Як правильно вибрати проєкт заміського будинку?\nВибір проєкту — один з найважливіших етапів будівництва заміського будинку. Думка про те, що час, який витрачається на обговорення плану майбутньої споруди, краще витратити на саме будівництво, не є правильною. Саме грамотно складений план, максимально враховує поточні та майбутні потреби всіх членів сім’ї, забезпечить комфорт проживання на довгі роки.\nТиповий чи індивідуальний: який проєкт вибрати?\nЦіна індивідуальних проєктних рішень на порядок вище, ніж вартість вже готових варіантів. Але не завжди те, що дешевше, виявляється гірше. Так на сайті респектабельної будівельної компанії розміщений великий фотокаталог, який містить сотні зручних, енергоефективних, надійних будівель. Всі вони виконані з ретельно розробленими професійними архітекторами та перевіреними на практиці кресленнями. За даним посиланням https://ua.dom4m.com.ua/proekti-malenkih-budinkiv/ можна підібрати недорогий, якісний проєкт будинку для комфортного проживання невеликої, дружної сім’ї. Таку споруду можна використовувати в якості дачі або для постійного проживання. Згідно зі статистикою, компактні будинку сьогодні користуються підвищеним попитом серед клієнтів будівельних фірм.\nГотові рішення пропонують замовникам цілий ряд переваг. Серед них:\nвідносно невисока вартість і відсутність ризиків появи непередбачених витрат;\nмінімум часу, що витрачається на зведення будівлі. Потенційному домовласникові не доведеться чекати, поки архітектори розроблять план;\nгарантія надійності споруди. Бо дана документація раніше вже використовувалася при зведенні реальних об’єктів, в типових рішеннях враховані всі недоліки, виявлені в процесі будівництва;\nможливість внесення в проект будинку деяких коригувань відповідно до побажань замовника, особливостей регіону, геодезичних та геологічних умов місцевості, наявності перепадів висот на земельній ділянці й т.д.\nПри виборі проєктного рішення варто врахувати спосіб життя домочадців, можливе збільшення сім’ї, народження дітей, поява онуків. Багато готових проєктів розраховані на стандартну сім’ю з двома різностатевими дітьми. Зазвичай такі варіанти припускають наявність другого рівня, на якому розташовані спальні та додаткова санітарна зона. Дворівневі проєкти гарантують додаткову економію коштів за рахунок меншої площі покрівлі. Такий будинок може бути зведений навіть на маленькому земельній ділянці.\n20 25-11-2020, 23:02\nГоловне завдання при облаштуванні квартири - раціонально використовувати вільний простір. Особливо це актуально для приміщень, що не відрізняються великою площею. Дизайнери меблів постійно розробляють трансформуються конструкції, які мають ...\n29 23-11-2020, 00:49


Microsoft OneDrive – що це за програма, вхід в хмару, як користуватися хмарним сховищем у Windows 10 | #ТЕГ\nMicrosoft OneDrive – що це за програма, вхід в хмару, як користуватися хмарним сховищем у Windows 10\nOne drive є вбудованим хмарним сервісом Microsoft, він входить в стандартне забезпечення системи починаючи з вісімки. Даний сервіс дозволяє користувачеві зберігати дані системи в інтернеті, також можна переміщати туди і найбільш важливі файли і дані, що дозволить отримати до них доступ з будь-якого місця і зберегти їх від небезпеки втрати.\nМожна використовувати цю технологію як додаткову флешку для зберігання і передачі інформації. Налаштування можна провести таким чином, що дані будуть доступні всім або нікому, крім користувача.\nДля широкого кола технологія стала доступна з 2008 року в Windows 8, тільки називалася вона тоді SkyDrive (скай драйв). З тих пір додаток часто модифицировалось, з’явилася можливість додавання фотографій і своїх тегів до них. У 2010 році додався Office Web Apps, який тепер відомий як офіс онлайн, що дозволило працювати з документами в мережі в режимі онлайн. У 2011 році розробники кардинально змінили інтерфейс і збільшили розміри завантажуваних файлів до 100 мб.\nУ 2013 році відбувся суперечка слова sky в назві з однією з британських фірм у результаті судового розгляду назва проекту було змінено на те, під яким ми його знаєте тепер і в Windows 10 компонент став називатися onedrive.\nМабуть, головною особливістю даного сервісу можна назвати повну синхронізацію всіх пристроїв. Так, на деякі з них доведеться додатково встановити додатки, але це того варто. Користувач зможе створювати, переглядати та редагувати документи з будь-якого зі своїх пристроїв. Теж саме можна робити і з картинками та іншими файлами. Для деяких людей буде дуже зручно зробити фотографію на телефон, зберегти її в хмарі, а потім відразу ж відкрити на комп’ютері, без всяких проводів і перекидання зі смартфона на комп’ютер. Спочатку користувачеві виділяють на диску всього 5 гб пам’яті, для користувачів вісімки це число дорівнює 25, ціна за розширення коливається в районі 140 рублів в рік за додаткові 50 гігабайт пам’яті.\nНе варто забувати і про можливості створювати і редагувати документи в онлайні. Це дозволить створити якийсь пересувний офіс, який буде доступний практично з будь-якого пристрою. Можна відкрити доступ до своїх документів і іншим людям, таким чином можливо редагувати один документ удвох, що може сильно допомогти в роботі. Гарною підмогою є збереження всіх параметрів і налаштувань в хмарному сховищі, фактично, зайшовши до нової системи і ввівши свої дані, користувачеві більше не доведеться нічого настроювати, ОС вже буде готова до роботи і налаштована так, як потрібно.\nЯк отримати додаткове місце\nБезкоштовно отримати додаткову пам’ять можна якщо запрошувати інших користувачів. Для цього варто зайти в параметри системи і пройти в панель керування підпискою, тут доступна реферальне посилання. Її варто розіслати своїм знайомим або вставити в один із своїх профілів, за кожного учасника, який зареєструється по цьому посиланню користувач отримає по 500 мегабайт, але не більше 10 гігабайт в сумі.\nТут же користувач зможе вибрати для себе тариф, після чого перейти до оплати. Після неї можна відразу користуватися всім об’ємом пам’яті хмари ондрайв.\nЯк увійти в OneDrive\nДля того, щоб увійти в оне драйв через браузер доведеться пройти на сайт http://onedrive.com і ввести свої облікові дані. Якщо облікового запису немає, то тут же можна зареєструватися. Інтерфейс даного сервісу не занадто сильно відрізняється від такого в інших сховищах. Файли можна додавати перетягування або за допомогою спеціальної кнопки вгорі екрану.\nОднак, для кращої роботи варто завантажити звідси додаток ван драйв для комп’ютера і з мобільного пристрою. В цій програмі також слід ввести свої дані. Далі доведеться налаштувати синхронізацію, можна копіювати в хмару всі папки і файли, можна тільки деякі або не копіювати нічого. Тут варто вибрати найкращий для себе варіант.\nНа мобільному додатку все виглядає практично також. Потрібно завантажити програму, ввести свої облікові дані або зареєструватися, після чого можна їм користуватися.\nНа більшості сучасних пристроїв з віндовс це додаток йде в комплекті, якщо це не так, то можна зайти на сайт сховища і вибрати потрібний варіант, після чого завантажити утиліту.\nДля смартфонів можна знайти додаток за назвою в стандартному магазині, утиліта для андроїда доступна за посиланням https://play.google.com/store/apps/details?id=com.microsoft.skydrive&hl=ru.\nВ установці немає нічого особливого, після запуску залишиться тільки слідувати інструкціям. Тільки в комп’ютерній версії потрібно вибрати те, що саме синхронізувати, а в мобільній версії буде запропоновано, крім синхронізації, відразу ж відправляти все відео і фото на диск.\nЯк користуватися програмою і основні налаштування\nУ самій утиліті можна перейти до параметрів, там буде доступно кілька вкладок. На першій можна налаштувати параметри запуску програми. На другій вкладці слід налаштувати ті каталоги, які будуть синхронізовані з сховищем, таким чином до них можна буде отримати доступ з іншого місця, використовуючи свій обліковий запис Microsoft onedrive. На третій вкладці можна прибрати галочку, яка відповідає за архівування даних перед їх передачею, але краще її залишити. Працювати з папками на комп’ютері користувач може також, як і завжди, створені папки будуть відображатися у веб інтерфейсі. Тут же можна клацнути по файлу і натиснути на поділиться, це дозволить відправити посилання іншому користувачеві. Посилання може приймати такі значення:\nДивіться також: Що робити, якщо не працює клавіша Fn на клавіатурі ноутбуків Asus, HP, Acer, Lenovo, Dell, Sony vaio\nДля таких файлів є кілька налаштувань приватності, які дозволять обмежити дію користувачів на нього. Ці ж дії можна здійснювати і в мобільному додаток, тільки інтерфейс там буде виглядати трохи інакше. Головною особливістю мобільної версії є можливість синхронізації усіх фотографій і відео, це дозволить переглядати відзнятий матеріал на комп’ютері, без зайвих рухів і обміну файлами.\nЯк працює хмара Microsoft\nПри роботі з комп’ютерним додатком, ця технологія буде не сильно відрізнятися від звичайного жорсткого диска. Всі файли, завантажені на нього будуть доступні на комп’ютері, а ті, які користувач перекине в папку, будуть заархівовані і передані на сервер Microsoft, таким чином вони з’являться і там. Такий механізм буде дотримуватися при повній синхронізації. Якщо синхронізуються тільки кілька папок, то дані будуть передаватися тільки їх них.\nЗ мобільного додатку можна бачити всі дані, що знаходяться на серверах Microsoft, адже саме звідти, а не з комп’ютера, він буде їх завантажувати, у разі необхідності. При включеній синхронізації фото і відео, ці дані будуть передаватися у хмару при додаванні нових або зміну старих файлів. Таким чином, можна зрозуміти, що вся інформація зберігається на окремих серверах, які використовуються як проміжно ланка між користувачами або між пристроями одного користувача.\nУ більшості випадків видалення програми не становить особливої праці. Потрібно лише зайти в панель управління, установку і видалення програм і знайти там потрібну утиліту. Після чого клікнути по ній та натиснути видалити. Запуститься майстер видалення, користувачеві потрібно лише слідувати його інструкцій.


Гайдамаки. 2-га частина - Українська бібліотека онлайн Knyga.in.ua\nБібліотека В ВОВЧОК, Марко Гайдамаки. 2-га частина\nНакупавшись, добували чмелиного меду, опорядили чудову вершу на жабенят, ставили сідла.\n– Чому ти досі не приходив? – питаю.\n– А може, я й приходив, – сміється.\n– А знов прийдеш?\n– Може, й прийду.\n– Коли мене побачиш.\nТа й зник у гущавині.\nЯ за ним. Де там! Як здимів.\nТакий мене жаль узяв, що якби на дівчину, то б слізьми вмилася.\nАле як нема ради, то мусиш, хоч і не рад, перетривати та сподіватись на краще.\nПрийде! впевняю себе, прийде! Може, й завтра прийде, бо зна, що качки треба пильнувати. І сам казав, що за ніч у вершу налазить такого жабенят, що й не полічити, а в сідлах трепехатиметься як не журавель, то бусля... Прийде!\nА тим часом вже добре повечоріло, і галушки давненько закликали у хату.\n– Ой дитино, як же ти спізнився! – каже тітка Мокрина. – І Катрі виглядаю: відколи пішла і досі нема.\nА Катря увіходить.\n– Ось і я, – каже.\n– Вечеряйте, дітки; батько побравсь у дрочиловську пущу, то певно забариться.\nКатря не вечеряла. «Трохи, – казала, – голова болить».\n– Та ти біла, як хустка! – затурбувалася тітка Мокрина.\n– От піду, сяду на провівку, та й минеться.\nСіла на ослінчику, коло хати, обняла голову і немов замерла.\nА тітка Мокрина упада.\n– Дуже, мабуть, головка болить!\n– Ні, не дуже, тіточко... Вже й полегшало... Нехай ще трохи посиджу на провівку.\nА я, вечеряючи, думаю: – чи сказати за Романця, чи потаїти?\nНа завтра, ще на світ не благословилось, зібравсь з лавки та до бурчака, – може, Романець вже тут дожидає.\nДожидаю. Вже порожевіло на сході, вже пташки почали пурхати, а інші й заспівали, а все Романця нема. Чи ж буде? І так я того Романця виглядав, що трохи за свою качку забув.\nА може, той Романець насміявсь – видрав качине гніздо та й шукай тепер вітра в полі.\nМетнувсь до калинового куща, ні, качка тут.\nТа якось наче вже й байдуже мені за ту улюблену качку.\nЗаглянув у вершу, озирнув сідла, та абияк, не по-хазяйськи – поналазило жабенят – нехай і поналазило, нема журавля ані буслі – нехай і нема...\nБлукаю, наче всі шляхи погубив, та ізмишляю, як би мені хоч почути за того Романця.\n– Матвійку, чого се ти такий невеселий? – пита тітка Мокрина. – Може, що болить? І Катря кволиться. Горе мені з вами, дітки! Нездужаєш, чи що, голубчику?\nЗапевняю, що здоровий.\n– А чому такий невеселий? Веселися, дитино, поки мога... Бач, яка весна в Господа, як славно в нас у гаю.\n– У гаю краще, ніж у селі? – питаю.\n– Краще, мій голубе, краще; пахощі тут, пташки... Ти мені не смутуй, мій єдиночку, ти мені щебечи...\n– А чи ж, тіточко, правили, що нема кращого над батьківщину, – кажу. – Хіба забули батьківщину?\n– То давнє, синочку... то минулося...\n– А ви усіх людей у селі знаєте?\n– Ще б то мені не знати!..\n– А який там Романець живе?\n– Романець? Який же то Романець, дитино? Хоч у шимки голову – не згадаю!\n– А живе ж там Романець... Солодкий – чи що.\n– А я питаю, який Романець? Петра Солодкого хлопчик! Що то старе: того не згадає, друге забуває... Та ті Солодкі були колись наші сусіди близькі. Два хлопчики в їх. Меншенький Романець, а старшенький – Дорош. Такі жваві, славні хлопчики. Я зазнала їх, як ще були такі, як вузлики, а позаторік стріла Дороша у сестри – вона йому хресна мати, – то й не пізнала – парубок, як орел! А Романцьові, мабуть, на десятий рочок береться, а то й на одинадцятий... Жили вони, як і інші люди – не приділив Господь нам розкошувати, – та вкупі-таки, у своїй хатинці. Коли ж несподіване лихо: якось пан перестрів Петра і дуже його вподобав – був Петро такий вродливий, що й не сказати – високий, стрункий, гнучкий, укладний. Не дурно сказала його теща, як він сватав дочку: «Ой, сей ріс у великому лісі, та ще й при воді!»...\n– То пан дуже його вподобав? – перехоплюю, бо мені не до тещиної розмови.\n– Вподобав, вподобав... «Ти що за один?» – пита. – Я – Солодкий, пане, Петро. – «У двір Солодкого Петра, до коней»... Взяли їх у двір, – і яке було хазяйствечко, мусили вони занедбать. Років ізо два керував Петро панські коні, та й докерувався, що його копитами на смерть потоптано. Скоро по йому занепала і жінка – дуже засумувала, чи що, – далі стала вона якась непритомна та незабаром і вмерла, а всиротілі діти зосталися у дворі. Така-то їх доля гіркая.\n– Хіба ж дворак на прикові? – кажу. – Хіба йому не вільно інколи погуляти?\n– Ой дитино, бодай ніхто не зазнав такого гуляння! Немає гірше так нікому, як тим нещасливим, мовляв, попихачам: тудою біжи, сюдою поспішай, сьому подай, тому принеси; один лає, другий нарікає, третій карає... А пожалувати нікому! Сказано: пригладь голівки не знайдеться, хіба пробий голівки... Такий-то жаль бере, як згадаю тих сиріток... Так би, здається, і пригорнула голуб’яток... Недавно, кажуть, взято Дорошка до панських покоїв – вродливий, в батька вдався, – то й зовсім вже бідолахам світ зав’язали: було важко, було гірко, а таки удвійзі...\n– Заждіть, тіточко: Романець до нас прийде!\n– Як то прийде? – питає. – Ми ж у лісі...\n– Та що, що в лісі, – кажу. – Він прийде...\n– Ой дитино, що се ти видумуєш! Хіба ж не знаєш, що...\n– А він таки прийде! – правлю.\n– Крий Боже! Хай Господь боронить! Ще застукають.\n– А ви його сховаєте?\n– Ой дитино...\n– Сховаєте? Сховаєте! Сховаєте!\n– Та годі вже, пустаче...\n– Сховаєте! сховаєте!\nОбхопив стару обіруч – хоч певен вже, що сховає, а ще заглядаю у пригаслі ласкаві очі.\nА вона чи відсува, чи прихиля мене, стихенька кажучи.\n– Бач, свавольничку, трохи не звалив стару тітку...\n– Як се ти прочув про того Романця?\nЧи ж признаться?\nТа ніби у жарт, ніби у правду, кажу:\n– Я його бачив... Гулявся з ним...\n– Оце так мене піддурюєш, синочку? Чи ж годиться?\n– Гулявся з ним!\nІ все так, що ніби й правду кажу, і ніби жартую.\n– Бач, вимислівчику! – сміється стара (а проте трохи й неспокійна). – Та добре, що розвеселивсь трохи... Біжи та бався, серце. Та щоб ти мені більш не смутував... Ой дітки, дітки! горенько мені з вами. Примогла б, серця вколупнула та дала, а нічого не вдію, несила моя... Оце Катря кволиться та кволиться – відколи вже голоса її не чутно, занепала, а яка була повновида, співоча... Була швиденька, як вітрець у полі, а стала тиха, наче зстаріла...\nА я своє:\n– Тіточко, по надобі ми Романця сховаємо на горищі, еге?\n– Та годі ж пустувати, Матвійку!\n– Він, мабуть, завтра прийде...\n– Журиш, хлопчику, стареньку тітку!\n– Тіточко-любочко, а ми ж його сховаємо?\n– Тікай, бо зараз бити буду! – удає тітка.\nА я вже певен, що по надобі старенька сховає Романця і не заборонить нам гулятись. Аби приходив!\nПроте минають дні, а Романця нема. Спершу я журився, а далі став привикати, а ще далі й забувати.\nМинуло, може, тижнів ізо два, а то й більше.\nОдного вечора, вже на смерку, надумав я за озеро. За озером, на проліску, поза старими яворами, росла чудова ліщина. По ту ліщину я й брався, бо на завтра вдосвіта замислив наловити риби. Робаків же накопав цілісеньку торбинку, до того мав аж три гапличка з тітчиної корсетки, а такі, що й сома б вдержали. Не бракувало мені й дроту – хоч він трохи взявся іржею, а був ще такий уробний, що я з його гачки майстрував, наче млинці пік. А як до того добра конешне треба тонкої, а рівненької ліски, то хоч і далеченько, а мусив до проліска по ліщину.\nСпізнився я, пораючись коло свого ножика. Як в батька порепалась на шматки стара коса, то я змайстрував собі славний, довгенький, кінчастенький, а держальце з липини. Треба було так його насталити, щоб не те гілки, щоб волосочок перетинав.\nПоки насталив, і зорі почали висипатись. Іду стежкою. Місяць на уповні і така ясна посвіта, що на стежинці хоч голки збирати. І тиша – наче кожнісенький листочок, кожнісенька билиночка спочива.\nКоли враз – шелесть, шелесть... Щось попередо мною з гущавини на стежку чи випало, чи вилинуло і повіялось, як на крилах...\nАж поточивсь я... а схаменувшись, у тропи...\nТа зникло воно, наче й не виявлялось. Спинивсь я та вже і не зважуся, чи йти по ліщину, чи не йти. Збігло мені на думку, чи не лісовничку я вгледів, бо здалося мені, що віялась попередо мною неначе дівоча постать – гнучка та висока – і миготіло щось біле, а знав я, що лісовнички огортаються біленькими плахточками, самі холодні та біленькі, як сніг, тільки коси зелені.\nПостояв, дожидаючи, може, знов уявиться, та не діждавши, побрався додому. Іду стиха, зупиняючись та оглядаючись. Знаю, що лісовничка не зла личина – аби ти її не займав, то вона тебе зроду не зачепить... А проте серце тенькає.\nТиша і пусто.\nХоч іду стихенька, а таки йду, і ось вже наша загорода, коли схаменувсь, що ножика загубив, – мабуть, як пустивсь за лісовничкою, бо, ішовши по ліщину, мав його в руці. Повертаю назад і теж не дуже поспішаюся, бо серце таки невгаває, тенькає. Не дійшовши того місця, звідки зірвався на довідку, бачу здалека, блискотить на стежці мій ніж.\nКоли знов шелесть-шелесть...\nСкаменів я і очам своїм віри не йму – устріч мені Катря!\n– Катре, се ти?\n– Я, – каже. – Не пізнав?\n– Де ти ходила?\n– А я, – каже, – недалечко. Загубила намисто вранці, як ходила до озера прати... то все шукала.\nІ Катря – й наче не вона: очі якось запали і такі великі-великі... А біла! Коли б не брови темною смугою на чолі, сказав би, не жива істота, а з крейди.\n– Знайшла? – питаю.\n– Знайшла, – одказує, беручись за намисто – ось... А ти де ходив? – пита.\n– Я брався по ліщину, тудою поза старі явори, на пролісок, та мене щось дуже налякало.\nРозказую, яке мені учуялось... Слуха, не озиваючись. Питаю, чи коли бачила лісовничку. Ні, ніколи не бачила. Як вже доходимо нашого дворку, вона мені каже:\n– Не нагадуй тітці за намисто... Нема чого... бо знайшлося.\n– Добре, – одказую, – не буду нагадувати. Хіба тітка сваритиметься?\n– Ні... а таки не нагадуй.\nТітка, упоравшись, сидить на хатньому порозі.\n– Славно погуляли, дітки? – питає.\n– А славно, – одказує Катря.\n– Головка не болить, Катрусю?\n– Не болить... Тільки втомилась я дуже... спати хочу...\n– Та й час вже, голубко. Ти ж цілісенький день то полола, то сапала... Ще б то не втомитись! Ти як візьмешся працювати, то й рук не покладаєш, здоров’я свого не шануєш! Де твої, дитино, рум’янці? Ти ж в мене була рум’яного личка, а тепер як хустонька біла...\n– Се так вам здається, тіточко... се від посвіти... дуже місяць світить.\n– Ой голубко, шануй здоров’ячко! Бо, не шанувавши, сама змалиш собі віку...\nТого року Господь таке тепло дав, що ми трохи не від Великодня спали, як то кажуть, вітерком оплетені, а небом укриті. Недалечко хати була така чималенька, а придобна устронь, що липина обросла її, наче устінню. Дуже любив я тут ночувати. Засипаю, а понадо мною розискрюється зоряна Дорога, блискоче Віз, сяє Чепіга. Пахне вітрець, дихає, і думки усякі, і гадки. І заснеш, наче хто тебе заколише. Але того вечора чогось мені не спалось, тільки дрімалося. Роздрімаюся, та разом і прокинуся і знов дрімаю, а не засну, хоч зшивай очі.\nОтак лежав я, мабуть, довгенько, коли щось мені почулося – якийсь ледве чутний чи порух, чи подих. Насторожився, прислухаю. А така ясна посвіта, що темна липина аж сяє. Знов чується. Підводжусь – чи не лісовничка?\nА се Катря – заросилась сльозами, зчепила рученята та наче умліває з жалю.\nА де вона ходила? Шукала, каже, намиста на кладці. Понад кладкою старий явор, як намет – хоч ясна посвіта, там темно. І похвалялася тітці, що славно ми нагулялися, нібито вона зо мною... і заказала говорити тітці за намисто.\n– Катре! чого се ти?\nСтрепенулась і шептом промовила:\n– Тихо, Матвійку, тихо, не збуди тітку... Се я того, що в мене голова болить. Спи, братіку, і я спатиму...\n– Катре! – покликав.\n– Дай мені покій, Матвійчику, – одказала, – я дуже спати хочу.\nЩо тій Катрі сталося? – думаю. – Нехай тяжко голова болить, а таки дорослій дівчині плакати такими ревними сльозами не припада. Не виніжена вона: як торік, колючи тріски, зсікла собі руку, що кров аж ревнула, то більш вжахалася і охала тітка Мокрина, а вона її вговоряла та жартувала: «Дарма, тіточко, хоч воно трохи й болить, та на розум мене наставляє. Знатиму, що сокира не прийма іграшок – як нею орудувати, то треба дивитись у дві оці»... І невередлива вона: як нездужала – нездужала важко, всенька горіла, як вогонь, стала тоненька, як ниточка, – а і разу не застогнала.\nНачудувавшись, вже став я й засипати, коли заграла труба по лісі. А трубою панські посланці викликали батька. Чого ж се його викликають опівночі?\nЗірвалась тітка, бачу, й Катря схопилась. Чую, скачуть і спиняють коней коло нашої хати. Тітка обхопила мене, не пускає. Таки я вибрався – на коні Іван Жменя, старий дворак, панський улюбленець, а за ним ще четверо двораків кінних.\n– Гей, лісник! – зіпає Жменя.\n– Іду, – озивається, надходячи, батько.\n– Шукаємо Солодкого Дороша – не бачив?\nСерце як не розбило мені грудей – мого Романця старший брат!\n– Не бачив, – одказує батько.\n– Втік вчора на смерку. Бачили його недалеко, коло пущі. Певно, тут десь ховається. Шукаймо...\n– Ти, Микито, – приказує парубкові, – зоставайся тут коло хати, пильнуй коней. Та щоб мені не дрімав! Чув, що пан казав?\n– Пам’ятай добре!\nТим часом прискочило ще троє у дворацьких чемерках, з дубцями, з мотуззями, – дохожалий дворак і двоє молодших.\n– Шукаймо! – загадує Жменя.\n– Шукаймо, – одказує батько.\nТа й розсипались по пущі.\nВже світає, а в пущі ще змрок. Чи вишукають?\n– Ходім, тіточко, у хату, – каже Катря, – зарані обід зваримо...\nГлянув я на ню: Катря як повсідень Катря, – може, трохи бліденька – порається в хаті, звивається по надвір’ю, біжить до криниці по воду...\n– Оздоровіла головка? – питаю.\n– Оздоровіла, – каже.\nТітка, не дочувши, та до мене.\n– Чого питаєш, Матвійко?\n– Пустує, – відказує за мене Катря, – щось давнє згадує.\nТітка, що все шептала, благаючи милостиву Пречисту, трохи насмілилась.\n– Здоров, Микиточку! – підходячи до парубка та сідаючи коло його на ослінчику. – Чи давно тебе взято у двір, голубе? – пита.\n– Вже третій місяць у дворі, – одказує Микита.\nТакий здоровий, гарний парубок, тільки дуже невеселий.\n– Не звик ще? Сумуєш?\n– А мати давно бачив?\n– Усе нездужає?\n– Горенько наше! так вже, мабуть, Господь приділив... От нещасливий той Дорош... Як се його лихо спіткало? Розкажи, серце...\nВін і розказав.\n– Не вгодив Кучеренковій Оксані, що тепер господарює на дівочій виспі, – розказує. – Позавчора приніс їй від пана якісь ласощі, та й кинув, як собаці, а вона у плач. Дізнався пан: «Як ти насмілився, мурло? Перепроси!» Не перепросив... Вранці його покарали і не так, щоб сильне, а він підвівся та й знов упав... Спіжарний Юхим казав: «Нехай трохи облежиться під стайнею у холодку»... Лежав там аж до панського обіду. Кличуть його до покоїв – він при панськім обіді віяв липовим гіллям понад столом, – не йде, шукають – нема. Спіжарний вже послав Дмитра Панченка. Пан наче не завважив: були гості, і обідали, і вечеряли. А Дороша все нема. Як випровадили гостей та дознався пан, що не знайшли Дороша, то наче сказився: «Щоб достали його живого чи мертвого».\n– Достануть! – промовила тітка Мокрина. – Як йому, нещасливому, сховатись! Знала я його ще отаким узличком... Було прибіжить до нас: «Де Катря?» Пам’ятаєш, Катрусю?\n– Пам’ятаю, тіточко, – одказує.\nВпоралась і тихенько сидить собі трохи оддалік.\n– Молоденька та Оксана, а як вже згадючіла, – править тітка Мокрина. – Скарає її Господь... Давно ж її взято?\n– Тижнів, може, два, а то й більш.\n– А Тесленкову Варку вже викинуто?\n– Ні, і Варка на виспі, і Бондаренкова Ївга. Там їх аж три...\nРозпитує тітка Мокрина, розказує Микита, а всі прислухаємо. Тихо в тій темній пущі і, здається, ось-ось звідтіль почується голос і гомін... Вже й зоряється – тихо. Вже й на день благословилось. Ранок в Господа ясний та веселий, наче сміється. От, здається, шмер... от ніби зашорошило... от-от, здається, тут вони... Ні... Знов прислухаємо. Чи то лист, чи то... Та й ізводило ж те прислухання!\nТихо. Тільки птаство пурхає, співа та щебече, та поранній вітрець ледве шелестить листом.\nМинає й ранок... Вже й по півдні...\n– Їдуть! – промовив Микита.\nЧуємо... Ближче та ближче... От Жменя, от його помічники, от батько...\nНе знайшли! Не піймали!\n– На коней! – гримнув Жменя. Зизнув пугою, та до батька:\n– Ти за нами слідком!\nПопростували до панського двору. Батько побравсь за ними.\nТітка, що почала хреститися, дякуючи Пречисту, і хреста не звела: не минеться лісникові, що пущею втікають!\n– Ви, діточки, не бійтесь... не журіться, – ледве з жалю промовляє, а нас тішить, – може, пан і змилується, може, подума: як його лісникові знати, як вгледіти... Пуща велика... Хіба ж так не бува, що якось... Мати Пречиста заступить...\nА сама незчувається, що сльози старе її обличчя росють.\n– Мати Пречиста милосердна... А якщо спостигне кара, то перетерпимо... Перетерпимо, діточки, бо хіба ж ми тільки терпимо? Усі... скрізь... Усі... скрізь...\n– Годі вже, тіточко, – промовила Катря.\nВона, Катря, не плакала. Сиділа нерухомо у куточку.\nА я побрався до того старого дуба, що стояв на окрайку, та з верховини дивлюсь на панську садибу. Може, його вже карають, думаю, а може, ще тільки ведуть, а може, він стоїть перед ґанком, дожида, поки пан прокинеться, бо пани вчора бенкетували, а по бенкетах вони часом всипляють аж до вечора... І уявляю собі, як виходить пан, як гримає, як батька ведуть...\nКоли йде він... іде батько.\n– Тато, – кричу, – тато!\nНічого не питаю, тільки дивлюсь йому в вічі.\nВін зняв мене з дуба.\n– Мабуть, давненько виглядаєш батька, – каже, – аж з лиця спав.\nА я все дивлюсь у вічі.\n– Ні, синку, не катували. Тільки дурно продержали, – каже.\nА тут надходить Катря – теж недалеко, мабуть, була.\n– Поки що усе гаразд, дітки, – хвалиться батько, – панові не до мене: іменинник він сьогодні, то празникує свого святого та гостей вітає. Там такого гостей, що й не злічити.\nПречиста Мати заступила! – хреститься тітка Мокрина. – Дякувати Господеві!\nПани бенкетували та бенкетували. По батька не приходять.\nМинає тиждень, минається й на другий.\n– Забули! Заступа Пречиста! – тішиться тітка Мокрина.\nОдно, що тітка впова на Пречисту, а друге й те, що людина, кажуть, і в пеклі звикає, а звикне, то не метушиться. Немов заспокоювалися і ми.\nРозляглася чутка, що пан свата, чи вже висватав якусь генеральську дочку. Пан вже давненько удовів – покійна пані була, славили, тиха і плохенька, атаки не викрепила, мусила від його втекти і десь на чужині вмерла; при йому жила і хазяйнувала його старша сестра, теж удова. Була та його сестра вже підтоптана – пасок, мабуть, із сорок з’їла, а проте здорова, як лось, пиката, боката, шати дорогії, на пучках, на грудях золото, вирла блискучі, а голос... Як колись приїздила в пущу з гостійками панночками по проліски, та послала зап’ятника привести тітку Мокрину і питала, де найкращі квітки ростуть, то тітка довгенько іздригалась, згадуючи той її голос...\nЗабули на той час і за Максимову Орисю. Навідала вона Катрю, то й не пізнати веселу щебетушечку – очиці якось пригасли, устоньки зблідли.\n– Зстаріла ти, голубко, – каже їй тітка Мокрина. – Мабуть, ще не оздоровіла?\n– Оздоровіла, – одказує, – та живу наче в Божій карі – все боюся, що знов візьмуть.\n– Ти ж давно засватана – повінчатись би вам.\n– Як його повінчатись, коли боїмось за себе нагадати та тільки дурно смажу собі голову. Приходили до нас чорниці на церкву збирати... міркую та міркую... то я вже подумала: піду у чорниці! та все не зважаюсь – жалко дуже... – та й вмилася сльозами...\n– Зажди, голубко, – каже тітка Мокрина, – от, славлють, пан висватав собі панночку, ожениться, то, може, жінка...\n– Та що, що ожениться. Хіба не було в його жінки, як узяли на виспу Омельченкову Мотрю і Самусеву Настю, і Коваленкову Одарку, і Горленкову Ївгу? Так, кажуть, по двох і брали.\n– Еге ж, по двох... Тоді й пані втекла... плохенька була... Може, ся не така буде... А ти, дитино, такеньки не смутуй... Може, Пречиста й заступить...\nТа й зупинилась стара: огунули дівчину сльози та такі, мабуть, пекучі...\nОтак, виглядаючи чужої і своєї напасті, діждали ми Зелених святок. Я вже нагледів славні виростки на клечання і такі дві улюбував, такі дві...\n– Завтра, як трохи звечоріє, – каже мені тітка Мокрина, – то ми поберемось з Матвійком по зілля. Поберемось аж за Холодний Яр – там такий славний чебрець, повний та пахучий, що й не сказати. Там недалечко і аюр... А ти, Катрусю, назбираєш у городі повнячків, м’ятки, васильків тощо... ти з нами не йди, не втомляйся – бач, ти така, як з хреста знята...\nСпершу не вважав я на той тітчин клопіт, бо стара трохи звикла клопотатись та турбуватись, а далі і я укмічаю, що й справді не та вже наша Катря, що була. І спокійна, і привітна, і робоча, та не та. Скаже тітка: «І голосочка твого не чутно, і не всміхнешся ти», то вона й всміхнеться, і заспіва, та не той усміх, не той голос. Щось таке їй сталося, а що – не второпаю. Все вона, здається, в думках та в гадках. Дивиться, а наче не бачить; озвися до неї, не чує, а почує, то наче не розбере; все немов прислуха; аби десь не те грукнуло, шелеснуло, – стрепехнеться, як сполохнута пташка; біжить по воду або там по що-небудь, та разом і забуде, кудою й по що поспішається. І змарніла дуже. Завважав, мабуть, і батько. Якось пита:\n– Нездужаєш, дочко?\n– Я, тату, здорова.\nІ на сей раз не призналася. Тітка Мокрина каже: «Ти, дитино, як з хреста спущена, не йди», а вона:\n– Піду, тіточко, піду... Що се ви... Да я здорова, як та риба на глибині... Що б то мені не йти по зіллячка! Таки без мене і не знайдете, де найкраще росте...\nОт так розмовляємо, сидячи коло хати у затінку, – а день парний, дрімливий, сонечко парить, наче з-за туману. Перед очима гаєві дороги, то понад ними немов куриться, і скрізь такі гаєві пахощі, що аж на голову важко... Коли дивимось, щось зачорніло на дорозі з Степових Хуторів. Ніби хтось до нас простує. Ближче – чорниця, і до нас завертає. Затурбувалась тітка Мокрина – звісно, в крепацькій статі усе страха, усього боїться.\n– Вкрий, Пречиста! Чого се вона до нас береться?\nА вона вже коло хати.\nПохода легка й бистра; сама висока, хоч би й парубку, а так у чорні завивала позамотувана, що тільки зористі іскраві очі блищать.\nГолос тихий, немов придушений. Тітка Мокрина вітає, просить до хати:\n– Мабуть, втомилися дуже? – пита. – День Господь дав скварний такий...\n– Ледве дихаю, – промовляє чорниця.\nТа до Катрі:\n– Дівчино, дай мені водиці напитись.\n– Катре, витягни свіженької. Та хутенько, дитино! – впада тітка Мокрина. – В нас водичка славна.\nКатря до криниці, а чорниця за Катрею услідок.\n– Треба їй сприяти, – клопочеться тітка Мокрина, – чим її шанувати? Чорниця-то постує, а рибки, як на горе, нема...\nА чорниця п’є – не нап’ється.\n– Вона, мабуть, вже цілісіньке відерце вицмулила, – кажу, – та все цмулить.\n– Чи тобі жалко Божої водиці, Матвійко, – уріка тітка Мокрина. – Хай собі п’є на здоров’ячко. Є в нас трохи медку, то оджалуємо їй медку, а паляничка свіжа.\nДістала тітка Мокрина з скрині калиточку, відлічила десятку, ставить мед на стіл, несе паляниці, та дарма заходу – чорниця, досхочу напившися водиці, подякувала і ні до чого не доторкнулась: дуже, каже, поспішаюся – спізнилася, бач, а дорога несвідома. Йде з-за Опанасовки у монастир.\n– Там вам було з Степових Хуторів звернути на Кривчуки. Дурно ніженьки притомили, – жалкує тітка Мокрина. – Вам би у Степових Хуторах розпитаться дороги.\nВона, каже, розпитувалась, та якось, мабуть, помилилась. Казали звернути через лощинку, а вона якось лощинку тую проминула. І просить:\n– Будьте ласкаві, скажіть дівчині, нехай мене проведе на окрай пущі, щоб мені знов не блукати. А може, яка ближня стежина є? – пита.\n– А є така стежина, – каже тітка Мокрина, – а там знов стежиною, повз Криву Балку, устронна... Проведи, Катре, та добре розкажи, дитино...\nА в Катрі по личику, як жар, очі світяться.\n– Добре, тіточко.\n– Ой не барися, дівчино, не барися! Проводь. Хутенько, бо дуже я поспішаюся...\nІ зникла з Катрею поза зеленими купами.\n– Не встигне до змроку, – каже тітка Мокрина, – чорничка, добре, як пізненько доправиться, бо монастир той далеченько, а дорога несвідома... стежками... З Глуховки там знов аж тричі звертати... А сонечко усе нижче та нижче... Час би й нам братися – зарані б зілля набрали... Коли б же той двірський посланець не дуже барився, та забрав те панське зілля. Здається, гарненько я його перетрусила – самісінька найкраща травичка, казав Жменя, як найдуться корінці або яке сміттячко, то не подякує... Ой, не подякує... Здається, травичка немов шовкова, м’якенька, свіженька, а хто його зна... – знов почала переглежувать ту панську травичку.\n– Ой, коли б же той посланець не барився, – зітхає. – Здихати б мені ту травицю, а то раз у раз заглядаю та мацаю, – а чи м’якенька, а чи зелененька... Трохи й обридло...\n– А як у двір візьмуть та не вподобають, – кажу.\n– То нехай... я тим часом трохи відпочину... Дякувати Господеві, – чи се не посланець простує? Еге ж! Данилко Кальниченко!\n– А ми тебе, Данильчику, виглядаємо, як рідного батька.\n– Ось я й тут, – каже Данилко – такий був жвавий, чорнявий та кучерявий парубок.\n– Що ж там у дворі, Данилочку? Чого сподіваєтесь?\n– А хто його зна, – одказує, – що буде, то буде. Більш копи лиха не буде – нехай з копу.\n– Не чутно за Дороша?\n– Ні, – наче у воду впав. Казав справник: «Таки вишукаю», та ще не вишукав.\n– То всі ви там живенькі?\n– А поки що живенькі, що буде далі, побачимо. А щось, мабуть, буде, бо десь подівся Грицько Очеретний, а з ним і Бондаренко Савко.\n– Боже мій! – сплеснула руками тітка Мокрина. – Втекли?\n– Позавчора пан послав Грицька у містечко до Янкеля по рушницю і по той возок – по ту штучну панову бідку, а його й досі нема. Питали Янкеля. Забрав рушницю, запрягся у бідку, та й побравсь, каже Янкель. І бачив, каже, як він за дібровкою зник, – бо як Янкель в кінець містечка живе, і йому далеко по дорозі видно... А Савко як поніс у Грайворонське панові лист, то й досі несе... Справник запевняє усіх, – запевняє, вишукаю і на залізній мотузочці приведу. От, казав, тільки справлюся у Кривчуках та й за ваших візьмуся. А в Кривчуках щось таке дуже чудне діється, – якісь розбишаки уявилися і панський двір зруйнували, чи що... Бувайте ж здорові, бо Жменя не любить, як хто де забариться.\n– Мати Божа милостива! – журиться тітка Мокрина. – Заступнице! Втекли. А кудою втікати? Скрізь однакова напасть!\n– Хіба не можуть так добре заховатись, що й не знайти? – кажу.\n– Ти, маленький нерозсудо! Тобі ще й очима не осягнуть хрестьянського лиха...\nТа й згадала:\n– Онде сонечко. Чи не час нам по зілля? Та чого се Катря так бариться? Гукни, Матвійко.\nГукнув – не відгукується.\n– Біжи, Матвійку, та поклич. Мабуть, та чорничка: проведи та проведи далій, а вона й слуха...\nЯ льотом долетів до гайового окраю – нема. І по стежині аж до Холодного Шпиля – не видко. «Оце нуда, думаю: треба аж на шпиль махнути».\nІ вже стрепенувся я залускотіти, коли чую, щось жебонить недалечко, праворуч. Прислухаю – жебонить щось поза спорохнялим деревом, де поп’ялась усяка чепиця. Я тудою. Чорничка з Катрею стоять... і так тісненько стоять і за руки держаться. І добре я розгледів чорничку: (трохи вона розхрісталась, і чорниче завивало посунулось з чола) уста, як вогонь, червоні, і над устами, як бува у чорнявих дівчат, темною смужкою пушок, очі, як свічі... і такі мені ті очі знайомі...\nСполохнув неначе: чорничка метнулася за межи чепицею – хміль, дерезу, терен, павутиння як ножем проняла і зникла. Дивлюсь на Катрю. Чи вона сміялася, чи плака¬ла, чи злякалась, чи зраділа. По личку, як полум’я, і не вільно їй, здається, дихати.\n– Тітка кличе, – кажу.\n– То ходім скоренько, – відказує.\n– А чого вона досі стояла? – питаю, ідучи.\n– Хто? – пита.\n– Тая чорниця. Так поспішалася, а тут...\n– Втомилася дуже...\n– А чого тебе за руку держала?\n– За руку? – немов дивує.\n– Се тобі виснило, братіку...\n– Бачив! – наполягаю.\n– Оце реп’яшком узявся! – жартує.\n– А я таки бачив! – наполягаю. – Добре бачив!\n– Нехай і бачив, реп’яшок ти мій любенький. Хіба ж тобі те шкодить?\nІ стихенька обійма мене за шию рукою.\n– Хіба тобі що шкодить? – перепитує.\n– Мені нічого те не шкодить, – одказую.\n– То й покинь за те думати...\nІ знов мене любенько притуля до себе...\nА тітка Мокрина вже устріч вийшла.\n– Як же ти забарилася, дитино! – каже. – Мабуть, далеко проводила?\n– То поскорімось по зілля, – одказує Катря, – со¬нечко вже низенько.\n– Ти б, Катрусю, так далеко не бралася, – знов почина тітка Мокрина, – втомишся, голубко.\n– Та я, тіточко, така здорова, як тур у горах! – жартує Катря.\n– Де вже там! – зітха тітка Мокрина, – ти така, як...\nГлянула та вже не сказала: «Як з хреста спущена», бо дівчина стояла, немов повна рожа в променю – може, й хмари купчаться близенько, може, й помороз недалечко, а вона поки що пишається. І така вона пахуча та розкішна.\n– Не хвалися, дитино, бо не гаразд хвалитись. Скажи: «Дякувати Господеві, трохи ніби ульжило», а хвалитися не треба... бо як в недобру годину похвалитись, то можна й спокаятись...\n– Я, тіточко, не врічлива...\n– Не жартуй тим, серце... Ходім вже, коли йти...\nЯк все те давнє устає перед очима! І той давній тодішній вітерець на мене дихає, і той промінь тодішній мене гріє... Не копа вже років минула, як я йшов тою рідною пущею, збігав у той яр, у яровий змрок зелений, – лиснилися криничовини, а холодок, пахучий та ласкавий, наче жалував.\nНазбирали зілля, нарубав я клечання. Та чи зілля збираю, чи рубаю клечання, не забуваю чорницю і очі її огневі... З думки не йде...\nІ спати полягали, і поснули усі, а я все смажу собі голову: де я тії очі іскристі бачив?\nСкоро по Зелених святах перечули ми через Максима, що з двору втекло ще двоє – молодий парубок Ївко Бартош і Кривохижка Влас, вже підтоптаний дохожалий чоловік, покинув недужу жінку.\n– Господи милостивий! – жахається тітка Мокрина. – Куди він, старий, подрався? Хіба де лучче знайде? Чи ще не гірш буде!..\n– А може, так думав: хоч гірше, аби інше, – догадується Максим.\n– Що та бідна жінка перетерпіла! Покинув.\n– Еге. В його жінка добра – сама, славлють, йому нараяла: «Тікай, друже, щоб мені на твою муку не дивитись та легше помирати».\n– Та, здається, його ж ще коли карано, – згадує тітка Мокрина, – ще, мабуть, на пущення, і не втікав, ніби й не замірявсь, – бо я його якось бачила – приходив до Левка по обіддя. Піклувавсь, що жінка нездужає, казав, неодмінно треба йому собі кобеняк справити... за лихо й не нагадував.\n– А трапляється так часом, що за давнене лихо чоловік не нагадує, гне обіддя, приміряється кобеняк справляти, та зразу і втече... наче його вихрем винесе, – чи жартує, чи кепкує Максим.\nВін тоді саме косив у нас в лісі – були такі в пана улюблені сиві коні, що нібито мусили вони живитися гаєвою травицею. Не дурно ж кажуть, що пани, як дурні, – що схотять, то й роблять, – то в нас він днював і ночував, і, примічаю, усе він ніби з батьком радиться. Оце по вечері як посідають де-небудь оддалік, то зорі висиплються і попригаснуть, а вони все розмовляють. Ми спати полягаємо, а розмова все точиться. Батько свого доводить звичайно спокійненько, а Максим як почне – упевняє, вговоряє чи що, то часом зопалу аж крикне.\nА мої цікаві вуха трохи не розпадаються, так наструнчую, та ба! Не приймають мене до кумпанії, – аби підсунувся, став прислухати, зараз: «Іди, Матвійку, по те або погляди там або тут». Я незабаром второпав, що мене поки що не завітають, вже не наближався і, своєю уразкою не хвалячись, потлумив жаль.\nА проте я таки дещо почув... деякі летючі слова поперехоплював...\n– Оце улеву – дощу сподівалися, – каже Максим батькові, – а та градова хмара обминула нас далеко.\n«Нащо йому та хмара», – думаю. Бо ж добре я чув якось, як він казав батькові: «Якби нахмарило».\nТого дня, що Максим впорався з сіном і мусив братись додому, трохи зарані ми сіли вечеряти. А ніч видна-таки, у хаті всі кутки світяться. Коли грюк – аж у двері Мелася Чубатка, Овдія Чубатого, дрочиловського лісника, чепурненька жінка – молодиця вручна, кругленька, як цибулька, бистренька, як метелик... Вона не дуже до нас вчащала, а як вже коли одвідає, то певно цілісенький глек брехеньки розіб’є. А свіготка! а лепетлива! а дроботуня!\n– Здоровенькі були, повечерявши, – вітає. – Я до вас на хвилиночку, бо дуже поспішаюся додому – там в мене такого діла, що аж голова біла; та ще й не знаю, як його поночі йти... Казала чоловікові: гляди ж, неодмінно прийди до зовиці – я, бачте, зовицю Стеху одвідувала, – та проведеш мене додому, а він не прийшов... горе мені з ним! То вже до вас забігла... Біжу, та так боюсь, так боюсь... Боже!\nА батько й каже:\n– Хіба вас яке вовченя налякало?\n– Ой, не кажіть! Ви тут сидите у своїй пущі і нічого не чуєте, а там таке робиться, Мати Божа! Не знаєте, що діється у Кривчуках? Боже свідче!\nТа аж рученьками сплеснула.\nА тітка Мокрина зараз допитуватись:\n– А що ж там у Кривчуках, Меласю?\n– Ой, і спом’янути страхаюсь... Та вже від вас не потаю. Ой, Боже ж мій милий! Боже ж мій добрий!\n– Та розказуйте вже, серце, розказуйте, – просить тітка Мокрина. – Що там таке? Яка напасть?\n– Ой, напасть, напасть... У п’ятницю кажу я чоловікові: надумалася, кажу, у Кривчуки одвідати куму Зозулиху. То що, одказує, як надумала одвідать, то й одвідай. Я ранесенько і побралась. Кума так мені рада, що господи... Заночуй, просить, кумцю, бо мені самотненько, – її чоловік, знаєте, мабуть, як восени втік, то й досі нема, – я й заночувала. Се позавчора, а вчора вранці заходжуюсь додому, коли гульк у хату кумина сестра Оришка, панська покоївка, та така, матінко, вилякана, аж труситься. Бачу, хоче щось оповістити і варується. Не бійся, любко, вговоряю, кажи усе чисто, бо зо мною поговориш, то як у піч укинеш... Тоді вже вона усе чисто розказала... Ой, Мати Божа! І розказувати боязно! Та вже від вас не потаю, а ви ж нікому в світі... Оце ж у ту-таки п’ятінку, що я до куми вибралась, панство опівночі повечеряли. Пан книжку став читати, а пані сіла проти дзеркала і загадала Оришці кучері їй у папірчики завивати. Округи тиша – звісно, опівночі... Коли щось близенько як затупотить, як затупотить... «Що се тупотить, – каже пан, – наче хто конем у двір в’їхав. Та до вікна, дивиться. А пані йому: «Ти не жив, як не вимислиш абияку дурницю! Хто б то мав уночі приїхати?» А тут як загуркотіло, затуркотіло, загримало, загаласувало по покоях – боже світе! Та у двері гості! Та аж семеро, матінко. А за ними ще семеро, та ще, та ще... Безліч... та усі, як орли, та усі, серденько, узброєні аж по вуха... Списи такі страшенні, шаблюки, рушниці, самопали... а ножі, а сокири...\n– Се вже Оришка передала, мабуть, куті меду – щось засолодке! – каже Максим.\n– То ви такий неймовірний, – трохи усердилась Мелашка, – на свої очі бачитимете, то й то віри не доймете.\n– Та ну ж бо, Меласю, розказуйте, розказуйте.\n– Вхопили пана й пані, скрутили, кинули долі, та як почали господарювати, як почали... Боже світе!\n– Вбито? – скрикнула тітка Мокрина.\n– Ой, трошечки, трошечки що не вбито... трошечки... і покойових дівчат поскручували, і всеньку челядь... Один скручує Оришку та приказує: «Гляди ж, чорноброва, лежи мені тихо, бо як поворухнешся, то вже не кажи: моя мамо, – я тебе замордую!» Приказує та приморгує, серце, та сміється, а погляд, як блискавиця. А вуси такі страшенно довгі, що як нахилився її в’язати, то вони по чолі лоскочуть... Зав’язує їй вуста та ще наче жартує: «Чи дихаєш? – пита. – Бо шкода таку співочу душити»... бо вона, та Оришка, така, що оце слізьми вмиється, а вийшла з покоїв – і заспівала... А він, матінко, і те зна, бо характерник... Він ще їй щось приказував, та не признається вона, – почала та й зупинилася. Тільки наминула, та й годі. А я таки допитаюся... Умисне піду до куми.\nА тітка Мокрина промовляє:\n– Мати Божа! Мати Божа!\n– Позабирали злото, срібло, перли, оксамити, атласи – усе чисто, та й зникли, наче їх не було... Зникли, серце, як мара... А панство лежить скручене – бо теж, не жартуючи, скрутили... як залізом. Відспівали опівночі півні, співають вже й на світання... Пан не рухне, лежить, як галушка, а пані як почала репетувати, як почала... ревла, як тур... – Хіба не знаєте, яка? Там така, що кам’яну гору пересіче! То покотом, то поповзом, то підскоком таки якось доп’ялась до порога, та головою, любочко, у двері, та головою – аж двері заспівали, та знов гукати, та знов покотом, та знов підскоком до другого порогу. А сонечко вже у всі вікна променіє – та знов репетувати: «Оришко! Ганно! Параско! Іване! Грицько!» А ті ані пари з уст – поскручувані! Репетувала б вона хто його зна поки, коли б не холодківський Омелько Шпак... Несе той Омелько Шпак лист від свого пана і в див йому, що вже сонечко геть-геть підбилося, а в дворі, наче серед степу: ані голосу людського, аніякого руху. Загляда у стайню, а там, любочко, возниця той, Іван Дейнека, – наче у сповиточку! Шпак його визволяти – та обоє до кухаря, до челяді, та усі тлумом у покої рятувати панів. Пан дуже, мабуть, перелякався – і голосу в його нема, а пані б’ється, а пані кричить – аж синя. Підвели, розкрутили... як зірветься вона, як затупотить на челядь: «Де ви були? Де були?» – Скручені, кажуть, уста нам позатулені... Не второпає, що їй кажуть, кидається, як несамовита, по покоях: «Я вам! Я вас! Знатимете! Пам’ятатимете!» Зараз по справника. «Біжи! Лети!» Скочили по справника, хто його\nзна, що й буде! Там тепер уся челядь, як нежива. «А дівчатам, – хвалилась пані, – таку кару завдам, таку кару»... І хто його зна, що буде! Хоч з мосту та в воду!.. А пани наїздять та наїздять – із Лучки, із Махночки, із Красноборовки, із Журавки, – та все радяться, як тих гайдамаків запопасти. І звідки ті гайдамаки взялися? І куди вони зникли? Зникли, як здиміли! Чи ж таки їх не знайдуть? Як на мою думку, то їх таки застукають, хоч вони, може, й характерники.\nОце спитайте мене, що діялось позаторік, то, може, й не згадаю – навіть забуваю і сьогорічне, а те стародавнє немов перед очима. Коли яка пташка кудою пурхнула, де який вітрець повіяв, хто яке слово промовив – усе, як викуте, в серці... Давненько та лепетлива Мелася Чубатка по тім березі, а ось вона тут, блискотить очима та дроботить... Бачив я її і стареньку, та старенька згадується мені, наче крізь туман, а стоїть жива в очах та давня чорнява білозубочка у червоному очіпку, швидка, як мотиль, а вертка, як дзиґа, невгавуща, як вода в лотоках...\n– А в Зарубинцях не чутно за тих гайдамаків, Максиме? – пита тітка Мокрина.\n– Може, я й чув, – одказує, – та вже й забув, що там плескали.\n– Як то? Як то? Я питала Гершкову небогу, що шинок держить у Зарубинцях, то, каже, такий там розрух, що батько сина, а чоловік жінку забувають, як звати... Недалечко там, десь коло попової греблі хтось вже бачив тих гайдамаків, – так, кажуть, вигравають кіньми, і хвалилися: «Усіх, хвалилися, порубаємо!» Моя годино! Доскочуть вони, серце, і до нашої пущі і до вашої... Певно...\n– А поки що час мені пущу оглянути, – каже батько.\n– Та мені час додому, – додає Максим.\nТа до Чубатки:\n– Може, проведемо вас, як ви такі налякані дуже?\n– Ой, проведіть, проведіть, голубе, бо поспішаюся, так поспішаюсь, а боюсь... Ходім, ходім...\nТа, спинившись на порозі:\n– Застукають вони нас, тітко Мокрино, застукають, любко, як пити дадуть... А там такі вони, славлють, немилосердні, такі немилосердні... Замордують! Ой, застукають...\n– Поспішаймося трохи, – знов каже Максим, – щоб часом нас не застукали от тут у лісника на хатньому порозі.\n– Ой, не лякайте мене, Максиме, бо й так серце колотиться, не вгаваючи... Ходім, ходім хутенько, бо чоловік давненько, мабуть, виглядає...\n– А що, – кажу, – як ті гайдамаки та справді заскочуть?\nТітка Мокрина, хоч в самої, може, тенькає серце, заспокоювати та вговоряти:\n– Хай Бог милує, дитино! Не лякайся, голубе, бо та Чубатка часом набазікає, що на вербі груші... Катре, любко! Що се ти в задумі?\nКатря наче прокинулась і знов узялася за свої мережки.\n– Ти не бійся, серце. ЩО БОГ НАВИНЕ, ТОГО НІХТО НЕ МИНЕ.\n– Я, тіточко, не боюся.\n– Часом ПРАВДИ НА НОГОТОК, А ПРИЛОЖИТЬСЯ НА ЛОКОТОК, доню...\n– Авжеж, тіточко.\n– Як Божа воля, діточки, то, кажуть, ВИРНЕШ І З МОРЯ, ТО ВПОВАЙМО НА ГОСПОДА. На віку, мовляв, як на довгій ниві, усяке трапляється; часом здається, що ДОЖИВСЯ ВЖЕ ДО САМОГО КРАЮ – ТІЛЬКИ Й ХОДУ, ЩО З МОСТА ТА В ВОДУ, а Господь і визволить. От хоч би й я: чого-то я не знала в світі – бачилось усе, зналось усе... А ось дожила до сивої скроні, та ще Господь і здоров’ячка дає на потрібну роботу. То не турбуймося, голуб’ятка... Вповаймо на Пречисту.\n– А як таки заскочуть? – кажу.\n– Щоб ти мені і думати про се покинув, Матвійко! – ніби гримнула тітка Мокрина. – Чуєш? Ти от лучче послухай, як колись твоя стара тітка та ведмедя вилякала. Прилучилося те давненько, ще як я дівувала і червоним маком квітчалася... Того року суниць і полуниць така сила зародила, що й не сказати – по лісі, по полянах скрізь як кармазином вкрито. І так нам, дівчатам, ті суниці аж пахнуть. А в чорноставську пущу ми і тоді за старого пана боялися заглядать. Що його робить! Коли Настя Несвітайлова і надумала; то то ж була вигадчиця, то то ж була замислівка! А вже як чого сильне забажа, то ніхто не переконає – свого докаже. А бистра, як блискавиця, а весела! Велося, як і іншим – горенько знала, – а ніколи не журилася, не смутовала. «Нехай і так, – було каже, – а я таки веселюся... Хоч плач, хоч танцюй, – каже, – лихо буде – нумо ж танцювати». Хто б то сказав, що така їй доля судиться! Втопилася! Заручилась вона з Яковом Поліщуком, а того негадано віддано у москалі: старий пан, як і теперішній, був марнотний дуже і дражливий. Як угнівається, то знічев’я людину не те, що упосліднить, а й занапастить навіки... Щось він спитав, а Яков ніби не до ладу відказав, розпалився, осатанів: «У москалі дармобита!» Не дали і попрощатись з зарученицею. А вона тільки здалека подивилась услід, а далі тихенько пішла, посиділа в березі, розплела косу, як на дівоч-вечір, та кинулась в саму бистрю, в глибину... Молоденька – у 17-й рік уступала, а гарна, як іскра... Отаке-то, дітки, на світі діється... Матвійку, ти чого насторожився? Ти лучче слухай, що я розказую... Так оце ж Настя й надумала: «Гайда у Чорну Дібровку! Хоч далеченько, та вже там улакомимось, усолодимось донехочу – лісник там старий, як світ, не поженеться. Гайда у Чорну Дібровку!» Ми відмовлятися, змагатися, та вона усіх переконала. Побралися ми яром. Яр превеликий, іде заломами – густо поріс дубиною, стежинка крученая. Ми собі весело йдемо, жартуємо... Коли невеличка тіснинка, а в тіснинці...\nТа й не доказала, скрикнула не своїм голосом, бо десь розлігся такий виляск, що аж за озером одлунало... Скрикнула не своїм голосом, кинулась до мене, до Катрі, схопила, притулила... Збіліла, як хустка, хоче щось промовити–не здола.\n– Се десь пугою виляснуло, – каже Катря. Та, вислизнувши з тітчиних рук, до дверей:\n– Подивлюсь, чи не з панського двора до нас їдуть, – і зникла.\nА я за Катрею... А тітка Мокрина за мною, вхопила, не пуска.\n– Катре! Катре! – гукає.\n– Та чого ви так налякалися того виляска! – кажу (хоч почувши, сам трохи іздригнувсь). – Се хтось їде та пугою виляснув.\nНе слухає, та все гука:\n– Катре! Катре! Де вона поділася?\n– Ось я, – одгукується Катря і вийшла з гущавини.\n– Се десь далеко, – каже. – Округи тихо і нікого нема...\nІ справді, округи тихо і нікого нема.\n– Проте наче зблизька виляснуло, – кажу.\n– Се нам так почулося, – упевняє.\n– Впевняла Чубатка, що ті гайдамаки не забаряться, – кажу тітці, – а вони й забарились...\n– От се молодиця! От се вітролетка! – свариться тітка. – Ти послухай, то вона тобі розкаже і прикаже! Вимислила гайдамаків! Які там у Господа гайдамаки. Верзе молодичка не знать що...\n– А вони заскочили забродську пані та змусили, щоб покойовим дівчатам коси заплела... та щоб гарно... – кажу.\n– От дурниця! Аби плескать! Ти мені не доймай віри, не вважай на ті байки...\n– А з Бобриків знов поголосок... погромили там панську пасіку...\n– То все брехенька, мій голубе...\n– А ви ж самі вчора казали батькові...\n– То що, що казала? От, казала, яке базікають.\n– Ні, ви казали: ой, лишенько...\n– Ой дитино, який же ти морочливий! Не слухаєш мене, журиш мене... Кажу, не турбуйся... І ти, Катрусю (до Катрі), не турбуйся.\n– Я, тіточко, не турбуюсь, – одказує Катря.\n– А чому раз у раз вибігаєш з хати? – глузую, – та прислухаєш, та виглядаєш? Мабуть, неправда?\n– Тобі, мабуть, вменило, братіку...\n– Ти не ходи далеко, голубко, – приказує тітка Катрі.\nЯ зараз чіплятись:\n– А ви ж запевняєте, що гайдамаків нема, то чому не ходити?\n– Ой Матвійку, Матвійку, журиш ти мене! – зітха тітка. – Чого б то вони мали по лісі блукати? Вона вишиватиме... Правда, Катре?\n– Вишиватиму, тіточко...\n– Ой Матвійку. Якби ти такий слухняний, як Катря...\nА мене наче душить в хаті – тільки я дихаю, як вирвуся у пущу. Хоч оглядаюсь, а часом і добренько стрепенусь, сполохнусь, а таки никаю та никаю, та все наче чогось сподіваюся...\nМинув і другий тиждень. Скрізь тихо, усе гаразд: пан усе залицяється та сватається, то з панського двору жодної новини – лихо поки що спить, Катря оздоровіла – тепер вже і тітка не пита, чи здужа, бо дівчина літа, як на крилах, робить, співаючи, а очі як різдвяні зорі... Настигли суниці, почали червоніть полуниці, розвеселяючи тітку – аби часинка – вона вже й з кошиком, назбирає і ягоди, і листя, та в’яже у пучечки, та сипле на загнітку, сушить і в’ялить і на згагу, і на хрипоту, і на гризь, і на захолоду, і на вареники, та любує: «Ой, та й рясні! Ой, да виборні!» До того і годинка в Бога, – ані хмарочки. Ясненько сходить сонечко, ясно і заходить; ніч спаде, – то тиха...\nТого останнього тижня якось разом почали до нас люди учащати. Під нашою пущею саме одбували косовицю і, сподіваючись молодика, дуже поспішалися, щоб заблаговрем’я у стоги вкидати. Ще на світ не займається, а вже коси крещуть, як блискавиці, не вгавають косарі і до вечора. Смеркне, то їм би додому, охолодить смажні уста, дати відпочинок змореному тілу, а вони ідуть до батька. А батько наче забув панський загад – прийма усіх. Посідають де-небудь оддалік хати і чи радяться, чи що... А далі почали вчащати поруч з нашими чорноставськими і чужесільні люди: то з Кривчуків, то з Зарубинець, приходять і з Книшівки, і з Очеретного. Став одвідувати і Овдій Чубатий, що, мовляла його жінка Мелася, наче прикипів у своїй Дрочиловській пущі. Кремезний був, наче з щирого заліза, сивувату голову мусить трохи хилити, бо стелі достає, очі огневі, огнеметні. Як списом проймають... Голос, як дзвін, хоч слово не хапливе, а розважне. Чую, каже батькові, – найпридобніш буде оборудувати на Ляховому шпилю – побачать в Кривчуках і в Шатрищах; а з Кривчуковської кручі дамо гасло аж у Водолаги.\n– А ми з Степової погаслуємо у Розкопаньці, – каже Максим...\nСтепова – то висока, спичаста могила за Чорноставом, а Ляхів шпиль висився понад усією округою в кінець Дрочиловської пущі.\nКогось дожидають. Чи ж тих, мовляв, гайдамаків? Хоч я й смажив собі голову, безскутешне мізкую. Чи що собі замишляють старші, і в чім тут сила, а проте у своїх дитячих забавках кохався. Втоплюся у розвагу, а навернеться бавильце, то й забув.\nНагледів я старого прегарного пугача і довгенько морочився, поки його таки витропив аж у вовчім яру коло самої вовковні.\nКолись побавився пан, ловлячи вовків, занедбав тую ловитву, і зосталась велика глибоченна яма, як яр глибокий. А навкруги позаросло так, що й не проглянути, та тернина, та повзунка, та дереза, та чепиця. Як я тудою уперше продряпався, то пика в мене стала, як писанка.\nХоч витропив я того пугача, а гнізда його не знайшов – тільки дурно подрав штани, лазячи по тому дуплавому дереву, та, впавши з дуба, гарненько забив потилицю і трохи не повидовбував очі на спички. Та все б те нічого, якби вскурав.\nТреба ж таки мені того невірного пугача конешне дістати. Узброївся, як треба, узяв ніж, забрав шворку і зарані потяг до тієї вовковні, бо думка така, що до смерку він ховатиметься, то я, може, застукаю його у дуплі. Поскоряюся та роздумую, як здатно орудуватиму, – в думці пугач вже в мене в руці, – коли разом я зупинився: що се, наче десь близько люльку палять. «Оце приснилось», – думаю і знов поспішаюся. Тихо у яру, а таки заходень з гори легенько тягне – от потягло, і знов чую: палять люльку... Наче мене холодом обвіяло, а таки йду до своєї наміченої стежечки – так, не стежиночка, а, сказати, нитиночка. Ступаю, розгортаючи терен, та й каменію: серед вовковні збатовано двоє коней, а на колоді хтось сидить і курить люльку... Дременув я з яру, наче мене з лука спрягло.\nСпинив, перестрівши, батька.\n– Чого се, синку, так гониш? – пита.\n– Тату! – кажу, – тату!\nТа й не вимовлю зразу, бо дух захопило.\n– Тату, там у вовчім яру у вовковні двоє коней збахтажено, а хтось сидить на колоді і курить люльку.\n– Дуже злякався? – пита.\n– Злякався, тату...\n– Слухай, сину: ти нічого того не бачив. Чуєш?\n– Чую, тату, не признаюсь.\nВін нічого більш не приказав, а я нічого не питав, а не признався б, хоч би мене на капусту сікли, на локшину кришили, змололи на дрібочки. Ідемо поруч.\n– Голова в тебе, синку, як стріха, – каже.\nТа простяга руку і погладив мене по голівці. І так мені серце взрушалося, наче питима мати пригорнула... Ніби радію і плакати хочу.\n– А тітка щодня загадує причепуритись.\nА моє серце так розмилувалося, що зразу і слова не промовлю. А далі питаю:\n– Тату! – питаю, – чи ті гайдамаки заскочуть?\n– А ти, мабуть, хутко їх сподіваєшся, бо гарно приховав свої маєтки?\nА я, викопавши як чималеньку ямку, склав туди ґринджолки, вершу, нову пугу, волошок, свистачку, та ще деяке хлоп’яче добро, прикидав камінцями, притрусив земелькою і зіллячком і певний, що зроду-віку ніхто тієї схованки не вишукає.\n– Як се ви, тату, вишукали? – дивуюся.\n– Може б, і не вишукав, та з угорка бачив, як ти порався, ховаючи.\n– А гайдамаки як прискочуть, тату, то людей рубатимуть?\n– А я трохи боявся.\n– Не бійся.\nЯ у той мент і послухав – от наче він загадав мені води принести абощо...\n– Вже не боюсь, тату.\n– І добре, синку.\n– А тітка, – кажу, – бачила гайдамаків колись давно, то хвалилась, так дуже злякалась.\nТа й розказую йому, що чув. А він слуха. Ідемо панським шляхом – широкий шлях, крізь пущу від краю до краю, звавсь панський, бо ним пан їздив гуляти, коли з убочної просіки Максим, а за ним якийсь незнайомий кремез. Максим високий, а той і Максима переріс, голова руда, як щире золото, а сам чорнявий.\n– Усе гаразд, – каже Максим.\nТой незнайомий кремез нічого не каже, та очі його говорять, що все гаразд...\n– На тому тижні? – пита батько.\n– Еге, у середу або в п’ятницю. Завістимо у вівторок, – одказує рудий кремез. – А ви не забаритесь?\n– Не забаримось, – каже батько.\nА тут надходить Овдій, з ним ще якісь чужесільні двоє, а слідом ще двоє, ще троє... ще і ще...\n– Товариші з Звенячки, з Кринишного, з Негребовки, з Красниці, – каже Овдій.\nІ Овдій і всі вони такі, що аби крила, то знімуться, як один, і полетять. І батько мій не такий, як повсідень. Був він ще не старий, саме на порі, а ходив притопканий, а тут, сказав би, наче випростався, і невеселі його очі якось йому проясніли.\n– Іди собі, синку, додому, – каже мені. – Ти нічого не бачив і не чув?\n– Еге, тату, нічого не бачив і не чув.\nНе дуже хотілося мені додому, а проте пішов жваво... І мені тільки б крила бракували, а то б полетів...\n– Нагулявся, синочку? – пита тітка Мокрина. – Може, їстки хочеш?\nСиділа самотненько на хатньому порозі, схиливши на руку смутну голову. Досі я не завважав, а тут постеріг, що стара якось разом змарніла.\n– Тіточко! – скричав, – та чого ж се ви так зразу змарніли? Нездужаєте?\n– Ні, дитино, дякувати Господеві... А ти, мабуть, далеко гуляв?\n– Що се ви, тіточко! та я тут... близесенько.\n– А чого ж так запихався? Мабуть, все з тим невірним пугачом короводився.\n– Та ні, тіточко! кажу ж вам, що близесенько!\nі на цьому місці рукопис уривається.


Чехії не подобається втручання іноземних держав в її справи, заявив Бабіш — Zarobitchanu\nЧехії не подобається втручання іноземних держав в її справи, заявив Бабіш — Zarobitchanu Чехії не подобається втручання іноземних держав в її справи, заявив Бабіш — Zarobitchanu\nЧехії не подобається втручання іноземних держав в її справи, заявив Бабіш\nЧехії не сподобається, що іноземні держави хочуть впливати на її політичні події та рішення.Про це заявив прем'єр-міністр Андрій Бабіш, пишуть Ceskenoviny\nЗа його словами, нинішні суперечки з Москвою інтенсивно розглядаються міністром закордонних справ Томашем Петрчечеком, з яким він сьогодні обговорював ситуацію. За словами Бабіша, ситуація не потребує радикальних кроків, таких, як вислання російського посла.\n«Ми — суверенна держава, і нам точно подобається, коли будь яка з великих держав світу яким чином впливає на наші політичні справи тут», — сказав Бабіш.\n«Неможливо — якщо це правда — для будь-якої іноземної держави вживати заходів проти наших громадян тут у нас», — додав він.\nВидання «Respekt» писало на цьому тижні, що російський спецслужбовець з отрутою, прибув до Чехії три тижні тому. Чеські силовики оцінили ситуацію, та вирішили що є ризик для безпеки мера Праги Зденека Гріба та мера Праги 6 Ондржея Колара. Російське посольство звісно назвало статтю брехнею.\nЧитайте також:Важливо!!! Від сьогодні розпочали перевіряти їзденки.\nЗа словами Бабіша, суперечки з Росією вирішуються дипломатичними шляхами Міністерством закордонних справ, наразі міжнародні переговори тривають.\nВін також зазначив, що чеські посольства в Москві та Санкт-Петербурзі на протязі останніх тижнів зазнали проявів ворожнечі.\nБабіш прокоментував напругу в Чесько-російських відносинах після своїх регулярних зустрічей з президентом Мілошем Земаном. Однак сказав, що на засіданні вони не піднімали цю тему.\nЧитайте також:Надзвичайний стан в Чехії діятиме до 17 травня, це сьогодні затвердив уряд\nчехія, росія, конфлікт


Суперліга. "Хімік" програв "Дніпру", перемоги "Одеси" і "Запоріжжя" | Sportanalytic.com | спортивні новини\nСуперліга. "Хімік" програв "Дніпру", перемоги "Одеси" і "Запоріжжя"\nОпубліковано: 22:16, 03 Бер 2019 р.\n"Хімік" на домашньому паркеті поступився "Дніпру" всього одним очком, а "Одеса" обіграла "Політехнік". "Мавпи" поступились у "Миколаєві", в той час як "Запоріжжя" було сильнішим за "Київ-Баскет".\n"Хімік" - "Дніпро" - 75:76 (19:23, 21:22, 16:18, 19:13)\n"Хімік": Едвін (14 + 7 підбирань + 4 передачі + 3 перехоплення), Рябчук (5), Войналович, Павлов (28 + 10 підбирань), Джонс (12 + 9 підбирань) - старт; Антипов, Марченко (8), Сидоров (8).\n"Дніпро": Мішула (10 + 6 передач), Закурдаєв (10 + 6 підбирань), Шундель (11), Тимофієнко (14), Кушніров (2) - старт; Ревзін (8 + 4 передачі), Кожем'якін, Натяжко (3 + 6 підбирань), Глєбов (2 + 4 підбирання), Сизов (2 + 4 підбирання), Фесенко (14 + 9 підбирань).\n"Одеса" - "Політехнік" - 82:76 (24:21, 18:18, 17:21, 23:16)\n"Одеса": Ткачук (6), Щепкін (22 + 5 передач), Бєліков (13 + 6 передач + 4 перехоплення), Хелманіс (5 + 8 підбирань), Шеляковс (7 + 6 підборів) - старт; Новиков (6), Скрипець (1), Пустозвонов (15 + 5 підбирань), Мартін (7).\n"Політехнік": Девіс (15 + 4 передачі + 3 перехоплення), Козлов (7), Кромер (22), Рочняк (8 + 7 підбирань), Завадський (20 + 8 підбирань) - старт; Кузнецов, Чугунов, Колотилов, Грем (4 + 6 передач).\n"Запоріжжя" - "Київ-Баскет" - 92:83 (13:18, 28:23, 27:23, 24:19)\n"Запоріжжя": Холтон (22 + 5 передач), Кондраков (11 + 5 передач) , Мироненко (3), Хілл (10 + 5 підбирань), Преслі (11 + 6 підбирань) - старт; Овдєєнко, Шевченко (10 + 4 підбирання), Буц (5), Трент (20 + 9 підбирань + 5 передач + 6 перехоплень).\n"Київ-Баскет": Латковичі (8 + 6 підборів), Луценко (9), Крутоус (19 + 4 передачі), Нванкво (14 + 5 підбирань), Челован - старт; Сандул (7 + 5 підборів), Носков (3), Петров (3), Горобченко (2), Крік (18).\n"Миколаїв" - "Черкаські Мавпи" - 80:73 (22:15 22:23 17:20, 19:15)\n"Миколаїв": Зотов (7), Омоера (15), Онуфрієв (3 + 8 підбирань + 3 блок-шоти), Приймак (5 + 4 підбирання), Адедіран (19 + 13 підбирань + 3 перехоплення) - старт; Аникиенко (5), Жуковський, Тонченко, Давидюк (16), Мусієнко (0 + 3 підбирання), Хохоник (4), Попов (6).\n"Черкаські Мавпи": Бояркін (3), Кольченко (8), Ткаченко (6 + 4 блок-шота), Липовцев (8), Скапінцев (2) - старт; Чумаков (6), Отверченко (5), Коуклі (15 + 8 підбирань + 4 перехоплення), Янг (17 + 6 підбирань + 7 передач), Нікс (3 + 6 підбирань)\n23/08, 10:46 // Баскетбол\n27-річний американський захисник Корі Уолден виступатиме за збірну України.


Грунтообробна техніка | Продаж сільгосптехніки та запчастин в Україні - Агро-Темп\nГрунтообробна техніка\tadmin\t2018-12-06T12:31:06+03:00\nПЛУГ ОБЕРТОВИЙ Які оборотні плуги популярні на ринку? Плуг обертовий - це одна з різновидів сучасного плуга, який складається з двох протилежних комплектів лемешів. Компанія «Агро-Темп» виконує продаж оборотних плугів для тракторів самих різних видів, які вирішують проблему борозен і гребенів, що неминуче при використанні стандартної грунтообробної техніки. Сьогодні поширені плуг з стрічковими відвалами і\nГлибокорузпушувачі використовуються в сільському господарстві в основному для обробки різного роду грунтів, знищення плужної підошви, розпушення шкідливих ущільнень. Цей пристрій дуже ефективний для зменшення ризику зниження врожайності. Він оптимізує водно-повітряний режим прикореневих шарів без обороту пластів (глибина близько 70-75 см) і при цьому не пошкоджує стерні. Глибокорузпушувач прискорить схід насіння. Також він застосовується в садівництві\nДисковий агрегат має широке коло застосування і прекрасно підходить для якісного обробітку перелогових земель, пластів багаторічних трав, грунтів покритих густою рослинністю, лущення стерні і так далі. Відповідно до глибини обробітку обирається модель дискового агрегату. Універсальні дискові агрегати, які представлені на сайті, прекрасно підходять для роботи з різноманітними грунтами. Всі представлені обладнання забезпечують високу продуктивність, а\nОднією з головних завдань фермерського господарства є культивація. Під культивацією розуміють таку обробку землі, коли виключається винос нижніх шарів грунту на поверхню. При цьому культиватори передпосівні покликані виконувати найрізноманітніші операції, такі як розпушування, подрібнення, часткове змішання грунту і так далі. Культиватор для передпосівної обробки грунту застосовується в тих випадках, коли земля вже була зорана. Раціонально\nКомпанія «АгроТемп» пропонує стерньові культиватори від перевірених торгових марок, які добре зарекомендували себе на ринку сільськогосподарської техніки. Особливістю продукції є поєднання основних переваг дворядного агрегату з незаперечними перевагами багаторядних агрегатів. Завдяки своїй конструкції стерньовий культиватор передбачає досягнення найкращої якості виробленої роботи при мінімальних витратах. Крильчасті лапи інноваційної форми покликані збільшити інтенсивність перемішування грунту. Компактна конструкція


Надувне ліжко з вбудованим насососм (220 V) Bestway 67614\nТільки відправка Новою Поштою. Обов'язкова передоплата 130 грн. Наступна відправка 02.06.2022, тільки якщо передоплата надійде до 31.05.2022 до 16:00\nНадувне ліжко з вбудованим насососм (220 V) Bestway 67614 / Виробник: BestWay / Тип: Ліжка надувні / Висота (в зборі): 56 cm / Довжина (в зборі): 203 cm / Ширина (в зборі): 152 cm / ...\nТермос "Good sport" 500мол Stenson (115Blue)\nТермос "Good sport" 500мол Stenson (115Blue) / Виробник: Stenson / Артикул: 115Blue / Гарантія: 14 днів / Вага брутто (в упаковці): 0,5 kg / Розмір в упаковці: 5*5*13 cm / ...\nПідстилка для пікніка ПЕ 150*180см Stenson (YFP013)\nПідстилка для пікніка ПЕ 150*180см Stenson (YFP013) / Виробник: Stenson / Артикул: YFP013 / Гарантія: 14 днів / Вага брутто (в упаковці): 0,5 kg / Розмір в упаковці: 20*20*30 cm / ...\nТільки відправка Новою Поштою. Обов'язкова передоплата 288 грн. Наступна відправка 02.06.2022, тільки якщо передоплата надійде до 31.05.2022 до 16:00\nЛіжко надувне двоспальне Bestway 67620 / Виробник: BestWay / Тип: Ліжка надувні / Висота (в зборі): 80 cm / Довжина (в зборі): 233 cm / Ширина (в зборі): 196 cm / ...\nBW Велюр матрац 67692\nТільки відправка Новою Поштою. Обов'язкова передоплата 145 грн. Наступна відправка 02.06.2022, тільки якщо передоплата надійде до 31.05.2022 до 16:00\nBW Велюр матрац 67692 / Виробник: BestWay / Артикул: 67692\nКрісло Рибальське HonG Bo (SF24150)\nКрісло Рибальське Коропових HonG Bo (SF24150) / Виробник: HonG Bo / Тип: Крісло рибальське / Артикул: SF24150 / Гарантія: 14 днів / Вага нетто (без упаковки): 6,2 kg / ...\nНадувна ліжко Intex 64490\nТільки відправка Новою Поштою. Обов'язкова передоплата 238 грн. Наступна відправка 02.06.2022, тільки якщо передоплата надійде до 31.05.2022 до 16:00\nНадувна ліжко Intex 64490 / Виробник: Intex / Артикул: 64490 / Вага брутто (в упаковці): 7 kg / Розмір в упаковці: 20*30*43 cm\nНадувна ліжко Intex 64488\nТільки відправка Новою Поштою. Обов'язкова передоплата 195 грн. Наступна відправка 02.06.2022, тільки якщо передоплата надійде до 31.05.2022 до 16:00\nНадувна ліжко Intex 64488 / Виробник: Intex / Артикул: 64488\nЗбірний поршень для повітряного ручного насоса Intex 10138\nЗбірний поршень для повітряного ручного насоса Intex 10138 / Виробник: Intex / Артикул: 10138


08 квітня, 2017 11:00 · Запорізький академічний обласний театр юного глядача (великий зал)\nвул. Незалежної України, 55А, Запоріжжя\nЧас на оплату: +\n1.\tВартість доставки квитків залежить від Вашого місця розташування. 2.\tДоставка по Києву здійснюється кур’єром протягом 48 годин з моменту замовлення. Вартість доставки по Києву становить 40 грн. * Замовлення на доставку по Києву приймаються не пізніше 50 годин до початку заходу. 3.\tДоставка по Україні здійснюється протягом 72 годин "Новою поштою" або іншим поштовим оператором. * Замовлення на доставку по Україні приймаються не пізніше 80 годин до початку заходу. * Вартість доставки 20 грн. + Поштовий тариф. 4.\tУважно заповніть всі поля координат доставки квитків. Вкажіть Ваші контакти і точну адресу доставки: Місто, вулицю, станцію метро, наземний транспорт, корпус, під’їзд, номер будинку, код домофону, поверх, квартиру або офіс, для того, щоб кур’єр доставив Ваше замовлення вчасно. У разі, якщо доставка здійснюється в офіс вкажіть відділ і внутрішній номер телефону. 5.\tМи залишаємо за собою право скасувати доставку квитків, якщо в заявці вказано недостатньо інформації для доставки або інформація вказана невірно. НАЗАД


Вимірювання тиску в циліндрах двигуна . Прослуховування двигуна на стуки . » Центр профільного навчання - філія Новобузької ЗОШ І-ІІІ ст. № 1\nЦПН » Вимірювання тиску в циліндрах двигуна . Прослуховування двигуна на стуки .\nВимірювання тиску в циліндрах двигуна . Прослуховування двигуна на стуки .\nТЕМА : Вимірювання тиску в циліндрах двигуна . Прослуховування двигуна на стуки .\nМЕТА : Навчити учнів вимірювати тиск в циліндрах двигуна прослуховувати двигун на стуки і робити висновки про справність і працездатність ЦПГ і КШМ .\nОБЛАДНАННЯ : Двигун ( або автомобіль) , компресометр , свічний ключ , стетоскоп .\nЗапустити двигун і прогріти його до температури 80-90 0С .\nВикрутити всі свічки запалення .\nПовністю відкрити повітряну і дросельну заслінку .\nВставити наконечник компресометра в отвір для свічі першого циліндра і прижати його .\nПрокрутивши колінчатий вал зробивши 2-4 оберти зафіксувати максимальний тиск в циліндрі на шкалі манометра компресометра .\nПовторити операції два рази і вичислить середнє арифметичне значення показаній тиску в першому циліндрі .\nВ такій-же послідовності перевірити тиск і в інших циліндрах .\nДані замірів занести в таблицю 1.1\nРезультати проведених замірів тиску в циліндрах , кгс/см2\n.9. Зрівняти результати середньо арифметичного значення з даними таблиці 1.2 і зробити висновок про технічний стан ЦПГ.\n(Марка автомобіля )\nТиск по нормі\nМінімально допустимий тиск, кгс/см2\n412Э «Москвич »\nПоставити свічки запалення на місце , надіти проводи високої напруги , закрити дросельну заслінку .\nЗапустити двигун і прослухати його на наявність стуків за допомогою стетоскопа в верхній , середній і нижній частині на різних режимах роботи двигуна .\nПрочитати загальні відомості даної лабораторно-практичної роботи і зробити висновок про стан КШМ .\nЩо таке компресія циліндрів двигуна ?\nЗа допомогою якого приладу перевіряють компресію ?\nЯкий нормальний тиск компресії повинен бути в циліндрах двигуна автомобіля ГАЗ-53А ?\n4. Які причини можуть визвати зниження компресії в циліндрах\nЯкі основні причини стуків в двигуні ?\nЗНАТИ : Як перевірити компресію в циліндрах двигуна та причини її зниження , причини стуків в двигуні .\nВМІТИ : Перевіряти компресію в циліндрах двигуна , прослуховувати двигун на наявність стуків і робити висновки про технічний стан ЦПГ і КШМ і герметичність ГРМ .\nДля лабораторно-практичного заняття № 1\nКомпресія - це вели личина тиску кінця такту стиску . Вона являється показником герметичності над поршневого простору циліндрів і характеризує технічний стан циліндрів , поршнів , поршневих кілець , клапанів та їх сідел ,а також прокладки головки блока циліндрів . Величина тиску компресії визначається за допомогою компресометра .\nКомпресометр складається із манометра , з’єднаного з металевою трубкою на кінець якої надітий гумовий наконечник , в кінці трубки встановлений зворотній клапан .\nУ карбюраторних двигунах компресію перевіряють на прогрітому двигуні , обертаючи колінчатий вал стартером або заводною ручкою з частотою 120-180 об/хв.\nТиск в кінці такту стиску повинен відповідати тиску приведеного в таблиці 1.2 даної роботи , а різниця показ азів тиску в циліндрах не повинна перевищувати 1,0 кгс/см2. Значне зниження тиску вказує на поломку кілець або залягання їх в поршнєвих канавках , нещільне прилягання клапанів прокладки головки блока циліндрів та інших причин .\nВ процесі експлуатації двигуна його деталі зношуються в результаті чого знижується потужність , економічність . Для визначення стану КШМ і ГРМ двигун прослуховують при різних частотах обертання колінчатого вала .\nПо характеру стуку або шуму і місці його появлення визначають несправність .\nПрослуховують двигун за допомогою стетоскопа .\nСтук поршня – прослуховують в середній частині блока циліндрів , чути клацаючий стук який зменшується по мірі прогріву двигуна і вказує на зношування циліндрів і поршнів .\nСтук корінних підшипників – прослуховують в нижній частині блока , чути сильний , глухий звук низького тонна , який гарно чути при різкій зміні частоти колінчатого вала.\nСтук шатунних підшипників – нижня частина блока , чути різкий і гучніший чім стук корінних підшипників . Якщо по черзі відключати свічки запалення , можна встановити в якому шатуні збільшений зазор .\nСтук клапанів – верхня частина блока (головка блока) , чути гучний , металічний , високого тонна чути при любих режимах , вказує на збільшений тепловий зазор в клапанах , поломки пружини клапана\nСтук поршневого пальця – верхня частина блока , стук гучний металічний чути при різкій зміні частоти обертання колінчатого вала .


Відлуння зимових канікул... - 1 Лютого 2017 - РМО заступників з виховної роботи\nГоловна » 2017 » Лютий » 1 » Відлуння зимових канікул...\nВідлуння зимових канікул...\nЦікаво та насичено пройшли зимові канікули у Військовій СЗШ. Діти запам'ятали поїздку у м.Дніпро до театру імені Шевченка на виставу «Пан Коцький» та відвідування алеї Героїв біля ОДА. Було проведено новорічний вечір – шоу із запрошенням артистів. Упродовж канікул Новорічні гуляння відбувалися біля шкільної ялинки для учнів 1 – 7 класів, проводилися спортивні гуртки: волейбол та футбол, працював гурток "Інформатики", де учні мали можливість грати у комп’ютерні ігри. Гурток «Сувеніри» працював для учнів 1 – 4 класів. Учні виготовляли дитячу іграшку.\nЗапам'ятався школярам перегляд вистави «Фарбований вовк», яку по казці О. Козлової поставили члени літературної студії «Віконечко», яка діє при Військовій СШ. Глущенко Назар та Ущаповська Яна прийняли участь у святкуванні районного свята до Нового року. Назар – обдарована дитина, а Яна – лідер дитячої організації.\nЧлени гуртка «Маршрут безпеки» виготовляли наочний матеріал для учнів, який вони будуть використовувати під час занять. Вправній стрільбі зі зброї навчалися на гуртку «Зірниця». У шкільній бібліотеці діти вивчали колядки та щедрівки. Славно відпочили учні Військової СЗШ під час зимових канікул!\nПереглядів: 94 | Додав: lady | Рейтинг: 0.0/0


У Москві під час акції в пам'ять про «Демонстрацію сімох» затримали активістку із плакатом про Сенцова - Детектор медіа.\nТакож на Червоній площі було затримано політика Леоніда Гозмана і правозахисника Сергія Шарова-Делоне, які намагалися розгорнути плакат «За нашу і вашу свободу» в пам'ять про «Демонстрацію сімох», яка відбулася 50 років тому акції. Шаров-Делоне - двоюрідний брат Вадима Делоне, який брав участь в тій акції.\nЗатриманих відвезли до поліцейського відділку, всі плакати забрали. Шарова-Делоне пізніше відпустили. Його звинувачують в порушенні правил проведення мітингу.\nПовідомляється, що на сьогоднішній акції також був присутній учасник «Демонстрації сімох» Павло Литвинов і ще кілька десятків людей.\nСьогодні виповнюється 50 років з дня проведення «Демонстрації сімох», учасники якої 25 серпня 1968 протестували проти придушення «Празької весни» у Чехословаччині.\nЯк відомо, режисера Олега Сенцова затримали російські спецслужби в анексованому Криму в травні 2014 року за звинуваченням в організації терактів на півострові.\nРосійський кінокритик Олексій Мєдвєдєв вийшов у Москві на одиночний пікет на підтримку Сенцова\nУ Москві пройшли пікети на підтримку Сенцова та інших політв'язнів


Комплекс законодавства про протидію злочинності - Курсова робота Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Теорія держави і права → Комплекс законодавства про протидію злочинності - Курсова робота\nКомплекс законодавства про протидію злочинності - Курсова робота\nТаким чином, принципи кримінального права покликані визначити стратегію і напрямки розвитку конкретних інститутів, норм і практики їх застосування, забезпечити системність правового регулювання відносин в області впливу на злочинність. Усі вони взаємопов'язані між собою, доповнюють один одного, тому і їх реалізація в правозастосовній діяльності є комплексною.\nУ теорії і на практиці усі вітчизняні галузі права і законодавства, виходячи із системних (конструктивних і функціональних) зв'язків між ними, традиційно представлені у вигляді визначених комплексів (блоків). За таким же принципом виділяється єдиний комплекс узгоджених галузей права (і законодавства), які регулюють основне коло питань проведення боротьби зі злочинністю. У цей же комплекс також виправдано включаються спеціальні навчальні дисципліни кримінально-правового ("кримінального") циклу, що не є самостійними галузями права.\nЮридичні науки в сфері протидії правопорушуючій поведінці, з якою пов'язана теорія кваліфікації, покликані визначити стратегію і напрями розвитку конкретних інститутів, норм і практики їх застосування, забезпечити системність правового регулювання відносин у сфері соціального контролю за правопорушеннями і злочинами. Усі вони взаємозалежні між собою, доповнюють один одного, тому і їх реалізація в правозастосовній діяльності є комплексною. Крім розглянутих охоронних і попереджувальних завдань деліктне право виконує ряд інших цінних соціальних функцій: регулятивну, інформаційну і виховну, які пов'язані з правовою культурою і правовою свідомістю населення. Без етичного змісту, соціальної ідеї закон не може вважатися легітимним правовим актом. Тому правороз'яснююча, виховна і профілактична робота також є однією з функцій правозастосовних органів, що займаються кваліфікацією злочинів.\nзагальною соціально-економічною обумовленістю;\nєдиною загальноправовою і теоретико-історичною базою;\nзагальною політико-правовою основою (високою соціальною значимістю, взаємозалежними й ієрархічно вибудованими цілями, завданнями і функціями, принципами, публічним характером тощо);\nоднаковою юридичною природою і силою (схожістю предмету регулювання, єдністю методології правового регулювання, спорідненістю законодавчих джерел і меж їх дії в часі і просторі);\nдостатнім ступенем вчиненості правової регламентації відносин у сфері впливу на злочинність, причому на вищому юридичному, тобто законодавчому рівні;\nбазовою роллю матеріального кримінального права у формуванні інших галузей законодавства в сфері впливу на злочинність;\nсаме кримінальний закон є офіційним державно-правовим виразом оцінки суспільної небезпеки діянь, які у конкретно-історичний період визнаються злочинними;\nнеобхідною взаємодією і взаємозалежністю всіх галузей кримінально-правового циклу, виходячи з принципів додатковості, а також єдності форми і змісту;\nспівпадаючим колом практичних органів держави, які застосовують розглянуті галузі (і знання);\nнеобхідними горизонтальними і вертикальними зв'язками комплексу галузей права в сфері боротьби зі злочинністю з іншими комплексами вітчизняного права.


Ковані меблі для передпокою — Проекти з Будівництва\nЯкщо в дизайні інших кімнат ви використовували ковані меблі і аксесуари, цілком логічно буде внести подібні штрихи і в дизайн інтер'єру передпокою. Але меблі для передпокою - це не тільки предмети інтер'єру, гармонійно поєднуються з іншим виглядом будинку або квартири, головна вимога до них - це функціональність.\nКупить авиабилеты вы можете на нашем сайте быстро и без очереди.\nМи всі звикли до того, що стандарт меблів для передпокою - це модульна корпусні меблі , в її функціональності сумніватися не доводиться. Але і ковані меблі для прихожей може бути функціональної. Найвимогливіший споживач залишиться задоволеним, отримавши ковані меблі для передпокою, виконану руками професійного коваля-віртуоза.\nТумби для взуття, шафи для одягу, дзеркала і полички - все це може бути виконано шляхом художньої ковки. А вже про різноманітність кованих вішалок самих різних видів, розмірів і варіантів виконання можна написати цілий трактат. Не слід забувати і про той факт, що кування відмінно гармонує практично з будь-якими натуральними матеріалами, будь то камінь, шкіра, дерево, скло, тканина або інший матеріал. Різні комбінації і поєднання матеріалів в дизайні інтер'єру вітальні з використанням кованих меблів та аксесуарівдозволяють створити неповторну атмосферу елегантності і романтизму в поєднанні з відчуттям фундаментальності та стабільності. Адже не дарма ковані меблі була незмінним атрибутом палаців і садиб знатних людей ще в середньовіччі. Багато унікальні ковані речі цінуються не менше, ніж полотна відомих майстрів живопису.\nЩе один позитивний ефект від використання кованих меблів в передпокої можна віднести до розряду психологічних. Стандартні меблі, незважаючи на різноманітність форм, варіантів обробок і кольорів, багатьом вже порядком набридла. Шафою-купе з МДФ з дзеркальними дверцятами, компактної поличкою-трансформером для взуття з того ж матеріалу вже мало кого можна здивувати. Ці предмети меблів стали вже звичними атрибутами кожної третьої, а то й другий, квартири. Якщо ж замість глухих конструкцій, захаращують простір прихожей, вибрати ажурні ковані предмети інтер'єру, то гості цього будинку з перших секунд перебування в ньому зрозуміють, що його господар - неординарна особистість, що відрізняється вишуканим смаком.\nКовані меблі дозволяє візуально розширити невелику простір прихожей в квартирі в стандартній багатоповерхівці, але, в той же час, вона буде досить гармонійно вписуватися в інтер'єр передпокою просторого заміського будинку. Якщо ж ваш будинок огороджений кованим парканом, елементи кування присутні на хвіртці або ж вона повністю виготовлена цим способом, а ділянка освітлюється кованими ліхтарями, то ковані меблі в передпокої буде цілком логічним продовженням цього стилю вже і всередині будинку.\nЯкщо звичайна функціональна меблі для передпокою - це можливість комфортно одягнутися - роздягнутися, то якісна ковані меблі дарує ще й естетичну насолоду своїм власникам. Крім того, ковані меблі для передпокою - це відмінне вкладення капіталу. Ковані вироби практично неможливо зламати (зрозуміло, якщо не класти їх під гідравлічний прес), і з роками, зберігаючи свою красу і високу функціональність, вони переходять в розряд дуже дорогого антикваріату, який можна продовжувати використовувати за прямим призначенням і передавати у спадок з покоління в покоління.


Абетка для інвестора-початківця: як накопичити $500 000, відкладаючи лише $200 у місяць\nІнші можуть мати або дуже великі, або зовсім мізерні заощадження. Тримати їх під подушкою або володіти власним бізнесом. Головне, що об'єднує цю групу людей, – вони мають можливість змусити гроші та час працювати на себе. Правда, далеко не всі її використовують. Ерік Найман, керуючий партнер інвесткомпанії Capital Times розповів про можливості інвестування (тобто – збереження і примноження своїх заощаджень), які насправді доступні практично всім людям. Навіть тим, хто думає, що йому нема чого відкладати.\n4. Отримуємо погашення куплених на другому етапі ОВДП з доходом 1700 грн (15% річних за п'ять місяців інвестиції) і додаємо до цієї суми додатково накопичені 27 000 грн. На загальну суму 55 700 знову купуємо 5-місячні ОВДП. Тепер прибутковість за ними буде 16,5% річних – чим більша сума інвестиції, тим ближче чиста прибутковість до номінальної (18,5%).\nГоловне, ви навчитеся ефективно управляти власними заощадженнями та знайдете реальну фінансову незалежність на глобальному рівні. А якщо вам пощастить отримати спадок або велику премію, виграти в лотерею або іншим способом відразу стартувати з великої суми, отримані навички регулярного і систематичного інвестування допоможуть реалізувати найзаповітніші мрії.1. П'ять місяців накопичуємо на поточному рахунку $1000.


Четвер, 12 грудня 2019, 13:36\n23 грудня з 9:00 до 17:00 год буде тимчасово припинено послуги з електропостачання споживачам у Львові:\n- вул.Городоцька, 211-215а, 138-140, вул.Кузневича, вул.Кравченко, 3-23, 10-20, вул.Зигзаг, вул.Народна, вул.Сулими, 4 у зв’язку з ремонтними роботами в ТП-88.\n- вул.Ш.Руставелі, 9, 9б, 11, 13, вул.Волоська, вул.І.Франка, 88-100, 81-91, вул.Людкевича, вул.Кубійовича, 2-24, 1-15, вул.Тютюнників, 6-14, 21-27, вул.Снопківська, 5-19, 4-14 у зв’язку з ремонтними роботами в ТП-221.\n23 грудня з 9:00 до 17:00 год буде тимчасово припинено послуги з електропостачання споживачам у Винниках:\n- вул.Замкова, вул.Л.Українки, вул.Франка, 10-40 вул.Забава, вул.Спортова, вул. Долинна, вул. Козацька, вул. Ломоносова, вул. Сонячна, вул. Гонти, вул. Джерельна, вул. Гайдамацька, вул. Полуботка у зв’язку з ремонтними роботами на ПЛ-10 кВ ТП-1030-ТП-836/ КТП-1611/КТП-1485/ КТП-1584/КТП-1411/ КТП-770/КТП-1403.\n- вул.Космонавтів, вул.Яворницького у зв’язку з ремонтними роботами на ПЛ-0,4 кВ Л-2 від ТП-1281.\n24 грудня з 9:00 до 17:00 год буде тимчасово припинено послуги з електропостачання споживачам у Львові:\n- вул.кн.Ольги,29/2, 37, 37А, 7-59, вул.Білинського,23, 3-21, 29-43, Балтійська, 19, 21, 29, 31а, 2-32, 1-35, 7Б, Ревуцького, 3-23, 2-34, Музики, 39-47, 43-70 у зв’язку з ремонтними роботами в ТП-467.\n3-14 лютого у Дрогобичі та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 3-7 лютого у Буську та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік З 27 січня у Бродах та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 3-10 лютого у Львові і Рудному не буде світла. Перелік вулиць З 28 січня у Львові не буде світла. Перелік вулиць 27-30 січня у Львові не буде світла. Перелік вулиць З 21 січня у Бориславі, Трускавці та навколишніх селах стартують планові знеструмлення 21-24 січня у Турці та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 20-24 січня у Жидачеві та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 27-31 січня у Львові та Рудному не буде світла. Перелік вулиць 17-28 січня у Жовкві та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 20-24 січня у Пустомитах та селах району стартують планові знеструмлення. Перелік 20-24 січня у Сокальському районі стартують планові знеструмлення. Перелік сіл У Львові на Водохреща офіційно дозволили скупатися лише у трьох водоймах 21-24 січня у Дрогобичі стартують планові знеструмлення. Перелік вулиць


А чекали на «золото»: олімпійський рекордсмен взяв ще одну «бронзу» для України | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nА чекали на «золото»: олімпійський рекордсмен взяв ще одну «бронзу» для України\nНа Олімпіаді в Токіо відбувся фінал запливу на 800 метрів вільним стилем. У ньому взяли участь два українця — 24-річний Михайло Романчук, який встановив олімпійський рекорд (7:41:77) у кваліфікації, і 29-річний Сергій Фролов.\nЯк повідомляє спорт.UA, зі старту лідерство захопив італійський плавець Грегоріо Палтріньєрі, випередивши суперників на цілий корпус після першого повороту. Після другого повороту Романчук відставав від італійця на дві секунди.\nВід Михайла багато хто чекав медалі найвищої проби і він весь заплив тримався у групі лідерів, однак фінальний ривок виграв американець Роберт Фінке, якому і дісталася золота медаль із результатом 7:41.87. «Срібло» виграв Палтріньєрі (7:42.11). «Бронзу» здобув Романчук (7:42.33). Фролов став шостим (7:45.11).\nТеги: олімпіада 2020, плавання, українець, рекорд, михайло романчук\nОлімпіада-2020: українець у Токіо встановив олімпійський рекорд!\n27 липня, 16:31\nУ страшній аварії загинув відомий український рекордсмен зі своєю донькою. ФОТО\nРаптово помер українець-велетень з Книги рекордів Гіннеса\n23 серпня, 09:51