних релігіях є обряд зістригання волосся. Наприклад, постриг у ченці в християнстві, ритуал збривання волосся в мусульман, які здійснюють паломництво в Мекку, або бриття наголо в буддійських чернечих громадах, або ж передньої частини голови у китайців, маньчжурів, айнів як жертва Богу. Що лежить в основі цих ритуалів?\nРіґден: Це вже чисто символічні дії, які в релігіях трактують як остаточне розставання людини з усім своїм минулим і прийняття нею рішення служити цій релігії, розглядаються як «жертва Богу». Насправді, якщо людина зовні підстриглася чи поголилася, але внутрішньо якісно не змінилася, то все це так і залишається символікою. Повторюю, важлива ж не атрибутика, одяг, зовнішній відмітний вигляд, а внутрішня складова людини. Те ж хрестоподібне зрізання волосся, гоління маківки, чола — це вже перекручена передача знань, трактування самих людей, чисто символічна їхня зовнішня демонстрація зв’язку людини з Богом, її просування по духовному шляху і належності до тієї або іншої релігії.\nАнастасія: Так, не дарма в народі кажуть: за зовнішністю про людину не суди … Повертаючись до питання про спіральну форму в мікро- і макросвіті, я згадала, що рух електрона в незмінному в часі магнітному полі теж спіралеподібний.\nРіґден: У природі багато явищ пов’язані з таким рухом. Зверни увагу на масштабні природні явища, наприклад, повітряні циклони, антициклони, гігантські океанічні водоверті (так звані ринги, центр яких може знаходитися на десятки метрів нижче від рівня океану), поля спіральної турбулентності, генерації спіральних хвиль і т.п., спіралеподібну структура і рух макрооб’єктів, наприклад, галактик.\n: АЛЛАТРА. Частина 2


Організаторів договірних матчів відправили за грати | Лохотрон в Україні\nОрганізаторів договірних матчів відправили за грати\nСуд Бохума, який розглядав справу про махінації зі ставками і організацію договірних матчів в Європі, ухвалив звинувачувальний вирок. Двоє підсудних отримали по 5,5 років в’язниці, ще один учасник відбувся легким переляком.\nСправу, нагадаємо, було відкрито ще 2009 року. Зачитуючи вирок, державний обвинувачувач Андреас Бахманн сказав наступне: «Вони купували результати матчів і проявили себе ворогами спорту. Їх мотивами були жадність і нестримна жага поживитися. Особливо це стосується вас, пан Сапіна. Якщо можна так висловитися, ви грали в Лізі чемпіонів махінацій із ставками».\nХорвати Анте Сапіна та Маріо Чвртак проведуть у в’язниці по 5,5 років. Члена їх злочинної групи Драгана Михелича покарали на півтора роки умовно.\nЗа 6 років група організувала 47 договірних матчів на різних рівнях, починаючи з нижчих ліг Німеччини і закінчуючи іграми в Лізі чемпіонів і кваліфікації чемпіонату світу. Прибуток Сапіни від такого роду діяльності оцінюється у 3,5 мільйона євро.\nШахраї працювали також на азіатському букмекерському ринку. Доведено, що в договірних матчах брав участь боснійський «Травник», для якого Сапіна і Чрвтак організували тренувальні збори в Швейцарії. У другій бельгійській лізі хорватською групою була зібрана команда з «слухняних» гравців, які допомагали досягати певних результатів у матчах.\nНа суді Анте Сапіна визнав свою провину і попросив вибачення у своєї сім’ї.\n← Голова РДА на Рівненщині «привласнив» санаторій\nУ Росії школярка-емо повісилась, злякавшись кінця світу →


« Михайло МАЦЕЛИК. Рецензія на Володимир Омельчук. Нормативно-правове забезпечення державно-церковних взаємин у Візантійській імперії\nОлена РИЖКО. ГРЕКО-КАТОЛИЦЬКІ ЧАСОПИСИ ЯК ДЖЕРЕЛО ВИВЧЕННЯ ІСТОРІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ЖУРНАЛІСТИКИ »\nУ 1919 році батько-засновник українського футуризму Михайль Семенко у своєму тексті «Мистецтво переходової доби» писав: «Мистецтво виростає на побуті. Вся історія дотеперішнього мистецтва – до певної міри історія людського побуту. Зміни в побуті породжують відповідні зміни в самому єстві мистецтва, попри те, що ці зміни анальоґічно відбиваються в методах, платформах і формах мистецтва. Иньші часи – иньші пісні». Не поділяючи аж таку надмірну детермінацію мистецтва побутовою емпірією, варто все ж визнати, що італійські, російські і, якоюсь мірою, українські футуристи стали якщо не творцями, то, принаймні, провісниками епохальних змін, що відбулися протягом першої половини ХХ століття. Англо-бурська, Російсько-японська, Італо-турецька, дві Балканські війни – локальні, говорячи теперішньою термінологією, конфлікти – ставали прелюдією до Першої світової, з якої народилися більшовицька і фашистська революції. Новий, воєнний і революційний побут потребував нової естетики. І футуристи, особливо італійські, зі своїм жорстко мілітаризованим ніцшеанським технократизмом стали чи не найадекватнішим уособленням цієї нової військово-революційної естетики. Стара епоха, що химерним чином поєднувала естетичний декаданс і світоглядний позитивізм, зануреність у психологічні комплекси (недарма Фройд став символом Belle Époque) із вірою у раціональні закони прогресу, відійшла назавжди. Футуризм же, з його волюнтаристичним ірраціоналізмом, став естетичним втіленням «переходової доби» світових воєн і революцій ХХ століття.\nНині ми спостерігаємо чимось подібну ситуацію. Українське мистецтво, разом зі своїм суспільно найрезонанснішим дітищем – «укрсучлітом», напередодні Лютневої революції 2014 року і Східної війни, навряд чи могло вийти за досить банальний тематичний перелік – перверзії, рекреації та примітивні рефлексії над життям (навколоісторичну прозу винесемо за дужки – надто вже специфічний жанр). Топос української літератури було замкнено між чотирма стінами: спонсор – критик – видавець – «літтусівка». Поети, у своїй більшості, перестали бути резонаторами і, тим більше, áкторами суспільної і політичної дії. Окрім, хіба що, невеличкої групки з числа так званих «моральних авторитетів», міцно збліднілих у світі етичного релятивізму. Суспільно-політичну позицію переважної частини українських митців значною мірою можна було б охарактеризувати словами вже пізнього, конформістського, Семенка:\nсправжню культуру європейську, закоханим!\n«Радянську владу» у наш час, звісно, варто було б замінити якимось іншим спонсором. Така ситуація насамперед була втіленням пласкої і, одночасно, впертої імітації самоіронії епохи Постмодерну з її нехіттю до «великих наративів». Імітації, яка претендувала на універсальність й тотальність у декларативно плюралістичному постмодерному світі.\nНа цьому фоні чергова збірка текстів Дмитра Савченка «Київ Хунта Сіті» виглядає як справжній маніфест переходової, військово-революційної епохи. Адже, крім власне маніфестів, що висловлюють політичні, світоглядні та естетичні настанови автора, уривків із політичних маніфестів Томмазо Марінетті, характер маніфесту мають також розміщені у книзі авторські поезії (серед них франко- та російськомовні) та есеї. Автор окреслює свій індивідуальний жанр доволі просто – «провокація». Очевидно, що це не лише жанр цієї збірки. Молодий київський філософ, який від 2004 до 2014 року перебував в ув’язнені за звинуваченням у політичному тероризмі, учасник війни на Сході, речник одного із добровольчих об’єднань – доволі нетривіальний і провокаційний, як для сьогоднішньої української літератури, кар’єрний список. «Якщо тобі в спину кричать: “Провокатор!“, – це перший симптом того, що ти став особистістю. У такому разі все найцікавіше у твоєму житті тільки починається», – пише Савченко. Сама ж збірка – переповнена неполіткоректним змістом, позбавленим духу постмодерної несерйозності та псевдоіронії, що не може не злякати пересічних споживачів укрсучліту, а декого з них, можливо, навіть провокуватиме написати донос на автора до спецслужб чи правоохоронних органів. Що, ймовірно, тільки потішило б останнього, позаяк, на його думку, «бути справжнім митцем – значить опинитися в ролі підсудного». Очевидно, що й основною аудиторією автор бачить не стільки традиційне коло читачів укрсучліту, скільки бійців добровольчих батальйонів, на базах яких пройшли перші презентації книги. Власне, постійно підкреслюваний у книзі примат вертикалей та силової ієрархії виступає як радикальна антитеза постмодерної різомності. Таке випадіння із постмодерного літературного дискурсу і «приземлення» у новому військово-революційному побуті робить тексти Савченка як ніколи співзвучними епосі.\nНа відміну від більшої частини сучасної української «революційно-воєнно-волонтерської» літератури, філософська освіта автора «Київ Хунта Сіті», помножена на безпосередню зануреність у вир воєнних подій, дозволяє Савченку максимально концептуалізувати свої літературні тексти. «Краса – одвічна коханка ризику і страху. Іноді вона збурює в людській душі сильніші хвилювання, ніж відчуття смерті. А коли остання дихає в спину, чомусь завжди на мить згадується клаптик найомріянішої краси», – читаємо на сторінках збірки. Власне, естетизація війни, запозичена у Марінетті, досить органічно вписується у краєвиди нашої Східної кампанії. Зокрема, в есеї «Кіборгізація війни» автор реактуалізує створений у 1910 році Марінетті образ Мафарки – надлюдини машинного типу, що стає «субліматом переосмисленого і пропущеного крізь призму настанов технократичного світогляду Заратустри Фрідріха Ніцше… Його тіло, вкрите металевою панцерною лускою, практично забезпечує йому незнищенність, наявність крил дозволяє здійматися у повітря… Вчення Марінетті на ранніх стадіях становлення чільну увагу приділяє пошукам нового типу машинної людини: надістоти, якій не притаманні ані слабкості, ані страх та втома». І як втілення цього ідеалу в сьогоденні постає український воїн-«кіборг» з Донецького аеропорту: «Безстрашний солдат, обшитий кевларовими пластинами бронежилету, споряджений каскою, тактичними окулярами; з “розгрузкою, нафаршированою масною порцією БК”, автоматом із каліматором та ручним гранатометом, якнайповніше відповідає цьому образу машинної людини. Будь-який психологізм і тонкощі людської душі – це для нього пройдений етап; він цілком позбавлений природних страхів, натомість керується незламною “волею як артефактом команди”. Кіборг донецького аеропорту – невтомний і безжальний щодо ворога конвеєр Священної війни».\nВласне, ця інтеграція текстів у «конвеєр війни», максимально радикальна концептуалізація прозового та поетичного тексту, повертає насичений сутнісний зміст у сучасну українську літературу. Робить її співмірною із викликами епохи. Що явно дисонує із попереднім етапом розвитку українського мистецтва. Яке можна було б охарактеризувати словами Савченка:\n«contemporari art» редуковано\nдо порожніх зсередини видимостей.\nТому небезпідставно в постмодерністській\nфілософії посилено прокручується тема\nАльтернативою симулякрові у Савченка виступає «кіборг». Очевидно, що двобій цих образів і визначатиме обличчя епохи в Україні протягом найближчого майбутнього.\nЧи з’являться автори, які б відповіли на виклики доби у інакший (концептуально не менш сформований і пов’язаний із отнологією історичного моменту) від українського неофутуризму спосіб – покаже час.


22 квітня — Всесвітній День Землі — КЗ «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості»\n22 квітня — Всесвітній День Землі\nОновлено 22.04.2021 у 17:58\nСвяткування Всесвітнього Дня Землі з нагоди 30-річчя незалежності України.\nЗ метою святкування Всесвітнього Дня Землі з нагоди 30-річчянезалежності України, працівники еколого-натуралістичного відділу висадили на території відділу рідкий для нашої зони горіх Пекан та таким чином приєдналися до масштабної акції «Зелене будівництво України».\nГоловна умова акції: 22 квітня о 12.00 одночасно всі учасники акції по всій Україні розпочинають посадку дерев, знімають відеоблог та виставляють на сайтах, в соціальних мережах під гаслом: «Ми долучилися до Зеленого будівництва України!».\nЗапрошуємо всіх приєднатись до акції «Зелене будівництво України»!\nЗемля - наш спільний дім, в якому створені природою для нас абсолютно унікальні умови, що дозволяють нам не тільки виживати, але й насолоджуватися життям у всій її красі і різноманітності. Вона віддає нам себе цілком. Беззаперечно дарує свою любов.\n22-го квітня відзначається Міжнародний День Матері-Землі, свято єднання народів планети у справі захисту навколишнього середовища і збереження тих багатств і природних ресурсів, якими наділила нас природа.\nСоціальний ролик "Збережемо планету разом": https://www.facebook.com/firstpalace1935.kh.ua/videos/3907176282708649\nАвтор: керівник гуртка "Дитяча анімація" - Вадим Болдурат.


Отримав більше нагород "Греммі", ніж Пол Макартні та Бейонсе: як український піаніст Володимир Горовиць став відомим на весь світ\n01.10.2019 07:34 Читайте по-русски\nВолодимир Горовиць колаж 5.ua\nСьогодні, 1 жовтня, коли весь світ відзначає день музики, народився видатний український піаніст Володимир Горовиць. 5.ua зібрав цікаві факти про музиканта, а саме в чому полягає феномен його надзвичайної популярності у світі\n"Так працює пам'ять": музичний проєкт започаткували на честь загиблого у мирній ході 15-річного Данила\nШанувальники займали чергу за квитками ще опівночі\nВолодимир Горовиць народився 1 жовтня 1903 року в Києві, у родині відомого, авторитетного та заможного київського інженера Самуїла Горовиця.\nЗа роки навчання – спочатку в училищі, а потім у консерваторії – Горовиць неодноразово виступав на так званих "публічних концертах", куди залучали лише найталановитіших учнів. У 1920 році став учнем легендарного Фелікса Блуменфельда. Цього ж року закінчив консерваторію.\nВід жовтня 1924 до січня 1925 років дав близько 20 концертів у Ленінграді, де зіграв 155 творів. Втім Горовиць не бачив свого майбутнього в СРСР, тож емігрував до Німеччини, а далі у США.\nЗа океаном мав шалену славу. У 53-му році зникає зі сцени на 12 років через втому. Концерт-повернення 1965 року став головною музичною подією року. Шанувальники зайняли чергу за квитками ще опівночі. Віртуозність Володимира нікуди не зникла.\nВолодимир Горовицьколаж 5.ua\nЧому його називають генієм\nНавіть ті, хто говорив, що він грає "неправильно", виходили з його концертів у захопленні. Критики називали його "гіпнотизером" і "генієм комунікації". Унікальна техніка, постійна імпровізація та емоційна напруга на його концертах були такими сильними, що на одному з виступів Володимира Горовиця у Парижі довелося викликали жандармів, щоб заспокоїти публіку, яка в екстазі почала ламати крісла як на рок-концерті.\nНа першому місці завжди була музика\nВолодимир Горовиць був одружений з Вандою, донькою відомого диригента Артуро Тосканіні. Якось журналіст Девід Дюбаль запитав піаніста, що він найбільше любить. Той відповів: "Музику, парфуми та гроші". У цей момент його дружина Ванда, яка сиділа поруч прокоментуал: "Мене він не любить. Я йому просто потрібна".\nВанда мала міцну силу волі, всім керувала у родині, крім творчості та кар'єри чоловіка. Вона твердо вважала, що без неї Володимир Горовиць пропав би, тому забезпечувала йому надійний тил.\nЇхня єдина донька Соня померла 1975 року у 40-річному віці. За однією з версій, вона вчинила самогубство.\nВолодимир Горовиць із дружиною Вандоюколаж 5.ua\nНагорода з рук Рональда Рейгана\nУ США в роки Другої світової війни Володимир Горовиць давав благодійні концерти, щоб зібрати кошти для армії. Лише один із виступів приніс рекордну суму – майже $11 мільйонів (сучасні $100 млн.).\nНаприкінці життя Горовиць із рук Рональда Рейгана отримав найвищу американську нагороду – Медаль Свободи. Від 1962 до 1989 років отримав 25 премій "Греммі". У кількості отриманих нагород випередив Пола Макартні і Бейонсе. Киянин був улюбленцем американських президентів. Він виходив на сцену аж до 83 років. Критики запевняли, що розмінявши дев'ятий десяток, маестро досягнув піку майстерності. Але найголовніше досягнення піаніста в тому, що записи з його виступами в США й досі популярні, їх і далі купують.\nНагадаємо, раніше 5.ua повідомляв, що на стадіоні Будапешта зламані колонки всю ніч грали пісню Rammstein.\nКонцерт Девіда Гарретта у Києві\nВиступ Девіда Гарретта у Києві\nДе зберігається найстаріша книга та куди заходив почитати Богдан Хмельницький: Україна відзначає день бібліотек\nмузика історія нагороди\nНа стадіоні Будапешта зламані колонки всю ніч грали пісню Rammstein\nДжаред Лето влаштував мініконцерт на мосту в Києві\nПотрібен гарний слух, гнучкі руки і гарний настрій: як у Черкасах працює унікальний музичний гурток для незрячих\nПорошенко відвідує музичний фестиваль "Underhill" – відео


Під керівництвом Валерія Запорожана ОНМедУ потрапив до п’ятірки кращих медичних університетів України - Главком\nПід керівництвом Валерія Запорожана ОНМедУ потрапив до п’ятірки кращих медичних університетів України\n4 Червня, 09:00 glavcom.ua\nДоктор медичних наук Валерій Запорожан\nОдеський національний медичний університет потрапив до топ-5 медуніверситетів України\nНапередодні вступної кампанії – 2021, що стартує 1 липня, РБК-Україна склало рейтинг найбільших і найуспішніших медичних університетів України. Серед них назвало і Одеський медін.\nОНМедУ заснований у 1900 році, входить до Міжнародної асоціації університетів і до Міжнародного наукового комітету ЮНЕСКО. Університет об'єднує 7 факультетів, 60 кафедр і 48 клінічних баз. Із 1184 викладачів 695 – професори та кандидати наук. Навчаються 6,5 тисячі студентів, включно з іноземними студентами з 53 країн світу.\nРектор університету – академік НАМН України, лауреат Держпремії в галузі науки і техніки, доктор медичних наук, професор, заслужений винахідник України Валерій Запорожан.\n«ОНМедУ – один із найбільш технологічних і прогресивних медуніверситетів України. ОНМедУ першим у країні перейшов на англійську мову викладання, створив університетську клініку. Лідер із розвитку симуляційної медицини», – йдеться в рейтингу.\nЗокрема, в медіні майбутніх лікарів навчають за допомогою сучасних роботів, які повністю імітують справжніх пацієнтів. На симуляторах студенти відпрацьовують діагностику, реанімацію, навички лапароскопічних операцій. Після закінчення університету випускники готові до будь-яких клінічних ситуацій.\nВ університеті працює онлайн-бібліотека, що є частиною глобальної наукової мережі. Студенти мають доступ до шести тисяч найменувань із бібліотечних фондів кращих світових університетів, зокрема Стенфордського і Єльського університетів.\nСеред почесних докторів ОНМедУ – вчені з університетів Великої Британії, Німеччини, Литви, Франції, Італії, Швейцарії та інших країн.\nЦього року медін проводить набір на спеціальності «Медицина», «Стоматологія», «Фармація, промислова фармація». Вартість навчання залежить від спеціалізації та становить 16,6 – 41,4 тис. грн на рік.\nНагадаємо, нещодавно в ОНМедУ розказали про терміни й особливості вступної кампанії – 2021 року, про вимоги до абітурієнтів і переваги навчання.\nТеги: Одеса медицина освіта студенти рейтинг\nДочка Кушнарьова очолила престижний виш у Харкові\nСтуденти-медики в Ужгороді відправляли на іспити інших людей\nCovid-19 в Україні: вчора виявили ще 2,5 тисячі нових хворих


неділя, 03 липня 2022, 08:46\nУгорщина продовжує блокувати пропозицію Євросоюзу щодо ембарго на російську нафту.\nЯк передає Укрінформ, про це йдеться у публікації у The New York Times за середу.\n«Сподівання на те, що протистояння між Угорщиною та іншими 26 членами ЄС може бути подолано на саміті у Брюсселі 30-31 травня, згасають, - зазначає видання. - Прем'єр-міністр Угорщини Віктор Орбан, схоже, насолоджуючись своїм становищем головного спойлера ЄС, попросив на початку цього тижня не обговорювати запропоноване ембарго, оскільки проблеми його країни не наблизилися до розв’язання».\nНа Всесвітньому економічному форумі в Давосі в середу прем'єр-міністр Нідерландів Марк Рютте скептично поставився до того, що тупикова ситуація з Угорщиною вирішиться наступного тижня. Орбан «не дає особливих підстав сподіватися, що ми зможемо домовитися» найближчими днями, сказав він, додавши, що, на його думку, Євросоюз врешті-решт вийде з глухого кута.\nЗазначається, що переговори про поступки Угорщині за її згоду на ембарго тривають кілька останніх тижнів. Орбан зажадав більше часу для того, щоб його країна відмовилася від російської нафти, а також коштів ЄС, аби допомогти країні перейти на нові ресурси й уникнути, як він висловився, «атомної бомби» для угорської економіки.\nЧитайте також: В ОП назвали піар-позицією запровадження Угорщиною надзвичайного стану\nАрешт Бізнес Євросоюз нафта Санкції Угорщина росія Ембарго


Биография: Милорад Павич | Общественный портал\nНaрoдився мaйбутній письмeнник у Бeлгрaді (Сeрбія), нa бeрeзі Дунaю, 15 жoвтня 1929 рoку. В aвтoбіoгрaфічнoму нaрисі Пaвич, oписуючи свoє нaрoджeння, oсoбливo підкрeслювaв тe, щo він з’явився нa світ під знaкoм Тeрeзів (дoдaткoвий знaк – Скoрпіoн).\nЙoгo бaтькo був скульптoрoм, a мaти – вчитeлькoю у гімнaзії (виклaдaлa філoсoфію). Їx пoєднaлa любoв дo спoрту, oсoбливo зaкoxaні зaxoплювaлися лижaми й впрaвaми нa гімнaстичниx снaрядax. Пeрші дитячі спoгaди мaлeнькoгo Милoрaдa пoв’язaні з мaтeриними рoдичaми, які жили нa прoтилeжнoму бoці Дунaю, нa бeрeзі річки Тамиш, у місті Панчево. У них був там свій будинок, а в околицях Панчева – хутір з кіньми, коровами, стайнями, колодязем і виноградниками. Батько з матір’ю, прихопивши Милорада та його старшу сестричку, частенько каталися човном по Тамишу й гостювали в маминих родичів. Найчастіше бували в діда Аца, який мав великий баштан, де вся сім’я ласувала кавунами. Багато чого з цього зачарованого світу Панчева пізніше потрапило в прозу письменника. Всім цим Павич дуже нагадує українського письменника й кінорежисера О. Довженка: те ж саме відчуття рідної землі та природи, той самий дух і світосприйняття, що й у автора “Зачарованої Десни”.\nУчився Милорад Павич в школі імені Карагеоргія в Белграді. З першого класу до школи ходив самостійно. Батько лише одного разу відвів хлопчика до школи, оформив документи й сказав, що тепер він буде самостійно кожного дня о восьмій годині приходити на уроки. “Я так і робив, адже школа була поруч з будинком, і все це не здавалося мені дивним,- згадував пізніше Павич.- Узагалі ж, ще до того, як я почав учитися, я ходив у якийсь французький дитячий садок, що знаходився в тім же дворі, що й школа, я пам’ятаю смішну француженку, що ми називали її “тітка Дроль””.\nУ 1949 році М. Павич вступив до Белградського університету, а в 1954 році закінчив відділення літератури філософського факультету. Це були значущі роки в житті майбутнього письменника: він отримує різноманітні знання, йде формування світогляду й його особистого світосприйняття. Саме тут, в університеті, Павич починає писати, відпрацьовуючи свій оригінальний стиль. “Тоді я був здатний писати в будь-яку годину дня або ночі,- згадував письменник.- Сьогодні пишу тільки вечорами або з ранку”.\nТреба відзначити, що в родині Павичів Милорад був не першим і не єдиним письменником: у родоводі по батьківській лінії письменники були ще в XVIII столітті. У цій славетній родині завжди хтось займався літературою. Так, наприклад, Емерик Павич ще в 176-8році опублікував у Будиме книгу віршів, він писав десятистопним віршем народного епосу. Сам Милорад Павич ще з дитинства хотів бути схожим на дядька по батьківській лінії, Миколу Павича, який у той час, у середині XX століття, був відомим письменником. Милорад хотів продовжити літературні традиції своєї родини й був дуже радий, що йому вдалося зробити це. “Я завжди любив слухати, як мій дядько Микола, який був блискучим оповідачем, мій дід Аца та моя тітка по матері Емілія згадували випадки з історії нашої родини,- напише у своїх автобіографічних нарисах вже всесвітньо відомий письменник.- При цьому я мимоволі навчався майстерності усного оповідання. У Панчеві в мене було чотири бабці. Одна з них – Козара – була красунею й залишалася нею до глибокої старості. Вона краще з інших її сестер уміла вчинити тісто й могла заспівати пісню про кожен знак Зодіаку, я потім знаходив ці пісні в старовинних календарях XVIII і початку XIX століття.”\nТісний зв’язок з народними витоками, фольклорною літературою призвели до появи оригінальної поезії і прози Милорада Павича. Він – автор декількох поетичних збірок і численних романів. Добре володіючи російською та англійською мовами, Павич проявив себе й як видатний перекладач творів Пушкіна та Байрона. Професор Павич є дійсним членом Сербської Академії наук і мистецтва (1991), регулярно читає лекції у Белграді, Сорбонні, Регенбурзі, Відні. Твори Милорада Павича – найбільш популярні у сучасного читача. “Вашингтон таймс” вважає його “оповідачем, який дорівнює Гомеру”, південноамериканська критика характеризує Павича, як “найвидатнішого письменника сучасності” (“Веха”, Сан-Пауло), а в Іспанії він визнаний “однією з найвеличніших особистостей світової літератури” (“Темпо”, Мадрид).\nТвір має всі атрибути наукового дослідження: зміст, попередні відомості про видання (передмова до сучасного видання, історію написання “Хазарського словника”, склад словника, статті про те; як користуватися словником, фрагменти передмови знищеного видання 1691 року), основний зміст словника, що передає історію хазар через три види джерел: християнські (Червона книга), ісламські (Зелена книга) і єврейські (Жовта книга). Крім цього, додаються так звані Appendix І та Appendix II, а також заключні примітки. Цікаво, що в Червоній, Зеленій і Жовтій книгах йдеться майже про одні і ті самі події, але подані з різних точок зору. У кожній з книг фігурує багато персонажів, але деякі з них представлені у всіх трьох книгах. Це принцеса Атех і Каган, а також статті “Хазарська полеміка” та “Хазари”.\n« Туристов предупредили о росте случаев ДТП с участием военной техники в Эстонии


Доступні сроки: 11.11.2019 10.11.2019 09.11.2019 08.11.2019\nНа добу з 21 год. 11 листопада до 21 год. 12 листопада 2019 року\nпо Закарпатській області: Мінлива хмарність, без опадів, вночі та вранці в горах подекуди туман. Вітер південно-східний 5-10 м/с. Температура повітря вночі 0-5° тепла, в горах місцями до 2° морозу, вдень 11-16°, на високогір'ї 8-11° тепла.\nАвтошляхи: Без опадів, вночі та вранці в горах подекуди туман. Видимість 10 км, в тумані 200-500 м.\n13-14.11.2019 р.: 13.11. Мінлива хмарність, без істотних опадів, у другій половині дня часом дощ. Вночі та вранці в горах подекуди туман. Вітер південно-східний 7-12, вночі в горах місцями 15-20 м/с. Температура повітря вночі 8-13° тепла, вдень 12-17°, на високогір'ї до 9° тепла. 14.11. Мінлива хмарність, вночі часом дощ, вдень без істотних опадів. Вночі та вранці в горах подекуди туман. Вітер південно-східний 7-12, вдень в горах місцями 15-20 м/с. Температура повітря вночі 7-12° тепла, вдень 11-16°, на високогір'ї до 9° тепла.\nКонсультація 15-16.11.2019 р.: 15.11. Без істотних опадів. Температура повітря вночі 5-10° тепла, вдень 12-17°, в горах місцями 9-12° тепла. 16.11. Без опадів. Температура повітря вночі 4-9° тепла, вдень 13-18°, в горах місцями 10-13° тепла.\nМетеорологічні дані з 9 год. 10 листопада до 9 год. 11 листопада\nБерегово 15.8 7.2 12.6 8.2 6 2 2.0 6\nУжгород 13.1 7.0 11.8 7.2 7 11 8.0 6.0 2.0 13\nХуст 12.3 8.1 10.1 8.1 7 11 1.0 .6 .4 7\nВ.Березний 12.1 7.1 10.2 7.2 8 6.0 6.0 .0 8\nРахів 12.6 7.4 9.0 7.9 7 10 2.0 1.5 .5 7\nМіжгір'я 10.8 6.1 8.9 6.3 7 4.0 2.0 2.0 8\nН.Ворота 10.9 5.2 9.1 5.5 5 9 5.0 1.0 4.0 10\nН.Студений 11.1 4.8 8.0 4.9 3 8 6.0 2.0 4.0 10\nПлай 8.2 1.3 4.8 1.3 2 7.0 4.0 3.0 20\nМинулої доби по області спостерігалась хмарна погода, пройшли дощі із кількістю опадів 1-10 мм. В горах подекуди відмічався туман при видимості 500-1000 м. Вітер південно-західний 6-13, на високогір'ї до 20 м/с. Температура повітря вдень 8-16°, вночі 3-8° тепла. Агрометеорологічні умови минулої доби були задовільними для початкових фаз розвитку озимини.\nКліматичні дані по Ужгороду за 10-11.11.2019 р.\nСередньодобова температура повітря 5.9°C\nМаксимальна температура повітря 16.6°С спостерігалась у 1971 р.\nМінімальна температура повітря -10.6°С спостерігалась у 1956 р.