Український націоналізм наприкінці 80-х - на початку 90-х років! :: Український NацІоналістичний Рух\nГоловна сторінка > Український націоналізм наприкінці 80-х - на початку 90-х років!\nУкраїнський націоналізм наприкінці 80-х - на початку 90-х років!\nПроцес національного відродження 1989-1991 рр. в УРСР ознаменувався появою нових, альтернативних до КПУ політичних партій та рухів, переважно націонал-демократичного спрямування: «Народний Рух за перебудову», Українська Республіканська Партія та інші.\nСпілка Незалежної Української Молоді\nОднак, в короткий час значна частина найбільш політично активних громадян, переважно молодь, розчарувалась у новітніх націонал-демократичних течіях, закидаючи їм політичну нерішучість та надмірну поміркованість у поглядах. Так 19 серпня 1989 року члени молодіжного крила Української Гельсінської Групи на горі Маківка проголосили створення Спілки Незалежної Української Молоді. Снумівці відкрито маніфестували вихід України зі складу СРСР як мету своєї діяльності; виховання молоді в дусі патріотизму на прикладах національно-визвольних змагань ОУН та УПА тощо. Хоча СНУМ й була організацією нелегальною і діяла в умовах ідеологічних табу та заборон, проте, вона швидко знайшла прихильників по всій Україні. Менш ніж за рік з дня свого утворення СНУМ у своїх лавах об’єднала близько тисячі націоналістично налаштованих молодих людей з усіх регіонів України. У травні 1990 року загальна кількість обласних організацій СНУМ збільшується до 18. Існував осередок СНУМ у Перемишлі, Польща.\nГоловним засобом діяльності Спілки була агітаційна та просвітницька робота, організація мітингів, страйків, голодувань та пікетів. На своїх перших нелегальних мітингах у Києві та Львові снумівці збирали гроші для друку своїх маніфестів та періодичних видань (свої газети та листівки СНУМ друкувала в Литві та нелегально завозила до УРСР), що дало можливість поширювати свої ідеї в масах. Члени спілки влаштовували театралізовані дійства зі спаленням комсомольських квитків у Києві, Львові, Тернополі, Рівному, Дубно. Снумівці зорганізували бойкот весняного призову до Радянської Армії.З цією місією влаштовувались пікетування та голодування біля військкоматів. Жоден антирадянський мітинг в УРСР в період 1989-1990 рр. не відбувався без участі СНУМу. На весні 1990 р. СНУМ бере активну участь у парламентських виборах. Депутатом від СНУМ стає Ігор Деркач. У 1990 р. організація все виразніше поляризується на два табори: радикальний (формується навколо О. Вітовича та Д. Корчинського) та демократичний. Демократичне крило СНУМу реформувалось у Спілку Української Молоді, яка взяла за зразок діаспорну організацію СУМ, що відродилась у Німеччині у 40-х роках ХХ ст. СУМ не була радикальною організацією і ставила на меті виховання молоді на ідеалістичних засадах в дусі християнства та патріотизму.\nПеребудова - загальна назва сукупності політичних і економічних реформ, що проводилися в СРСР у 1985—1991 роках. Складові частини Перебудови: у внутрішньополітичній сфері — демократизація суспільного життя; в економіці — введення елементів ринкових відносин; у зовнішній політиці — відмова від надмірної критики так званого капіталістичного ладу, значне поліпшення відносин зі США та демократичними країнами Західної Європи, визнання загальнолюдських цінностей і глобальних проблем. До початку 1990-х років Перебудова призвела до загострення кризи в усіх сферах життя суспільства, що спричинило ліквідацію влади КПРС і розпад СРСР.\nПеребудова здійснювалась в кілька етапів. Спочатку розроблялась концепція перебудови, здійснювались перші економічні реформи. В Україні перебудовчі процеси спочатку не відбувалися. Відбулися вони вже в 1989 році. Республіку очолив Щербицький. Перебудова спричинила зростання політичної активності суспільства:\n1. Видання неформальних газет і журналів - "Вільна Україна", "Український вісник".\n"Український вісник" - позацензурний суспільно-політичний журнал. Виходив як самвидав від січня 1970 до березня 1972 (випуски 1-6) у Львові та з серпня 1987 по березень 1989 рр. (Київ-Львів, випуски 7-14). Видавець і відповідальний редактор - журналіст В'ячеслав Чорновіл.\n2. Створення неформальних організацій - "Товариство української мови імені Тараса Шевченка", "Студентська спілка".\n"Товариство української мови ім. Т.Г.Шевченка" (ТУМ) постало на Установчій конференції 11-12 лютого 1989 року в Києві як всеукраїнська громадська спілка, що на хвилі національного піднесення об'єднала численні організації та гуртки з метою відродити й утвердити українську мову в Україні й серед українців зарубіжжя.\nДо 1992 року мало Головну Раду з 70-125 осіб, Центральне правління з 22-25 членів, Секретаріат, лекторій і газету «Слово». Перше потужне обласне Товариство рідної мови створено у червні 1988 року у Львові (очолив Роман Іваничук). До 1990 року, спираючись на працю численних ентузіастів, внески й пожертви, ТУМ виросло в розгалужену потужну організацію, здатну проводити велелюдні заходи, впливати на події в країні та державні рішення. Ідеологію ТУМ, яке підтримувало Народний рух України, сформувала національна інтелігенція, передусім письменники, науковці й освітяни; перша резиденція ТУМ була у Спілці письменників України. Авторитет Товариства визначив ключові вимоги Закону про мови 1989 року і значною мірою демократичне обрання 1990 року національно свідомих політиків до Верховної Ради, за складу якої Україна здобула незалежність. Друга конференція ТУМ 29-30 вересня 1990 року зібрала 1200 делегатів, тоді ж на посаді голови ТУМ Дмитра Павличка змінив Павло Мовчан. Спілка як всеукраїнська проіснувала де юре до 21 січня 1992 року, а фактично ще півроку, і на той час налічувала близько 140 тис. членів (до 90 тис. на Львівщині).\nІдея створення незалежного професійного об’єднання студентів виникла влітку 1989 р. під час студентського походу шевченківськими місцями на Черкащині. 8-9 грудня 1989 р. відбувся Установчий З’їзд УСС, на якому було 167 делегатів від осередків УСС з 24 міст України. З’їзд ухвалив Програмову декларацію та Статут УСС.\nРеволюція на граніті (або Студентська революція на граніті) - кампанія протестного голодування української радянської молоді 1990 року з вимогами:\n1. Недопущення підписання нового Союзного договору;\n2. Перевиборів Верховної Ради УРСР на багатопартійній основі;\n3. Проходження військової служби юнаками-українцями на території України;\n4. Націоналізації майна Компартії України та ВЛКСМ;\n5. Відставки голови Верховної Ради УРСР Кравчука Л. М та голови Ради Міністрів УРСР Масола В. А.\nГолодування студентів на площі Жовтневої революції (теперішній Майдан Незалежності) та масові акції протестів у Києві, провідну роль у яких відігравали студенти та учні технікумів і ПТУ, тривали з 2 жовтня до 17 жовтня 1990 року. Влада змушена була задовольнити майже всі вимоги протестувальників.\nРеволюція на граніті була ініційована у вересні 1990 року «Студентським Братством» Львова та «Українською студентською спілкою». Цим організаціям вдалося провести найпотужнішу і найяскравішу акцію часів боротьби за незалежність України.\nНа їхню підтримку застрайкували і всі вищі навчальні заклади Києва (а також технікуми, ПТУ і старші класи шкіл). Мітингувальники перекрили рух транспорту, оточили Верховну Раду, захопили корпуси Університету ім. Шевченка. Студентські акції протесту пройшли в обласних центрах, зокрема, Луганську та Львові. Після розмови зі студентами демонстративно здав свій квиток члена КПРС відомий письменник Олесь Гончар. Це був масовий рух за ідеї незалежності України.\nПід тиском напівпідпільних громадських організацій, які розбили намети на площі Жовтневої революції, влада надала студентам годину прямого телеефіру на УТ-1. Молодь закликала однодумців до всеукраїнського страйку, і наступного дня до її акції протесту були готові долучитися не тільки вищі навчальні заклади, а й заводи і фабрики.\nВ той час молодь почала ставати національно-свідомою, можна було частіше побачити людей у вишиванках чи з жовто-блакитними стрічками, більше людей почало спілкуватися українською мовою. Україна почала відновлюватися..


На Вінниччині чоловік ледь не вбив сокирою гостя з Київщини і пішов каятися (ФОТО)\nУсвідомивши, що накоїв, житель Вінниччини викликав поліцію\nУчора, 27 грудня, у Хмільницькому районі, що на Вінниччині, чоловік ледь не вбив свого знайомого сокирою по голові й одразу пішов у поліцію. Про це повідомляє Depo.Вінниця з посиланням на прес-службу поліції Вінниччини.\nДо районного відділення поліції надійшло повідомлення від жителя села Війтівці Хмільницького району, який повідомив, що вчинив злочин. Слідчо-оперативна група на місці події виявила з травмою голови 49-річного жителя Київської області, який постраждав від рук 60-річного заявника, жителя села Війтівці. Під час застілля чоловіки почали бійку. Місцевий чоловік під час бійки ударив гостя сокирою. Усвідомивши, що накоїв, викликав поліцію.\nНагадаємо, на Вінниччині чоловік накинувся з сокирою на рідного брата.


На світовому ринку сир подешевшав\nСтворено: Вівторок, 27 листопада 2018,\nСитуація на світовому ринку сиру змінилася: товар подешевшав у всіх основних регіонах виробництва. – ІНФАГРО\nУ Європі активне виробництво сприяло накопиченню певних запасів. Не всі продавці готові їх утримувати, та й попит останнім часом трохи знизився. В результаті в середині листопада сири Гауда / Едам вже пропонуються по 3450 – 3650 USD/т, Чеддер подешевшав до 3650 – 3750 USD/т.\nВ Океанії також відзначається зниження ціни. Виробництво в регіоні ведеться активно і пропозиція зростає. У той же час потенційні покупці при можливості займають вичікувальну позицію. Не варто забувати і про дешевий американський Чеддер. На Чиказькій біржі 15 листопада Чеддер котирувався на рівні 3140 USD/т, майже на 200 долларів дешевше, ніж два тижні тому.


Як побачити Марс неозброєним оком? | Відповідь тут ;-)\nСпостереження за Марсом\nМарс на небі\nМарс — одна з планет Сонячної системи, яку можна розглядати на небі без телескопа. Правда, можливість з’являється не завжди, а тільки в моменти протистоянь планети. Саме в цей час вона знаходиться найближче до Землі, але найдалі від Сонця. Щоб знати як побачити Марс, потрібно насамперед визначити час найближчого протистояння, які відбуваються через кожні 26 місяців. Але один раз на 15 — 17 років відбувається «велике» протистояння планети. Саме воно настане 27 липня 2018 року.\nЯкраз на цей час американський мільйонер Денніс Тіто запланував політ на «червону планету». У космічну подорож він збирається відправити сімейну пару добровольців. За розрахунками весь переліт займе 501 день. Старт корабля призначений на 5 січня 2018 року. У серпні корабель приземлиться на Марс, а 21 травні 2019 року космічні туристи повернуться на Землю. Питання про те, як полетіти на Марс, пов’язаний з вирішенням численних проблем, одна з яких — це захист космонавтів від радіації. Вчені переконані, що політ на Марс можливий у технічному плані, але, на жаль, в даний час зовсім не потрібен. Всю інформацію про планеті давно отримують з успішно стартують із Землі марсоходів.\nМарсіанські роботи повною мірою дають нам уявлення про те, як виглядає Марс. На цій планеті, як і на Землі, відбувається зміна пір року. Зараз відомо, що на полюсах є так звані білі «полярні шапки». Але от побачити їх неозброєним оком, на жаль, неможливо. І навіть у моменти великого протистояння Марс неспроможний буде видно з Землі як повний Місяць. На небі його насилу можна відрізнити від мільйонів зірок.\nАле ось телескоп дасть можливість побачити дещо інше. Вже в слабкий 60-міліметровий телескоп можна розгледіти Марс. Як планета він, на відміну від зірок, буде виглядати у вигляді крихітного світиться диска. 100 — 150 міліметровий телескоп дозволить розглядати полярні шапки і контрастні обриси морів і материків. Періодичні спостереження за планетою дадуть можливість побачити танення полярної шапки, в результаті чого її розміри помітно зменшуються. Крім того, в певні періоди часу на поверхні планети можна спостерігати білі хмари і пилові бурі.\nЗвичайно, здавна людей вабила ідея, як потрапити на Марс. Зараз встановлено, що ніяких життєво важливих процесів на цій чудовій планеті не відбувається. Але вона таїть у собі ще багато секретів. А може бути, насправді планована експедиція на Марс дозволить розкрити численні таємниці Червоної планети?\n← Як знайти роботу своєї мрії?\nЯк очистити унітаз від нальоту: хитрощі господині →\nЯк побачити примари; як можна побачити духів?\nЯк побачити привид?\nЯк у сні побачити те що хочеш


Біполярний психоз маніакального і депресивного типу — це явище, яке визнається психічним відхиленням і може спостерігатися у людей різних вікових категорій. Розглянемо головні прояви даного розладу, а також основні причини його утворення і способи лікування.\nВивчення розглянутої проблеми було розпочато в 1854 році. У всякому разі, саме цим роком датується перша відображення симптомів даного психологічного розладу в науковій літературі. Перші згадки про нього були зроблені в роботах великих французьких психіатрів Байярже і Фальре. Трохи пізніше ця патологія була більш детально вивчена в роботі іншого фахівця в цій сфері — Крепеліна.\nВідомо, що первісна назва біполярного розладу — маніакально-депресивний психоз. З 1993 року, після його внесення в МКБ-10, діагноз був перейменований більш доречно. Психіатри обґрунтували таке рішення тим, що за даної патології виникнення психозів спостерігається далеко не завжди.\nБіполярний розлад (маніакально-депресивний психоз) — це таке явище, яке досить часто зустрічається у сучасній психіатрії. Особливість даного розладу полягає в тому, що воно проявляється у вигляді регулярних аффектных порушень, або, якщо сказати простою мовою, безпричинними різкими змінами настрою.\nПсихіатри відзначають, що у пацієнтів, що мають даний тип розлади, регулярно спостерігається зміна манії (в деяких випадках — гипомании) депресією і навпаки. У певні періоди клінічна картина даної проблеми проявляється у вигляді настання стійкої депресії або тільки манії. В деякі моменти можуть спостерігатися проміжні або змішані стану.\nВ даний час немає точних даних щодо віку пацієнтів з даним розладом. Практика показує, що більша частина пацієнтів психіатрів знаходяться у віці від 25 до 45 років. Більше того, статистика показує, що люди, які перебувають у середній віковій категорії, мають униполярную форму захворювання, а ті, що молодші — біполярну.\nЯк показує практика, якщо раніше не спостерігалося розладів розглянутого типу, то перший криза може статися у віці після 50 років — саме так трапляється у 20% пацієнтів психіатрів, які страждають біполярним відхиленням.\nЩо стосується визначення схильності до розладу біполярного типу по статевій приналежності, то симптоматика біполярного психозу спостерігається у жінок частіше, ніж у чоловіків (в 1,5 рази більше випадків).\nПрактика показує, що повторення спалахів симптомів, характерних для біполярного розладу, спостерігається майже у всіх випадках (близько 90%). Говорячи про наслідки такого явища, варто відзначити їх велику серйозність, так як в середньому близько 30-50% пацієнтів зі стійким порушенням через певний час втрачають працездатність і отримують інвалідність.\nНа сьогоднішній день існує певний перелік факторів, які, на думку фахівців в області психіатрії, сприяють формуванню, зміцненню і розвитку маніакально-депресивного розладу біполярного типу. До числа таких належать:\nДивіться також: Гостра реакція на стрес: види, діагностика і симптоми, самодопомога\nСлід зазначити, що поняття про біполярному афективному психозі передбачає кілька форм захворювання, в яких воно може бути виражено. Що стосується класифікації форм розладів, то вона проводиться на підставі того, переважання якихось явищ можна спостерігати в клінічній картині пацієнта: манії або депресії, а також по тому, в якому порядку вони чергуються між собою.\nГоворячи про проблеми, що розглядається, варто відзначити те, що вона може протікати в двох формах: біполярної і уніполярної. При цьому біполярним розладом буде визнаватися то відхилення, під час протікання якого спостерігаються обидва види порушень афективного типу. Що стосується уніполярного розлади, то його проявом є постійне спостереження афективного розладу одного типу (або тільки депресія, або тільки манія).\nПри розгляді форм протікання розглянутого виду розлади окрему увагу варто приділити його биполярному типу. Це пов’язано з тим, що воно має властивість протікати в різних варіантах:\nподвійне (при спостереженні такої форми розлади спостерігається по два протилежних епізоду розлади поспіль; в перервах між ними немає просвітлінь свідомості, «світла» фаза настає після).\nЩо стосується тривалості фаз розлади, то вона може бути будь-який, але, як показує практика, середній показник дорівнює 2-3 місяців. Також статистика показує, що епізоди депресії виникають набагато частіше, ніж біполярні психози з перевагою маніакальних станів. Слід також відзначити і те, що депресивні розлади тривають набагато довше, ніж маніакальні (в 3 рази).\nРозглядаючи особливості проміжків просвітлення свідомості між розладами, варто відзначити те, що такі періоди, як правило, мають досить стійку тривалість — близько 3-7 років залежно від навколишнього оточення.\nДивіться також: Біполярний синдром: причини, симптоми і лікування. Біполярний афективний розлад\nзниження апетиту (у деяких випадках — повна його відсутність);\nКрім усього перерахованого, під час протікання маніакально-депресивного психозу з біполярним розладом у чоловіків може спостерігатися еректильна дисфункція, що обумовлено зниженням лібідо і постійно зниженим рівнем настрою. Що стосується жінок, то у них може припинитися менструальний цикл.\nГоворячи про симптоматикою, характерною для маніакальною стадії розлади, варто виділити повну протилежність всім тим ознаками, які спостерігаються у осіб, що перебувають у фазі депресії, а саме:\nЩо стосується видів манії, що вона може бути легкою, тяжкою та помірною. Розглянемо їх особливості більш детально.\nПри легкій манії можна спостерігати постійне перебування людини в піднесеному настрої. У його режимі дня спостерігається значне зниження потреби у сні, але зате зростає число інших бажань: секс, їжа, фізична активність, спілкування з оточуючими і т. п. Як показує практика, період легкої манії (або, як його називають в психіатрії, гипомании) має властивість тривати недовго — всього лише протягом декількох днів.\nГоворячи про помірною манії, варто сказати, що даний етап протікає без нагляду будь-яких психотичних симптомів. У цей час у людини майже повністю відсутня потреба у сні, він починає постійно на щось відволікатися і не може зосередитися на будь-яких елементах діяльності, в результаті чого частково втрачає працездатність. Варто відзначити, що при даній формі розлади у пацієнта значно погіршується здатність контактувати з оточуючими. Більш того, при такому відхиленні у людей нерідко розвивається манія величі. Тривалість такого епізоду, як правило, становить не більше тижня.\nЩо варто сказати про важкій формі розлади? В першу чергу, потрібно відзначити те, що дана форма завжди супроводжується психотичними симптомами. Як правило, під час її протікання у пацієнта спостерігається схильність до насильства, надмірне збудження, а також суцільний потік думок зі стрибками від однієї до іншої. У період протікання такої фази пацієнта можуть мучити галюцинації та марення, що характерно для звичного процесу перебігу шизофренії. Нерідко людина починає вважати себе великим і запевняти всіх, що його предки належать до відомого і дуже знатного роду. Істотною ознакою того, що маніакальний розлад має важку форму, є і те, що особа повністю втрачає не тільки працездатність, але і можливість доглядати за собою самостійно. Ця форма манії має властивість тривати не один тиждень.\nЩо стосується депресій, то вони також можуть набувати різні форми:\nДивіться також: Постійна тривога і страх: що робити, причини, методи лікування, відгуки\nДля того щоб психіатр мав можливість поставити відповідний діагноз, необхідно спостерігати щонайменше два епізоди розладів афективного типу. Щоб правильно поставити діагноз, фахівець може вивчати не тільки анамнез пацієнта, але і ту інформацію, яку надають його родичі.\nЩо стосується процесу визначення тяжкості захворювання, то він проводиться за певною шкалою.\nЩо робити, якщо у пацієнта було діагностовано біполярний афективний психоз? У клінічних рекомендаціях по лікуванню даного відхилення передбачається втручання шляхом нормалізації стану хворого, а також поліпшення його настрою. В результаті правильних дій пацієнта чекає тривалий період ремісії.\nЩо стосується місця, в якому має проводитися лікування, то у разі легкої форми захворювання лікування здійснюється амбулаторно, а при важкій — в умовах психіатричної клініки.\nДля купірування епізодів депресії використовуються правильно підібрані антидепресанти. Що стосується вибору засобів, то цим може займатися виключно фахівець в області психіатрії після проведення обстеження пацієнта з урахуванням тяжкості депресії, здатності її переходу в стан манії, віку пацієнта. Для лікування особливо тяжких форм депресії психіатр може призначати на додаток до антидепресантів антипсихотики або нормотимики.\nЯкщо розлад протікає в стадії манії, лікування здійснюється виключно нормотимиками, але у разі тяжкої форми захворювання — антипсихотиками.\nПісля закінчення повного курсу лікування пацієнт проходить стадію ремісії. Цей період повинен відбуватися в сімейному оточенні. В цей час також можуть відбуватися психотерапія різного типу (сімейна, індивідуальна, групова).\nТі люди, у яких при біполярному розладі почався психоз, обов’язково повинні бути оглянуті психіатром. А також необхідно кваліфіковане лікування, цілком відповідне до тяжкості захворювання. Проведення таких дій є гострою необхідністю, так як при ігноруванні проблеми в переважній більшості випадків захворювання починає прогресувати.\nУ разі прогресування захворювання у хворого можуть спостерігатися маніакальні напади, під час яких людина здатна навіть здійснювати суїцидальні спроби. Також такі ситуації загрожують вчиненням особою небезпечних для суспільства дій з необережності.\nОкрему увагу варто приділити тому, які прогнози подальшого розвитку психічного захворювання.\nСлід зазначити, що сучасні психіатри відзначають, що розглянуте відхилення дуже часто поєднується зі зловживанням шкідливими звичками (алкоголізм, наркоманію тощо). Варто врахувати, що при наявності цього фактора тяжкість розладу лише посилюється, а прогноз лікування, як правило, говорить про безнадійності ситуації.\nЩо стосується загальних прогнозів, то наявність розглянутого відхилення нерідко має не дуже сприятливі прогнози. Як показує практика лікування, близько 90% людей, які страждають їм, пізніше знову починають відчувати ускладнення, в результаті чого трапляється рецидив.


Об'єднати PDF - 100% Безкоштовно - PDF24 Tools\nОб'єднайте кілька файлів PDF в один PDF\n4.9 (9023 голосів)\nОцінка 4.95 з 5 зірок вiд 9023 користувачів за останні 2 років.\nКлацніть на сторінки, які повинні бути додані в новий файл PDF.\nВиправите порядок сторінок, якщо необхідно\nЯк об'єднати файли PDF\nВиберіть PDF файли, які ви хочете об'єднати, або перетягніть файли в активне поле. З'являться сторінки PDF файлів. Натисніть на сторінки, які ви хочете додати в новий файл. Збережіть ваш новий PDF файл.\nНе турбуйтеся про якість. Об'єднання сторінок PDF файлів не впливає на якість вашого PDF. Інструмент об'єднує сторінки так, щоб якість вмісту сторінок залишалась без змiн.\nPDF24 спрощує і прискорює об'єднання файлів PDF. Вам не потрібно нічого встановлювати або налаштовувати, просто виберіть ваші файли PDF в додатку і об'єднайте сторінки.\nНіяких особливих умов не потрібно для об'єднання PDF файлів онлайн. Додаток працює з усіма поточними операційними системами і браузерами. Просто використовуйте цей додаток в своєму браузері і почніть злиття.\nВам не потрібно завантажувати і встановлювати будь-яке програмне забезпечення. Файли PDF об'єднуються в хмарі на наших серверах, тому цей інструмент не споживає ваші системні ресурси.\nБезпечне об'єднання PDF файлів\nЦя програма для злиття PDF не зберігає ваші файли на нашому сервері довше, ніж необхідно. Ваші файли і результати будуть видалені з нашого сервера через короткий проміжок часу.\nВиберіть файли для злиття.\nВстановіть порядок файлів і створіть PDF або перейдіть в режим експерта.\nВ експертному режимі відзначте сторінки для приєднання.\nВстановіть порядок сторінок шляхом переміщення, а потім створіть PDF.\nЗберегти створений PDF.\nНовий PDF-файл швидко та легко об’єднується за допомогою цього інструменту. Просто виберіть файли, натисніть об’єднати та збережіть новий PDF-файл. Це не могло бути простішим.\nБезкоштовне створення нового PDF-файлу зі сторінок інших файлів - це те, що потрібно мені частіше за все, і тепер у мене є простий і безкоштовний додаток для цього. Спасибі вам.\nЯк з'єднати PDF-файли?\nНатисніть на виділену область на початку сторінки і виберіть файли для з'єднання.\nПри необхідності просто перетягніть файли, щоб змінити їх порядок. Почніть з'єднання файлів, натиснувши на відповідну кнопку.\nЗбережіть з'єднані файли як окремий PDF-файл.\nЯк з'єднати кілька документів Word?\nНатисніть на виділену область на початку сторінки і виберіть файли Word для з'єднання. Word-файли підтримуються безпосередньо.\nПри необхідності просто перетягніть файли, щоб змінити їх порядок. Почніть з'єднання файлів Word, натиснувши на відповідну кнопку.\nЗбережіть новий файл у форматі PDF, в якому зберігається вміст ваших Word-файлів.\nЯк можна об'єднати PDF-файлу без підключення до інтернету?\nПросто завантажте безкоштовний та простий у користуванні PDF24 Creator та встановіть його. Це програмне забезпечення - це офлайн-рішення PDF, яке має простий у використанні інструмент для об'єднання файлів PDF.


Я йду красиво!\nТрудове право особливо активізувалося під час кризи цього року. Хтось звільняється, хтось звільняє, а хтось розпочинає обстоювати свою правову позицію в суді. Як не перетворити процедуру звільнення на стрес, що слід про неї знати та на що зважають судді в трудових спорах?\nВзаємність на прощання\nВища школа адвокатури провела вебінар «Аналіз особливостей звільнення працівника за власним бажанням та за угодою сторін через призму практики Верховного Суду». Спікером заходу виступив член комітету захисту прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності Національної асоціації адвокатів України, д.ю.н. Максим Панченко.\nВін проаналізував відмінності між звільненням за власним бажанням і за угодою сторін у всіх правових аспектах. Так, за п.1 ст.36 Кодексу законів про працю («за угодою сторін») договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце тільки в разі взаємної згоди про це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Тобто ініціатива може йти як від працівника, так і від роботодавця.\nЩодо останнього, то тут суб’єктом ініціювання звільнення може виступати виключно працівник. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 у справі №201/1384/16-ц «передбачений ч.1 ст.38 КЗпП порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні».\nТут варто звернути увагу саме на форму звернення щодо ініціювання звільнення. Якщо це звільнення за угодою сторін, то можлива усна або письмова форма звернення. Проте слід пам’ятати, що саму письмову заяву про звільнення все одно необхідно подати, аби видати відповідний наказ про звільнення. Якщо ж процедура звільнення відбувається за власним бажанням, звернення подається лише в письмовій формі (відразу у вигляді заяви на звільнення) і за два тижні.\nМ.Панченко наголосив: «Якщо досягнуто домовленості про звільнення, анулювати її можна тільки обопільно». Тобто процедура угоди щодо звільнення, письмова вона чи усна, матиме зворотну дію лише в тому випадку, коли домовленість про подальшу роботу буде досягнена між двома сторонами.\nВідповідно до постанови Касаційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №1340/6082/18 «звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов’язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець вимушений погодитися зі звільненням працівника незалежно від свого бажання». Натомість у процедурі звільнення за угодою сторін акцентується увага саме на взаємному волевиявленні.\nСлід пам’ятати і про юридичні наслідки, до яких призводить відкликання працівником заяви про звільнення. За угодою сторін ці наслідки відсутні, оскільки, за логікою речей, мало бажання однієї зі сторін, тому працівник не має права відкликати свою заяву в односторонньому порядку. Але сам факт відкликання заяви, хоча він і не має юридичних наслідків, свідчить про відсутність свідомого волевиявлення в працівника щодо звільнення за угодою сторін. Тобто звільнення із цієї підстави вже апріорі не може відбутись, оскільки на горизонті з’явилася незгода однієї зі сторін.\nНатомість відкликання заяви про звільнення за власним бажанням можливе. До дати звільнення.\nЗвільнення в період тимчасової втрати працездатності не заборонено ні за угодою сторін, ні за власним бажанням. Однак у випадку відсутності бажання звільнятися роботодавець не може звільнити тимчасово непрацездатного з будь-яких інших підстав, і тут закон буде на боці працівника.\nМ.Панченко проаналізував і наявність переваг обох підстав для звільнення щодо кожної зі сторін. Для працівника в разі звільнення за угодою сторін до переваг можна віднести можливість узгодження строку звільнення та коротший термін початку виплати допомоги по безробіттю (до 90 днів). Для роботодавця перевагами стане відсутність необхідності погоджувати звільнення з профспілковими організаціями та працевлаштовувати людину, а також можливість звільнення в період тимчасової непрацездатності.\nПід час вебінару особливу увагу М.Панченко приділив учиненню психологічного тиску на працівника. Спікер зазначив: «Доводити психологічний тиск — це шлях у нікуди». Адвокат проілюстрував свою позицію конкрентими прикладами, коли до заяв позивача було додано показання свідків, аудіо- та відеозаписи, на яких зафіксовано, що висловлюються погрози. Попри ясність картини, судді ВС та інших українських судів ані в цьому, ані в інших спорах жодного разу не винесли рішення про факт психологічного тиску. Суд це інтерпретував як завгодно, наприклад як перевищення повноважень, але не як психологічний тиск.\nТут можна звернутися до постанов КЦС від 19.12.2019 у справі №635/5435/17; від 28.08.2019 у справі №127/10361/18, від 18.09.2019 у справі №296/3039/17-ц, а також постанови КАС від 19.09.2019 у справі №813/4037/1. Ці рішення демонструють відверте небажання українського судочинства перейти на вищий щабель розвитку.\nНасправді, як і в кінострічках, може виявитися, що звільнення — це перший крок до нового життя. Головне — звільняти та звільнятися з настроєм переможця. І чом би не під пісню гурту «Звірі»: «Райони, квартали, житлові масиви… Я йду, йду красиво»?


Купити квитки на автобус в Деревня Виняшур-Бия - ціни, розклад на Tickets.ua\nКвитки на автобус в Деревня Виняшур-Бия\nАвтобусні квитки до Деревня Виняшур-Бия\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Деревня Виняшур-Бия можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Деревня Виняшур-Бия\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Деревня Виняшур-Бия, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Деревня Виняшур-Бия онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2805336926


Хід заняття І. Організаційна частина ІІ. Актуалізація опорних знань\nМета:1. розширити знання учнів з архітектурного мистецтва; ознайомити з архітектурними стилями.\n2.Розвивати спостережливість, зорову пам'ять, образне й логічне мислення.\n3.Виховувати інтерес до вивчення архітектурної спадщини.\nОбладнання: матеріали: кольорові олівці, папір.\nзоровий ряд: репродукції із зображенням архітектурних чудес світу, фотографії споруд різного призначення.\nЯка наука вивчає закономірності зображення предметного світу на площині відносно зорового сприйняття? (Перспектива.)\nЯкі види перспективи вам відомі?(Лінійна, повітряна, ілюзорна, фронтальна.)\nНазвіть основні елементи, необхідні при побудові лінійної перспективи об’ємних предметів у просторі?(Лінія горизонту, точки сходження.)\nНа сьогоднішньому занятті ми ознайомимося з архітектурними стилями і створимо ескіз котеджу.\nАрхітектура (від гр.– головний будівельник,зодчий) – мистецтво проектувати і будувати об’єкти, які оформлюють просторове середовище для життя і діяльності людини відповідно до призначення і естетичних поглядів суспільства.\nАрхітектурні форми є невід’ємною частиною навколишнього середовища, які створюють для призначення тих чи інших потреб людини. Тому з цільовим призначенням архітектуру поділяють на житлову, промислову, декоративну, меморіальну.\nАрхітектурна споруда є результатом праці будівельника і творчого задуму архітектора. Конструкція, внутрішній простір, зовнішній вигляд мають бути не тільки зручними і довговічними, але художньо виразними, тобто бути носіями певної ідеї.\nІдею втілюють за допомогою композиційних та образних засобів архітектури якими є:\nстворення загальної композиції окремої будівлі або ансамблю;\nуміння вписати будівлю в оточуюче середовище;\nгармонійне сполучення окремих частин будівлі між собою в цілому (пропорційність);\nдомірність споруди та її окремих частин (масштабність);\nвикористання різних обробних матеріалів, що мають ту чи іншу фактуру й певні пластичні властивості;\nсполучення архітектури зі скульптурою, живописом, графікою і декоративним мистецтвом;\nвикористання кольору і різних декоративних елементів.\nКожна епоха має властиве «художнє обличчя». Його можна розглядати і вивчати лише в історичному контексті: враховуючи звичаї та релігійні вірування народів, їхні переселення, технічні здобутки тощо. Усе це відобразилось у стилі, змісті та формі творів мистецтва.\nМистецтво Єгипту пов’язано з релігійними віруваннями. Серед творів мистецтва, що прославляють життя і віддзеркалюють благоговіння перед смертю, домінуюче положення займає образ фараона. Розміри фігур фараонів у скульптурі і живописі перевищують за розмірами простих смертних.\nЄгипетські храми розташовано на гігантських колонадах або їх висікали в глибинні скелі. Їх фасади оздоблювали різними зображеннями й ієрогліфами, особливої рельєфності яким надають промені сонця. Архітектура стародавнього Єгипту чудово вписується в пустельний пейзаж. Для спорудження храмів та пірамід використовували місцевий будівельний матеріал, який добре гармоніював з навколишнім середовищем.\nВ основі старогрецької архітектури – бездоганна, фізично і духовно розвинена вільна людина. Античні архітектори всі свої будівлі створювали відносно пропорцій людського тіла, яке уособлювало гармонію.\nГрецькі храми величні та органічні. На триступеневій основі зводили приміщення святилища, в якому знаходилась статуя божества. Навкруги святилища вибудовували колони. Їх завершення – капітелі – були однією з прикрас храму. Колони підтримували мармурові балки перекриття. Двосхилий дах утворював з торцевими стінами трикутники – фронтони, на яких розміщували скульптурні або рельєфні композиції. Ними щедро прикрашали грецькі храми. Стародавня Греція залишила людству архітектуру, яка назавжди зберегла значення образу і суттєво вплинула на увесь наступний розвиток мистецтва.\nТисячолітню історію античної архітектури завершує давньоримська архітектура. Оскільки перед архітектурою римської держави стояли нові завдання, то для будівництва доріг, акведуків, мостів, палаців з гігантськими залами тощо потрібні були нові ідеї, а головне – нова будівельна техніка. Було винайдено бетон, і це допомогло вирішити найскладніші технічні проблеми. Кожна архітектура свідчила про міцність держави і непохитність влади імператора.\nРоманським стилем зазвичай називають західноєвропейську архітектуру XІ –XІІІ ст. З розвитком феодальних відносин поступово утворювались нові типи укріпленого житла феодалів та культових споруд. Особливого розвитку набули монастирі.\nОкремі романські будівлі і комплекси зводили серед сільського ландшафту, вони планували над місцевістю, гармонували з навколишнім середовищем: їхні компактні форми та ясні силуети ніби повторювали та узагальнювали природній рельєф, а місцевий камінь органічно сполучався з ґрунтом і зеленню.\nУ другій половині XІІ ст. в житті країн Європи відбулись істотні зміни. Швидко зростало міське населення. Це сприяло розвитку міського будівництва.\nВелику роль у громадському житті міста відіграв собор, у якому відбувались богослужіння. Тут укладали торгівельні угоди, читали лекції студентам. Тому собор мав бути величезних розмірів і потребував нових конструктивних рішень, які лягли в основу готичного стилю, що став характерним для більшості європейських країн у XІІ-XV ст.\nВисота будівлі, суворі обличчя святих, написаних на внутрішніх стінах соборів, звуки органа це все зливалось в єдине складне ціле, захоплювало людину духовним началом і водночас пригнічувало її, змушувало відчути свою недосконалість.\nРенесанс ознаменував народження нового стилю. Його мистецтво навчило бачити, любити і радіти прекрасному життю.\nАрхітектори того часу ( Брунелескі, Браманте, Палладіо, Рафаель) будували світлі просторі споруди. Будівлі уособлювали досконалу гармонію, монументальність і ясну домірність архітектурних образів.\nОзнаки ренесансу, художня цілісність задуму, багатство і різноманіття композиційних рішень, симетрія будови, чітка ритмічність усіх частин споруди, розчленування фасадів на поверхи.\nВ XVІ-XVІІІ ст. запанував новий художній напрям – стиль бароко, тобто «пишномовний», «примхливий». Це мистецтво грандіозних, величних, пишно прикрашених будівель: монументальні палаци складної, але витонченої форми, які оточували садки парки, де зводили альтанки і фонтани незвичайної форми. Зали і кімнати палаців перетинали сходи конфігурації. В кожному приміщенні підлога, стіни і дзеркала зі складними візерунками. Складні ліпні оздоблення і декоративна скульптура були й на фасадах споруд. Усе це виконували із величезною художньою майстерністю та смаком.\nУ другій половині XVІІІ ст. формувались нові прийоми планування, органічне поєднання міської забудови з елементами природи, створення відкритих майданів, які просторово зливались із вулицею, набережною.\nКласицизм – стиль, ідеалом якого було античне мистецтво. Йому притаманні логічність, простота планування і геометричність форми. На зміну ламаним лініям і багатому декору бароко прийшли прямі, чіткі лінії і площини, простота і суворість.\nУ нові часи велике поширення на Заході отримав конструктивізм, архітектурна форма якого підпорядкована призначенню споруди. Будівлі цього стильового напрямку – строго геометричної форми, без жодних прикрас. Конструктивізм підкреслював призначення будівель. З’явились каркасні конструкції споруд, великі вікна, пласкі дахи, будівлі здавались «легкими» і високими.\nВ останній чверті XX ст. стилістичні напрямки змінюються дуже швидко. Одночасно існують функціоналізм,постмодернізм, стиль хай-тек та інші. В архітектурі широко застосовуються нетрадиційні матеріали (алюміній, сталь та яскраві кольори).\nСьогодні на занятті у вас є можливість створити ескіз свого будинку. Різноманітність стилів із якими ми ознайомилися дозволяє надати вашому будинку неповторного вигляду. Для втілення свого задуму виконайте малюнок у такій послідовності:\nВизначте лінію горизонту.\nПобудуйте будинок з двома точками сходження.\nНамалюйте віна, двері і другорядні елементи. Завершивши малюнок олівцем.\nПочніть роботу фарбами технікою «по вологому» всієї композиції в цілому.\nЗавершіть роботу фарбами в техніці «по сухому». Детальніше промалюй перший план.\nЗверніть увагу на правильність і послідовність перспективної побудови будинку в цілому та його частин. Під час роботи фарбами, передаючи глибину простору за законами повітряної перспективи, не забувай про виражальні засоби живопису.\nДемонстрація робіт. Завдання на наступний урок: принести картон, папір, ножиці, клей, кольорові олівці.


Соціальні проблеми: актуальні з'явилися проблеми зайнятості, інфляції, соціальні\nАктуальне з'явилися проблеми зайнятості, інфляції, соціальні проблеми, які потребують найпильнішої уваги уряду.\nОрієнтація російських перетворень виключно на ринкові механізми зумовила величезний негатив у соціальній сфері:\n- значне падіння життєвого рівня більшості населення;\n- позамежний рівень безробіття, що наближається до соціально небезпечним межам;\n- гострий демографічна криза - зниження народжуваності, зростання смертно-сті та ін\nВсе це вимагало коректування курсу в напрямку посилення соціального захисту населення.\nПочаток 90-х рр.. ознаменувалося формуванням законодавчої бази та організацією заходів в руслі політики зайнятості, які на меті пом'якшення негативних наслідків безробіття. У наступний період значну увагу приділяється пенсійну реформу, проблемам охорони здоров'я, народжуваності. В даний час проблема стимулювання народжуваності визначена в якості однієї з пріоритетних.\nРазом з тим важливо мати на увазі, що її рішення залежить від комплексу економічних проблем, не має самостійного рішення.\nОчевидно, що однобічна орієнтація реформ на ринкові механізми, що призвела до негативів в соціальній області, зумовила необхідність посилення ролі держави в ринковій економіці.\nІнформація, релевантна " Соціальні проблеми "\nсоціально-економічних перетворень та їх результати, відмінних один від друга економічними і соціальними структурами суспільства, предопределяющими особливість історичного моменту\nсоціальними завданнями, безпосередньо пов'язаними з світовою політикою. Преамбула Статуту ООН говорить, що її мета - сприяти економічному та соціальному прогресу всіх народів. В обов'язки економічної і соціальної ради ООН (ЕКОСОР) входять організація досліджень і підготовка різного роду доповідей та рекомендацій з широкого переліку міжнародних економічних, соціальних,\nСоціально-економічних перетворень поки не вироблено. Перехід до нового технологічного способу виробництва, становлення постіндустріальної цивілізації передбачають вирішення комплексу проблем: 1. Розробка цілей та критеріїв, способів і методів перетворень, їх послідовності. Аналіз закономірностей перехідної економіки; обгрунтування концептуальних основ національної моделі. 2.


В АНТАРКТИДІ З’ЯВИТЬСЯ ПРАВОСЛАВНИЙ ХРАМ - Соціум - dt.ua\nПід час наукового рейсу нaуково-дослідне судно Інституту океанології ім. П.Ширшова «Академік Сергій Вавилов» доставить в Антарктиду православну дерев’яну церкву, повідомляє Інтерфакс Північно-Захід...\nПід час наукового рейсу нaуково-дослідне судно Інституту океанології ім. П.Ширшова «Академік Сергій Вавилов» доставить в Антарктиду православну дерев’яну церкву, повідомляє Інтерфакс Північно-Захід.\nРейс в Атлантичний океан і до берегів Антарктики, розрахований на 81 добу, проводиться в рамках міжвідомчого проекту «Меридіан» федеральної цільової програми «Світовий Океан», — повідомив журналістам заступник директора Інституту океанології Андрій Дербенков. «На борту судна працюватимуть дев’ять наукових загонів з вивчення гідрології, гідрохімії, геоакустики, супутникової океанології, оптики та геології океану», — зазначив він.\nПравославну дерев’яну церкву із 48 вінців, збудовану на Алтаї, корабель доставить на російську станцію Беллінсгаузен. На судні перебувають майстри, які її зберуть, а також священик. Насельник Свято-Троїцької Сергієвої лаври ієромонах Калістрат, який має бути настоятелем храму, заявив, що «ідея будівництва церкви належить російським полярникам. Коли вони довідалися, що Папа Римський оголосив Антарктиду своєю вотчиною, росіяни вирішили однозначно поставити там православний храм».\n«А морози мене, колишнього полярника, зовсім не лякають», — сказав священик.


«Тунель кохання» потрапив на відео ВВС | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\n«Тунель кохання» потрапив на відео ВВС\n25 червень, 2018, 15:11\nНа каналі BBC News вийшов сюжет про «тунель кохання», який знаходиться у Клевані Рівненської області.\nРолик орієнтований на ринок південно-східної Азії, в першу чергу Індії. Відповідне відео опублікували на офіційній сторінці BBC.\n«Чи може будь-яка залізнична колія бути найромантичнішою у світі? Так, такий тунельний залізничний шлях знаходиться на Західній Україні», - йдеться у дописі.\nНа початку відео українка виконує пісню «Волинь моя, краса моя», а журналістка розповідає, що «тунель кохання» – це залізнична колія, оточена багатьма деревами, схожа на тунель.\nОдночасно активіст Serhii Delidon на своїй сторінці у Фейсбук повідомив, що цими днями в «тунель кохання» приїздив продюсер одного з англійських телеканалів. Досить ймовірно, що вже в серпні про це місце зніматимуть новий сюжет.\nДо слова, «тенель кохання» у Клевані став популярним після того, як там сфотографувалося подружжя і розтиражувало світлини у соцмерехах. Тепер сюди приїздять з усього світу закохані, а також знімають фільми та рекламні ролики.\nТеги: тунель кохання, ввс\nВолинська журналістка знялась для британського телешоу. ФОТО\n06 серпень, 2018, 08:32\nВ’їзд у «Тунель кохання» стане платним\n09 липень, 2018, 11:28\nЗимовий «Тунель кохання». ФОТО\n14 лютий, 2018, 08:55


динаміка Середньовіччя - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nВиди, функції, причини та динаміка конфлікту. Стратегії та методи вирішення конфліктів.\nВікова динаміка розвитку людини в процесі освіти\nТимчасові і географічні кордони Середньовіччя\nТакий заголовок був би сприйнятий ідеологами європейського Відродження як блюзнірство. В їх уявленнях крах античного світу означало багатовікову зупинку історичного процесу. У створене ними ж поняття «середні віки» вкладався сенс лихоліття, нерухомості і відсталості, в яких нібито животіла варварська Європа, ізольована від блискучого античного минулого і сусідніх більш розвинених цивілізацій. Надалі історичні дослідження довели несправедливість такої принизливої ??оцінки. Однак її рецидиви досі помітні в навчальній літературі, формуючи спотворені уявлення про цілу епоху, що передувала європейському зльоту.\n«Внутрішня колонізація» Регресивний відрізок в історії Західної Європи у багатьох відношеннях закінчився ще до настання другого тисячоліття нашої ери. Перш за все, в тому, що стосується ефективності господарювання, технічного і технологічного прогресу. Античність дала унікальні зразки розвитку елітної культури, філософії, абстрактної науки, але свідомо і відверто нехтувала технічними інноваціями. Матеріальне виробництво вважалося природним долею рабів, здатних тільки до виконання нескладних фізичних дій. Раби, в свою чергу, також не обтяжували себе зусиллями щодо вдосконалення виробничого процесу, оскільки весь виграш від інновацій дістався б не їм, а їх господарям. В цьому плані навіть раннє Середньовіччя мало перевагу над античністю, оскільки у селянства були реальні перспективи поліпшити власне життя за рахунок використання тих чи інших нововведень. Знаменний той факт, що водяне колесо і водяний млин були винайдені ще до нашої ери, а широкого поширення набули лише в середні віки. Посилення внутрішньої мотивації до праці стало найважливішим чинником господарської динаміки з початком Середньовіччя.\nСвідченням цього є твердження трипільної сівозміни в центрі формування класичних форм феодалізму. Винесене сюди римлянами двопілля, при якому половина ріллі залишалася незасіяної, перебувала під паром для відновлення родючості грунту і акумуляції вологи, була адаптована до легких грунтів і довгому посушливого літа Середземномор'я. Крім того, римляни, які звикли до південних легким грунтам, шукали такі ж і в Північній Галлії, ігноруючи ділянки з більш важкої, але і більш родючим грунтом.\nУ вологому кліматі північно-західної Європи, з її глибоким гумусним шаром, середземноморська практика землеробства означала недовикористання земельних ресурсів. Трипілля ж передбачало утримання під паром НЕ половини, а третини землі. Друга третина відводилася під весняний посів ярих культур (овес, ячмінь, горох, боби), а на решті площі проводився осінній посів озимих, пшениці або жита. Вже в кінці першого тисячоліття трипілля поширилося в Північній Франції і Нідерландах, Західної Німеччини і Південної Англії. Залежно від нюансів клімату і структури грунтів в окремих районах, їх населення виробило ряд варіацій застосування трипільної сівозміни.\nПросте збільшення посівної площі при трипілля вже само по собі підняло продуктивність ріллі як мінімум на 15%. Крім того, переваги трипілля полягали в зростанні віддачі на одиниці праці і капіталу (знарядь праці), більш рівномірному розподілі польових робіт протягом року, скорочення ризику голоду від неврожаю (в разі чого заплановані під озимі пшеницю та жито можна посіяти і навесні). Завдяки трипілля стало можливим вирощування нових культур для різноманітності харчування і виробництва сільськогосподарської сировини. Перехід до трипілля був закономірно пов'язаний з двома іншими найважливішими інноваціями - впровадженням важкого колісного плуга і використанням коней як робочу силу тварин. Про ефективність нової системи землеробства свідчить той факт, що вона залишалася домінуючою в Західній Європі аж до XIX століття.\nУ сукупності трипілля, колісний плуг з запряжених в нього кіньми і ряд дрібніших нововведень до XIII в. дозволили істотно підвищити середню врожайність, що склала для пшениці 1: 5, ячменю 1: 8, жита 1: 7, бобових 1: 6, вівса 1: 4. Паралельно з підвищенням врожайності ріллі спостерігалося зростання сільськогосподарського виробництва за рахунок збільшення угідь - оранки пусток у Франції, вирубки лісів в Німеччині, послідовного осушення землі в Нідерландах. Цей, безумовно домінуючий, екстенсивний шлях прийнято позначати як внутрішню колонізацію Західної Європи.\nЗростання сільськогосподарського виробництва супроводжувався збільшенням чисельності населення. З X по XIV ст. воно виросло в 2-3 рази і досягло 45-55 млн чоловік. Практично весь приріст був досягнутий природним шляхом, оскільки розміри імміграції в Європу були незначні і цілком порівнянні з еміграцією. За цей час покращилися середні фізичні параметри людей, збільшилася тривалість життя (в багатшою Італії до 40 років, в інших регіонах від 32 до 38). Досить високою залишалася народжуваність (традиції багатодітності, заборони Церкви на переривання вагітності) при кілька знизилася, але катастрофічною, за нашими мірками, дитячої смертності, яка робила демографічне зростання помірним. Батьки засмучувалися про померлих дітей в основному тоді, коли останні досягали вже підліткового віку. І багато пізніше смерть немовлят у особистих щоденниках констатировалась з тим же ступенем засмучення, з якою фіксувалися ранні заморозки (Л. Февр).\nПотужний підйом середньовічної урбанізації в X - XIII ст. був породженням зростання сільськогосподарського виробництва, з одного боку, а з іншого - сам його стимулював через збільшення попиту на продукцію аграрного сектора. Важко сказати, що тут причина, а що наслідок, однак фактом є те, що найбільш урбанізовані регіони Європи - Північна і Центральна Італія, Фландрія, володіли і найпродуктивнішим сільським господарством. Інший аспект взаємодії полягав в тому, що можливості екстенсивного зростання сільськогосподарського виробництва в цих регіонах були вичерпані раніше, ніж в решті Європи, а недостатня динаміка аграрної сфери просто виштовхувала зайве населення в міста. Непрямим свідченням відносного перенаселення села є повсюдне скорочення середніх земельних наділів до XIII століття.\nХвиля урбанізації XI - XIII ст. не мала аналогів не тільки в європейській історії. В цей час оформився абсолютна більшість існуючих нині західноєвропейських міст. У сучасній Франції, наприклад, тільки 12% міст виникли після XIII століття. Ще нижче цей відсоток в Північній і Центральній Італії. До кінця зазначеного терміну в тутешніх містах проживало не менше чверті всього населення. Такого рівня більшість західноєвропейських регіонів не досягли навіть через два століття. Без перебільшення можна сказати, що за кілька століть майже з нуля було створено міський уклад, який був джерелом економічної гегемонії Західної Європи в майбутньому процесі формування світового ринку.\nСередньовічна урбанізація зумовила високий попит не тільки на будівельні спеціальності, а й на допоміжні матеріали (цвяхи, скло, замки) і інструменти, що стимулювало розвиток відповідних виробництв. Ближче до XI ст., Майстерність і продуктивність середньовічних будівельників досягло і перевищило античний рівень.\nНайбільшою і повсюдно поширеною галуззю промисловості було виробництво тканин. особливого розмаху текстильне виробництво отримало у Фландрії, Північної Франції та Італії. Завдяки своїм сукнороби, Флоренція стала найбагатшим європейським містом. Продуктивність праці в текстильному справі в порівнянні з античністю виросла в кілька разів в результаті не тільки поглибився його поділу між окремими цехами, а й технічних інновацій: впровадження педального верстата, прядильного колеса і використання водяного млина для валяння вовни.\nЗ XI ст. простежується і регіональна спеціалізація в текстильному виробництві. Північна Італія і Фландрія славилися виробництвом тонкого сукна, шовку, оксамиту, велика частина яких призначалася для експорту. У містах Франції упор робився на виробництві лляних тканин. У текстильному справі раніше інших виникли елементи загальноєвропейського ринку праці. Виробництво шовку в тій же Франції, наприклад, налагодилося після виписки туди італійських майстрів. Суконне і фарбувальна справа в Англії отримали поштовх в результаті переселення в неї нідерландських ремісників.\nТрохи менше місце за масштабами, але ще важливіше в стратегічному відношенні займала металургія з її суміжними галузями. Вартість заліза в античну епоху була занадто висока для повсякденного масового вживання. В середні віки ситуація значно змінилася: залізо стало набагато ширше використовуватися не тільки у військовій справі, а й у виготовленні знарядь праці, Частково це пояснюється більшою доступністю залізної руди і палива (деревного вугілля) на північ від Альп. Але не меншу роль зіграли і технічні інновації - використання сили води для приведення в дію ковальських міхів і великих молотів, поява попередниць доменної печі.\nНовий поштовх металургія і металообробка отримали з появою артилерії в XIV столітті. В кінці XV століття в італійському місті Пістойї був винайдений курок. Виробництво вогнепальної зброї стало найбільш значущим технічним досягненням в індустріальній сфері, що спричинило за собою величезні політичні наслідки, в тому числі захід військової монополії лицарства.\nЗнаменно, що авторство більшості винаходів і удосконалень Середньовіччя не відомо не стільки через дефіцит письмових джерел, скільки тому, що вони вийшли не з сфери офіційної науки. Середньовічна наука багато в чому зберегла античні традиції зневаги повсякденному господарською практикою. Технічний і технологічний прогрес був безіменним, оскільки розгортався в гущі народних низів, які вирішували поточні виробничі завдання. Якщо цех, наприклад, брав ту чи іншу новацію, то воно ставало надбанням всієї корпорації, а початкове авторство не мало ніякого значення.\nПоглиблення спеціалізації окремих регіонів означало розширення міжрегіонального обміну. Удосконалення в кораблебудування і судноводінні значно збільшили обсяг і питома вага морських вантажоперевезень, сприяли загальному здешевленню транспортних витрат (навіть з появою автомобіля водний транспорт залишився найдешевшим і в наші дні). З кінця XIII в. європейські моряки проклали шлях між півднем і північчю континенту через Гібралтар і неспокійний Біскайська затока. На початку наступного століття Генуя і Венеція організували щорічний конвой, знаменитий «Фландрський флот». Морські каравани доставляли середземноморські товари прямо на ринки Брюгге і Антверпена. Це позначилося і на розвитку сухопутної оптової торгівлі. З одного боку, дещо знизився вантажопотік через Альпи, його центр зміщувався на схід - з Франції до Швейцарії і далі, сприяю процвітанню Женеви і южногерманских ярмаркових міст. З іншого боку, розширення альтернативних шляхів транспортування товарів посилило конкуренцію між володарями, стримало їх апетити і призвело до зниження торгових мит на суші.\nРазом з тим до XV в. удосконалився механізм організації торгівлі. великі торгові компанії, базувалися в найбільших італійських містах і мали філії по всій Європі, тіснили індивідуальних купців, сімейні фірми і невеликі партнерства. Пізніше це буде названо «торгової революцією», що стала однією з найважливіших передумов успіху економічної експансії Європи. Одночасно різке збільшення товарообігу в Брюгге й Антверпені сприяло трансформації місцевих ярмарків в перші товарні біржі.\nУ XIV-XV ст. відбулися помітні зрушення у фінансовій сфері, В русі позичкового капіталу. Прокотився по Західній Європі вал антисемітизму підірвав позиції євреїв на цих ринках. Однак «святе місце порожнім не буває», і його заполонили італійці, які принесли з собою більш високу культуру грошових операцій, народжену практикою їх процвітали міст. Чи не втрачали зв'язку з історичною батьківщиною і один з одним, вихідці з Апеннін ставали радниками феодальних правителів, кардиналами і міністрами, очолювали фінансові контори та банки. Саме слово «банк» має італійське походження, - так називалася лава, за якою працював змінювала. Перші банки в Європі виникли ще в XII в. саме в Італії. Вони переводили гроші з рахунку на рахунок, приймали внески, видавали позики.\nУ Ломбардії (область в Північній Італії) з'явилися і швидко поширилися по всій Західній Європі установи, що кредитують під заставу рухомого майна - ломбарди. Вони виявилися затребуваними значно ширшим колом клієнтів, ніж банки. Ставлення населення до «ломбардців» (так називали в Європі всіх італійців) було не набагато краще, ніж до євреїв. Їх вважали ловкачами, пронози. Під впливом громадської думки європейські правителі час від часу брали укази про вигнання «ломбардцев». Але все ж до смертовбивства справа доходила рідко - як ніяк теж християни.\nІталійці, особливо з Генуї, домінували на європейському грошовому ринку, завдяки як унікальному досвіду грошових операцій, так і стояли за ними величезними багатствами своїх міст-республік. Бюджет Венеції становив в XIV в. 1,7 млн ??дукатів, а всієї Франції - 1 млн. Італійські компанії Барді і Перуцці також мали капіталом в 1,7 млн ??дукатів, що, втім, не врятувало їх від банкрутства, коли позичивши гроші англійському королю Едуарду III, вони не отримали їх назад. В цілому по Європі позичкові ставки знизилися до 5 -8%. Найнижче вони були знову ж в Італії, де позичкові операції вершилися відкрито, без оглядки на церковні заборони.\nЗагальна поступальний розвиток Європи вкрай ускладнилося в XIV столітті. Витоки кризи, що вибухнула в цей час крізісабилі дуже багатопланові, але в основі лежав все ж природний фактор. У першій половині століття кліматичні зміни призвели до цілої смузі довгих і холодних зим. В Англії припинилося вирощування винограду, а в Норвегії не встигали дозрівати зернові. Наслідком загального падіння врожайності став найсильніший голод 1315-1317 рр., Що охопив всю північну частину Європи від Франції до Росії. Смертність у Фландрії підскочила в цей час в десять разів. Доповненням до природних катаклізмів як завжди стали цивільні смути і міждержавні війни. Чого коштувала тільки одна Столітня війна (1338-1453) між Англією і Францією, в повній мірі дізналися тільки жителі західної частини останньої, де йшли військові дії. Так що демографічне зростання в Західній Європі припинився ще до настання 1348 - 1351 рр., Які стали фатальними для мільйонів європейців.\nВ кінці 1347 р генуезький корабель з мертвим і вмираючим екіпажем прибув до італійського порту Мессіни з Леванту. Разом з ним прибула і бубонна чума, Що зародилася на Сході, ймовірно в пустелі Гобі. Її безпосередніми носіями були корабельні щури. Зрозуміло, що першими жертвами епідемії стали портові міста, а потім чума з неймовірною швидкістю охопила всю Європу. Епідемії і раніше відвідували Європу, але такого розмаху не купували ніколи. Швидкість поширення і масштаб цієї епідемії багато в чому визначалися попередніми голодними і напівголодними роками, погіршенням харчування і ослабленням захисних сил людей.\nЧума жаліла нікого, але найстрашніший удар нанесла по містах, де відсоток смертності виявився значно вище, ніж у сільській місцевості. Венеція за півтора року втратила 50% свого населення, а Болонья навіть 66%. Підвищена вразливість міст була наслідком високої щільності населення і кричущою антисанітарії на міських вулицях і площах. Після Чорної Смерті 1348 - 1351 рр. спалаху бубонної чуми тривали ще півтора століття з інтервалом в 15-20 років. Періодично проходили також епідемії віспи, дизентерії, висипного тифу, збираючи свою данину.\nЗагальний демографічний спад тривав до середини XV століття. Одночасно знизився і рівень урбанізації. У Флоренції, наприклад, чисельність населення 1427 р склала всього 27% від тієї цифри, що була зафіксована в середині попереднього століття. Надалі економічний і демографічний ріст відновився, але з меншими темпами, ніж були в XI - XIII століттях. Здається, що столітня депресія відбила певну вичерпаність екстенсивного шляху розвитку західноєвропейської економіки, її перенаселеність по відношенню до доступним ресурсам.\nСоціально-економічні і політичні наслідки кризи відрізнялися більшою розмаїтістю і суперечливістю в окремих регіонах. З різким падінням чисельності міського населення і попиту на сільськогосподарські продукти, ціни на них теж впали. Заробітна плата, навпаки, зросла через дефіцит робочих рук. В Англії П'ятнадцяте століття назвали навіть «золотим століттям сільськогосподарських робітників», оскільки їх реальна зарплата виявилася вищою, ніж будь-коли в минулому або в майбутньому, аж до XIX століття. Але одночасно з ростом зарплати йшло зниження інвестицій в сільське господарство, відчувалося уповільнення темпів зростання його продуктивності. Спроби влади ввести контроль над заробітною платою, обмежити її, як і наміри поміщиків реанімувати панщину, на більшій частині Західної Європи провалилися, зустрівши потужний відсіч низів.\nТак само суперечливі були нові тенденції в розвитку промисловості. Більшість цехів, реагуючи на різке падіння попиту, посилили регулювання пропозиції своєї продукції, скорочували її випуск, обмежували цехове членство синами майстрів. Однак інші цехи, що зазнали особливо великі людські втрати, навпаки, ширше відчиняли свої двері, полегшували умови прийому нових членів. У той же час зростання заробітної плати посилив пошук господарями трудосберегающих технологій, а частина майстрів вирушила шукати більш дешеву робочу силу в сільській місцевості. У підсумку можна сказати, що криза XIV-XV ст. залишив Західну Європу на роздоріжжі між посиленням феодальної реакції і просуванням до нового ладу.\nУ Східній Європі запанував шлях менш суперечливий, але, в кінцевому рахунку, безперспективний. Внаслідок кризи, економіка тут позадкувала назад, до натурального господарства. Сила держав і феодалів виявилася достатньою для посилення форм особистої залежності селян, постановки їх в положення кріпаків. Кріпосне право починає встановлюватися в Східній Європі тоді, коли на Заході від нього залишилися одні осколки.\nзовнішні контакти Зазвичай під ними розуміються зв'язку, що виходять за національно-державні кордони. Однак кордону династичних держав Середньовіччя відрізнялися надзвичайною рухливістю, і це робить аналіз міждержавних економічних зв'язків малопродуктивним для даної епохи. Тому під зовнішніми контактами тут будемо розуміти взаємодію всієї Західної Європи як цілого з навколишнім її світом.\nУ цей час ще не існував світовий ринок. Економічна інтеграція на планеті не вийшла за межі окремих регіонів або «світ-економік», як їх позначив Ф. Бродель. «Світ-економіка» Броделя - це частина Землі, якій внутрішні господарські зв'язки надали органічну єдність. Географічні межі «світ-економік» не тотожні державних кордонів, хоча величезні політичні об'єднання, «світ-імперії», можуть час від часу покривати всю територію «світів-економік» (швидко розпалася супердержава Олександра Македонського і багатовікова Римська імперія)\nНа думку видатного історика, про створення власної «світ-економіки» в Європі можна говорити, починаючи з XI ст., Коли стійкі торговельні зв'язки між окремими регіонами доповнили релігійну (католицтво), етнічну (переважання німецького елемента) і структурну (феодалізм) її спільність . Ця спільність значила багато більше, ніж відмінності всередині неї.\nГеополітична прихильність Західної Європи породжувала її безпосередній контакт з переважно слов'янської Східною Європою і світом ісламу, який з часів арабських завоювань межував з християнами від Піренеїв на південному заході до Палестини і Сирії на південному сході. Особливого роду контакти європейці підтримували зі слабшає православної Візантією. Центром західноєвропейського «світу-економіки» довгий час була Венеція, багато в чому через своїх особливо щільних контактів з Константинополем. Взаємовідносини з сусідами включали в себе економічні, політичні та релігійні аспекти, а їх результати залежали від конкретного співвідношення сил.\nПротягом декількох століть послідували за крахом Західної Римської імперії, Європа сама була об'єктом експансії з боку своїх сусідів. Господарський підйом XI - XIII ст. дав можливість перейти в контрнаступ. До цього ж штовхала певна вичерпаність екстенсивного шляху розвитку: закінчення процесу внутрішньої колонізації в центрах прискореної феодалізації. Контрнаступ почалося на південному заході з відвоювання, Реконкісти, у мусульман Піренейського півострова. Реконкісту можна розглядати як одну з перших спроб західноєвропейської експансії. По-перше, тому що за кілька століть мусульманського панування тут вже склався один з найбільш розвинених в тодішньому світі вогнищ цивілізації. По-друге, війна з маврами, освячена Ватиканом і втягнула в себе лицарство з усього католицького Заходу, стала загальноєвропейським справою. Основу португальському королівству, зокрема, поклали «лицарі-інтернаціоналісти» з Бургундії.\nВ результаті Реконкісти до кінця XIII в. майже вся територія Піренейського півострова, за винятком Гранади на самому півдні, була повернута християнській Європі. Однак переможці не змогли (або не захотіли) скористатися всіма досягненнями перлини ісламської цивілізації, і рівень економічного розвитку християнських королівств на Піренеях спочатку виявився нижчим, ніж у колишніх господарів. Європейці не зуміли, зокрема, зберегти в первозданному пишноті мережу зрошуваних садів, якій прославилася мусульманська Іспанія. Аграрні відносини на півострові після переселення сюди селян з інших регіонів Європи представляли собою певний компроміс між формами, звичними для них, зі сформованою тут практикою мусульманського землеволодіння.\nПомітно яскравіше власне економічні аспекти в європейській експансії простежувалися на південно-східному напрямку. З часів фінікійців тут починалася головна торгова магістраль давнини, що зв'язувала Європу з усією Азією. Для переважної більшості європейців подорож на Схід закінчувалася на узбережжі Середземного моря. Звідси, з Леванту, розходилися вже караванні шляху по суші аж до Китаю та південно-азійських морів.\nЛевантійська торгівля мала ряд специфічних рис, що відрізняють її від товарообміну в північній частині Європи. По-перше, протягом Середніх віків вона все більш монополізувала двома північно-італійськими містами-республіками - Генуєю і Венецією. По-друге, близькосхідний імпорт обслуговував верхи феодального суспільства, задовольняючи їх потреби в предметах розкоші, до яких належали дорогі тканини (шовк, оксамит, парча), вишукані вина і фрукти, дорогоцінні камені, прянощі та інші екзотичні для Європи товари. По-третє, перевезення високоцінних, малогабаритних вантажів була пов'язана з великим ризиком. Східна частина Середземномор'я кишіла піратами всіх національностей і релігійних конфесій, які створювали справжні піратські республіки в окремих його куточках. Високий ризик повинна винагороджуватися (якщо пощастить) високим прибутком. Норма прибутку в Левантійської торгівлі для купців Венеції і Генуї коливалася від 25 до 40%. Торгівля з Леванте була основою процвітання цих морських республік.\nЄвропейський імпорт стабільно перевищував експорт на Схід і, як наслідок цього, золото і срібло в прямому сенсі спливали звідси. Середньовічна Європа не багато могла запропонувати багатою і самодостатньою Азії. До того ж ісламізація Близького Сходу викликала заборону Ватикану на вивезення сюди зброї, металів, зерна, лісу, смоли і дьогтю як стратегічних товарів. Основним предметом європейського експорту стали вовняні тканини. Як видно, використання торгових обмежень в політичних цілях має дуже древні прецеденти.\nВійськова експансія Європи на Близький Схід почалася в кінці XI ст. з Першим Хрестовим походом, для звільнення гробу Господнього і захисту місцевих християн від утисків з боку «бусурман». Не заперечуючи щирість релігійних мотивів експансії, відзначимо все ж, що мусульмани-завойовники створили серйозні проблеми для міжконтинентальної торгівлі. Не випадково, в кінці першого тисячоліття на повну потужність запрацював обхідний торговий маршрут до Азії через річкову систему Східної Європи, відомий як шлях «з варяг у греки». Крім цього, в обгрунтуванні римським понтифіком Першого Хрестового походу вже містилися посилання на перенаселеність Європи.\nНаслідки Хрестових походів на Близький Схід для самої Європи були дуже значні й багатопланові. Масове пересування частини населення разом з лицарством в східному напрямку кілька розрядила демографічну ситуацію в найбільш населених регіонах Європи. Оснащення учасників походів сприяло зростанню виробництва зброї і військової амуніції. Екстрені витрати хрестоносців-лицарів прискорили процеси комутації ренти, особистого звільнення селян за наданий ними викуп. Брали участь в походах кріпосні звільнялися без викупу. За відсутності сеньйорів селяни отримали можливість перерозподілити робочий час на користь власного господарства, розширити сферу своєї самостійності.\nЗа час походів істотно скоротився коло старої феодальної знаті і одночасно «піднеслися» потреби повернулися додому щасливчиків. Близьке знайомство з комфортом і розкішшю Сходу стимулювало знати на пошуки коштів для придбання заморських товарів, дало додатковий поштовх комерціалізації аграрного сектора і комутації ренти.\nРозширення контактів зі Сходом збагатило Європу багатьма забутими тут з античних часів технологічними прийомами і удосконаленнями, а ряд інших досягнень Азії був вперше перенесений на європейський грунт. Масштабне будівництво вітряних млинів, наприклад, розгортається як раз під впливом побаченого на Сході. У землеробство був перенесений цілий ряд нових культур, в тому числі такі важливі, як гречка і рис. На Кіпрі стали вирощувати цукровий очерет.\nХрестові походи закінчилися в період довгої депресії XIV століття. Їх офіційно проголошені релігійно-політичні цілі не були досягнуті. Створені хрестоносцями королівства в Східному Середземномор'ї виявилися недовговічними, і стійкого географічного розширення європейської цивілізації на цьому напрямку не вийшло. Падіння Константинополя в 1453 р і створення Османської імперії на уламках Візантії істотно змінило баланс сил не на користь Європи.\nОднак військово-політичний провал Хрестових походів на Близький Схід був супроводжений підйомом торгово-економічних контактів в Середземномор'ї. В цей час тут особливо посилилися позиції Генуї і Венеції, які заробили спочатку на морських перевезеннях хрестоносців. Венеціанські купці домоглися навіть права на безмитну торгівлю в усіх портах Візантії, якого не мали і константинопольські торговці. Обидві республіки вміли домовлятися і з арабами, а пізніше, і з турками-сельджуками. Кораблі італійців курсували навіть в Перській затоці, а їхні торгові факторії, колонії і форпости покривали все Середземномор'я, включаючи Крим.\nРазом з тим не можна забувати про величезні людські жертви, понесених обома сторонами, зруйнованих містах і спалених селах, високих витратах, які супроводжували це кровопролиття. (Близькосхідні походи непрямим чином, але досить згубно вдарили і по Київській державі. Пов'язаний з ними зростання європейсько-азіатській торгівлі по найближчій і дешевого Левантійському маршруту неминуче послабив господарське значення обхідного шляху «з варягів у греки». Вантажообіг через російські землі різко скоротився вже в XII в., що сприяло їх занепаду).\nНа відміну від близькосхідної епопеї німецька експансія на територію Східної Європи виявилося більш успішною в усіх відношеннях. У вирішальній мірі цьому сприяло безперечна перевага Заходу не тільки в динамізмі, але і вже досягнутому рівні цивілізації, чого не було при зіткненні зі світом ісламу. До XI ст. землі на схід від Ельби (Східної Німеччини, Польщі, Чехії, Словаччини) були слабо заселені пруссами і слов'янськими народами, які займалися примітивним землеробством, полюванням і збиранням. Ще нижче був рівень розвитку предків нинішніх прибалтійських народів. Процес феодалізації тут йшов досить повільно і перебував до початку німецької експансії в початковій стадії.\nЗ другої половини XI ст. німецькі колоністи стали пробиратися на територію нинішньої Східної Німеччини. У XIII в. правителі і Церква в Польщі і Чехії самі запросили німецьких колоністів на свої спустошені монголо-татарським рейдом землі, даруючи їм різні привілеї і дозволяючи приносити свої юридичні і економічні інститути. Приблизно в цей же час тевтонські лицарі почали завоювання, християнізацію і германізацію земель Східної Пруссії і території нинішніх прибалтійських республік.\nПросування на схід включало в себе весь арсенал експансіонізму: методи насильницькі і договірні, військові та економічні, ідеологічні і політичні. Економічна складова простежувалася у всіх ракурсах експансії. «Натиск на Схід» починається і досягає апогею в період господарського та демографічного підйому в Західній Європі, при вже вичерпали потенціал внутрішньої колонізації. Способи і прийоми внутрішньої колонізації багато в чому переносяться на нові землі.\nОсобливо добре це видно в мирному німецькому освоєнні частини територій польського і чеського королівств. Заручившись підтримкою місцевої влади, організатори нових поселень вербували колоністів в найбільш густонаселених районах північно-західної Європи, зваблюючи їх розширеними правами, свободами і привілеями, а також земельною достатком на новосілля. При цьому розсудливо враховувався конкретний господарський досвід селян різних регіонів Європи. Для освоєння заболочених ділянок залучали людей з Голландії і Фландрії, що мали навички осушення землі. Туди, де треба було розчищати ліс або розорювати пустки, направляли селян з Вестфалії та Саксонії, ще не забули навичок розправи з власними добривами. Колоністи демонстрували вищий рівень сільськогосподарських технологій, сприяли господарському освоєнню великих просторів і підтягування корінного населення до західноєвропейських стандартів.\nОсобливо велика була роль німецьких колоністів в організації місцевої промисловості: гірничої справи, металообробки і сукноделия. Населені ремісниками і торговцями німецькі квартали існували у всіх більш-менш великих містах Чеського королівства. При цьому колоністами був створений цілий ряд нових міст, які грунтувалися на практиці міського будівництва в Німеччині. В одній тільки Моравії було збудовано понад 20 нових поселень міського типу. У прикордонних з Німеччиною областях (Моравія, Сілезія) утворилися великі анклави, суцільні територіальні масиви з очевидним переважанням німецького населення. Діяльність німецьких колоністів сприяла невдовзі перетворенню Чехії в один з найрозвинутіших регіонів Європи. У XIV ст. ступінь урбанізації Чехії досягла майже рекордного для Європи рівня (20% міського населення), землі чеської корони займають центральне місце в Священної Римської імперії німецької нації, а Прага фактично стає її столицею. Одночасно, німецька присутність в Чехії стало джерелом етносоціального конфлікту з корінним населенням, які досягли свого піку під час гуситських воєн.\nУ колонізації Східної Пруссії і Прибалтики домінували насильницькі методи, що супроводжувалися фізичним винищенням непокірних. Військову експансію очолювали лицарі Тевтонського ордена, Що продовжили «подвиги» ордена мечоносців. Але при всій їх недоброї, кривавої слави хрестоносці очолили тут будівництво багатьох міст, серед яких такі великі і важливі, як Рига, Мемель, Кенігсберг (нині Калінінград). Помітну роль в господарському освоєнні східної Прибалтики зіграли і цистерціанці. Ченці цього ордену взагалі були незамінними в освоєнні безлюдних територій, оскільки дотримувалися ідеалів важкої ручної праці і віддалення від світу. Однак слідом за ченцями-першопрохідцями йшли миряни. Надалі німецька експансія в прибалтійській регіоні привела його до перетворення в аграрну периферію Західної Європи, зі сталим тут пануванням поміщицьких господарств барщинного типу.\nПідводячи підсумки західноєвропейської експансії в Середні століття (до Великих географічних відкриттів) можна зробити наступні висновки:\n1. Економічні витоки експансії пов'язані з динамікою розвитку західноєвропейського суспільства, скороченням резервів екстенсивного зростання в його центрах;\n2. Експансія носила яскраво виражений феодальний характер, здійснювалася всіма структурами середньовічного суспільства і супроводжувалася спробами перенесення західноєвропейських феодальних інститутів на нові території. При успіху розширювалися географічні кордони «світ-економіки» (Піренейський півострів, Східна Європа), в інших випадках (провал Хрестових походів на південно-східному напрямку) посилювалося економічну взаємодію з сусідніми регіонами;\n3. Експансія сама була найважливішим фактором динамізму в розвитку економіки, стимулюючи технічний і технологічний прогрес (насамперед у виробництві зброї), відкриваючи нові ринки збуту, породжуючи нові потреби населення і сприяючи освоєнню нових видів сировини.\nЗоряні годинник європейської експансії настануть пізніше. Але вже в XV ст. принц Генріх, прозваний мореплавцем, плекає флот Португалії, якому судилося перетворити це глухе королівство в найбільшу світову імперію. У 1492 р, який став роком підкорення Гранади - останнього бастіону мусульман на Піренеях, три іспанські каравели під командуванням Генуї Колумба вийшли в Атлантичний океан ...\nБлок М. Феодальне суспільство. - М., 2003.\nГуревич А. Я. Проблеми генезису феодалізму в Західній Європі. - М., 1970.\nЛе Гофф Ж. Інша Середньовіччя: Час, праця і культура Заходу. - Єкатеринбург, 2000..\nСередньовічна Європа очима сучасників і істориків. Книга для читання в п'яти частинах. Ч.1 - 4. - М., 1995.\nНАВЧАЛЬНИЙ ПОСІБНИК | Загальна прелюдія: первісність | Введення в науку | Загальна прелюдія: первісність | привласнює господарювання | Централізоване перерозподіл і торгівля | Азіатський спосіб виробництва: історичне місце | Середземномор'ї: антична альтернатива | Західна Європа: феодалізм і Середньовіччя | Від традиціоналізму до гуманізму Відродження |