Скільки живуть сперматозоїди в матці: який життєвий цикл | Народна медицина\nНародна медицина 26 Лютого 2018 808 0\nСьогодні Ви дізнаєтеся, скільки живуть сперматозоїди в матці, і який у них життєвий цикл в жіночому організмі. Чоловічі статеві клітини від моменту свого дозрівання проходять довгий шлях, перш ніж потрапити в жіночий організм.\nЖиттєвий цикл сперматозоїдів можна розділити на дві фази:\nПеріод дозрівання в чоловічому організмі.\nЗнаходження в організмі жінки.\nВід того, як пройде дозрівання статевих клітин, якість еякуляту, морфологію, рухливість сперматозоїдів, буде залежати їх життєстійкість в тілі жінки.\nФактори, що впливають на склад сперми\nВідсутність патологій, вроджених аномалій статевої системи.\nНаявність інфекцій, запальних процесів сечостатевої системи.\nЕндокринні захворювання, внутрішніх органів (печінки, нирок).\nВедення здорового способу життя. Заняття спортом, збалансоване харчування.\nВідсутність шкідливих звичок – куріння, алкоголь.\nЧасте відвідування саун, лазень, парилок.\nІснують норми, які необхідні для визначення життєстійкості гамет. Показує це аналіз спермограми.\nЯкі показники перевіряє аналіз:\nЗагальний обсяг сперми.\nЯка середа – PH.\nРухливість, морфологія сперматозоїдів.\nНаявність лейкоцитів (запалення).\nВід цих показників буде залежати скільки днів будуть жити статеві клітини в жіночому організмі до запліднення.\nПеріод проходження сперматозоїдів у статевих шляхах жінки\n1. Під час сім’явипорскування живчики потрапляють в піхву. Вони можуть жити тільки в нейтральній, лужної середовищі. У піхву кисле середовище. Незважаючи на те, що гамети захищені насіннєвий рідиною, велика частина їх гине. Ті клітини, що залишилися в піхву, не змогли просунутися далі гинуть протягом години.\n2. Наступний етап їх руху слизова пробка шийки матки. Тут вже лужне середовище, яка не руйнує статеві клітини. Але наявність густого слизу не дає пройти всім 3. гаметам, частина затримується тут. Термін їх життя близько 5 годин.\n3. Пройшовши два етапи — живчики потрапляють в матку. Найсприятливіше середовище в ній під час овуляції. Яйцеклітина готова до запліднення, вона проживе не заплідненої один день.\nДуже важливо для планованої вагітності, щоб під час овуляції в порожнині матки перебували сперматозоїди. Статеві клітини в організмі жінки можуть жити кілька діб.\n4. Запліднення відбувається в фаллопієвій трубі. Щоб туди потрапити сперматозоїд повинен рухати проти течії. Труба покрита дрібними віями, які просувають яйцеклітини в матку.\nСама яйцеклітина рухатися не може. Живчик прагне назустріч жіночої клітці, долаючи зустрічний рух струму труби. Досягти мети можна тільки швидкі, морфологічно правильні клітини.\nКоли один живчик запліднює клітку її оболонка стає не сприйнятлива до інших. Їх існування припиняється протягом нетривалого часу.\n5. Відомо, що запліднення відбувається приблизно на 7-8 день після статевого акту. Вчені вважають, що, перебуваючи в матці їх активність падає процес сповільнюється до того моменту, поки не відбудеться запліднення.\n6. Сперматозоїди в організмі жінки проходять важкий шлях до виконання свого основного призначення – продовження роду, справу всього свого короткого існування.\nСкільки часу живуть сперматозоїди поза організму\nНайдовше живчики живуть в матці. Частина залишається у зовнішньому середовищі. При захищеному статевому акті сперма потрапляє в презерватив. Коли в ньому знаходиться мастило, вони гинуть протягом декількох хвилин. У звичайному презервативі можуть прожити близько 40 хвилин.\nПід час статевого акту, коли чоловік дістає пеніс з піхви жінки, частина сперматозоїдів залишається на крайньої плоті, на самому органі. В складках крайньої плоті вони можуть жити кілька годин.\nНа пенісі кілька хвилин. Як тільки сперма втрачає вологу (висихає) гамети гинуть. При повторному не захищеному сексі, статеві клітини, що залишилися в крайній плоті можуть першими проникнути в організм жінки, стати незапланованою вагітністю.\nЗнаходження сперми на одязі, білизні, шкірі, у воді нічим не загрожує жінці. В цих умовах запліднення неможливо.\nВід чого гинуть сперматозоїди\nУ чоловіка, який веде активне сексуальне життя можуть виникнути проблеми з життєздатність сперматозоїдів. Дізнатися про це можна при здачі спермограми. Причини появи такого явища можуть бути різні.\nЗловживання спиртним, наркотиками, нікотином.\nНеправильне харчування, вживання великої кількості консервантів.\nРадіаційне опромінення, робота на шкідливих виробництвах.\nПеренесений у дитинстві паротит може зробити чоловіка безплідним, при цьому сексуальне життя не постраждає.\nНе доліковані статеві інфекції ЗПСШ порушують процес розвитку гамет.\nВисока температура вище 38 градусів згубно впливає на живчиків. При низькій температурі вони стають нерухомими, переносять глибоку заморозку. У багатьох клініках створено банк сперми.\nТам вона може зберігатися до 40 років. В силу будь-яких обставин чоловік може зберегти свої статеві клітини, стати донором сперми.\nЗдорові гамети, що потрапили в жіночий організм, пройшовши важкий шлях, виконують свою основну місію – запліднення. Читайте нові статті на нашому сайті.\nХронічна безсоння – причини, симптоми, лікування\nНиркова коліка: симптоми, причини, лікування, перша допомога\nВильпрафен солютаб: показання, протипоказання, аналоги


Гусак для ванни Hansgrohe купити у Києві, ціна в Україні\nФільтр для Виливи (гусаки) для ванни\nот ₴ 2841\nдо ₴ 15850\nЄ в наявності (13) Під замовлення (10)\nLogis (1) Metris (3) Metris Classic (1) Metris S (1) Metropol (7) Metropol Classic (2) Novus (1) PuraVida (2) Talis S (1) немає даних (4)\nбілий матовий (1) білий/хром (1) бронза матовий (1) золото (1) хром (16) хром/під золото (1) чорний матовий (1) чорний матовий хром (1)\nповоротний (1) фіксований (22)\nВилив hansgrohe E/S для ванни 13414000\n₴ 3 475\nВилив hansgrohe Logis для ванни 71410000\n₴ 2 841\nВилив hansgrohe Metris S для ванни 14420000\n₴ 5 732\nВилив hansgrohe Metris S для ванни 152 31417000\n₴ 5 561\nВилив hansgrohe Metris для ванни 31494000\n₴ 6 716\nВилив hansgrohe Metropol для ванни 32542000\n₴ 7 042\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, хром 32543000\n₴ 10 567\nВилив hansgrohe Novus для ванни 71320000\n₴ 2 996\nВилив hansgrohe Puravida для ванни 15412400\n₴ 9 666\nВилив hansgrohe Talis S для ванни 72410000\n₴ 3 369\nВилив hansgrohe на ванну E 152 з перемикачем на душ 13423000\n₴ 3 554\nВилив hansgrohe на ванну E 228 з перемикачем на душ 13424000\n₴ 3 851\nДовгий поворотний вилив hansgrohe, хром 14495000\n₴ 3 128\nВилив hansgrohe Metris classic для ванни 13413000\n₴ 5 808\nВилив hansgrohe Metris S для ванни 31416000\n₴ 5 986\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, білий матовий 32543700\n₴ 14 794\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, бронза матовий 32543140\n₴ 15 850\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, золото 32543990\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, чорний матовий 32543670\nВилив hansgrohe Metropol для ванни, чорний матовий хром 32543340\nВилив hansgrohe Puravida для ванни 15412000\nВилив hansgrohe на ванну Metropol Classic 13425000\n₴ 5 996\nВилив hansgrohe на ванну Metropol Classic 13425090\n₴ 7 636\nВилив необхідний для наповнення ванни водою. Вилив для ванни Hansgrohe – це невеликий кран, що монтується на стіну в тому випадку, якщо він не входить в комплектацію змішувача. Окремий вилив фіксується прихованим способом монтажу, тому виглядає дуже акуратно і практично не помітний в інтер'єрі.\nПопулярний в Україні бренд Hansgrohe випускає колекції виливів, що ефектно змінюють інтер'єр. Деякі з них виконані в дуже нетиповому дизайні і запам'ятовується. Всього одна деталь доповнить вашу ванну витонченістюй затишком. Злив виглядає більш лаконічно, ніж великий настінний змішувач, і при бажанні ви його можете монтувати в непомітній зоні.\nВиливи Hansgrohe – недорогі аксесуари для затишної ванної\nПінні ванни – особливий спосіб відпочинку і відновлення сил. Щоб не доводилося наповнювати чашу водою з душової лійки, використовується вилив, який має відповідне пряме призначення. В каталозі виробника запропоновані оригінальні й незмінно якісні варіанти виливів для сантехніки:\nпрямий короткий в стилі хай-тек. Латунна основа, покрита дзеркальним глянцем або сатиновим шаром, виглядає незмінно стильно і практична в експлуатації. Очищати короткий вилив завжди легко, головне, робити це регулярно. Такий варіант виливу для ванни підходить сантехніці з тонкими вузькими бортами. Якщо ванна товстостінна, важливо придбати вилив, вода з якого буде потрапляти безпосередньо в чашу, а не на бортик;\nподовжені – з можливістю не тільки наповнювати ванну водою, але і мити під зливом руки або дрібні предмети. Важливо пам'ятати, що вилив прихованого монтажу фіксований, він не обертається. І якщо ви вирішили купити довгий вилив, необхідно продумати для нього місце на стіні так, щоб він не заважав звичайним повсякденним водним ритуалам. Або ж розглянути моделі з колекції кранів з довгим поворотним виливом, що нагадує ретро стиль;\nз душовим перемикачем – виливи з невеликим перемикачем для душа, що дозволяють перенаправити потік води з крана в душову лійку. В такому випадку до вилива підключається шланг;\nз ефектом водоспаду – особливий вид розпилення, при якому потік води нагадує собою м'який широкий струмінь. Коли вода тече в ванну, вона нагадує собою справжній оазис з музично дзюркотливою водичкою. Це виливи з колекції Metropol, представлені у великій колірній гамі – із золотою, чорною, матовою поверхнею. Додайте нотку шику і розкоші в звичні водні ритуали.\nВилив для ванни Hansgrohe – вигідна покупка на офіційному сайті в Україні\nОригінальна продукція від німецького виробника доступна для замовлення в Києві з доставкою в Одесу, Дніпро, Харків, Запоріжжя, Львів. Відправляємо надійними транспортними службами на ваш вибір. Вартість виливу для ванни визначається дизайном і функціональністю моделі. З асортименту ви оберете бюджетні і презентабельні вироби, виходячи зі стилістики проекту.\nВ інтернет-магазин регулярно надходять свіжі новинки сантехніки і аксесуарів, діють найнижчі ціни, знижки та вигідні акційні пропозиції.\nЧасті питання: Виливи (гусаки) для ванни\n💰 Виливи (гусаки) для ванни - бюджетний сегмент!\nТОП-3 недорогих товарів: ✓Вилив hansgrohe Logis для ванни 71410000 ✓Вилив hansgrohe Novus для ванни 71320000 ✓Довгий поворотний вилив hansgrohe, хром 14495000\n❤ Виливи (гусаки) для ванни - найпопулярніші!\nНайпопулярніші товари: ✓ Вилив hansgrohe Novus для ванни 71320000 ✓ Довгий поворотний вилив hansgrohe, хром 14495000 ✓ Вилив hansgrohe Logis для ванни 71410000\n💎 Виливи (гусаки) для ванни - преміум сегмент!\nТОП-3 преміум товарів з категорії ✓Вилив hansgrohe Metropol для ванни, хром 32543000 ✓Вилив hansgrohe Puravida для ванни 15412400 ✓Вилив hansgrohe Metropol для ванни 32542000


Привід Лінкольна | Знамениті, великі, геніальні люди. Найцікавіше про них!\nЩе одна легенда свідчить, що щороку в день смерті президента з'являється привид траурного потягу, що перевозив його останки, у потязі сидить оркестр, який грає похоронні мелодії, але їх музику можуть чути тільки мертві, а самі музиканти - це скелети у військових мундирах. Розповідають також, що дух Лінкольна відвідує свою могилу в Спрингфілді.\nТака кількість чуток і легенд пояснюється багато в чому обставинами трагічної смерті президента. Лінкольн був першим президентом в історії США, убитим під час терміну свого президентства, і ця подія потрясло всю країну. Але є і другою причиною існування численних історій про дух Лінкольна. Справа в тому, що сам Лінкольн і його дружина вірили в існування духів. Так, наприклад, Мері Лінкольн намагалася «прощаться» зі своїм померлим від хвороби сином Вільямома. Сам же президент час від часу бачив «віщі сни». Крім того, появлення історій про дух Лінкольна пов'язано з тим поклонінням, яке відчували перед ним наступні покоління американців. Коли про велику людину починають забувати, зникають і легенди про нього, а якщо вони до сих пір існують, це доводить, наскільки помітною фігурою був і залишається шістнадцятий президент США


Набряк палець на нозі у дитини, які причини почервоніння пальців ніг? | консультація онлайн\nНабряк палець на нозі у дитини, які причини почервоніння пальців ніг?\nОпишіть скарги детальніше, будь ласка\nПідпух пальчик на нозі почервонів, вчора обрізала ніготь\nБільш сфокусуйте на пальці, будь ласка\nСкоріше за все травмували при зрізанні\nМожливо, а що робити?\nАле це зазвичай відбувалось якось непомітно, тому точно стверджувати чи заперечувати я не можу\nУ Вашому випадку підійде ... розчин\nМожна змочити серветку з бинта і прикласти до місця почервоніння\nЯк його використовувати? Як часто\nІ вдіти носочок щоб дитина не знімала пов'язку\nКраще не потрібно. Зазвичай вистачає розписаного лікування, а це може призвести до зайвих наслідків\nВідпишіть через 2-3 дні\nЯк будуть справи


На Рівненщині відбулися інструктивно-методичні збори з призову | rmclviv - медіа-центр\nНа базі Рівненського обласного військового комісаріату відбулися інструктивно-методичні збори щодо проведення весняного призову на строкову військову службу. У заході взяв участь керівний склад дев’яти обласних військових комісаріатів, що дислокуються у зоні відповідальності Західного оперативного командування.\nГоловував на заході – начальник штабу – перший заступник командувача Західного оперативного командування генерал-майор Віктор Ганущак. Від органів місцевої влади на зборах були присутні перший заступник голови обласної ради Михайло Кривко, керуючий справами міського виконавчого комітету Святослав Власюк, представники обласної державної адміністрації та Рівненської міської ради.\n– Рівненщина якісно провела минулорічний призов, обласний військовий комісаріат уже тривалий час один із кращих в оперативному командуванні, тому збори було вирішено проводити саме у Рівному, – зазначив генерал-майор Віктор Ганущак. – Тут досить хороша навчально-матеріальна база, налагоджена співпраця із органами місцевої влади, тобто є що показати учасникам та поділитися досвідом.\nУчасники провели детальний аналіз недоліків, які були допущенні під час минулорічного призову та визначили завдання на цей рік.\nЗаняття згідно тематики проводилися у Рівненському обласному військовому комісаріаті, на збірному пункті ОВК та у Здолбунівському районному військовому комісаріаті.\n– Ми розповіли учасникам, як проводиться призов у нас, але одночасно мали змогу виступити військові комісари з інших областей із своїм досвідом, – підкреслив військовий комісар Рівненського обласного військового комісаріату полковник Дмитро Оксенюк. – Такий двохсторонній діалог, як правило, дозволяє визначити найоптимальніші для нас шляхи у майбутніх призовних кампаніях. Під призовної кампанії “Весна – 2012” із Рівненщини ми призвемо до лав Збройних Сил та інших військових формувань 560 юнаків. Це значно менша кількість, ніж минулого року, а тому ми зможемо вибрати найкращих, найздоровіших та освічених майбутніх солдат.\nПід час зборів було визначено єдину методику щодо обладнання збірних пунктів обласних військових комісаріатів, порядку проведення формування військових команд та організованого відправлення призваних до військових частин.\nВертолітники готуються до Євро-2012


Улас Самчук. Юність Василя Шеремети. – Напровесні\nПошук по розділу сайта Напровесні\nПриємно мати вісімнадцять років. Приємно чутися повним. Кожна кістка на свому місці і кожний м’яз не працює, а бавиться.\nЯк це жорстоко і несправедливо. Де сидять мізки учителів. Скільки разів доводилося, що Бога нема, але дорослі вірять у нього. Вірять, будують храми, кадять і співають пісні. Радять вам обережність… Кому і на що вона? Зробити великий вчинок, просто йти, плюнути з презирством на небуття і вмерти. Вчинки героїв творять історію.\nРеформації, визволення, нерівності… Минають віки, і все дорослі радять світом – тупі, без відваги і розуміння суті речей. З неба сміється велике життя, а земля лишається землею…\nВісімнадцять років. По плянеті в той час ходить янгол. Він ходить до школи і дістає одиниці. Він також танцює на балях, і молитись до нього, безкрилого і чарівного, найбільше щастя.\nПриходять великопісні дні. Один з них несподівано порушив звичайний порядок в природі. Якось того дня інакше зійшло сонце… Воно вийшло з-за Туніцьких садів як звичайно, але промінь, що прорвався через серпанкову з квітами занавіску із статуеткою Толстого. Занавіска, ніби ткана із срібних ниток. Дзеркало сяє розливно і яскраво. М’якість на мідній лампі, на поруччях стільців та кожній, кожній дрібниці…\nНа стріхах лежить сніг, але цього самого дня біля карнизів з’явилась перша темна плямка. В полудень з ринви крапнуло кілька крапель, до вечора вони створили цікавий льодовий зуб. Гора Бона одразу відкрила своє сіре кам’яне обличчя. Сонце впирається просто під її руїни і старанно виганяє рештки снігу. Кожна хмарина сьогодні виразно нова, мов з доброї чистої вати.\nТриває пару тижнів, поки ця містерія прийме виразні форми. Ринви розмерзлися. Зо стріх більше не крапає, льодові зуби попадали, розбилися, а малий Сергійчик зовсім потовк їх своїми чобітками. З хідників згорнено сніг, і вони вже сухі. Тільки брук ще встелений брудними від кінського гною крижинами. Їх розбивають ломами і складають на купи. Місцями стоять калюжі жовтавої, мов кава, води і дядьки, що приїжджають до міста і сидять на санях, спустивши набік ноги, мусять високо підіймати свої постоли, щоб часом їх не скупати. У деяких будинках вийнято подвійні рами, і вітер похитує мінливо блискучі розкриті вікна. У кімнаті просторніше, свіжіше… Шум вулиці може свобідно грасувати там, куди йому цілу зиму не було доступу.\nЧисельні горобці з Гуляницького саду справляють шумне весілля. Ось один надутий, ніби урядовець староства чи білокриницький війт, вибрав собі дуже незручне місце на підмурівці залізної огорожі і цвіріньчить-цвіріньчить. Він сердито тупає дрібними лапками, різко крутиться, гостро їжить пір’я, зненацька зривається і летить, мов п’яний, щоб за хвилину вернутись на те саме невигідне місце. А від усього твориться шум – весняний шум.\nЦіле місто, ніби той горобець, шумить та крутиться. Воно розгортається. Вітер бавиться з занавісками вікон, дівочими спідничками, кусниками порваних плякатів. Вітрини крамниць блищать у буревійних промінях, що обертають перли та діяманти на жовтому оксамиті в небесні скарби, гідні окраси весни.\nУ школі повно весняного руху. Хтось підмалював Пілсудському вуса. Вони були опущені вниз, мов у Ніцше, але наповнений весняними поривами ентузіяст мілітаризму надав їм подобу кайзера Вільгельма Другого. На п’ятій лекції релігії сонце вдирається саме до шостої кляси. За столом сидить о. Ніколай, перед столом стоїть Білоус. Обидва мають свої особливості. О. Ніколай, як тільки перестануть його «питати», одразу куняє. Білоус, як тільки його викличуть «відповідати», потіє. Той і другий пописуються. Білоус, обливаючись потом, оповідає, як у війні Константина Великого з сарацинами на небі з’явився хрест з написом: «Сим побідиші». Сонце лягло на лисину о. Ніколая.\nВін довго і хоробро змагався, але тягар завеликий. Голова о. Ніколая починає хитатись, потім все нижче і нижче опускається на груди. Протоієрейський його хрест зникає під шпакуватою бородою. В цей саме час з його носа виривається своєрідний посвист, що нагадує бойовий клич чи вислів захоплення. Білоус кінчає, але о. Ніколай не виявляє ознак пробудження. – Далі! Далі! – передають йому з лавиць. І Білоус старанно, поважно вдруге оповідає, як Константинові Великому на полі брані з невірними сарацинами з’являється на небі знамення хреста. О. Ніколай вже свистить обома ніздрями, вуса його моргають, борода ворушиться. Видається, що він щось смакує…\nІ тоді переймає на себе ініціятиву Валя Лискевич. Він, мов кіт, нечуйно пробирається до заднього вікна, відчиняє його і стрибає надвір. Всім це видається нечувано дотепним. Зривається Гриб, Білоус… Починається похід до вікон, стрибки, придушений сміх. По короткому часі у клясі сидить тільки на першій лавиці двоє дівчат, а перед столом стоїть Білоус. Стає зовсім тихо. О. Ніколай користає з нагоди спокою, аж поки не брязкає знадвору розбитий дзвінок.\nО. Ніколай раптом прокидається. Перед ним Білоус. Голосно і виразно п’ятий раз оповідає він про знамення на небі, але о. Ніколай невдоволений. Він дивиться на клясу, не бачить нікого, голосно фиркає, сердито бере журнал і виходить до директорської…\nВарвара Сергіївна робила слідство. Білоус повільно і поважно розповів. Варвара Сергіївна насуплена. Але Білоус мав необережність згадати, як то було, коли о. Ніколай моргав вусом. Варвара Сергіївна не втрималась, і її усмішка зіпсула цілу справу. Сміялись всі. Білоус після виборів прославився вдруге. На перерві його підхопили на руки і кілька разів підкинули під стелю. Герой дня спокійно подякував і заявив, що він готовий пролити ще не одне відро поту, якщо матиме нагоду до наших цвілих шкільних мурів внести шматок радості.\nУ клясах затхло і тісно. Не можна розсунути стін і не можна вигнати запах гниття. Але поза стінами досить простору й свіжості. З півдня повіває вітер, приносить запах соснини, ворушить верхи каштанів. З гір приходять дівчатка в короткихспідничках і приносять перші білі і сині проліски. На Широкій вулиці їх продають, і Варвара Сергіївна вже має приколотий до костюма букетик.\nВона також перша змінює зимове убрання. Жвава, легка, на високих закаблучках. Як личить їй весна і як легко їй тепер жити! Вона з весною справжні приятелі, її чоловік – пан директор – змінився мало, хоча його темно-синє вбрання виразно посвіжішало. Жваво, плавно, бавлячись, він викладає про київські билини – Ілля Муромець, Альоша Попович, Мікула Селянинович…\nСемен Іванович… Той скинув своє чорне з засмальцьованим оксамитовим коміром пальто та змінив його ще більш засмальцьованим зім’ятим плащиком. Це той скромний дарунок весні, щоб ніхто не подумав, що він зустрічає цю подію останнім. Він часто ходить на великопісну вечірню, і на сторінках «Хвилі» саме в цей час з’явився віршик, що так кінчався:\n«Йду до церкви… Б’ють поклони…\nЧорно-срібні ризи сяють.\nО! Яка чудова ніжка\nВ теї, що стоїть он далі!\nТсс! «Да ісправиться» співають…\nЛюдські секрети іноді бувають виправдані і мають свою назву. Настя Мединська з цього приводу сказала Шереметі:\n– Семен Іванович вміє відчути настрій…\n– Але прошу це не називати іменем, – відповів Василь.\n– Ні. Про що ви собі думаєте… Це куди приємніше, коли то огорнуте ватою… Однак, Василю, ви і самі помічаєте, як страшно тяжко тримати лінію і відчути справжню міру… Особливо, коли ми такі молоді…\n– Ну… Про «ісправиться молитва моя»… Я маю на увазі цю річ…\nВасиль ще більше почервонів. Він тільки раз пройшовся з Настею по Широкій і то випадково. А взагалі він любить бути в натовпі… У неділю рано, коли з соборної дзвінниці бамкає великий дзвін, коли юрби панночок, ще старого царського крою, з перкально-ніжними личками, у крисатих газових капелюхах ходять під руку сюди і туди… Зустрічаються, міняються поглядами, інколи червоніють і, посміхнувшись, шепочуться… Все то тутешнє і рідне… Юні свої дівчата, білі і свіжі… Нога в ногу у світлі сонця та звуках великого басистого дзвону…\nА ось в соборі… Струнке, чарівне вібруюче хвилювання звуків соборного хору. Воно, мов стихія, мов гімн землі. У вікна навскоси б’є соняшний промінь. З кадильниці диякона здіймається синій дим й «Гооосподу помооолимся!», а перед почорнілими ликами святих горять воскові свічі.\nПриємно бути серед тих, що з довір’ям в добре, вічне, позбавлені скепсису в Силу сил, що тримає світ, приносять з собою до храму високо піднесені серця… Скільки молодих, ясних і чистих в думках поколінь відвідало ці місця, де кожний камінь тесаний дотиками їхніх ніг, де кожна річ співає «алілуя», де чорні, вогкі стіни просяклі покликом до вічного.\nТаке ось життя. Василь захлинається під його напливом… Небо високе й широке, прекрасні люди, чарівний час! Бути тут і там, чути, бачити й пізнавати… Нічого іншого не можна собі бажати…\nІ Василь направду дивується, чому не такий саме Шпачук. Адже він також молодий. Чого він завжди невдоволений, насуплений, злий?\nЦікаве питання. Воно вимагає думки. Василь інколи думає. Може, так і треба. Вдоволення недобра риса. Хіба все в світі добре? Василь думає і сам собі відповідає: ні. Не все добре, але життя добре. Саме життя, природа… Це є те добре, і Шпачук того, напевно, не розуміє. Чогось не розумію я, і чогось не розуміє Шпачук. Ми обидва неповні.\nВасиль йде до Шпачука і питає його:\n– Чому тобі не подобається Варвара Сергіївна?\nТой недовго думає. Відповідь у нього готова:\n– Бо вона буржуйка…\n– Як то буржуйка? – не розуміє Василь. Ні, Василь його розуміє. Шпачук не потребує відповідати. Буржуйка, бо добре одягнена. Буржуйка, бо чиста. Бо у неї порядок, бо у неї ляковані нігті. Усе це робить з неї буржуйку. І тому вона не подобається Шпачукові… І проти цього він робить революцію…\nВасилеві навпаки: вона йому саме тому і подобається і він хотів би, щоб усі жінки були такі… Чому не мають бути такими?\n– Прокопе! Чому большовики на керівні місця ставлять найгірших людей? – спокушає Василь Прокопа.\nПрокіп не зовсім розуміє цей Василів підступ.\n– Не найгірших – найбідніших, – каже він.\n– «Кто бил нічем?» Так?\n– Так. Понижених, гноблених, бідних…\n– Бідних, – повторює Василь. – Ти хочеш бути бідним?\n– Я? Я над цим не думаю… Зрештою, ні… Ми хочемо бути багаті… Всі…\n– Тоді ви будете буржуї… Хто ж буде большовиками?\n– Глупота! – каже Прокіп. – Ти мене прекрасно розумієш… Ми хочемо вирівняти. Розумієш? Вирівняти. Щоб не було бідних і не було багатих… Розумієш?\n– Щоб були тільки середні… Розумію. Щоб не було ані розумних, ані дурних, ані великих, ані малих, ані гарних, ані поганих, ані добрих, ані недобрих…\nШпачук швидко блідне. Він завжди блідне, коли сердиться.\n– Але чого ти сердишся? – питає Василь.\n– Бо ти цих справ не розумієш…\n– То ти мені поясни… Але чого сердитись…\n– Жадних пояснень! Жадних дискусій! Не можна людей переконувати, треба робити!..\n– А як я маю сумніви? А як я не вірю…\n– Лишайся зі своїми сумнівами. Диктатура пролетаріату з твоїми сумнівами не буде рахуватись…\n– «Під стєнку»?\n– А хоч би й так…\nПісля такої розмови стає ясніше. Василь знає, що це «такі люди»… Вони такими родились. Ленін не був пролетар, а був «таким»… Шпачук також не пролетар, або принаймні не пролетарського роду… Він «такий». Це ті, що хочуть «перебудувати світ». І вони вірять в себе. Вони вже переконані. В розмові з Козенком Василь висловлюється:\n– Большовизм і марксизм – ріжні речі, але вони поженилися. Вийшов ідеальний бастард – ленінізм…\nКозенко не зовсім «такий». Він уже філософ. Він уміє захоплюватись і «розхоплюватись». Весна впливає на нього «розхоплююче».\n– Я дивлюсь на ці речі своїми очима… – каже він і пильно дивиться на Василя.\n– І мудро робиш, як каже Гнатюк… Не знаю тільки, які твої очі…\n– Мої очі – твої очі, наші очі… Очі всіх.\nВасиль напружує всі сили, щоб уявити своє вірую. Чого, власне, «він сам» хоче? Думає, слухає, міркує і приходить до висновку: Ні! Він нічого не має проти «буржуїв». Тон, порядок, чистий комірчик, блискуча мова… Їхати першою клясою, в зубах цигара… Це якраз те… Василь бачить себе саме таким… До дідька з пролетарською диктатурою. Революція? Все розбити «до основанія»? Пощо? Василь направду нічого не хоче розбивати. Хай буде!.. Диктатура пролетаріату – працюючого народу, низів? Яка диктатура? Для кого? Недаремно каже йому Шпачук:\n– Ти цього не второпаєш!\n– То вчи мене! Якого чорта! – вибухає Василь.\nШпачук тоді блідне ще більше і непевним голосом повторює завчене:\n– Для цього треба знати закони боротьби клясів…\n– Що таке кляси? – перебиває Василь.\n– Кляси – це суспільні групи, що мають свої інтереси!.. Промисловці, капіталісти, робітники, селяни!..\n– А як у нас нема клясів, – знов перебиває Василь.\n– Та так нема… Де ти їх бачиш. Ми маємо дві категорії людей – трохи освічені і неосвічені зовсім… – говорить Василь.\nШпачук намагається пояснити, що не тільки ми… Ми тільки незначний складник цілості…\n– Якої? – кидає своє Василь.\n– Якої, якої! – блідне Шпачук. – Людства! Цілого людства! Всіх людей. Капітал є міжнародний. Він визискує робітників. Робітництво мусить організувати оборону.\n– Це прекрасно звучить… Чудесно. І ти хоч, щоб я, Василь Шеремета, син батька, який чортовими потами добився до хліба, раптом відцурався всього тільки тому, що десь у світі, невідомо де – у Англії чи Америці – існують міліонери, які визискують пролетарів…\n– Не те! – перебиває його Шпачук…\n– Ну так що?\n– Чого нам йти до Англії… У нас в Україні…\n– У нас нема капіталістів…\n– Капіталістів нема, бо ми їх вигнали. Тепер ми будуємо владу пролетарів…\n– У нас нема пролетарів…\n– Робітників, селян… Новий устрій. Знизу… Щоб управляли не багатії, а бідні…\n– Знов ті бідні, – перебиває Василь. – На чорта нам ті бідні… При соціалізмі ніяких бідних не має бути.\nНе те, не те… Вони обидва знають, що не те. Василь знає особливо. Він просто не може зрозуміти, чому, а нащо? Він не бачить ні капіталістів, ні пролетарів. Для нього є тільки бідні, які можуть бути багатими, багатії, які можуть бути бідними. Є розумні, є нерозумні. Є такі, є сякі… Природа не знає ніде, ні в чому рівності, а все разом добре. Василь по суті вдоволений і не почуває гніву.\n– Я тобі скажу, – каже він одного разу Шпачукові. – Щоб перейнятись твоїми думками, треба бути дуже злим…\nІ ще одної речі Василь не зовсім ясно розуміє, хоча боїться в цьому признатися. Вибрали людей до польського сойму. Добре. Потім поляки почали послів заарештовувати. Василь цікавиться за них. Він читає промови, видрукувані в газетах. Велику частину тих промов конфісковано. В газеті лишаються білі плями. Але з того, що в газеті є, видно, що посли говорять дуже гостро. Всі вдоволені. Навіть Шпачук… Хлопці бігають з газетами і залюбки собі їх читають… – Так! Так їм і треба…\nВасиль також це саме робить, але не зовсім щиро. Він соромиться своєї байдужості, але думає. «Ну, й нащо вони так говорять?» – питає він себе потайки. Але голос протиріччя одразу йому відповідає: – Як нащо? Нас гноблять… Треба боротись… Але якби вони трохи не так про це казали? Але як? Ну як? Кажи, кажи!.. Василь собі признається: іншою мовою. Є така мова і її треба знати.\nЦе всі ті «прокляті» питання, їх треба знати. Хлопці ходять попід каштанами і, замість учити кон’югації, морочать голову… Вперто морочать і кожний по-своєму. Василь каже Козенкові:\n– Ти тільки збагни! Бились наші мудрі люди за свободу. За свободу! За необмежену свободу людини… Бились і вмирали. І ти мені сьогодні кажеш, що свобода «поняття релятивне»… Диктатура пролетаріату… Че-Ка… Га?\n– Все то до старого заліза! Міщанські ідеали. Для вас важливі шукання виходу з положення, для нас боротьба і смерть… – каже філософ Козенко.\nКозенко не завжди виключно так думає. Ось одного дня він прибігає до Василя і захоплено оповідає:\n– Знаєш? Масляка поляки вислали, і він виїхав до Праги. Є вже лист. Пише: мені тут прекрасно. Тут свобода. цілковита свобода. Була якась маніфестація, йшло п’ять партій. Праві, ліві, скрайні й нескрайні… Поліція тільки стояла і пильнувала порядку… От коли б таке у нас! – захоплено каже Козенко. Але згодом той саме Козенко приходить до висновку: – Ну, що ж… Чехи міщанська нація…\nІ знов того самого вечора вони обидва довго і вперто кували плани, як би і їм перебратися через Карпати до Праги. Все-таки там свобода. Там є український університет, а у Львові такого немає… І не буде. На світі багато речей, і їх треба розуміти. Особливо тепер, зараз, по війні, по революції, коли живе Ленін, Петлюра, Пілсудський, коли зробили Версаль, коли поділили, розділили, коли одні «виграли», інші «програли», коли одні «перемогли», інші «переможені». Василь Шеремета – українець. Він переможений. Нема України. Він – «русін». Отам далі, за Шумськом, границя. Арештовують послів. За кордоном роблять комунізм. Гімназія «не має права». В Галичині арештовують.\nПробі! Це забагато на одну юначу голову.\nА життя йде своєю чергою. Козенко написав до останнього числа «Хвилі» свої міркування на тему «життя». То нічого, що він вештається зі Шпачуком. Він все-таки погодився написати і помістити свій мудрий трактат про життя. «Хвиля» вийшла, її читають, це вже третє число… Як-не-як, а третє, у той час, як Шпачук зі своїми «орлами» не видав ані одного. Василь уважає це за свої досягнення.\nХлопці сповнені оптимізмом. Так думає Козенко. так думають всі. То нічого, що вони в такому ось стані. То нічого. Виростуть. Всі виростуть. Підуть у світ. Будуть горіти, творити, будувати… Буде!\nВечір напередодні розпуску на Великдень. Василь йде попід мурами ліцею. Небо густе, синє. Хочеться бозна-чого в такий час. Клени і липи ще не розвинулися, але вже пахнуть свіжими соками. Василь не звертає додому, а йде далі. Опинився перед будиночком з трьома вікнами. Всі вікна чорні. Василь не торкається похилої фіртки і ходить сюди й туди з надією… Він повний надії… Вийде! Мусить вийти…\nЧас тікає. Сонце зовсім ховається, у повітрі холоднішає, над містом залягає весняна сутінь. Тільки на Боні замок ще горить, ніби штучно освітлений сильним жовтуватим променем прожектора, і кожний кам’яний зуб на тлі синього вечірнього неба блищить срібним сяйвом назустріч рожевому заходові.\nДарма, мій милий Ромео. Твоя Юлія сьогодні не вийде. Ніщо не показує, що вона десь тут поблизу. Вікна мовчазні, мов очі євнуха. Занавіски непорушні, ніби вони не з перкалю, а з каменю. Василь міцніше стискає своє серце. У таких випадках не залишається нічого, як дійсно здушити все, що там є в тобі, і перемогти себе. Відірватись від місця і тікати. Василь так і робить. Але він чомусь не заходить додому, хоча вже втомлений, і фіртка на подвір’я ось під боком. Простягни тільки руку і ти на подвір’ю. Він не хоче зустрічі з Євгеном. В такий час не треба нікого близького бачити. Буде засипати питаннями, настирливо гудітиме тобі у вуха, мов джміль… Ні!\nВасиль йде на Широку. Це є той форум, де все знаходить своє місце. І плебс, і патрицій. І черствий камінь, і окрилений фантаст. До речі, кожний вечір у монастирі дзвонять. Це такий приємний вечірній дзвін. «Вечірній дзвін, вечірній дзвін, багато дум наводить він». На Широкій все зустрінеться. Ось йдуть кілька ліцеїстом. Вони елегантні, стрункі. Василеві вони більше імпонують, ніж свої гімназистки. Проходять парами молоді люди різних народностей, говорять різними мовами. О! Василь справді здивований. Що він бачить? Он там проти «Ермітажу» дуже поважно, дуже зосереджено, боячись відірвати від землі зір, шествує Євген. Він все ще у сірому зимовому плащі, комір поетично піднятий, на голові вилиняла «гімназистка»… А біля нього… Хто біля нього? Мира. Вона. Розкучерявлена, мов яблуко рожева, у свойому білому беретику. Яким це чудом? Це, мабуть, Василь спить і йому сниться. А коли так, то це небувалий сон.\nАле Василь не спить і йому це не сниться. Це таки Євген і біля нього Мира. Це вони обоє напружені до самозабуття. Вони ось пройшли біля самого Василя і ні він, ані вона його не помітили. Василь повертається. Це, можливо, і негарно, але він не може відмовити собі в приємності пройти кілька кроків за ними і послухати, що власне їх так захоплює. Про що вони говорять? Але даремно Василь наставляє вуха. Від них не чути ні одного звуку. Вони йдуть зовсім мовчки. Євген, здається, не йде, а пливе чи летить у хмарах. Якось так дивно ступають його полатані черевики. А вона, як звичайно, ступає дрібно у своїх черевичках на високих закаблучках, коротка спідничка торкається прекрасних ніжок у тому місці, де вони згинаються, вітерець ворушить ясні кучері. І це все. Дійшли до повороту на Костельну. Тут на хвильку зупинилися. Василь почув голоси.\n– Ви направо? – він. – Да! – вона. – Дозволите і мені? – він. – Да! – вона. Повернули на Костельну. Хвилинка мовчанки. – У вас на Білозірці стоять також поляки? – він. – Да, – вона. – Там у вас, здається, гранична сторожа? – він. – Да, – вона.\nПотім знов мовчанка.\nМовчанка і мовчанка. Пройшли фіртку до Євгенового мешкання, йдуть далі, повертають наліво і зникають за рогом. Василь лишає їх. Це трохи його розвіяло. Він знов здійнявся вище і бачить. Молодість. На кожному кроці молодість, а це приємно. До всього зустрів Маню. Вона прекрасно одягнута. На шиї жовтий лис. Спідничка гарно обвиває коліна. На литках шовкові панчохи. Вона прошуміла, мов молодий вихор, брязнула фірткою і зникла. Лишився тільки приємний звук її голосу – добрий вечір!..\nВасиль зайшов до себе. Не світить. Зрештою, смеркання триває. Весна не одразу пускає ніч. Він ходить сюди, туди, посміхається. Це він думає про Євгена. І гарно. Хай він бодай один раз має втіху. цілу зиму він тужить за нею. Він має право на той шматок щастя.\nНадворі грюкнула фіртка. Враження, ніби її рванув раптовий вихор. Василь не встиг підскочити до вікна, як так само брязнули з завісів двері до кімнати. Це Євген. Буревій, а не Євген. Вулкан, що вирвався з кратера. Він найперше кидається на шию Василеві.\n– Васю! – виривається з нього. – Прекрасно! – стогне він. Лишає Василя, зриває шинелю, кидає її на Василеве ліжко, біжить кругом стола і повторює: – Люблю, люблю, люблю! Да, Василю. Я люблю! І вона також. Я ось допіру був з нею. Ось так, як з тобою. Говорив!..\n– Але, Євгене! В чім річ?\n– В чім річ? Ти не розумієш? Я щойно бачився з Мирою. Я проводив її від самого Хмелюка до Туніцького цвинтаря. Сама підійшла. Розумієш?.. Сама. Я йду з Нуждіним… Розумієш? Я йду… І от навпроти Хмелюка вона… Розумієш? Вона раптом підходить до нас, йде з другого хідника просто на нас… Розумієш? Я кажу Нуждіну вибач і зупиняюсь. Нуждін пішов. А вона підходить до мене… Розумієш? Підходить, перепрошує. Я хотіла з вами поговорить. Будь ласка, кажу. Дуже прошу… А серце прокляте – як таран. Мало мене не розтрясе. І я помітив… Знаєш, що я помітив? Вона мене любить! Розумієш? Вона також любить.\n– Вона тобі сказала? – питає Василь цілком поважно.\n– Ні. Вона не сказала, але я відчув. Розумієш? Відчув… Та це ж можна одразу відчути. Вона любить мене, ти це розумієш? Ага! Був би забув!.. Вона передала тобі оцього листа… Казала передати тобі або Приході…\nЄвген передає листа. Руки його тремтять. Він все ще бігає навколо столу.\n– А про що ж ви з нею розмовляли? – питає Василь, підходить до вікна і читає на конверті напис: «До редакції «Хвилі»… Перший лист до редакції «Хвилі». Василь дуже зацікавлений, розриває конверта.\n– Ну, про що говорили?.. Про все. Багато…\n– І про поляків в Білозірці також? – не видержав нарешті Василь.\nЄвген, мов скажений, кидається на нього.\n– Василю! Ти чув? Ти нас бачив? – викрикує Євген.\n– Розуміється. Пройшли мені під носом і не помітили…\n– А як ти!.. А як ти!.. Зі своєю Настусею. Думаєш, не бачив? Попід заборами, – кричить далі Євген.\n– Це вже ти вигадуєш!\n– Під забором Гуляницького… Вигадую? Да. Вигадую…\nАле Василь вже не слухає. Він вже читає листа. Які лапаті, виразні, вперемішку криві і прості літери. Рожевий, полотняний папір. Кілька чорнильних плям. Лист писаний російською мовою, і ось його переклад:\n«Шановний Пане! Ви завжди такий надутий, і я знаю чому: Ви пишете вірші. Не бійтесь… Ми з Мирою не такі вже дурненькі дівчатка, як ви собі гадаєте. І коли ви вже конечно хочете знати, то пробачте, але я також пишу вірші. З усіх поетів я найбільше люблю Надсон. Ви смієтесь, бо це вже поет не модний. Тепер всі за Блоком. Але пощо я маю невідомо що вдавати. Я в такому віці, що Надсон мені дуже подобається…\nНатомість Блок, а особливо «Дванадцять» з Ісусиком в рожевому віночку нічого мені не каже. Мирочка цього ще не розуміє. Вона більше цікавиться фільмовими артистками і сама себе такою уявляє. Як виросте, каже, піде до Голівуду. Але повірте – і вона цілком розумна дівчина. Шкода, що Ви такі недосяжні і зарозумілі, а то і я щось могла б дати до Вашої недотепної «Хвилі». Кира».\nЗовсім, зовсім лапате «Кира», мов кілька жуків нараз…\n– Кому вона дала цього листа? – питає Василь.\n– Розумію… Але для кого?\n– Для… Приходи… Ні. Скорше, для тебе. Вона сказала або тобі, або Приході. Скорше, тобі. Тобі, Василю… Це від Кири… Васька! Підемо завтра разом… Як тоді… Розумієш? Цей лист зовсім виразно переданий для тебе… Для редакції. Відповідь можна мені передати… Передам. Від кого лист? Можна прочитати?\nВасиль нічого не має проти того. Ось які вони дістають листи. Будь ласка. «Недотепна Хвиля»… Нічого! Витримаємо.\n– Кира! – викрикує Євген. – Ясно! Це до тебе! Василю! Це, напевне, для тебе… Ти уяви, коли б це не було для тебе – нащо вона передавала б це мені? Вона ж знає, що я з Приходою не зустрічаюсь. А вона виразно сказала для тебе. Прихода тут ні при чому. Завтра, Василю, йдемо! Разом… А ти, Василю, направду… Ну, не сердься… Ти таки справді став надутий. Колись був хлопець, мов шовк, а тепер… Ні, ні… Це хай Прихода, але тобі таке не личить. Вона має цілковиту рацію. І звідки ти взяв, що вони дурні дівчатка? Ну. зрівняй з іншими. Котра в гімназії зрівняється з Кирою?.. Або… з Мирою? Ну, котра? Все то корови, а не дівчата… Одна Лавінська, але то лід… Не дівчина – лід. Заморожене масло! Що, ні? І ластовиння – ніби побризкана чоколядою… Але Кира, а Мира… Ти знаєш? Ти розумієш? Ти все розумієш!..\nЄвген ще довго гомонів, а Василь одразу сів писати відповідь. Засвітилась бронзова лампа, відбилось світло у похилому дзеркалі на стіні, освічуючи нагнуту Василеву спину. Він сидів, ніби прикутий ланцюгом до столу, він мучився всіма муками, але що до біса ясного написати? От клята дівчина. Вона собі сіла і написала. А що напишеш їй? Зрештою, чи варто їй писати взагалі? Пощо? Які там у біса в неї вірші? Надсон. «Только утро любві харашо». Якісь занавісочки серпанкові, цвіт безу під вікнами. Ні. Василь не пише. Встав. Зім’яв написане і викинув до самовару за дверима.\n– Ти не пишеш? – з острахом питає Євген.\n– Не можу! Не виходить! – з серцем говорить Василь.\n– Чому не можеш? Ану спробуй!\n– І на якого біса я маю їй писати?\n– Ну, Василю! – з повним докору голосом говорить Євген. Це йому не підходить. Він би мав завтра причину ще раз заговорити з Мирою. Він передав би листа, нав’язалось би те й друге… – Ні. Василю!.. Це вже вибач. Це не чемно. Панна пише до тебе. Ти уяви собі її положення. Уяви себе на її місці. Ти щось задумуєш. Ти довго, довго з тим ходиш і не знаєш куди з тим… У воду чи під землю… То-то бо й є, що ти. Василю, таких речей не розумієш… От коли б ти так проболів цілу зиму – дні і ночі, тоді б ти повірив, що то є.\nУ сінях хтось застукав, і Євген утих. Він одвернувся. На його обличчю благання, радість, неспокій і безліч інших переживань.\n– Та ти почекай. Ще напишу, – лагідніше проговорив Василь. Двері відчинились, і на порозі – Валя Лискевич.\n– Здоров, – буркнув він і хрюкнув. Він має звичку хрюкати. У нього щось у горлі. Молодшого брата зовсім не помітив. Не скидаючи кашкета, одразу проговорив: – Васька, урх! Збирайся!\n– Та збирайся, грх… кажу! – він знизує по черзі обома плечима, голову має нахилену вперед.\n– Куди? Ну кажи…\n– Васька! А ти признайся, грх… Завів я тебе коли в погане місце? Ану признайся, грх… – За кожним разом, як тільки він хрюкне, киває одночасно головою.\n– Але я хочу знати куди, – вперся Василь.\n– Побачиш… Одягайся… Каєшся ти, що пішов тоді до Настусі? Ні. Закохався ти до неї? Закохався. Ходімо і тепер… грх!.. Не будеш каятись.\nЄвген сидить на своїй твердій канапі, заклавши ногу на ногу. Тонкі кортові штани тісно облягають його молоді стегна. Він мовчить, і тільки погляд його просить: «Ні. Прошу, прошу… Не йди». Василь його розуміє.\n– Ні, Валентине! Я сьогодні без Євгена не йду…\nЩойно тепер той помітив брата.\n– В-іі-н? Та куди з ним? У нього ще молоко на губах…\n– Давно воно висохло у тебе, – ображено відповідає Євген.\n– Ну, от… Подивись на нього. Він весь у милі… Куди з ним?\n– Ні, ні, – твердить Василь своє. – Я без нього ні кроку…\n– Василю! Як хоч – йди. Мені з ним також немає ніякої приємності…\n– Ні! Сьогодні всі разом. Як йти то йти… А ні – сидимо дома! Кінець. Крапка!\n– Ну так бери й його, – погоджується нарешті Валя.\n– Ну, Євгене? Йдеш? – звертається Василь до Євгена.\n– Ні, не йду! – каже той, але непевно. Василь бачить, що йому хочеться йти.\n– Е! Що там… Одягайся! Кінець третини, розпуск, прощання… Йдемо!\nЯкось зібрались. Вийшли. Гарний темний вечір. Небо чисте. Зорі. Приморозок. Вже на хіднику Валя шепче Василеві:\n– Знаєш?.. Приїхав Круп! Вперся і давай, давай Шеремету! Я сюди, я туди – не виходить. Без тебе, отже, не буде випивки, а він продав сьогодні віз пшениці. Уяви! Перед Великоднем… Віз пшениці!..\nУ Хмелюка в задній півтемній кімнаті справді Круп. На голові у нього сокільська рогатівка. Побачив Василя.\n– А, от… Нарешті. Величність! Прошу! – і показав біля себе місце. – А тепер кличте Мотю, – звернувся він до Валі. – І Женька тут? Прекрасно. Ви, Женьку, здорово того… Витягнулись. Голите вуса?\n– Ще ні, – соромливо і просто відповів Євген. Розмова точиться по-російськи. Увійшла кругленька Мотя, принесла насамперед пляшку чистої і поставила серед столу.\n– П’ять шклянок! – скомандував Круп.\n– Будуть, будуть, – сказала Мотя. – Зараз. А що на закуску?\n– Тепер піст, – кинув Круп. – Чогось під піст… Огірочки, синя капуста, грибки в маринаді… Щось такого. А найперше оселедець! З молочком. В маринаді. Зрозуміло? Так, Женю. От ви й виросли. Ну, і що ж далі?\n«А мір, как пасмотріш с халодним вніманьєм вакруг,\nТакая пустая і глупая шутка»…\nПовірте мені. Я вже давно голю свої вуса, у Котовського воював.\n– Я за далі не думаю, – каже Євген.\n– І мудро робите, – підхопив Круп. – Один африканський філософ говорить: жити і думати – значить не жити. Живе лише те, що співає… Пташки там, всякії павіяни… Навіть жаба в болоті чується краще, ніж Кант, коли він заліз у свої теорії. Ну от. Чудесно. Так, наливай, Валю! Мотю! Так де ваш брат? – звернувся він до Моті.\n– Який брат? Я не маю ніякого брата…\n– А от той, високий, худий… Що був за буфетом.\n– То мій хазяїн…\n– А я думав – брат.\n– Бо він протилежність вам. Ви во, – і він показав руками щось округле, – а він во, – і показав свій стек.\n– Ну так, Василю… Женю, Валю… Ваше здоровля! – всі підняли чарки і впили.\n– Пішло, – сказав Круп. – А я боявся – загрузне. Признаться, місяць не пив. Учився, мов семинарист. Бабка майже повірила, що і з мене вийде дворянин.\nПили. В таких випадках п’ється. Василь і Євген сп’яніли після першої чарки. Тим більше, що ті чарки справді були малими скляночками. Євгенові очі посоловіли. Василеві також. Міцніше тримався Валентин і то з двох причин: із звички і зі страху не виявитись перед Крупом недосконалим піяком. – Е, ми вже й не такі види бачили, – казав він. Василь цього не міг сказати, хоч і йому доводилось. Зрештою, всім доводилось. І Євген тягнув не зле, як на свої шістнадцять років. Він вже роз’їхавсь, то правда, але причиною цього не сама чиста, а… Про це краще тут не згадувати. Він скоро розійшовся, почав говорити, намагався співати своїм гнилим голосом. Його перебивали, але він, наслідуючи студента з «Днів нашей жізні» Андреєва, завивав диким голосом:\n– Але ж я хочу співати! Мене розпирає щастя!\n– Женю! Співайте, тільки не з нами. Я чув, що коні мають твердіші вуха.\nВасиль завів розмову з Крупом. До цього, власне, мусіло прийти. Коли Круп бачить перед собою Василя, він мусить говорити. Так і тепер. До всього ще й п’яний. Весь повернувся до Василя, боком до Валентина і боком до Євгена. Лівою рукою він все підливав.\n– Ви, Василю, ростете, як з води. Ще вчора ви являли собою не більше не менше як порядного орангутанга. Ви мені вибачте. Я людина проста, як каже моя бабця, фрейліна двора його імператорської величності, – що на язиці, то і на пиці. Я вам шпурляю правду межи очі. Розумієте? От на днях я вступив у одно місце. Якийсь добродій подає мені український журнал, а в нім стаття про Толстого. Я читаю. Мені, зрештою, Толстой ні сват ані брат. Той лаптєвий апостол може собі бути, чим хоче, мені байдуже. Ханджа, позер, амбітник. Але та каналія в журналі пише, що він не художник. Ви розумієте: оце вам ваші представники культури.\nІ тому мене ніщо сьогодні не дивує. Кажуть, посадили до тюрми якогось там посла до сойму. Той добродій з вусами і в шароварах виліз на бочку і ненько-українським тоном почав громити Польщу. Це серед ярмарку – кругом дядьки, жиди… Наша ненька-Україна страждає під ярмом, її ляхи душать… Не маємо школи… Ну, знаєте… Яка там та Польща… Два аршина з половиною довжини, але все-таки… Та ви знаєте, що я такому послові зробив би? Коли б він був у Росії? Я б його повісив у стайні за одну ногу, як здохлу ворону. От що б я з ним зробив.\nНі, брате! Боротися за право треба, але не так. Чому ось я ношу оце на голові? – він зірвав і кинув у кут свою рогатівку. – В соколи записався. І всі там зі мною говорять по-російськи. Чому? Питаю. Чому не говорять вони там з українцями по-українськи? Я один, а їх там безліч… І все-таки по-російськи. Я вам скажу. Бо ми і росіяни маємо того самого Толстого. Одного, другого, третього. Толстой є скрізь Толстой. Так само в Мексиці, як і в Індії, як у Нью-Йорку! Що він там не говорить, але він це говорить стома мовами. Що можете ви проти того поставити. Статтю того пана з журналу?\nОт, наприклад, Шевченко. Можливо, він і направду поет. Я його не читав. Але що може зробити поет? Віршем? Ні. Віршем багато не втнеш. Потрібна тяжка артилерія. Роман, музика, малярство. Треба публіку за чуба взяти. І то не тільки ненько-українівську, а цілу, всю, як є земна куля… Ви думаєте – чому знають Росію? Тому, що вона на карті від о-о-о до о-о-о? – він розмаєним помахом руки закроїв чималий простір. – Ні. Не тому… Тому, що має вона Толстого… Того самого недотепу Толстого. А потім Чайковського… А потім Рєпіна. От, наприклад, Достоєвський. Здається, патологія. Але спитайте ви кожного дурня Європи в циліндрі і в краватці, хто такий Достоєвський, і кожний вам відповість…\nКого поставите ви на місце Достоєвського? А шароварний посол вилізе на базарі на бочку і кричить: ми їм покажемо! Ми маємо право на своїй землі! Звідки той осел знає, що таке право? Право є от… – І він показав нігтем, як б’ють вошу. – Права немає. Є чуб. Чуб і є право. Я взяв за чуба – моє право. Мене взяли – їхнє. От і все. І нічого тут брикатись, мов підрізане теля. Так, так, Василю! А тепер давай ще дьорнемо! Євгешка вже весь, як шкло.\nІ він знов налив. Всі не сиділи, а гойдалися, мов тирса. Василь нахилився вперед. Він, мов риба, викинута з води, намагався вловити більше повітря, щоб щось відповісти Крупові. Але не знаходив справжніх слів, язик утік, поламався, очі перестали світити.\n– Це все правильно, Крупе, – переплітав він язиком. – Що тут казати. Ти,Крупе, герой, тільки от на відході. А шкода. Останній з могікан. Скільки століть царствували твої предки на святій Русі?\n– Від Івана Грозного, – сказав той, вирячивши сірі очі.\n– Ну, от… Від Івана Грозного. А тепер відходите. Скидаєте шапочку і «до свіданія». «Стоїть буржуй, как пьос галодний».\nТак, мій милий Крупику. «Как пьос галодний»… Як знак запиту… А от я, Крупику, щойно виходжу на арену. Мої предки були раби. От воно як. Твій дід мав право сікти мого діда на стайні. Глупо, страшенно глупо!.. Але то все дурниці. Все дурниці. Очевидно, мої предки на краще не заслужили. А шкода, що ви пасуєте.\nБлакитна кров… Жаль, жаль… До побачення, до побачееееннння! – шепелявив зовсім п’яний Василь і вдавав, що він з кимсь прощається, що підходить до ручки і цілує її.\n– Валю! – кричав він. – Вал… Валь! Правиль… но я цілую ручку мадам її іммпераааторського… «Биистри, как волни все дні нашей жізні!» – раптом заспівав Василь, а йому підтягнув Валентин. Але пісня не клеїлась. Вони перейшли на щось інше. Василь шумів. – Моя господиня… мадам Цимбаллл каже… Я, каже, не українка… Я ніяка українка… Я… Я імператорська малоросіянка Богом-Христом роджена! – кричить він в саме вухо Крупові. – А ви Достоєвського тичете… Та розумієте ви, звідки взявся ваш той самий – ек! ек! – Достоєвський? Не понімаєте? Я вам – ек! – скажу. З Ро-росії, що гине і розкладається!\n«Русь, і тиии билааа прекрасной,\nА тєпєр гнійот твой дух…\nБєєезобразний труп ужасний,\nПосінєл і весь рас пух… пух… пух!» –\nзаспівав знов Василь.\n– Ти, Василю, брешеш, як каналія, – озвався нарешті Валя. – Але Круп! Добре, сучий син, бреше! Навчився! А ще недавно я вчив його до ручки підходити…\nКруп мовчав. Він підпер голову рукою, вперто дивився в одну точку. Мовчав. Твердо і вперто мовчав. Василь у п’яному тумані дивиться на нього і йому видається, що у Крупа на чолі морщиться шкіра, розпирається череп. Він його розуміє. Василь зовсім не хотів так сказати. Само сказалося. От сказалося і все. Круп тут також винен. Щось він у ньому також зачепив, і Василь не зостався в боргу. Потім устав і, хитаючись, пішов у похилі двері до виходу…\nКоли вернувся, у роті було терпко, губи злипалися, гикав. Годі! Досить того…\n– Підемо. До побачення всі… До побачення… Йдемо, Євгене!\nКруп ще залишився. Василь з Євгеном викотились під зоряне весняне небо. Вулиці були порожні. Ліхтарі світились тьмяно і самітньо. По дорозі, коли вони трохи відсвіжились, Євгенові також захотілося говорити.\n– Ти, Василю, йому сказав добре… Але ти сказав мало… Треба було йому просто в пику кинути: ми ще молоді. Ми ще ростемо… У нас також буде Толстой… Ще більший від Толстого… У нас ще буде…\n– Ех, Євгене! Нащо там губу паскудити. І так все зрозуміле!..\n– Ні, Василю! Тут ти не маєш рації! Він…\n– Що там він? Від нього це залежить? От проп’є останні десятини і… набік! А ми все-таки одного разу світ догори ногами перекинемо і кінець…\nВдома господиня сердилась, але хлопці не зважали. Євген ще раз пристав до Василя.\n– Але ти все-таки напишеш? Листа напишеш? Напиши, Василю!\n– На якого біса буду їй писати? Надсон, серпанки… Зустріну колись і скажу…\n– Ні, Василю! Я тебе ніколи не просив, а зараз прошу: напиши! – голос його затремтів. Він підійшов до Василя, обняв його і справді розплакався! – Ти цього не розумієш… Я, Василю, не можу… Я її люблю! Я готовий за нею в пекло… Я цілу зиму її кохаю… Сьогодні перший раз зустрівся з нею, і ти… мені не хочеш допомогти…\n– Ну, досить, Євгене! Напишу. Завтра напишу! Для тебе!\nВони ще довго гомоніли, вовтузилися, роздягалися, вкривалися і все говорили. Господиня вже двічі стукала в стіну… Але все-таки час спати. Вони згасили лампу, вкрились, і кімнату залила ніч.\nТуніцьки сади. Туники – село, нині частина м. Кременець.\nНіцше Фрідріх (1844 – 1900) – німецький мислитель.\nВечірній дзвін – російська пісня О. Алябьєва на слова І. Кощзлова (1827).\nБлок Олександр Олександрович (1880 – 1921) – російський поет.\nТолько утро любві харашо – .\nА мір, как пасмотріш – перифраза поезії М. Лермонтова «»: «И жизнь, как посмотришь с холодным вниманьем вокруг – Такая пустая и глупая шутка!».\nДні нашей жізні (1908) – п’єса російського письменника Леоніда Андреєва (1871 – 1919).\nСтоїть буржуй – цитата з поеми російського поета О. Блока «» (1918).\nБиистри, как волни – російська пісня (сер. 19 ст.) на основі .\nРусь, і тиии билааа прекрасной – джерело цитати не встановлене.\nПодається за виданням: Улас Самчук. Юність Василя Шеремети: роман. – Мюнхен: Прометей, 1947 р., с. 50 – 69.\nУлас Самчук – . Юність Василя Шеремети. – Напровесні


Manchester United vs Liverpool. Джеррард розставляє «точки» - 1 vs 1: Битва Блогерів - Блоги - UA.Tribuna.com\nManchester United vs Liverpool. Джеррард розставляє «точки»\nЩо в Англії може бути кращим за «Північно-західне дербі»? Мабуть тільки реюніон легендарних Бітлів, а враховуючи, що це з об’єктивних причин абсолютно неможливо, то напрошується відповідь: «нічого». Справді, що ж може бути кращим за двогодинну дуель двох найтитулованіших клубів Туманного Альбіону – «Манчестер Юнайтед» та «Ліверпуля»? Відкинувши всі реалії сьогодення: провальний сезон «червоних дияволів» та піднесення мерсисайдців, погляд всіх футбольних гурманів сьогодні прикутий до 190-го «дербі всія Англії».\nРецензенти Василь Федевич (В.Ф.) та Богдан Матулкін (Б.М.) кинули монетку, щоб визначити хто захищатиме позицію «Ліверпуля» чи «Манчестера». Фатум зіграв на руку авторів, тому що жереб дав шанс рецензентам описувати той клуб, за який автори вболівають із дитинства.\n1. Передматчевий аналіз:\nБ.М.: «Манчестер Юнайтед» до матчу з найбільш принциповим суперником підходив не в найгіршому положенні – перемога у минулому турі над «Вест Бромвіч Альбіон» додала впевненості підопічним Мойеса. Тішило око те, що після досить великої кількості матчів починає відновлюватись ігровий зв'язок між двома форвардами – Руні та ван Персі. Останній був надмірно активний, ледь не отримавши червону картку від рефері.\nПроте, зважаючи на турнірне становище, легко зробити висновок, що «манкуаніаці» не відчували себе королями ситуації перед матчем – важко звикнути до того факту, що МЮ перебуває на 7-ій сходинці чемпіонату Англії. Важко фанатам, а як же важко гравцям?\nОкрім того, невдача на міжнародній арені теж не додала вістів у позитивну карму англійського гранда. Спіткнувшись на грецькій землі Мойес, безперечно, тримає в голові наступний матч. Тиск на «червоних дияволів» росте в арифметичній прогресії щодня – і Мойес повинен вже проводити «реанімаційні» заходи, щоб врятувати сезон, себе і клуб всього мого життя.\nНадіюсь, що матч проти «мерсисайдців» стане переломним.\nВ.Ф.: «Ліверпуль» підійшов до цього двобою в хорошій формі та настрої. В першу чергу хороші новини вчора надійшли з Бірмінгему, де «Челсі» оступився місцевій «Астон Віллі», що дало змогу мерсисайдцям повернутись в чемпіонську гонку. По-друге, психологічно «червоні» до цього матчу підійшли в стані переможця – останнє фіаско «Ліверпуля» датується ще груднем минулого року, а впевнені перемоги над «Арсеналом» та «Евертоном» дають сильний імпульс до бажання перемогти ще одного принципового суперника – «Манчестер Юнайтед». Крім цього, на днях із лазарету вернулись Лукас та Сахо, що давало можливість Брендану Роджерсу зробити вибір між гравцями, а не бути поставленим перед фактом.\n2. Аналіз складу:\nБ.М.: Думаю, що оптимальною тактикою буде 4-4-2: Де Хеа, Евра – Відіч – Джонс – Рафаель, Каррік – Гігз, Мата – Валенсія, Ван Персі – Руні. Чому я обрав саме таку стартову 11-ку? Давайте по кожній ланці зокрема – місце де Хеа у воротах ні у кого не викликає сумнівів. Аналогічно виглядає безальтернативними виходими на флангах захисту Патріса Евра та бразильця Рафаеля. Останнього цілком реально міг змінити Смоллінг, проте саме бразилець виглядає більш мобільним крізь призму боротьби з неймовірним Суаресом.\nЩодо центру захисту – мій вибір Відіч та Джонс. Неманья, який проводить останній сезон у складі «червоних дияволів» мусить показати усю свою міць. Ну а Джонс, який справжній британець, має вигризати м’ячі у Старріджа.\nПереходячи до середини поля, то безальтернативною та фундаментальною постаттю виглядає Майкл Каррік. Незмінна схема гри Мойеса в 2 центральних півзахисники дає нам змогу зробити вибір між Феллаїні та Клеверлі/Гіггзом. Надам перевагу останньому, який незважаючи на свої роки, виглядає більш рухливим навпроти 3-х центрхавів ЛФК, аніж бельгієць Феллаїні.\nЗнову ж таки, заміни таким виконавцям як Руні, ван Персі та Мата поки що нема на горизонті. Останній, тим більше, не може виступити проти Олімпіакоса, тому його вихід 100%-ий. Щодо ще одного флангового гравця – то мій вибір Валенсія – незважаючи на критику, його потужність та швидкість могла б дати змогу тероризувати захист «мерсисайдців».\nЩоправда, Мойес обрав дещо інакший склад – більш прагматичний, передбачуваний та без іскорки. Порівнюючи з моєю стартовою дружиною, то ми бачимо дві зміни – Янузай замість Валенсії та Феллаїні замість Гіггза. Власне, вибрані мною виконавці мали б стати сюрпризом для Роджерса, проте Янузай в ролі «джокера» Мойеса не влаштував.\nВ.Ф.: Перед матчем я вирішив спрогнозувати стартовий склад. Власне, на мою думку «Ліверпуль» повинен був грати за схемою 4-3-3: Міньйолє, Джонсон – Аггер – Шкртел – Фланаган, Хендерсон – Джеррард – Аллен, Суарес – Стерлінг – Старрідж. Власне, моя думка аргументувалась декількома причинами, які я зараз і наведу. Якщо із захистом все зрозуміло (травми лівих беків змушують Джонсона грати на лівому фланзі, в центрі Аггер та Шкртел (Коло Туре останніми матчами не вражав, а Сахо тільки вернувся із лазарету) і на правому – Фланаган), то із півзахистом в мене виникали запитання – більш захисний та прагматичний варіант чи атакуючий: Аллен чи Коутіньйо. Вибір в мене впав на Аллена, адже попри все «Юнайтед» залишається грізною командою, тим більше на своєму домашньому стадіоні. Три форварди Ліверпуля фактично теж прогнозовані – три «S»: Старрідж, Суарес, Стерлінг. Така постановка на полі давала б потрібну компактність «Ліверпулю» – організована гра, вдала й мобільна гра Стерлінга й Суареса на флангах, цемент в центрі поля Аллена, Джеррарда й Хендерсона повинна просто дати дивіденди мерсисайдцям.\nЯк виявилось, основу я таки вгадав – Роджерс вирішив не форсувати події на «Олд Траффорді» й обрав більш прагматичну схему із деякою деформацією схеми 4-3-3. Власне, тактична постановка в першому таймі виглядала скоріш за все так: 4-1-2-1-2. Опорника грав Джеррард, Аллен з Хендерсоном діяли трішки вище, а Стерлінг грав під парою форвардів Старрідж – Суарес.\n3. Прогноз на матч:\nБ.М.: Власне, однозначної оцінки, як саме повинен закінчитись двобій між «дияволами» та «Ліверпулем» ми дати не можемо. Незважаючи на усю мою відданість «манкуніанцям» спрогнозую нічию 1:1 – це, якщо не відбудеться жодних форс-мажорів (червоної картки в перші хвилини і т.п.). Команди знають одне одного, тому британський стиль футболу, який практикує Мойес, не є секретом для Роджерса, який в свою чергу зацементує центр поля 3-ма кваліфікованими хавами. Тому, битву за центр поля виграють гості, проте свій гол Міньйолє з сітки воріт «Олд Траффорду» забере теж.\nВ.Ф.: Враховуючи всі перед матчеві аспекти, думаю, що гра буде важкою для обох команд. На мою думку, рахунок буде 1:2 – «Ліверпуль» зуміє скористатись помилками «Юнайтеду», які очевидно будуть; проте й «Манчестер» не здаватиметься перед рідними вболівальниками.\n4. Післяматчеві думки:\nБ.М.: Стартовий свисток Марка Клатенбурга дав початок грі. І зразу ж стало видно, що жодних кардинальних змін у побудові гри Мойес не зробив. Єдиним плюсом виглядало те, що Мата, який в кожному інтерв’ю зазначає, що він не має жодного бажання бути вінгером, отримав більше місця на полі. Власне Хуан по грі був схожий на Руні – зміщення в центр і на фланг, постійний рух. У жертву цій зміні Руні та ван Персі теж не були прив’язаними до своєї орієнтовної позиції на полі.\nНезрозуміла гра тандему Відіч–Джонс – зовсім не було злагоди у діях обидної центральних оборонців «манкуніанців» - по грі здалось, що Джонс отримав завдання персонально опікувати Даніеля Старріджа, проте двічі він виходив з його поля зору.\nПовністю випав Янузай. Як я зазначав, Аднану не вистачає потужності, тому логічним був вихід еквадорця Валенсії.\nНу власне, думаю, що мій опонент погодиться, що гра впринципі була нічийна – два форс-мажорні пенальті (а саме, про форс-мажори я згадував в перед матчевому описі) і зробили гру. Після неї справою техніки було грати на результат, що гості з честю і зробили.\nВ.Ф.: Щодо аспектів гри в першому таймі, то закономірною мала бути б нічия: «Манчестер» на правах господаря більше атакував і створив на пару більше моментів, ніж мерсисайдці, проте персональні помилки гравців «дияволів» дозволили саме «Ліверпулю» вести в рахунку. Відзначу трохи нервову гру Фленагана в першому таймі – перші 30-ть хвилин його просто возили на лівому фланзі захисту гостів, через що був змушений фолити і в підсумку заробив гірчичник. Відзначу гру Аллена, який за вказівкою Роджерса зразу ж почав допомагати молодому Фленагану, зокрема й опікою над реактивним Рафаелем. Приємно вразив Мартін Шкртел, дії якого допомогли бельгійському кіперу «Ліверпуля» втримати свої ворота на замку. Отже, за підсумком першого тайму рахунок 1:0 на користь «Ліверпуля», який зіграв дуже прагматично, грамотно, не допускав помилок, як командних, так і персональних.\nДругий тайм кардинально відрізнявся від першого – Джеррард на 46-й хвилині реалізував свій другий пенальті і «Ліверпуль» до кінця матчу не відпускав перевагу. Тактично мерсисайдці продовжували перший тайм – троє центральних півзахисників не давали жодного шансу манкуніанцям. Знову ж таки відзначу командну гру «Ліверпуля», адже якщо навіть і були помилки, то партнери по команді швидко виправляли їх. Активізувався після перерви Суарес, який просто тероризував змучених беків «Юнайтеду». Негативу було справді мало, і якщо він був, то стосувався скоріш за все суддю Клаттенбурга: незафіксований на 70-й хвилині фол Фланагана (рефері сміливо міг показувати другий гірчичник) та ниряння Старріджа.\nЩодо фінального рахунку, то дивлячись на гру, я не впевнений, що він справедливий. Так, Ліверпуль був фаворитом і мав вигравати, проте, скориставшись персональними помилками гравців «Манчестер Юнайтед» та дірами в захисті, мерсисайдці показали клас і забили команді Мойєса 3 сухі голи.\n5. Герой команди:\nБ.М.: Ну немає в складі Юнайтеда сьогодні таких. Відрізками сподобався Мата, моментами Руні. Значно легше сказати про антигероїв. Для мене ними сьогодні стали саме Янузай та Феллаїні, яких, цілком логічно, першими і змінили. Перший просто-таки розчинився на полі; другий же – діяв напрочуд незграбно, тим самим не дававши розкинутись перспективним атаками клубу з Манчестера.\nМожна багато говорити про те, як б склалась гра, якби не вилучення Відіча чи перші два пенальті. Суть зрозуміла – гра була нічийною по своїй суті, Ліверпуль завдяки заробленим пенальті заробив певний гандикап, який вдало зберіг і надбавив до фінальго свистка рефері. Звичайно, що сьогодні багато розмов викличе арбітраж Клатенбурга, проте перемога Ліверпуля повністю заслужена, з чим і вітаю свого опонента.\nВ.Ф.: Щодо героя матчу, то насправді доволі важко виокремити когось, адже абсолютно всі відіграли на доволі високому рівні. Стівен Джеррард відзначився дублем і вдало відіграв в центральній зоні, тому звання «героя» віддам саме капітану «червоних».\nP.S. Надіємось, що пілотний випуск нашого нового блогу припав вам до душі; ми ж будемо старатись в майбутньому й будемо вдячні за лайки, коментарі, репости. Завтра за пивком обсудимо нові випуски. А поки, залишайтеся з нами)


ГУАМ стає впливовою - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 10 жовтня 2007, 17:39\nЄС і США відзначають, що світова роль організації ГУАМ, до якої входить Україна, зростає.\nВіктор Ющенко та президент Азербайджану Ільхам Алієв на саміті ГУАМ у Вільнюсі, 10 жовтня 2007 року.\nЄвропейський Союз і США відзначають все більш зростаючу роль ГУАМ.\nЯк передає кореспондент УНІАН, про це йшлося сьогодні на ювілейному засіданні ГУАМ у Вільнюсі, присвяченому 10-річчю організації.\nЗа словами президента Литви Валдаса Адамкуса, зростаюча роль ГУАМ все більше відзначаєтіься у Брюсселі й Вашингтоні.\nЛитва готова й надалі демонструвати свою відданість цій організації та допомагати у питаннях інтеграції до євроатлантичних структур, розвитку демократії, брати участь у тому числі в енергетичних проектах, зазначив Адамкус. Зокрема, за його словами, сьогодні у планах Литви - створити Групу друзів ГУАМ у ЄС.\nАдамкус висловив сподівання, що підписання сьогодні, 10 жовтня, договору по нафтопроводу "Одеса-Броди-Гданськ" є лише початком співпраці між країнами.\n"Я думаю, цей трубопровід буде продовжувати об’єднувати наші регіони", - сказав Президент Литви.\nКерівник президентської делегації США, заступник Держсекретаря США з питань енергетики Клей Шелл наголосив, що його країна вірить у таке об’єднання, як ГУАМ, і готова підтримувати цю організацію у вирішенні низки економічних, політичних та інших питань.\nУ свою чергу, президент Азербайджану Ільхам Алієв на засіданні наголосив, що ГУАМ став сильною міжнародною організацією. Він підкреслив, що посилюється співпраця з ЄС, з США, Японією, Польщею.\n"Ми поділяємо інтеграційні устремління до ЄС", - підкреслив він, додавши, що спільними для країн-членів ГУАМ є також демократичний і економічний розвиток.\nАлієв висловив сподівання, що за допомогою партнерів країни ГУАМ зможуть досягти усіх поставлених перед собою цілей. У тому числі він сподівається, що інтеграція до євроатлантичних структур допоможе розв’язати існуючі конфлікти на територіях країн ГУАМ.\nПрезидент Грузії Михаїл Саакашвілі велику увагу в своїй промові приділив співпраці ГУАМ з такими міжнародними організаціями як ОБСЄ, НАТО, Рада Європи. Важливого значення він надав співпраці ГУАМ з урядом Японії.\nСаакашвілі зауважив, що найближчим часом заплановані візити лідерів держав-членів ГУАМ до Японії, що дозволить посилити співпрацю.\nТакож велику увагу президент Грузії приділив спільній роботі країн – членів ГУАМ у напрямку євроатлантичної інтеграції цих країн. "ГУАМ є мостом між комуністичним минулим і демократичним майбутнім наших країн", - підкреслив Саакашвілі.\nПрезидент України Віктор Ющенко у своєму виступі на саміті у Вільнюсі зазначив, що він вважає економічне співробітництво пріоритетним для організації.\nЮщенко також зазначив, що на сьогодні необхідно реалізувати транзитний потенціалу країн ГУАМ і сформувати модель альтернативних поставок енергоресурсів до Центральної Європи.\nПри цьому президент України високо оцінив угоду зі співробітництва в енергетиці, яку мають намір у середу укласти Азербайджан, Грузія, Литва, Польща й Україна.\n"Це унікальна сторінка реалізації такого глобального проекту", - передає прес-служба слова глави української держави.\nКрім цього, Ющенко зазначив, що Україна зацікавлена в реалізації енергетичного потенціалу країн Каспійського, Чорноморського й Балтійського регіонів. Президент України також заявив, що Україна готова запропонувати експорт своєї електроенергії до тих частин європейського ринку, де є така потреба, зокрема до країн Балтії.\n"Ми всіляко підтримуємо ідею перебудови енергетичного мосту", - сказав Ющенко.\nОднією із пріоритетних цілей ГУАМ президент Укра\nїни також вважає сферу безпеки.\nПрезидент України позитивно оцінює співпрацю в рамках ГУАМ.\n"Україна сьогодні демонструє свою відданість у реалізації цього напрямку нашої спільної діяльності", - сказав Ющенко, наголосивши, що ГУАМ повинна підтримувати проекти регіонального значення. Зокрема, перебудову нафтопроводу "Одеса-Броди-Гданськ", будівництво залізниць у Грузії, спорудження поромної переправи "Керч-Поті-Батумі".\nНа думку президента України, зростання уваги до ГУАМ з боку інших держав і міжнародних організацій свідчить про те, що принципи цієї організації дають можливість конструктивно обговорювати питання регіональної й двосторонньої політики.\nЮщенко високо оцінив досягнення ГУАМ за роки існування цієї організації, зазначивши співробітництво ГУАМ з Європейським Союзом, ООН і такими країнами, як США і Японія. Крім цього, він вказав на важливість початку роботи штаб-квартири ГУАМ у Києві.\nЗа підсумками засідання лідери країн-членів ГУАМ прийняли спільну заяву.\nУ документі вони підтвердили відданість основним цілям організації, таким як зміцнення демократичних цінностей, забезпечення верховенства права і дотримання прав людини, стабільний економічний розвиток, зміцнення міжнародної й регіональної безпеки й стабільності.


Євросоюз затвердив мети по скороченню викидів парникових газів на 55% до 2030 року » Металургпром\nГоловна / Новини / Європа / Євросоюз затвердив мети по скороченню викидів парникових газів на 55% до 2030 року\n21 квітня 2021, 10:16\nУчасники переговорів з країн ЄС і Європарламенту домовилися посилити обмеження викидів парникових газів до 2030 року на третину.\nПредставники Європарламенту і Ради держав-членів в Брюсселі рано вранці в середу оголосили про посилення кліматичних цілей в Європейському союзі. Тепер скорочення викидів CO2 до 2030 року має скласти не менше 55% в порівнянні з затвердженими раніше 40%.\n«Це видатний момент для ЄС і потужний сигнал для всього світу», - написав віце-президент Комісії ЄС Франс Тіммерманс в Twitter. «Наша прихильність кліматично нейтрального ЄС буде визначати нашу політику протягом наступних 30 років. Це хороший день для людей і планети ».\nПісля більш ніж 15 годин переговорів учасники переговорів в Європейському парламенті нарешті прийняли програму, яку глави держав і урядів ЄС затвердили в кінці 2020 року. Парламент ЄС насправді хотів набагато більшого: скорочення викидів парникових газів на 60% і більш суворого методу розрахунку. Депутати пішли на поступки лише в деталях.\nКрім процентного співвідношення, головним предметом розбіжностей було питання про те, чи слід і в якій мірі включати кількість вуглекислого газу, що зберігається лісами, рослинами і грунтами. Депутати Європарламенту скаржаться, що включення цих так званих поглиначів послаблює мета зі скорочення викидів. Замість 55 відсотків фактична економія склала б лише 52,8 відсотка, скаржилися, зокрема, зелені.\nВ результаті європейські парламентарії домовилися як мінімум про те, що підрахунок сховищ буде обмежений 225 мільйонами тонн вуглекислого газу. Комісія ЄС повинна збільшити зв'язує здатність лісів до 300 мільйонів тонн вуглекислого газу за рахунок залісення, так що чисті викиди парникових газів можуть бути скорочені більш ніж на 55%.\nПарламенту вдалося створити кліматичний рада з 15 експертами для підтримки реалізації цілей. Крім того, визначено бюджет викидів парникових газів на наступні кілька десятиліть, з якого можна визначити кордон на 2040 рік.\nжорсткість мета на 20-30 рік - це крок на шляху до того, щоб зробити ЄС кліматично нейтральним до 2050 року. Для досягнення цієї мети слід припинити викиди або вловлювати в сховища майже всі парникові гази. Це зажадає комплексної реструктуризації економіки протягом наступних 30 років в сторону поновлюваних джерел енергії і методів виробництва без викидів.\nМорський транспорт ЄС переведуть на електроживлення


Походження слов`ян - спільні корені слов`ян - 16 Сентября 2016 - Блог - Готові домашні завдання Онлайн 5,6,7,8,9,10,11 класи\nХто гакі слов`яни и де шукати їхні корені? Ці питання дотепер хвилють науковців. Дивно, що про цей народ, який зміг розселитися на гигантських територіях Європи й Азії, донині немає певних відомостей щодо первісного місця проживання, відсутні письмові джерела про слов`ян до середини VI ст. н.е.\nЗараз до слов'янських народів належать росіяни, українці, білоруси, поляки, чехи, словаки, болгари, серби, хорвати, словенці й інші. Але споконвічно були відомі oе багато народів і народностей?, які розселялися в Греції, Малій Азії, Північній Африці, а також в Іспанії. Однак пізніше їх або повнитю знищили, або асимілювали, як це трапилося з поморськими слов`янами, які потрапили під владу Тевтонського ордену в XII-XIV ст. Незважаючи на начебто розрізненість і розкиданість слов'янських племен, усе таки вони становили єдине ціле. Тому проблемою є не тільки визначення прабатьківщини слон`ян, але навіть і можливість знайти відповідь на питання про їхнє походження. Існуї безліч версій хоча жодну з них не можна зараз вважати достовірною.\nНа межі XIX-XX ст. мовознавець І.А. Бодуен де Куртене висунув припущення про походження етноніма «слов'яни». На його думку назва «слов`яни» могли виникнути спочатку в середовищі римлян, які захопили на східних кордонах слов'янської держави безліч рабів, друга половина імені яких закінчувалася на «слав» Владислав, Судислав, Мирослав, Ярослав і т.д. Цим закінченням римляни почали називати будь-якого раба взагалі. Від римлян це було потім перейняте й самими слов`янами. Цією теорією згодом сильно зацікавилися й розвинули німецькі вчені-націоналісти, які почали використовувати її для приниження ролі культури и значення слов'янських народів в історії ранньосередньовічної Європи. І все-таки ця теорія має масу слабких сторін. Наприклад незрозуміло, чому раптом Римська імперія, яка існувала вже безліч століть вела постійні війни, у ході яких брала в полон величезну кількість людей, почала звертати увагу на полонених слов'ян і їхнім їм`ям називати всіх рабів. Не можна також пояснити, з якої причини образливу для се бе назву прийняли всі слов`яни, у тому числі східні, котрим ніколи не доводилося бути під пануванням римлян. До того ж сам автор теорії спирається на слов'янське походження цього кореня, отже, слов'янам не треба було ні в кого запозичати цю назву.\nСлов'янські народи належать до давньої індоєвропейської спільноти, куди входять такі народи: німецькі, балтійські, романські, грецькі, індійські й інші, які розселилися ще в давнину на величезному просторі від Атлантичного океану до Індійського й від Льодовитого океану до Середземного моря. Чотири-п'ять тисяч років тому індоєвропейці займали ще не всю Європу, ними не був заселений Індостан. Учений Б.О. Рибаков упевнений, що спочатку слов'яни жили на території північно-східної частини Балканського півострова й Малої Азії. Ті племена, із яких завдяки поступовій консолідації утворилися праслов'яни, проживали майже на краю індоєвропейських просторів, на північ від гірського бар'єра, що відгороджує південну Європу від Північної й тягнеться від Альп на схід, завершуючись Карпатами. У зв'язку із цим слов`ян вважають порівняно молодим народом. Лише з VI ст. вони вперше під власним ім'ям згадуються в письмових джерелах. Уперше їм я слов`ян можна зустріти в Псевдоцезаріуса близько 525 р. н.е.\nДо причин відокремлення слов'янського народу від індоєвропейської групи можна віднести загальноєвропейську подію, що відбулася на межі 3—4 тис до н.е. у північній половині Європи (від Рейну до Дніпра). Тут міцніло скотарське господарство, швидко виникала майнова й соціальна нерівність. Багатими вважалися люди, які мали значне поголів'я великої рогатої худоби (у старій російській мові «скотарка» — скарбниця). Легкість відчуження черід призводить до воєн і нерівності племен та вождів, у такий спосіб порушується первісна рівність. Боротьба за череди й пасовища призвела до найширшого розселення пастушачих племен не тільки в Центральній, але й у Східній Європі аж до Середньої Волги. Розселення здійснювалося окремими, незалежними племенами. Важливим є той факт, що під час розселення (перша половина 2 тисячоліття) ще не існувало ні слов'янської, ні німецької, ні балтійської спільноти; усі племена перемішувалися й змінювали сусідів у міру поступового пересування.\nНауковці вважають, що приблизно до XIV століття рух племен припинився. Уся зона європейських листяних лісів і лісостепу була зайнята індоєвропейськими племенами. Почалося осіле життя; постійно складалися різнорідні зв'язки між сусідніми племенами, уперше на такій великій території почали розвиватися нові споріднені між собою мови. Лінгвістика довела спорідненість цих мов: лінгвістам вдалося визначити, що відділення праслов'янських племен від споріднених або сусідніх індоєвропейських племен відбулося близько 4000—3500 років тому. Також було встановлено, що сусідами слов'ян з індоєвропейських народів були германці, балтійці, іранці, дако-фракійці, кельти й ін.


Короткий зміст «Прикутого Прометея» — Антична література 📕 Шкільний Всесвіт\nТитан Прометей, благодійник людства, уперше з’являється в поемі Гесиода «Феогония». Там він — розумний хитрун, що влаштовує поділ жертовного бичачого м’яса між людьми й богами так, щоб краща частина дісталася в їжу людям\nА потім, коли розсерджений Зевс не хоче, щоб люди могли варити й жарити м’ясо, що дісталося, і відмовляється дати їм вогонь, Прометей викрадає цей вогонь тайкома й приносить людям у порожньому очереті. За це Зевс приковує Прометея до стовпа на сході землі й насилає орла выклевывать його печінка. Тільки через багато століть герой Геракл уб’є цього орла й звільнить Прометея.\nПотім цей міф стали розповідати інакше. Прометей став величавей і возвышенней: він не хитрун і злодій, а мудрий провидець. (Саме ім’я Прометей значить «Промыслителъ».) На початку миру, коли старші боги, титани, боролися з молодшими богами, олімпійцями, він знав, що силою олімпійців не взяти, і запропонував допомогти титанам хитрістю; але ті, гордовито покладаючись на свою силу, відмовилися, і тоді Прометей, бачачи їхню приреченість, перейшов на сторону олімпійців і допоміг їм здобути перемогу. Тому розправа Зевса над своїм колишнім іншому й союзником стала здаватися ще більш жорстокою\nМало цього, Прометею відкрито й те, що буде наприкінці миру. Олімпійці бояться, що як вони скинули у свій час батьків — титанів, так і їх коли — небудь скинуть нові боги, їхні нащадки. Як це запобігти, вони не знають. Знає Прометей; потім Зевс і терзає Прометея, щоб вызнать у нього цю таємницю. Але Прометей гордо мовчить. Тільки тоді Зевсов син Геракл — ще не бог, а тільки трудівник — герой — на подяку за все добро, що Прометей зробив людям, убиває роздираючого орла й полегшує Прометеевы борошна, Прометей на подяку відкриває таємницю, як урятувати влада Зевса й всіх олімпійців. Є морська богиня, красуня Фетида, і Зевс домагається її любові\nНехай він не робить цього: долею призначено, що у Фетиды народиться син сильніше свого батька. Якщо це буде син Зевса, то він стане сильніше Зевса й скине його: влади олімпійців прийде кінець. І Зевс відмовляється від думки про Фетиде, а Прометея на подяку звільняє від страти й приймає на Олімп. Фетиду ж видали заміж за смертну людину, і від цього шлюбу в неї народився герой Ахілл, що дійсно був сильніше не тільки свого батька, але й всіх людей на світлі\nОт по цій розповіді й зробив свою трагедію про Прометее поет Эсхил. Дія відбувається на краю землі, у далекої Скифии, серед диких гір — може бути, це Кавказ. Два демони, Влада й Насильство, уводять на сцену Прометея; бог вогню Гефест повинен прикувати його до гірської скелі. Гефесту жаль товариша, але він повинен коритися долі й волі Зевса: «Ти до людей понад міру був співчутливим». Руки, плечі, ноги Прометея оковують кайданами, у груди вбивають залізний клин. Прометей безмовний. Справа зроблена, кати йдуть. Влада кидає презирливо: «Ти — Промыслитель, от і промысли, як самому врятуватися!» Тільки залишившись один, Прометей починає говорити. Він звертається до неба й сонця, землі й морю: «Гляньте, що терплю я, бог, від божих рук!» І все це за те, що викрав для людей вогонь, відкрив їм шлях до гідного людини життю\nЄ хор німф — Океанид. Це дочки Океану, іншого титану, вони почули у своїх морських далечінях гуркіт і брязкіт Прометеевых оковів. «ПРО, краще мене нудитися в Тартарі, чим корчитися тут в усіх на очах! — викликує Прометей. — Але це не навік: силою Зевс нічого від мене не доможеться й прийде просити мене про свою таємницю смиренно й ласкаво». — «За що він стратить тебе?» — «За милосердя до людей, тому що сам він не милосердний».\nЗа Океанидами входить їхній батько Океан: він колись воював проти олімпійців разом з іншими титанами, але упокорився, скорився, прощений і мирно плескається по всіх кінцях світу. Нехай упокориться й Прометей, не те не минути йому ще гіршої кари: Зевс мстивий! Прометей презирливо відкидає його ради: «Про мене не піклуйся, подбай про себе: як би тебе самого не покарав Зевс за співчуття злочинцеві!» Океан іде, Океаниды співають жалісливу пісню, поминаючи в ній і Прометеева брата Атланта, що от так само мучається на західному кінці світу, підтримуючи плечима мідний небозвід\nПрометей розповідає хору, скільки доброго він зробив для людей. Вони були нерозумні, як діти, — він дав їм розум і мова. Вони нудилися турботами — він вселив їм надії. Вони жили в печерах, лякаючись кожної ночі й кожної зими, — він змусив їх будувати будинку від холоду, пояснив рух небесних світил у зміні пір року, навчив листа й рахунку, щоб передавати знання нащадкам. Це він указав для них руди під землею, впріг їм биків у соху, зробив воза для земних доріг і кораблі для морських шляхів. Вони вмирали від хвороб — він відкрив їм цілющі трави. Вони не розуміли віщих знамень богів і природи — він навчив їх ворожити й по пташиних лементах, і по жертовному вогні, і по нутрощам тварин. «Воістину був ти рятівником для людей, — говорить хор, — як же ти не врятував самого себе?» — «Доля сильніше мене», — відповідає Прометей. «І сильніше Зевса?» — «И сильніше Зевса». — «Яка ж доля призначена Зевсу?» — «Не запитуй: це моя велика таємниця». Хор співає скорботну пісню\nУ ці спогади про минуле раптом уривається майбутнє. На сцену вбігає кохана Зевса — царівна Ио, перетворена в корову. (На театрі це був актор у рогатій масці.) Зевс звернув неї в корову, щоб сховати від ревнощів своєї дружини, богині Геры. Гера догадалася про цьому й зажадала корову собі в подарунок, а потім наслала на неї страшного ґедзя, що погнав нещасну по всьому світлу. Так потрапила вона, змучена болем до божевілля, і до Прометеевым гір. Титан, «захисник і заступник людський», її жалує; він розповідає їй, які подальші скитания мають бути їй по Європі й Азії, крізь спеку й холод, серед дикунів і чудовиськ, поки не досягне вона Єгипту\nА в Єгипті народить сина від Зевса, а нащадком цього сина у дванадцятому коліні буде Геракл, стрілець із лука, що прийде сюди врятувати Прометея — хоча б проти волі Зевса. «А якщо Зевс не дозволить?» — «Тоді Зевс загине». — «Хто ж його погубить?» — «Сам себе, замисливши нерозумний шлюб». — «Який?» — «Я не скажу ні слова більше». Отут розмові кінець: Ио знову почуває жало ґедзя, знову впадає в божевілля й у розпачі мчиться ладь. Хор Океанид співає: «Так мине нас вожделенье богів: жахливі їхня любов і небезпечна».\nСказано про минуле, сказано про майбутнє; тепер на черзі страшне сьогодення. От іде слуга й вісник Зевса — бог Гермес. Прометей його нехтує як дармоїда хазяїв — олімпійців. «Що сказав ти про долю Зевса, про нерозумний шлюб, про загибель, що загрожує? Визнайся, не те гірко постраждаєш!» — «Краще страждати, чим прислужничать, як ти; а я безсмертний, я бачив падіння Урана, падіння Крона, побачу й падіння Зевса». — «Бережися: бути тобі в підземному Тартарі, де мучаться титани, а потім стояти тобі тут з раною в боці, і орел буде клювати твою печінку». — «Все це я знав заздалегідь; нехай бушують боги, я ненавиджу їх!» Гермес зникає — і дійсно, Прометей викликує: «От і впрямь навколо затремтіла земля, И блискавки в’ються, і громи гримлять… Об Небо, об матір свята, Земля, Подивитеся: страждаю безвинно!» Це кінець трагедії


Як українцю когось «застать врасплох» - Лента новостей Черкасс\nЯк правильно говорити українською, знає доцент кафедри української мови Інституту філології КНУ імені Тараса Шевченка й частий гість на сторінках «Черкаського краю» з мовних питань Оксана Бас-Кононенко. Оксана Василівна також дає коротенькі корисні поради в проекті «Українська — це просто!» на радіо «Хіт FМ».\nОсь, приміром, такі. — У побуті трапляється фразеологізм «как белка в колесе». Так кажуть про заклопотану, постійно зайняту людину. Але щоб сказати це українською, треба вжити інший вислів, а саме: «Крутиться, як муха в окропі». Наприклад: «до свого народження Марійка приготувала аж п’ятнадцять страв. Цілий день крутилася, як муха в окропі».\n— У радіо- й телепередачах інколи можна почути «болі в області серця». Запам’ятайте: слово «область» у цьому контексті вживати не можна. Область — це частина країни, тобто територія держави: Київська область, Вінницька область. Правильно буде сказати «біль у ділянці серця».\n— Ви колись чули таке: «Він щороку занурюється в ополонку, бо закаляється». В цьому контексті дієслово закалятися вжито неправильно. Українською закалятися — це забруднитися, замазатися чим-небудь. Наприклад: «Петро поліз під машину, щоб полагодити гальма, і весь закалявся мастилом». Якщо ж треба сказати, що ставати фізично або морально витривалішим, вживайте дієслово «загартовуватися». Наприклад: «Я підкочую джинси взимку не заради моди, а щоб загартуватися на морозі».\n— Ви, певно, знаєте російський вираз «застать врасплох». Він означає застати когось несподівано, коли людина не очікує цього. Але як це сказати українською, щоб не вийшла калька? Кажіть: «застукати», або «заскочити зненацька». Наприклад: «Вітько полюбляв спати на робочому місці, аж поки його на тому не заскочив начальник».\n— Відомий російський фразеологізм «остаться с носом» доречний тоді, коли людина лишилася без того, на що сподівалася. Але як же сказати про таку ситуацію українською? Дуже просто, кажіть — «упіймав облизня». Наприклад, «Ігор близько місяця випрошував підвищення, але зрештою піймав облизня: на це місце призначили його колегу».


Nikon D3S — Вікіпедія\n2 зміни у цій версії очікують на перевірку. Стабільну версію було перевірено 17 лютого 2016.\nNikon D3S — професійний цифровий дзеркальний фотоапарат, анонсований компанією Nikon у вересні 2009 року. Належить до камер вищої цінової категорії та орієнтований на фотожурналістів. Фотоапарат змінив на ринку модель Nikon D3.\nФотоапарат оснащений повнорозмірною світлочутливої матрицею формату Nikon FX (підтримується режим сумісності з кропнутими об'єктивами Nikon DX) з роздільною здатністю 12,1 млн пікселів. Для збереження знімків використовуються два слоти для карт пам'яті CompactFlash.\nШвидкість серійної зйомки становить 9 кадрів на секунду у форматі FX і 11 кадрів на секунду у форматі DX. Автофокусування виконується по 51 точці.\nКамера дозволяє зберігати знімки у форматах JPEG, TIFF і NEF. Для підключення до відеотехніки передбачений HDMI-роз'єм. Корпус камери виконаний з магнієвого сплаву.\nУ порівнянні з попередньою моделлю у D3s розмір буфера для проміжного зберігання знімків збільшений до 48 кадрів у форматі NEF; діапазон базової чутливості розширений до 200-12800 ISO, а розширений діапазон становить 100-102400; є можливість зйомки відео у форматі HDTV (1280 × 720) і режим безшумної зйомки.\nD3S / Nikon FX-format digital SLR flagship for fast response and high light sensitivity (англ.)\nNikon D3S In-depth review (англ.)\nОгляд Nikon D3s (рос.)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Nikon_D3S&oldid=30544485\nОстаннє редагування: 15 січня 2021, 12:30\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 12:30, 15 січня 2021.


Штепі вчергове зачитали обвинувальний акт | Харків Тimes\nШтепі вчергове зачитали обвинувальний акт\nОрджонікідзевський райсуд Харкова сьогодні, 9 лютого, розпочав розглядати по суті справу колишнього мера Слов’янська Нелі Штепи. Прокурор Олександр Чекін зачитав на засіданні суду обвинувальний акт.\nНа засідання до Орджонікідзевського райсуду, де вдруге починають слухати справу, Штепа приїхала з трьома адвокатами.\nЗа версією слідства, у 2014 році Штепа на посаді міського голови Слов’янська використовувала владу в порушення присяги та діяла в інтересах терористичної організації, метою якої було повалення державного устрою та порушення територіальної цілісності України. “Будучи представником влади, Штепа вчинила ряд кримінальних правопорушень… Штепі було відомо, що на території Донецької області створено терористичну організацію — так звану ДНР”, — зачитав прокурор.\nВ обвинуваченні йдеться, що Неля Штепа організувала соцопитування щодо федералізації.\n“Порушуючи присягу посадовця, діючи умисно, Штепа не вжила разом з правоохоронцями заходів щодо протидії захопленням адміністративних будівель терористами. Не звернулася до органів МВС та СБУ для стабілізації ситуації”, — зачитав прокурор.\nШтепа повідомила суду, що не вважає себе винною повністю. Не погодились із висунутим обвинуваченням і адвокати.\n“Моя думка така, що пред’явлене обвинувачення не відповідає дійсності. Ми слухали про загиблих, вбитих начебто від дій Штепи, але я хотів би звернути увагу, що в даному кримінальному провадженні немає потерпілих”, — сказав адвокат Олександр Тананакін.


Визначення забобони - Що це таке, сенс і поняття\nПершим необхідним кроком, щоб зрозуміти, що означає забобон, є здійснення встановлення його етимологічного походження. При цьому ми виявляємо, що вона походить від латини, а точніше з суми трьох компонентів на цій мові: префікс "super-"; дієслово "stare", що еквівалентно "стоячи"; і суфікс "-tion", який є синонімом "дії" або "ефекту".\nЗабобони - це віра, яка суперечить розуму і чужа релігійній вірі . Суєверний вважає, що певні явища мають магічне чи містичне пояснення.\nНаприклад: "За забобонами, я ніколи не ходив під сходами" , "Павло не хоче одружитися у вівторок 13-го через забобони" , "Забобон тільки породжує стурбованість у людей" .\nЗабобони часто базуються на народних традиціях, що передаються з покоління в покоління. Це означає, що в межах спільноти предки вважали, що деякі дії (наприклад, амулет або повторення певних слів) сприяли удачі або відштовхували негатив, передавали ці вірування своїм нащадкам.\nБагато - це забобони, які вже є частиною нашої культурної спадщини або традиції. Однак серед найбільш значущих є наступні:\n• Чорний кіт, що йде до людини, означає невдачу. Це забобони, що випливає з ідеї, встановленої святою інквізицією, що ця тварина була реінкарнацією диявола.\n• Зображення, яке висить, а потім падає, - це невдача. У цьому випадку ця ідея є результатом переконання, що існувала в Стародавній Греції, і сказав, що якщо це станеться з портретом лідера, він загине за короткий проміжок часу.\n• Сім років нещастя тягне за собою порушення дзеркала. Це забобон, з іншого боку, випливає з того факту, що раніше цей елемент був встановлений як елемент ворожіння і його розрив вказував на те, що щось піде дуже неправильно.\n• Видуйте свічки день народження ударом. Це ознака удачі і має початок у середньовіччі, тому що він був введений в дію як спосіб залишити минуле.\nНаука вважає, що деякі дисципліни - це забобони, такі як астрологія , спіритизм або таро . Однак забобони не завжди є частиною більшого тіла, але можуть бути ізольованими.\nВіруючи в забобони, людина приписує причинний зв'язок між подіями надприродною силою . Суєверний може повірити, що чорна кішка приносить невдачу і, якщо він перетне тварину цього типу на вулиці, він вважатиме за краще відступити. Ніщо не доводить, звичайно, що чорні кішки мають здатність впливати на долю або стан. З іншого боку, якщо суєверний бачить чорного кота, а потім спотикається, він приписує падіння присутності котячого, навіть якщо він спіткнувся, оскільки шлях був розбитий.\nСьогодні багато людей поєднують релігійні переконання з забобонами. Це змушує католицького чоловіка вважати за краще не відкривати парасольку в приміщенні, тому що, поза його християнською вірою, вважає, що такі дії принесуть нещастя.