#39.11: У кожного свої скелети | Український інтерес\nУ кожного свої скелети. Фото: Pixabay\nЧитайте також: #39.11: Я не зможу тебе полюбити!\nНаступного дня в Мадриді я, як завжди, збираючись на ранкову каву, наводила красу у ванній кімнаті. Вона була простора та розкішна. Тут хотілося набрати води з піною, запалити свічки й лежати увесь день. Окрім крутого дизайну тут були полиці до самої стелі. І всі вони щільно заставлені професійною чоловічою косметикою. Ох, і Олігарх, ох, і метросексуал! Ну, нехай тішиться, що в нього є все, щоб виглядати і пахнути щодня, як після салону краси! У кожного свої забаганки.\nАж раптом щось впало мені в очі. На одній з полиць лежав фен. Фен Олігарху був точно не потрібний. Я підійшла ближче і роздивилась вміст полиці. Мус для волосся, гребінці і ще якісь жіночі речі… Дивно. Це ж не покоївки полишали? То ж “шерше ля фам” – шукайте жінку – згадала я приказку. Обов’язково ввечері обережно спитаю чий це фен.\n– Скажи мені, дорога камеро, а чи можу я на третій день гарної поведінки сходити по магазинах?\nЯ сиділа в рушнику перед камерою, розчісуючи волосся. Це була моя помста тому, хто за нею стежить. Я не знаю хто там, але зуби йому напевно зводить.\nКамера дала мені мовчазну згоду, тож починаю збори. Вмикаю музику й танцюю бачату перед камерою… в рушнику!\nШопінг-стріт будь-якого мегаполіса – це країна чудес! Особливо, коли в твоїй кишені пригоршня єврів. Я так і не навчилася їх рахувати, я просто обраховую їх пригоршнями. Іду по всіх магазинах: Zara, H&M, Tommy Hilfiger, Guess… Треба щось купити, фактично будь-що, але я маю переключитись на шопінг.\nА цікаво, чи бувають побачення після сорока? Ця думка закралася в магазині жіночої білизни. Я крутила в руках панчохи, розмірковуючи скільки взяти пар. Панчохи – так, колготки – ні. Жінка в колготках поширює флюїди шкільної завучки з серіалу “Єралаш”, неначе в неї на лобі написано “Відійдіть, бо я в колготках”. Жінку в панчохах можна впізнати в натовпі ще за кілька сотень метрів. У неї інший погляд. Це вже давно відома аксіома.\nКупила панчохи та вирішила не зупинятись поки є натхнення, перемістилася в іншу крамницю і придбала капелюх! А раптом світський раут чи кінні перегони, а я в панчохах та без капелюха? Ну все, тепер я вишукана пані! Коли повернуся в Україну, вигулюватиму все це добро в парку районного центру! А чом би й ні? Не важливо де ти, важливо що в тобі. І не зважаючи на складнощі нашої комунікації з Олігархом, в мені зараз спрага до життя і пригод, в мені зараз увесь світ, який я шерю по периметру мадридської шопінг-стріт. І байдуже, що сьогоднішніми моїми фоловерами є виключно місцеві собаки, яким до вподоби мої литки, і пофіґ на панчохи.\nУзяла капучіно в паперовому стакані, знайшла порожню лавку і сіла думати.\nДумати, про те, що навіть в селі без газу я б зараз почувалася душевно-гармонійно. Ніщо і ніхто, навіть Олігарх, не може зараз порушити моєї гармонії, окрім мене самої…\n– А чий це фен у лазничці? – наче б то ненароком запитала я ввечері, коли ми сиділи у вітальні та дивилися футбол. Взагалі серед усіх чоловіків, які в мене були, він перший футбольний фанат. Тож уже годину поспіль я дивлюся в екран і зображаю зацікавленість грою.\n– Моєї колишньої дівчини, – не відриваючись від екрану, відповів Олігарх.\n– Ти мені ніколи про неї не розповідав, – закидаю йому.\n– Чекай, закінчиться матч і розповім, – його зараз дійсно крім рахунку нічого не цікавить.\nГаразд, почекаю. Може, там дійсно історія на серіал потягне, а, може, нічого цікавого.\n– Я її дуже любив. Ми були разом кілька років, але ніколи не жили разом, вона лише приходила до мене на вихідні. Тож я любив вихідні, – він усміхнувся. – А потім вона пішла.\n– Давно? – я розглядала його обличчя. Здавалося зараз він був не зі мною, а десь там, з іншою жінкою.\n– Півтора роки тому.\n– А я живу.\n– У тебе хтось був за цей час?\n– Нікого, – він сказав це так, що я повірила.\nА потім, коли він уже заснув, я крутилася в ліжку й думала. У нього ж дійсно нікого не було. І не буде. До тих пір, поки її фен зберігається в його квартирі. У кожного свої скелети в шафі, або ж у ванній кімнаті. Він не закінчив ті відносини, він із них не вийшов, він і досі там. То це не в мені справа. Він не лише мене, він нікого не полюбить поки не вийде з попередніх відносин. Ось тому ми іноді, розпрощавшись з одними, так і не знаходимо інших. Ми не вміємо відпускати.\nМені стало шкода Олігарха – він загублений в коханні до жінки, яка пішла. І він має пройти цей шлях сам, ніхто йому не допоможе. Бо ж до психолога він точно не піде, він не з тих, що сповідаються психологам. А можливо він колись зустріне таку жінку, з якою забуде про все. Шкода, що це не я. Хоча, хто знає, який він у повсякденному житті. Не просто на кілька днів, а так, щоби назавжди. Хто знає, чи була б я з ним щасливою на двадцять п’ятому році спільного проживання.\nЩо ж, треба спати, завтра мій літак. Я вже хочу додому, до своїх мішків!


Кого треба позбутися "Динамо" після провального фіналу Кубку - новини футболу України sector.depo.ua\nКого треба позбутися "Динамо" після провального фіналу Кубку\nКиївське "Динамо" програло "Шахтарю" у фіналі Кубку України і в цьому сезоні залишиться без жодного трофею\nПідбивати підсумки невдалого сезону і знаходити винуватців в більш широких масштабах керівництву киян ще доведеться, ми ж акцентуємо увагу на невдахах вчорашнього конкретного матчу, програного "Шахтарю" з рахунком 0:2 і без особливих шансів на більш вдалий підсумок.\nБез кого "Динамо" може цілком обійтися після вчорашньої поразки? Чию відсутність не помітять в наступному сезоні кияни? У нас є одразу декілька кандидатур.\nТамаш Кадар. Угорський захисник не вперше доводить свій низький рівень і нездатність стабільно відіграти повний матч, якщо проти "Динамо" виходить сильний опонент. Кадар в основі у топ-матчі – запорука "пожеж" у захисті київської команди, то ж тримати на контракті таку "ходячу біду" наступного сезону немає жодного сенсу.\nТамаш не вміє читати гру, не орієнтується у швидкому футболі, коли такий нав'язується суперником, помиляється з вибором позиції. Як результат – оборону "Динамо" раз по раз "розрізають" немов масло гарячим ножем. У фіналі Кубку з "Шахтарем" згаданих вище ситуацій було вдосталь, і дивно, що тренерський штаб "Динамо" не помічав цієї слабкої ланки в своїй обороні і не замінив Кадара.\nДенис Бойко. Чутки про те, що керівництво "Динамо" хоче підписати Дениса на постійній основі, трохи бентежать. Так, Бойко – непоганий воротар, так, він фіналіст Ліги Європи, але прямо зараз – це невпевнений у собі голкіпер, який після кризи в кар'єрі ніяк не знайде свою гру і помиляється надто часто як для рівня гранда УПЛ.\nЯкщо раніше головною проблемою Дениса була гра на виходах при високих подачах, то у фіналі Кубку з "Шахтарем" голкіпер ще і з вибором позиції при прямому ударі зі штрафного помилився. Удар Ракицького, який трансформувався у другий гол "гірників" був сильним, але не смертельним, втім Бойко його саме таким і зробив, невдало обравши позицію (і, здається, ще і не чітко вибудувавши стінку).\nМожливо, за літо Денис набереться впевненості і в наступному сезоні це буде вже інший воротар. Але де гарантії, що ситуація не повториться? Можливо, "Динамо" не варто довірятися фортуні, а краще пошукати іншого воротаря на роль основного?\nДьємерсі Мбокані. Якщо на початку сезону це був найпотужніший і найкращий за класом форвард "Динамо", який приніс киянам виїзну перемогу над "Шахтарем" в першому колі, то зараз Мбокані – це вже відрізаний від команди шматок і гравець, якому взагалі немає діла до "Динамо". Що символічно, такий висновок можна зробити по матчу із все тим же "Шахтарем".\nМожливо, Дьємерсі вважав, що його варто було випустити зі старту у кубковому фіналі, проте хто заважав йому довести свої претензії на основу, з'явившись на заміну? Якщо такі претензії взагалі були. Не виключено, що думками конголезець вже десь в іншому клубі. І керівництву "Динамо" залишається лише матеріалізувати думки футболіста.\nЙосип Пиварич. По цьому гравцю все не так категорично. В переважній більшості матчів хорват діяв непогано і вчорашня груба помилка у фіналі, коли Йосип "заблукав" під час першого забитого голу "гірниками" – не дуже типова для Пиварича. Втім, побоювання щодо лівого бека у "Динамо" присутні, і не дивно, що зараз кияни шукають виконавця на цю позицію. Зокрема, говорять про аргентинця Фабрісіо Ангілері. Може Пиварича й не треба гнати в шию вже влітку, але гарна конкуренція хорвату б точно не завадила.\nОлександр Хацкевич. На захист Хацкевича можна сказати, що він пропрацював лише один сезон і що він допомагає розвиватися молоді "Динамо".\nАле є і низка негативних факторів у оцінці його роботи, і головні з них - відсутність трофеїв, а також невміння справлятися з важкими ситуаціями. Пропущений гол майже завжди стає для "Динамо" вироком. Характер команда демонструє надто рідко, якщо порівнювати реальність з очікуваннями. Особливо, якщо згадати те, який характер мав сам Хацкевич як гравець, а також його помічники. На тренерській лаві у них не так часто виходить збирати волю в кулак... відставка Хацкевича та його штабу не стане сюрпризом на фоні "порожнього" сезону.\nМітки: #футбол #Динамо Київ #Шахтар #Кубок України #фінал


результаті цього вода утворює дуже стійку хімічну емульсію (2000-8000 мгл), яку можна зруйнувати тільки шляхом енергетичної коагуляції чи підкисленням.\nРозчинність гл\tр\t83\t320\t18\nПДК5 мгмг\t1-1,5\t0,3-0,8\t1,5-1,8\t0,6-2\nХДК мгмг\t2,5\t1,6\t2-2,3\t2,1-2,4\nЗа відсутності необхідного устаткування, необхідного для збору витоків цих розчинників, можливі їх надмірні викиди в основний потік стічних вод, де вони швидко розчиняються і розсіюються. В результаті цього, не дивлячись на значне розчинення цих речовин, стоки характеризуються непостійним і існуючим ХДК: середнім від 150 до 400 мгл; максимальним - від 800 до 1400 мгл.\nОсновні промислові води досить різняться в залежності від призначення систем охолодження, що працюють при атмосферному тиску. Згідно з доповіддю, опублікованій в Concawe (1997 №5), передбачалось до кінця 1980 збільшити потужність систем охолодження, що працюють під тиском, для стандартних НПЗ потужністю 10 Мтрік (в залежності від складності технологічного процесу) з 2500 до 10500 м3 год (або з 2 до 8,4 м3 т), для вже застарілих заводів - з 10 до 24 м3 т. кількість промивних вод, що використовуються для розбавлення, може варіювати від 50 до 500 лт та складати значну частину від зростаючих викидів (0,2-1 м3 т), без врахування атмосферних вод.\nЦі значення прирівняні з регламентованими французькими нормами об'ємів скидання (без атмосферних (дощових) і баластної вод) , 1 м3 на 1 т сирої нафти:\nЗвичайний НПЗ - 0,4;\nНПЗ з крекінгом - 0,8;\nКомплексний НПЗ - 1,2 м3 на 1 тону сирої нафти.\nУ Франції об'єм грозових осадів, що випадають протягом 12-30 хвилин на територію НПЗ (в залежності від його розташування) складає від 2000 до 8000 м3 . Кількість осадів може змінюватись від 5 20 мм за 15 хв. До 50 120 мм за день.\nПід час гроз першими забруднюються перші потоки, що омивають землю. Їх об'єм може складати від 500 до 3000 м3 год. Так як для цих вод не передбачена миттєва обробка, їх необхідно збирати в грозові басейни, об'єм якого можна розрахувати відповідно до річних статистичних даних.\nГосподарсько -побутові стічні води, що утворюються на самому підприємстві;\nНа завершення. Скиди стічних вод , що не містять мастил, досить постійні на НПЗ , вони містять поганорозчинні органічні речовини. Випадкові маслянисті води більшмінливі за складом і головним джерелом вуглеводів в загальних потоку стічних вод. На НПЗ потужністю 8- 10Мтрік в результаті часткового невиконання технологічного регламенту і випадкових викиди вуглеводів можуть сягати від 20 до 100 і навіть 200 м3 доб. При використанні гравітаційних сепараторів можна рекуперувати 80 -90% первинних втрат, що виправдовує розробку та експлуатацію цих пристроїв.\n1.\tФ.Берне, Ж.Кордоньє Водоочистка очистка сточных вод нефтепереработки. С.62 Москва "Химия" 1997.\n2.\tГ.Фелленберг, Загрязнение природной среди- введение в екологическую химию., с.129 Москва "Мир" 1997.


Звідки українці взялися на Русі, або Боротьба за київську спадщину » Релігія в Україні. Вера и религия. Философия и религия в Украине\n5 12 2018 Кирило Галушко\nІсторична риторика в російсько-українському конфлікті є такою самою зброєю, як танки і "гради".\nЦе означає: якщо населення нинішнього Середньої Наддніпрянщини є нащадком давньоруської людності (нехай уже й "перемішане" внаслідок війн і міграцій), то воно може цілком легітимно претендувати на давньоруську спадщину — принаймні на місцеву частину. Але що собою являє ця спадщина? Звісно, збереглися її матеріальні рештки, що нині є або "пам'ятками архітектури", або "пам'ятками археології" і внесені до відповідних державних реєстрів. Це "майно" — нерухоме, і йому загрожують хіба що недбалість пам'яткоохоронних установ та чорні археологи.\nІнша річ — зі спадщиною духовною... Вона є виразно "рухомим майном", причому найчастіше навіть нематеріальним — як думки і уява, спогади і пам'ять. Звісно, ніхто не може "пам'ятати" подій тисячолітньої давнини, проте для багатьох образ вітчизняної історії починається з хрестоматійного Несторового "Звідки пішла Руська земля" і його "Повісті минулих літ", написаної на початку ХІІ століття. Без Русі уявлення про шлях нашого народу в історії повисне в повітрі, а прагнення козацьких гетьманів утворити як свою державу "Велике князівство Руське" видаватиметься дивним. Тогочасні наддніпрянці не сумнівалися в тому, що вони є спадкоємцями Русі. Зведений 1620 року на київський митрополичий престол Іов Борецький вельми промовисто характеризував походження козацтва: "Це військо того коліна, яке за руського монарха Олега плавало на своїх човнах по морю і по землі, поставивши човни на колеса, і штурмувало Константинополь. Це — ті ж, які ще за Володимира Великого, святого руського монарха, воювали Грецію, Македонію та Іллірію".\nДуховне, культурне і політичне відродження українства у XVII столітті було б неможливим без ототожнення себе зі "стародавнім народом руським".\n200 років по тому передача естафети боротьби за українську справу від нащадків козацької старшини до національної інтелігенції ХІХ століття не була б успішною без такого трактату, як "Історія русів" (межа XVIII—ХІХ ст.). Фундаментальний для новітнього українського самоусвідомлення текст — "Історія України-Руси" Михайла Грушевського (1898). Сучасні українські підручники історії Давню Русь також не полишають увагою. У чому ж проблема?\nПривід до її виникнення полягає в тому, що сьогодні наша країна зветься Україна, а не Русь. Це в декого породжує думку, що українці можуть існувати лише в Україні, а не в Русі. З іншого боку, спадковість між давньоруською людністю, яка звала себе русь або русини, та її нащадками в особі сучасних українців певною мірою підриває законність іншої багаторазово задекларованої спадковості: від Русі до Росії, від Русі до "русских". Тут розбіжностей у назвах майже немає. Постає доволі старе запитання: звідки ж українці взялися на Русі?\nРозгляньмо, як виникло це прикре питання. З XV століття, щойно позбувшись татарського контролю, московські князі й царі декларували, що ті руські землі, які сьогодні звуться Білорусь і Україна, — це їхня "отчина". Відповідно вони прагнули приєднати їх до Московської держави через тривалу боротьбу з іншим конкурентом, який уже об'єднав ці землі на сто років раніше, — Великим князівством Литовським, Жемаїтським і Руським. Звичніша для нас назва цієї держави — Велике князівство Литовське — є скороченням, яке приховує небезпідставність частини назви — Руське. Поки володимирські, московські, тверські та ціла купа інших князівств на теренах сучасної Росії сперечалися за більшу приязнь та належний "ярлик" від своїх ординських сюзеренів, литовські володарі Ольгерд і Вітовт відкраяли від татарських володінь землі аж до Чорного моря. Більша частина земель Давньої Русі позбулася принизливого ярма, а самі литовські князі породичалися з нащадками Рюриковичів, запровадили державну руську мову і водили дружини руських воїв проти німецького Ордену, поляків, татар і московитів. Власне, "возз'єднання" Русі, якщо комусь дуже хочеться, відбулося вже в XIV столітті. Згодом, після Люблінської унії Польщі й Литви, українські землі увійшли до складу володінь Корони Польської, але назву свою —Русь — зберегли. Аби не бути голослівним, процитую мовою оригіналу сучасну російську академічну монографію:\nВ источниках X—ХІІІ вв. Русью именовали территории Среднего Приднепровья, а позднее — православные земли, входившие в состав Речи Посполитой. Исторически этот термин охватывал территории современной Украины и Белоруссии, за исключением Буковины, Закарпатья, Крыма и причерноморского побережья междуречья Днестра и Дуная. В отношении этих земель Константинопольский патриархат в первой половине XIV в. впервые стал употреблять термин Micra Rosia ("Малая Русь") для обозначения земель киевского церковного престола вплоть до вхождения Киевской митрополии в состав Московского патриархата в 1686 г., в отличие от Megale Rosia ("Великая Русь") в отношении территорий, которые образовались после распада Киевской Руси, т.е. Галицко-Волынского княжества, Владимиро-Суздальских земель и Новгородского княжества. Из официальных документов терминология проникла в церковную письменность. "Руським воеводством" в составе Польской Короны называли только Галицко-Волынское княжество (с начала XV в.). Топоним "Украина" вошел в обиход лишь в конце XVII в. для обозначения земель Киевского и Брацлавского воеводств. Помимо терминов "русинские" и "руськие", для территорий современной Беларуси в период XIV–XVII вв. было также характерно употребление самоназвания "литвины", исторически обусловленного вхождением этих территорий в состав Великого княжества Литовского. Дабы не запутаться в дебрях исторических топонимов и самоназваний, наиболее корректным по отношению к XIII–XVII вв. будет употребление терминов "Русь" и "русинский" (Западные окраины Российской империи. М., 2007. — С.15–16.)."\nНе зайвим також буде уточнити, що терміни "Київська Русь", "Московська Русь", "Північно-Східна Русь" або "Північно-Західна Русь", "Південна Русь" та більшість інших означень до топоніма "Русь" є винаходом істориків ХІХ століття, які поширили вузьке й автентичне значення цього слова ("Середня Наддніпрянщина") на весь конгломерат князівств Рюриковичів — хто для зручності географічних окреслень, хто з ідеологічного інтересу. Самі ж мешканці Київської Русі вживали до ХІІІ століття лише вузьке значення ("околиці Києва, Чернігова, Переяслава"). У ХІІІ столітті, в апогеї розповзання решток символічної влади з рук Києва, Русь також почала "розтікатися". Галицько-Волинський князь Данило Галицький став "королем Русі", яка де-факто вже Києва і Чернігова не містила. Давні мешканці нинішнього українського Заходу засвоїли самоназву "русини" і найдовше користувалися нею — аж до ХХ століття. На цих географічно і культурно ближчих до Києва теренах Південної Русі назва "Русь" добре прижилася.\nНе можна цього сказати протягом певного часу про протилежний край колишніх київських володінь — Північно-Східну Русь. Уперше сучасник назвав її Руссю в той переломний момент, коли сторінку з історією Давньої Русі вже перегортали монголи — 1238 року — у "Повісті про погибель Руської землі". До цього землі майбутнього серця Росії звалися Заліссям, але аж ніяк не Руссю Заліською, як часом пишуть у російських підручниках. Згодом місцевим мешканцям важко було себе окреслити інакше, ніж за належністю до суздальців, володимирців, тверичів, рязанців... У XV столітті побутували там різні варіанти (з патетичної оповіді церковного автора про князя Дмитрія Донського, переможця у Куликовській битві 1380 р.):\nДесь тоді ж і в тих самих краях, як читаємо, затвердів у слові "руський" до того м'який звук "с", утворивши слово "русский". Древнє самоозначення "русини" там не встигає поширитися. З часів Івана ІІІ й Івана Грозного уявлення про величну місію "Третього Риму" і претензії на всю "руську спадщину" закріплюються в ідеології Московської держави, впроваджуючись через московську митрополію (згодом патріархію) та бюрократію. Сприяли цьому згадані грецькі церковні позначення митрополій — Велика і Мала Rosia: вони одночасно поширювали назву "Русь" на весь православний простір від Карпат до Волги і впроваджували як паралельну (майже таку саму) назву цього простору дуже перспективне слово "Росія". До початку XVIII століття воно сприймалося освіченими людьми (які знали грецьку мову) як урочистий синонім Русі, і вживався він у творах "високого стилю" — віршах, панегіриках, промовах і проповідях.\nРосія: з Києва до Москви\nСтуденти Києво-Могилянського колегіуму на початку повстання Хмельницького писали у вірші, що з Богданом "Росія на ноги встала", причому мали вони на увазі аж ніяк не ту країну, яка сьогодні так називається. Для Хмельницького "Росія" в їхньому виконанні означало власне ту "Русь", "єдиноволодарем" якої він себе вважав, яка в нього простягалася "по Львів, Холм і Галич". Не зовсім нинішня Росія, правда ж? Отже, бачимо, що церковна "інтелігенція" почала потроху заплутувати ситуацію з тим, де саме Русь і Росія розташовані...\nЗапізнілим наслідком цієї плутанини є паралельне вживання у радянських і сучасних російських підручниках щодо Московської держави XVI—XVII століть назв "Московское государство", "Русское государство" и "Российское государство". Друга і третя назви містять у собі певні "слизькі" моменти — особливо щодо критеріїв уживання саме такої, а не іншої.\nОстаточно все заплуталося після 1654 року (Переяславська рада) і 1686-го (приєднання Київської митрополії до Московського патріархату, про що в нас нині так активно згадують з приводу Томосу). Відбувся певний "бартер": Московська держава поширилася на давню Руську землю, а яскраві представники київських інтелектуально-церковних кіл (Стефан Яворський, Феофан Прокопович, Дмитрій Ростовський та ін.) натомість виступили в ролі ідеологів-модернізаторів (у ХІХ ст. сказали б — "культуртрегерів") Московії. Хтось робив це свідомо, піднімаючись щаблями кар'єри, а хтось ненавмисне — просто завдяки більшій освіченості.\n1674 року в київській лаврській друкарні вийшов "Синопсис, или Краткое описание о начале русского народа", авторство якого приписують архімандриту цього монастиря Інокентієві Гізелю. Книга набула шаленої, як на ті часи, популярності, ставши (попри зосередження на українських подіях) єдиним на той час підручником історії східних слов'ян (він залишався таким до початку ХІХ ст., витримавши 25 перевидань і маючи чимало рукописних варіантів!). Гізель був патріотом "народу малоросійського" й активно виступав проти поглинання української церкви московською. Проте його погляд на історію як на опис подій у межах усього "православного простору", де історичний шлях усіх православних (і мало-, і великоросіян) викладено як один-єдиний процес, а державність перетікає з Києва до Москви слідом за однією гілкою династії Рюриковичів, заклав фундамент під усі схеми російської історії від Карамзіна і Соловйова аж до радянської теорії "спільної колиски". Якщо генерації освічених людей протягом 150 років з дитинства вивчають російську історію "від Києва", то їм потім і не спаде на думку поцікавитися тим, коли на місці майбутньої Москви слов'яни заступили фінські племена...\nІнший представник "могилянського кола", Феофан Прокопович, 1721 року на одному з засідань Синоду запропонував Петрові І прийняти "титул імператора всеросійського та іменуватися Великим і Батьком Вітчизни". Незабаром в Акті 22 жовтня 1721 року з'явилася назва "Російська імперія", і Московія нарешті остаточно стала Росією... Ця просвітницька місія українських православних діячів згодом істотно ускладнила життя їхнім співвітчизникам, яким довелося шукати собі іншої самоназви. Вже ніхто не цікавився тим, чи відрізняється чимось Росія від Русі; їхня тотожність здавалася очевидною, тим більше що під кінець того ж таки століття всі давньоруські терени (за винятком Галичини, Буковини і Закарпаття) вже були приєднані до Росії. Щоправда, слово "россияне" тяжко входило до буденного вжитку. "Русские" закріпилося як етнічна назва, а "россияне" залишалося в царині офіціозу, в оточенні виразів на кшталт "веселися, храбрый росс", в епічних вправах Тредіаковського і Ломоносова.\nПротягом 150 років, до середини ХІХ століття, освічену верству тодішніх наддніпрянців цілком задовольняла компромісна і пристойна назва "Малоросія", яка охоплювала територію меншу, ніж Русь, обіймаючи лише Лівобережжя. Ми пам'ятаємо, що у первісному грецькому значенні ця назва означала "давнішу", "осередкову" Русь ("Велика" — це периферія, приєднані землі), але із "провінціалізацією" Малоросії у складі імперії ці давні смисли вже губилися. Малорос чимдалі більше ставав справді "малим". Частина малоросійської шляхти активно інтегрувалася в імперські структури, частина опікувалася своїми місцевими справами. Втім, дехто більш дражливо сприймав уніфікаційну політику імперського центру. Таємні малоросійські сепаратисти, як, приміром, Василь Капніст, готували собі нечисленну, але живучу зміну місцевих патріотів. На межі XVIII—ХІХ століть вони наважилися нагадати великоросам, хто є справжніми русами. Історично-політичний памфлет "История русов, или Малой России" подає героїчні діяння русів на Русі, котрими для невідомого нам автора є козаки на українських теренах. Богдан Хмельницький у творі засуджується за приєднання до Москви. Характерно, що Давня Русь і давні руси автора дуже мало цікавлять у порівнянні з козаччиною. Але нам достатньо первісного, зафіксованого у назві ототожнення з русами саме малоросіян. Отже, для декого з наших співвітчизників ще двісті років тому трактування Ярослава Мудрого як визначного представника "малоросіян" аж ніяк не видалося б дивним.\nЩодо сучасної Росії (також спадкоємиці Русі), то їй у дечому простіше, а в дечому — навпаки. Простіше тому, що протягом 200 років її академічна наука й система історичної освіти не переймалися питанням, чому їхня країна називається Росія (а не Русь). У народу ж завжди була повна ясність і — жодних сумнівів у тотожності цих понять. Ці питання поставила нинішня не природна для Росії ситуація — її кордони не охоплюють усіх теренів Давньої Русі (у найширшому її розумінні). І тому пояснення, звідки "взялися" на Русі українці, логічно підведе до питання: а що в дійсності пов'язує Русь і Росію? За радянських часів рятувала теорія "давньоруської народності — спільної колиски росіян, українців і білорусів", але тепер вона розвалюється з різних наукових причин. Застаріле з наукової точки зору поняття давньоруської народності реабілітоване для вжитку в освіті і пропаганді; в Росії навіть поряснішали терміни в дусі ще цілком царських часів: "Древнерусское государство создал русский народ". Або ж замінено царською термінологією про "русский народ в Киевской Руси".\nУ російських підручниках, втім, цю "народність" іще згадують, але в жодному не дано чіткого визначення, що ж це було... Тому простіше зробити це питання "фігурою замовчування", адже інакше втратиться образ минулого, звичний для багатьох генерацій росіян. Повний "розрив шаблону" — а це ж світоглядна катастрофа для спільноти, яка вихована на споконвічній державній величі. Поки не всамостійнилися українці, було дуже легко перекладати згадки про "русинів" у літописах як "русских". Тепер, звісно, можна і далі триматися того самого погляду, але... Усе-таки "русин" залишилося тільки нашим словом.\nОкреме питання з мовою. Історично "руська мова" — це українська, яку нам довелося перейменувати внаслідок двохсотрічної монополізації назви Росією. Це робилося уже в межах нашого модерного національного проекту. У XVI столітті було нормою для європейських дипломатів у Східній Європі знати і "руську", і "московську" мови, про що є свідчення в джерелах. Але привласнюючи всю київську спадщину (Русь, Росію) сусіди не забарилися і з мовою. Обґрунтування — знову ж таки "історичне": за Давньої Русі був "древнерусский язык", а тепер — "русский язык". І ясно, що це одна мова на різних етапах історії. Усі літописи — на "старом русском языке". Звідки взялася українська? Це "зіпсована" російська. Отже, тільки росіяни "зберегли" і назву і мову Русі. Про назву ми вже сказали.\nІ весь час забувається, що давньоруська книжна мова (церковнослов'янська) — це солунський діалект староболгарської. А в побуті люди користувалися "живою розмовною", яка була попередницею сучасних мов — української, білоруської чи російської. Сучасне мовознавство однозначно стверджує: у східнослов'янських мов не було стадії "спільної східнослов'янської мови", яка начебто "потім розпалася". Були давні діалекти сучасних мов. Тобто як не було "давньоруської народності", так і не було спільної російської мови.\nТому можна зрозуміти, наскільки загрозливим для російської ідентичності та образу минулого є існування незалежної України. І це питання не стільки геополітики та експансіонізму — це завдання збереження звичних "скрєп" російськості, яка геть виплескується з "дніпровської купелі". Дуже далеко. І з цього погляду є парадоксально зрозумілою теза кремлівської пропаганди, що "Росія в Україні лише обороняється". Бо справді, загарбання, привласнення України — це єдиний шлях порятунку тих фантомів і міфів, на яких тримається російська цивілізація. Але історія свідчить, що вкрадене колись може бути повернуте. І нам для цього не потрібно ні на кого нападати, а просто ствердити для себе: усе історично наше — справді наше. І не плекати комплексів меншовартості. Бо історія — за нас.\nБоротьба за ім'я та спадщину. Історичні долі русинів та українців\nКирило Галушко: «Колиска трьох народів» робить більш стародавньою історію Р ...


Чи небезпечна ангіна при вагітності? | Здоров'я\nЧи небезпечна ангіна при вагітності?\nОрганізм вагітних жінок особливо вразливим для різних інфекцій і запальних захворювань. Наслідки будь-якого перенесеного недуги можуть стати катастрофічними для майбутньої матері і малюка. Ангіна при вагітності виникає тому, що у породіллі ослаблений імунітет.\nПри виношуванні дитини відбувається колосальна перебудова організму, вся сила йде на харчування і розвиток плоду. На жаль, саме такий стан стає сприятливим грунтом для розвитку інфекційних і запальних захворювань.\nПри найменшій підозрі\nЯк діяти вагітним при ангіні?\nЯк врятувати здоров’я матері і дитини?\nАнгіна під час вагітності — це дуже небезпечно. Вірусна інфекція важко переноситься організмом, перебуває в нормальному стані. У вагітних жінок вона здатна одночасно завдати непоправної шкоди відразу двом — матері і дитині. Якщо під час вагітності виникло найменша підозра на ангіну, потрібно негайно звертатися до лікаря.\nІснує загальнопоширена правило: щоб не допустити потрапляння інфекції в організм, вагітна жінка повинна обмежити своє спілкування. Під даною фразою мається на увазі відмова від відвідування місць масового скупчення людей, від зустрічей зі знайомими та родичами, у кого можуть бути інфекційні захворювання. Турбота про чистоту і санітарному порядку — теж важливе питання. Заражені бактеріями брудні речі здатні викликати будь-які інфекційні захворювання. Особливо це стосується предметів загального користування. Щоб захистити життя і здоров’я майбутніх малюків, вагітним жінкам треба бути максимально обережними та обачними.\nБудь-яка, навіть мляво поточна форма ангіни при вагітності підступна тим, що може протікати в нетиповій формі. Підвищена температура, раптово нахлинули слабкість, апатія і погане самопочуття, різкі болі в горлі, збільшені лімфовузли, хрипкий голос — звичні ознаки недуги. Ангіна у вагітних здатна протікати і без ряду перерахованих вище симптомів.\nАнгіні при вагітності на початкових стадіях розвитку захворювання може бути і не властива висока температура. Але потім вона різко збільшується до критичної позначки, і жінці стає важко дихати. Наслідки перенесених до вагітності недуг теж здатні спровокувати вірусну інфекцію. Мова йде про гнійних хронічних захворюваннях носа, приносових пазух, карієсі. Ангіну при вагітності викликають грип та ГРВІ, вона стане результатом будь-якого, своєчасно не вилікуваного жінкою інфекційного захворювання.\nПро вагітність і ангіні у майбутніх породіль завжди виникає маса питань. Необхідно заздалегідь знати і про те, що ангіна при визнанні вагітності носить не тільки інфекційний характер. Фахівці паралельно розглядають її як алергічне захворювання, враховуючи специфіку ураження тканини носоглотки. При ангіні вагітності притаманні алергічні симптоми, вони значно ускладнює швидку, точну постановку діагнозу на перших порах розвитку недуги.\nБагато людей розглядають втрату апетиту, як один з примх, властивих вагітним. А адже цей симптом одним з перших вкаже, що у жінки почався тонзиліт, як і на будь-яке інше гостре інфекційне або запальне захворювання. При ангіні при вагітності можуть супроводжувати і ревматоїдні ознаки. Вони здатні яскраво проявлятися і на ранніх, і на пізніх термінах виношування дитини.\nВагітним жінкам не можна хвилюватися. Однак їм краще бути обізнаними про свій діагноз та наслідки. Якщо при вагітності виникла ангіна, причини її можуть бути різні. Недуга здатний спровокувати септичну інтоксикацію організму і важке запалення лімфовузлів. Він може стати причиною інфекційного поліартриту. Абсцес гортані і менінгіт — ще одні наслідки ангіни.\nГнійна ангіна при визнанні вагітності може бути причиною початку пієлонефриту, ревматичного міокардиту та інших не менш небезпечних хронічних недуг. Залежно від збудника інфекції, ангіни прийнято розділяти на катаральні та гнійні.\nГнійна ангіна при вагітності може носить фолікулярний, лакунарный або некротичний характер. Перша вважається найбільш легкою формою захворювання, остання — найбільш важкою, так як під час некротичної ангіни відмирають тканини мигдалин. Якщо виникла ангіна з невідомих причин при вагітності та медична консультація в даний момент неможлива, необхідно дотримувати наступні правила:\nЛягти в ліжко, влаштувавши собі повноцінний відпочинок.\nНе можна повністю відмовлятися від їжі.\nСлід віддавати перевагу їжі, багатій білками і вітамінами (особливо цінний вітамін С).\nПити якомога більше злегка підігрітої рідини (гарячу рідину пити не можна).\nДуже добре випити курячого бульйону.\nВисоку температуру тіла знижувати тільки природним шляхом (прийнявши прохолодний душ або ванну).\nНі в якому разі не приймати аспірин при підвищеній температурі.\nГнійна ангіна зустрічається під час вагітності частіше. Якщо вона починається на пізніх термінах, їй супроводжують сильний токсикоз, відшарування плаценти, загроза викидня. Якщо породілля хворіє на ангіну, внутрішньоутробного розвитку дитини може бути завдано значної шкоди.\nПроте прийнято вважати, що на 1 триместрі вагітності ангіна ще більш небезпечна: вона переноситься майбутньою матір’ю легше, плодом — навпаки. На заключному ж етапі внутрішньоутробного розвитку малюка ангіна здатна нанести серйозний удар по породіллі.\nМіокардит і серцева недостатність — одні з найпоширеніших її наслідків у вагітних жінок. Ангинные ознаки при вагітності безпосередньо позначаться і на те, як будуть проходити пологи. Недуга нерідко провокує ослаблення родової діяльності та інші відхилення.\nЯкщо жінка захворіла ангіною при вагітності, то повинна піклуватися не тільки про себе, але і про життя малюка. Лікарі, якщо при вагітності починається ангіна, одразу ж призначають антибіотики. Багато породіллі переживають: до яких наслідки призведе вживання медикаментозних препаратів. Офіційна медицина вважає: тільки з допомогою антибіотиків реально врятувати життя жінки і майбутньої дитини.\nВ кожному певному випадку фахівці підбирають препарати, які не повинні негативно позначитися на стані породіллі і плоду. Антибіотики призначаються з максимальною обережністю з урахуванням їх впливу на організм. Якщо вагітні жінки, будь-яка найменша передозування антибіотиків може призвести до катастрофічних наслідків.\nНіякого самолікування під час виношування дитини неприпустимо. До народних методів лікування ангіни можна вдаватися з крайньою обережністю. Можна, наприклад, полоскати горло відваром шавлії або ромашки, якщо дані рослини не викликають алергічну реакцію. Гарячим молоком вагітним жінкам не можна лікувати ангіну. Їм можна вживати тільки тепле молоко, яке саме по собі несе оздоровлюючий, заспокійливий, зміцнює імунітет ефект.\nСпособи зниження температури при вагітності треба вибирати м’які і делікатні для організму. Можна обтиратися розчином води і оцту, пити теплий липовий відвар. Розчини антисептиків для полоскання горла радять чергувати. Його полоскання можна здійснювати щогодини з застосуванням теплої водно-сольового розчину.\nГарячі ножні ванни при вагітності застосовувати категорично заборонено, так як вони можуть викликати різке підвищення артеріального тиску, збої в роботі серця, варикозне розширення вен. У харчуванні під час вагітності при ангіні повинні домінувати бульйони, каші і легкі для шлунка продукти. Від гострого, кислого, солоного і будь-якої їжі, дратівливою гортань, вагітній жінці треба відмовитися.


4. Принцип рівноправ`я та самовизначення народів :: MegaLib.com.ua\n4. Принцип рівноправ`я та самовизначення народів\nБезумовна повага до права кожного народу вільно обирати шляхи й форми свого розвитку є однією з принципових основ міжнародних відносин.\nТрадиційно принцип рівноправ´я та самовизначення народів і сфера його застосування, як правило, розглядалися в контексті процесу деколонізації. Відповідно, теорія міжнародного права визначала правосуб´єктність націй (народів), які перебували у колоніальній залежності від держави-метрополії, за умови початку боротьби за своє самовизначення, створення відповідних органів щодо представництва народу в міжнародних відносинах і дотримання норм міжнародного права.\nІз прогресивним розвитком міжнародно-правових відносин якісні зміни відбулись у складових частинах системи міжнародного права - у галузях, інститутах, нормах і принципах. У зв´язку з цим юридичний зміст принципу рівноправ´я та самовизначення народів отримав нове наповнення. Так, сучасні теоретичні розробки, а також практика міжнародного права вказують на те, що цей принцип вийшов за межі деколонізації й сьогодні стосується всіх народів без будь-якої прив´язки до ситуацій іноземної окупації або епохи колоніального панування.\nПринцип рівноправ´я та самовизначення народів як обов´язкова норма сучасного міжнародного права одержав свій розвиток у Статуті ООН. Так, одна з найважливіших цілей ООН - «розвивати дружні відносини між націями на основі поважання принципу рівноправ´я та самовизначення народів» (п. 2 ст. 1 Статуту). Зазначена мета конкретизується в багатьох його положеннях.\nЗміст принципу рівноправ´я та самовизначення народів уперше був розкритий у Декларації про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин та співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН 1970 р., ухваленій у той історичний період, коли процес деколонізації досяг апогею. Це обумовило основну спрямованість принципу «Всі народи мають право вільно визначати без втручання ззовні свій політичний статус і здійснювати свій економічний, соціальний і культурний розвиток, і кожна держава зобов´язана поважати це право відповідно до Статуту ООН». Більш того, держави зобов´язані сприяти реалізації принципу з метою сприяння дружнім відносинам між державами і ліквідації колоніалізму.\nПринцип рівноправ´я та самовизначення народів також знайшов своє закріплення в Заключному акті Наради з безпеки і співробітництва в Європі 1975 р., Декларації про надання незалежності колоніальним країнам і народам 1960 р., Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 р., Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 р. тощо.\nСамовизначення означає право народів обирати такий шлях розвитку, що найбільшою мірою відповідає їх історичним, географічним, культурним і релігійним традиціям та уявленням. У Декларації про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин та співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН 1970 р., закріплено: «Створення суверенної та незалежної держави, вільне приєднання до незалежної держави або об´єднання з нею, або встановлення будь-якого іншого політичного статусу, вільно визначеного народом, є формами реалізації цим народом права на самовизначення».\nЗакріплення принципу рівноправ´я та самовизначення народів у Статуті ООН указує на те, що йдеться про міждержавні відносини, які повинні здійснюватися з урахуванням того, що всі народи є рівноправними, і кожен із них має право розпоряджатися своєю долею. Статут ООН підкреслює значення таких відносин для зміцнення всеосяжного миру та безпеки.\nКожна держава зобов´язана утримуватися від будь-яких насильницьких дій, що позбавляють народи, про які йдеться, їхнього права на самовизначення. У своєму опорі таким діям народи мають право просити й отримувати підтримку відповідно до Статуту ООН.\nПринцип самовизначення народів - це право народів, а не обов´язок, і реалізація цього права може бути різною. Самовизначення не повинно здійснюватися із сепаратистських позицій на шкоду територіальній цілісності і політичній єдності суверенних держав. З іншого боку, якщо народ створить орган, що буде офіційно його представляти і виконувати публічно-правові функції, то будь-які насильницькі дії, що перешкоджають ззовні процесу самовизначення, можуть розглядатися як порушення принципів невтручання та суверенної рівності держав.\nПраво народів на самовизначення є тісно пов´язаним зі свободою політичного вибору. Народи, що самовизначилися, вільно обирають не лише свій внутрішньополітичний статус, але і свою зовнішньополітичну орієнтацію. Повага до свободи політичного вибору стає фундаментом співробітництва, а не суперництва і протиборства. Із цим, зокрема, пов´язано право держав, що звільнилися, на проведення політики неприєднання, на участь у вирішенні як загальносвітових, так і регіональних проблем.\nМіжнародний пакт про громадянські і політичні права 1966 р. і Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 р. підтвердили зв´язок права на самовизначення з правами людини, закріпивши у своїх перших статтях положення про те, що «всі народи мають право на самовизначення». Що стосується етнічних, релігійних і мовних меншин, то особам, що до них належать, не може бути відмовлено в праві разом з іншими членами тієї ж групи користуватися своєю культурою та своєю мовою, а також сповідати свою релігію (ст. 27 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р.).\nЗазначені положення отримали свій розвиток у Декларації про права осіб, що належать до національних або етнічних, релігійних та мовних меншин (1992 р.). Держави зобов´язані охороняти «на їхніх відповідних територіях існування і самобутність» таких меншин і заохочувати створення умов для розвитку цієї самобутності.\nНеобхідно зауважити, що низка питань, які стосуються правової природи принципу рівноправ´я та самовизначення народів, станом на сьогодні залишається невирішеною.\nОдним із дискусійних теоретичних аспектів є суб´єкт принципу рівноправ´я та самовизначення народів. Відсутність загальноприйнятої дефініції поняття «народ» призводить до штучного розширення кола суб´єктів реалізації принципу рівноправ´я та самовизначення. У цьому випадку інколи стверджують, що правом на самовизначення наділено не лише нації або народи, але й національні меншини, корінні народи, етнічні групи тощо. Через це в науці міжнародного права відбувається планомірне обґрунтування сецесії (відокремлення від певної держави з метою утворення власної чи приєднання до іншої) національних меншин.\nВодночас слід зауважити, що не варто ототожнювати народ, національну меншину й корінні народи. Очевидно, що співвідношення цих понять навіть без установлення їх якісно-змістовних характеристик можна визначити таким чином: поняття «національна меншина» виступає частиною поняття «народ» або поняття «народ» охоплює «корінні народи». У цілому тут простежується органічний взаємозв´язок між цілісним утворенням (народ, нація) і його складовими частинами (національні меншини, корінні народи).\nРозширене беззастережне тлумачення суб´єкта принципу рівноправ´я та самовизначення народів, яке виходить за межі націй або народів, створює небезпеку для міжнародного правопорядку, адже може потенційно призвести до фрагментації (процес відокремлення, створення нових) державних територій. З огляду на це Генеральній Асамблеї ООН доцільно сформулювати принаймні робоче визначення поняття «народ», що лише частково може забезпечити вирішення проблеми суб´єкта самовизначення.\nЗначний інтерес становить питання співвідношення принципу рівноправ´я та самовизначення народів із принципом територіальної цілісності. Особливого значення це питання набуває у зв´язку, з одного боку, із реалізацією зовнішньої форми самовизначення - сецесії, а з іншого - з необхідністю підтримання і збереження територіальної цілісності.\nВідомо, що всі основні принципи міжнародного права є рівними між собою, взаємообумовленими і являють собою єдину систему. Однак сучасне міжнародне право допускає можливість здійснення територіальних змін на підставі принципу рівноправ´я та самовизначення народів. За загальним правилом у таких випадках питання про порушення принципу територіальної цілісності не виникає.\nВиходячи зі змісту принципу рівноправ´я та самовизначення народів, можемо визначити такі права й обов’язки суб’єктів міжнародного права:\n- обов´язок поважати рівність народів і націй;\n- обов´язок поважати право самостійно розпоряджатися власною долею;\n- право народів жити в умовах повної свободи;\n- право визначати свій внутрішній і зовнішній статус;\n- право кожного народу і нації вільно розпоряджатися своїми природними багатствами та ресурсами;\n- право просити й отримувати підтримку у відповідності до цілей і принципів Статуту ООН на випадок, коли їх позбавляють права на самовизначення насильницьким шляхом.


Система «Тривожна кнопка» працює на достатньому рівні – КАРЕТКО (фото)\nСьогодні голова Святошинської РДА Володимир Каретко провів оперативну перевірку роботи системи «Тривожна кнопка», які встановлені в усіх дошкільних навчальних закладах Святошинського району.\nПід час перевірки був здійснений оперативний виклик з дитячого садочку №694, що на вулиці Академіка Корольова, 12-Д. Оперативна бригада з’явилася на місце виклику у визначений термін, через 10 хвилин. Володимир Каретко подякував черговій групі, яка прибула на виклик.\n«Перевірка системи «Тривожна кнопка» показала ефективність роботи, що відповідає встановленим нормам. Охоронці за викликом приїхали по формі та у встановлений час, це дає впевненість, що безпека закладу та відвідувачів забезпечена», - наголосив Володимир Каретко від час перевірки.\nОчільника району супроводжували: заступник голови Святошинської РДА Наталія Гусєва, представники районного управління освіти, молоді та спорту, директор навчального закладу.\nНагадаємо, що 11 травня мер Києва Віталій Кличко проводив оперативну перевірку роботи систем «Тривожна кнопка» разом з головами держадміністрацій у Деснянському районі.


До 55 років від дня народження англійської письменниці Джоан Роулінг « Центральна бібліотека міста Слов’янська\nДо 55 років від дня народження англійської письменниці Джоан Роулінг\nГоловна До 55 років від дня народження англійської письменниці Джоан Роулінг\nДжоа́н «Джо» Ро́улінг ( псевдоніми — Дж. К. Ро́лінґ і Роберт Ґалбрейт) народилася 31 липня 1965 року — британська письменниця, сценаристка, кінопродюсерка, здебільшого відома як авторка серії романів про Гаррі Поттера. Її книги одержали світове визнання, виграли низку нагород і вийшли тиражем понад 400 мільйонів примірників. Септологія очолила список найбільш продаваних серій романів в історії та була екранізована в серії однойменних кінофільмів, у продюсуванні та створенні сценарію до яких доклалась і сама письменниця.\nДжоан Ролінґ народилась в англійському місті Єйт. Ідея щодо написання книг про Гаррі Поттера прийшла на думку майбутній авторці 1990 року під час поїздки потягом з Манчестера до Лондона, Ролінґ саме працювала дослідницею і двомовним секретарем у «Міжнародній амністії». У прийдешні сім років молода авторка пережила смерть матері, народження першої дитини, розлучення з першим чоловіком і відносну злиденність, аж допоки 1997 року не видала першу книгу з серії — «Гаррі Поттер і філософський камінь». Роман мав шість продовжень, останнє з яких вийшло друком 2007 року. З того часу Ролінґ написала чотири книги для дорослих: «Несподівана вакансія» (2012), а також (під псевдонімом Роберт Ґалбрейт) — детективи «Поклик зозулі» (2013), «Шовкопряд» (2014) та «Кар’єра лиходія» (2015). В 2016 році друком вийшло продовження поттеріани «Гаррі Поттер і прокляте дитя».\nЗа 5 років подолавши шлях від життя на державну допомогу до багатомільйонних статків, Джоан Ролінґ є найбільш продаваним сучасним автором у Великій Британії із обсягом продажів понад 238 мільйонів фунтів стерлінгів. 2016 року «Sunday Times Rich List» розмістив авторку на 197 місце у списку найбагатших людей Великої Британії із статком понад 600 мільйонів фунтів стерлінгів. Журнал «Тайм» присудив Ролінґ друге місце в конкурсі «Людина року» у 2007, відзначивши соціальне, моральне та політичне натхнення, яке вона надала поціновувачам своєї творчості. У жовтні 2010 року редактори провідних журналів назвали Ролінґ «Найвпливовішою жінкою в Британії». Авторка підтримує доброчинні організації, зокрема, «Comic Relief», «Gingerbread», «MS Society» та «Lumos».


Вітчизняні та зарубіжні підходи до контролю за охороною та збереженням культурних цінностей (спадщини)\nГлавная Коллекция "Otherreferats" Культура и искусство Вітчизняні та зарубіжні підходи до контролю за охороною та збереженням культурних цінностей (спадщини)\nСтаття присвячена дослідженню сутності контролю за охороною та збереженням культурних цінностей (спадщини) в Україні. Проведено аналіз підходів до визначення головного органу, уповноваженого здійснювати функції' контролю зі збереження та охорони культурних цінностей (спадщини) країн Європи та України. Здійснено аналіз бюджетного фінансування як основного джерела забезпечення галузі культури. На прикладах країн Європи виявлено ефективні джерела поліпшення фінансового стану закладів культури. На підставі проведеного дослідження сформульовано рекомендації щодо удосконалення державного управління та контролю за охороною і збереженням культурних цінностей (спадщини) в Україні. культурний спадщина фінансування\nКлючові слова: культурні цінності (спадщина), бюджетне фінансування, трасти, фінансовий, загальнодержавний, громадський, муніципальний, внутрішньогосподарський контроль.\nаспирант кафедры бухгалтерского учета ГВУЗ "Киевский национальный экономический университет имени Вадима Гетьмана"\nОТЕЧЕСТВЕННЫЕ И ЗАРУБЕЖНЫЕ ПОДХОДЫ К КОНТРОЛЮ ЗА ОХРАНОЙ И СОХРАНЕНИЕМ КУЛЬТУРНЫХ ЦЕННОСТЕЙ (НАСЛЕДИЯ)\nСтатья посвящена исследованию сущности контроля за охраной и сохранением культурных ценностей (наследия) в Украине. Проведен анализ подходов к определению главного органа, уполномоченного осуществлять функции контроля по сохранению и охране культурных ценностей (наследия) стран Европы и Украины. Осуществлен анализ бюджетного финансирования как основного источника обеспечения отрасли культуры. На примерах стран выявлены эффективные источники улучшения финансового состояния учреждений культуры. На основании проведенного исследования сформулированы рекомендации по совершенствованию государственного управления и контролю за охраной и сохранением культурных ценностей (наследия) в Украине.\nКлючевые слова: культурные ценности (наследство), бюджетное финансирование, трасты, финансовый, общегосударственный, общественный, муниципальный, внутрихозяйственный контроль.\npostgraduate student of accounting department SHEI "Kyiv National Economic University named after Vadym Hetman"\nHOME AND FOREIGN APPROACHES TO CONTROL OVER PROTECTION AND PRESERVATION OF CULTURAL PROPERTY (HERITAGE)\nThe article focuses on the essence of cultural property (heritage) control and protection in Ukraine. It analyzes what procedures are used to define the main body authorized with cultural property (heritage) control and protection in European countries and in Ukraine. The work also looks into the peculiarities of the state budget as the main funding source for the cultural institutions. Considering the European examples, there is a suggested list of effective sources of financial improvement for cultural institutions. Based on the conducted research, the recommendations are made to enhance the work of public administration, namely in the field of cultural property (heritage) control and protection in Ukraine.\nKeywords: cultural values (heritage), financial control, state control, social control, municipal control, internal control, government funding, trusts.\nПостановка проблеми. Охорона та збереження історико-культурної спадщини надзвичайно важливі для становлення України як незалежної держави. Саме тому Закон України "Про охорону культурної спадщини" визначає її охорону як одне із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. На жаль, у цій сфері сьогодні накопичилося багато проблем, які потребують вирішення.\nАналіз останніх досліджень і публікацій. В музеях та інших установах, що мають культурні цінності, докладаються значні зусилля для забезпечення належного контролю, охорони та зберігання рухомої матеріальної культурної спадщини. Існуючі державні системи мають багато спільних властивостей, викликаних загальними закономірностями їх формування, розвитку, обліку, контролю, охорони та зберігання. Нові зміни в галузі культури вимагають забезпечення інформацією про пам'ятки, створення комп'ютерної інформаційної системи, електронних копій, представлення їх у системах глобальних комп'ютерних комунікацій, що змушує традиційні заклади переходити до нових форм. З огляду на вище викладене, особливої уваги потребують питання контролю охорони і збереження культурних цінностей.\nПроблемам контролю, охорони і збереження музейних предметів і колекцій, що є складовою частиною культурної спадщини, приділялася особлива увага в роботах Л.О. Денісової, О.Ф. Кофанової, Т.Ю. Юренєвої, А. Погорелової, М. Слободяник, І. Шевченко та багатьох інших вчених, що дослідили різні аспекти діяльності закладів культури, в тому числі музеїв.\nВиклад основного матеріалу. Завдання фінансового контролю, його види, форми і методи, суб'єкти і об'єкти залежать від рівня здійснення контролю. Відповідно до побудови економічної системи розрізняють фінансовий контроль на макро- і мікрорівнях. Фінансовий контроль відноситься до макрорівня, де об'єктом фінансового контролю виступають державні фінанси. Оскільки бюджет держави, як вже відзначалось, охоплює все суспільство, то і суб'єктами бюджетного контролю є, з одного боку, державні органи влади і управління, а з другого - юридичні та фізичні особи.\nФінансовий контроль є одним з функціональних елементів управлінської діяльності в сфері фінансів. Оскільки фінанси і насамперед бюджет пов'язані з вартісним розподілом і перерозподілом валового внутрішнього продукту, вони мають властивість кількісно (через фінансові ресурси і грошові фонди) відображати відтворювальний процес в цілому і окремі його фази, регулювати пропорції, які складаються в процесі формування, розподілу і використання централізованих і децентралізованих фондів цільового призначення.\nЗалежно від суб'єктів, які здійснюють контроль, розрізняють загальнодержавний, муніципальний, відомчий, внутрішньогосподарський, громадський і аудиторський фінансовий контроль.\nМуніципальний контроль - це контроль органів місцевого самоврядування, який здійснюють органи представницької та виконавчої влади місцевих Рад народних депутатів через відповідні комісії Рад народних депутатів і місцеві фінансові органи.\nСуб'єктами відомчого фінансового контролю є контрольно-ревізійні служби галузевих міністерств, відомств та інших вищих органів управління, які отримують асигнування з бюджету. Функції відомчого контролю включають перевірку законності господарських і фінансових операцій, контроль за використанням матеріальних і фінансових ресурсів, у т.ч. бюджетних коштів; перевірку збереження грошових коштів і матеріальних цінностей; правильність постановки бухгалтерського обліку, а також достовірність бухгалтерської звітності; проведення ревізій на підвідомчих підприємствах і організаціях.\nВнутрішньогосподарський контроль здійснюється економічними службами підприємств, організацій, установ (бухгалтерія, фінансовий відділ і т.д.). Сферою внутрішньогосподарського бюджетного контролю є, насамперед, бюджетні організації та установи. Об'єктом контролю є господарська і фінансова діяльність самого підприємства і його структурних підрозділів.\nГромадський фінансовий контроль здійснюється громадянами країни та організаціями громадян. Наявність розвинутої системи зв'язку з громадськістю дозволяє врахувати зауваження і пропозиції спеціалістів у процесі складання і виконання бюджету.\nВажливу роль у фінансовому контролі відіграє аудиторський контроль, який здійснюють незалежні аудиторські фірми за договорами з підприємствами і підприємцями.\nЗміст і завдання фінансового контролю залежать від часу проведення контрольних дій по відношенню до здійснення фінансових операцій. За цим критерієм контроль підрозділяють на такі форми: попередній, поточний і наступний. Всі названі форми контролю знаходяться в тісному взаємозв'язку і взаємозалежності. Здійснюють їх всі органи, які виконують контрольні функції.\nМетоди фінансового контролю - це конкретні способи і прийоми його здійснення. До них відносяться перевірки, обстеження, аналіз і ревізії.\nМіністерство культури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей. Міністерство культури України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин.\nЗарубіжний досвід стосовно визначення органу, уповноваженого здійснювати функції контролю зі збереження та охорони культурних цінностей (культурної спадщини країни), демонструє майже однозначні підходи європейськими країнами до делегування означених функцій контролю Міністерству культури, що в деяких країнах має більш спеціалізовану назву - Міністерство охорони культурної спадщини (Канада). В деяких країнах, наприклад Норвегія, питаннями збереження та охорони культурної спадщини опікується Міністерство охорони зовнішнього середовища. У країнах з федеральним устроєм (США, Німеччина), де місцеві органи самоуправління мають більше повноважень, функції контролю за збереженням та охороною культурної спадщини поділяються між місцевими органами самоуправління та центральним органом, в особі Міністерства внутрішніх справ.\nУнікальним є досвід Великої Британії, США та Канади щодо наділення функціями контролю за збереженням та охороною культурної спадщини незалежних недержавних організацій (Національні трасти - Велика Британія, США; Спадщина Канади - Канада), фінансування яких стимулюється державою. При цьому, функції контролю, що виконують такі незалежні недержавні організації в США та Канаді, паралельно здійснюють державні органи.\nВраховуючи вище викладене, наділення Міністерства культури в Україні функціями контролю за збереженням та охороною культурної спадщини відповідає європейським традиціям, проте це не виключає можливості скористатись досвідом північної Америки, зокрема США та Канади, щодо формування незалежної недержавної організації.\nДо одного з основних завдань Міністерства культури України належить забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин.\nСистема управління державними фінансами в Україні є основою забезпечення сталого розвитку країни та гарантованого виконання соціальних зобов'язань перед громадянами. Ефективність системи управління державними фінансами має важливе значення для забезпечення стабільності бюджетної системи, а також загальної фінансової безпеки та стійкого економічного зростання .\nБюджетне фінансування залишається основним джерелом забезпечення галузі, що робить культурний сектор уразливим у періоди фінансових труднощів. Адже за останні роки немає чіткої і стабільної тенденції до зростання видатків. Якщо загальна сума ще має тенденцію до зростання, то в розрізі окремих напрямів цього сказати не можна. Така нестабільна ситуація фактично не дозволяє здійснювати виважене планування на майбутнє, а подекуди навіть закінчити розпочаті проекти. Так, не було забезпечено фінансування і не виконано Державну програму "Культурні цінності України: Втрати. Шляхи повернення". Не здійснюються системні пошукові дослідження культурних цінностей України в країнах їх можливого перебування. Не створено централізованого інформаційно-аналітичного та правового забезпечення повернення культурних цінностей в Україну, Загального реєстру втрачених культурних цінностей України.\nОсобливо негативний вплив на фінансовий стан сфери має невиконання бюджету. Реально виділені обсяги фінансування та планові призначення можуть суттєво відрізнятися. Це призводить до виникнення кредиторської заборгованості за отримані товари та послуги. Якщо фінансування захищених статей, серед яких заробітна плата з нарахування та комунальні послуги, здійснюється у повному обсязі, то за іншими статтями досить часто відбувається недофінансування. Особливо це помітно в останні місяці року. Це спричиняє заборгованості за послуги оренди, охорони, зв'язку, тобто до ситуації, коли ставиться під загрозу функціонування закладів. Наприклад, музейні заклади, де знаходяться цінні експонати, ні в якому разі не можна залишати без охорони. Деяким закладам все ж таки вдається уникнути критичної ситуації завдяки власним доходам. Але не всі з них мають можливість їх отримувати. Крім того, було б логічним, якби доходи, отримані додатково до бюджетного фінансування, спрямовувалися на розвиток установ та й в цілому сфери культури. Фактично ж на даний час склалася ситуація, коли організації позбавленні можливості розвитку та вдосконалення. Якщо поточні ремонти ще подекуди й проводяться, то про капітальні розмова йде досить рідко. Адже бюджетного фінансування вистачає лише на поточне утримання установ (рис. 1).\nНайочевиднішим джерелом поліпшення фінансового стану закладів культури виступає збільшення бюджетного фінансування. Але, на жаль, на даний час навряд можна сподіватися суттєвого збільшення видатків бюджету. Якщо воно і відбувається, то в основному за рахунок підвищення заробітної плати працівників та цін на товари та послуги. Реальне ж зростання видатків, спрямоване на розвиток, становить досить незначну частину.\nРазом з тим, саме доходи закладів культури можуть стати основним джерелом підтримки їх фінансового стану. Але навіть нарощення власних джерел фінансування не може бути причиною до скорочення бюджетного. Збільшенню власних доходів сприятиме більш широке залучення відвідувачів. Цього можна досягти, наприклад, шляхом поповнення експозицій музеїв. Адже нові виставки будуть спонукати відвідувачів. Досить часто значна частина фондів не виставляється. Організація цього потребуватиме додаткового вкладення коштів, але в майбутньому це принесе свої результати у вигляді додаткових доходів. Наприклад, як виставковий проект Національного художнього музею України спільно з Goethe-Institut в Україні "Герої. Спроба інвентаризації" (17 грудня 2014 р. - 29 березня 2015 р.), в рамках проекту Goethe-Institut у Східній Європі і Центральній Азії "Машина часу Музей" .\nЗвісно, максимізацію доходів не можна розглядати як першочергове завдання закладів, адже основна мета їх діяльності - це забезпечення потреб населення у культурних послугах. Але кращий фінансовий стан закладів культури дозволить підвищити і рівень послуг, що вони надають. А це відповідно сприятиме і досягненню їх основної місії діяльності.\nЩе одним джерелом покращення фінансового стану закладів можуть бути благодійні та спонсорські кошти. Зараз значна частина благодійних внесків має натуральну форму і тому фактично заклади не можуть ними розпоряджатися так, як вони б змогли це зробити у грошовій формі. Але навіть така підтримка має значення. Для нарощення спонсорських внесків має бути більш сприятлива законодавча сфера, яка б стимулювала до цього .\nЗа рекомендаціями міжнародних експертів щодо культурної політики України, основною чи навіть прямою функцією Міністерства культури є сприяння конкурентоздатності Європі, інвестиції в творчість та інновації, розвиток економіки знань та створення сприятливих умов для культури.\nВ сучасній Європі культура вже розглядається не як "події", а як постійний і важливий чинник соціально-економічного життя суспільства; відповідним чином змінюється і розуміння культурної політики. До державної підтримки культури тут підходять не як до традиційних субсидій чи опіки, а як до розумного чи практичного інвестування коштів платників податків. Саме на такому концептуальному рівні відбувається більшість європейських дискусій щодо культури та культурної політики. Подіями, навіть значними, здебільшого займаються незалежні інституції, громадські організації та приватний сектор; для цього держава та офіційні інституції створюють їм сприятливі умови. Питанням для Європи є не управління "культурою" на мікрорівні і навіть не витрати на культуру у вузькому сенсі, а інвестування в розвиток культури в рамках ширшої національної (і європейської) стратегії сталого соціально-економічного розвитку.\nЯк показує аналіз досвіду європейських країн з фінансування охорони та збереження культурних цінностей (спадщини), держава приймає участь у фінансуванні робіт з охорони та збереження (відновлення та реставрація), проте у більшій частині розвинутих держав (Італія, Франція, Велика Британія, Канада, Португалія, Норвегія) розмір таких витрат носить компенсаційний характер і не перевищує 50% - 70%. При цьому, законодавство вказаних країн містить норми щодо відповідальності за несвоєчасне проведення робіт з охорони та збереження культурних цінностей. Таким чином, держава перекладає основний тягар щодо фінансування на власників культурних цінностей, спадщини.\nДержава приймає участь в охороні культурної спадщини Португалії у формі ведення податкових пільг для осіб, що є власниками об'єктів культурних цінностей, які пройшли відповідну процедуру класифікації. Пільги надаються у формі звільнення від податку на нерухомість, а також зменшення податкового навантаження у разі здійснення робіт з консервації або відновлення культурних цінностей.\nВ Німеччині зменшення податкового навантаження здійснюється за схемою надання податкових пільг для осіб, що беруть участь у відновленні історичної нерухомості, яка має бути внесена до відповідного реєстру історичних місць, а роботи по відновленню сертифіковані. Наприклад, держава надає можливість податкової розстрочки у разі, коли компанії підтримують проекти з відродження історичних місць, в обмін отримують право на розстрочки з оплати податків (податкові кредити). Податкові пільги стосуються не тільки інвесторів, але і тих, хто відновлює історичні об'єкти для власного проживання. Так, якщо відновлюється старий будинок, то його вартість після відновлення значно зростає, а разом з нею і податок на майно. Але, враховуючи витрати на відновлення будинку, практикується система заморожування боргів, тобто за відновлений об'єкт сплачується той самий розмір податку, як до відновлення.\nТакож варто зазначити досвід утворення трастових управлінь зі збереженню історико- культурного та природного надбання в деяких країнах. Система трастів (англ. "довіра"), створена у Великобританії, отримала подальший розвиток в деяких країнах. На підставі трастового управління утворюються ефективні правові та економічні механізми збереження історичних об'єктів.\nЗагальними для Великобританії, США, Канади є питання збереження національної спадщини в умовах, де 95% пам'яток історії культури знаходяться у приватному володінні. Це спонукає їх до пошуку стимулів, які сприяли б посиленню інтересу широких кіл громадськості до цієї проблеми. Створення в цих країнах міцних фінансових організацій, таких як національні трасти Великобританії й США, "Спадщина Канади", забезпечило опіку над історико-культурним надбанням в інтересах усього суспільства. Крім того, в кожній з цих країн існують урядові і неурядові, філантропічні, приватні організації, що підтримують діяльність зі збереження пам'яток й залучення громадської уваги до цієї проблеми. Наприклад, у Великобританії після прийняття Закону про національну спадщину у 1983 р. відбулися деякі зміни, які призвели до об'єднання існуючих і утворення нових організацій. Зокрема, крім Національного трасту, нині тут працюють такі організації, як "Спадщина Англії" (Англійська комісія по історичних будинках й пам'ятках); державне бюро "Історичні пам'ятки Уельса"; правління "Історичних будинків й пам'яток Шотландії"; "Північно- Ірландська Рада по історичних спорудах"; "Королівська комісія з історичних пам'яток" (Англія); урядовий "Меморіальний фонд національної спадщини"; Товариство "Архітектурна спадщина Ольстера"; "Рада з Британської Археології". Всі ці організації займаються ретельним відбором пам'яток, які підлягають збереженню, вивчають й описують їх, піклуються про їх захист, здійснюють консультативну допомогу приватним власникам з питань реставрації будинків, пропагують пам'ятки старовини.\nВ Канаді останнім часом значно збільшилась кількість товариств, агентств, фондів з охорони пам'яток. Там налічується 850 офіційно зареєстрованих груп - від місцевих історичних товариств до національних музеїв і архівів. Їх діяльність координується у провінціях федеральними органами, такими як "Федерація товариств по спадщині Альберти", "Рада по пам'ятках і пам'ятних місцях Квебека". Існують також 7 неурядових філантропічних організацій, які фінансують зберігання історико-культурного надбання. Серед них найбільш відомі - "Група благодійних пожертвувань Девона" і фонд "Самюель і Саіді Бронфман фемілі". Уряди разом з фінансовими органами розробляють значні програми, які спрямовують діяльність різноманітних товариств. Так, в Канаді затверджена програма з об'єднання зусиль уряду і корпорацій. Щодо контролю товариств з боку федеральних органів, то він здійснюється лише за їх діяльністю в рамках законів.\nВ промислово розвинутих країнах існує ряд загальних проблем щодо захисту спадщини. Серед них перше місце займає розробка стимулів, які впливають на залучення приватних капіталів до збереження пам'яток, викликають інтерес власників культурних об'єктів до їх відродження, а також сприяють вилученню приватних володінь у громадське користування. У вирішенні цієї проблеми перевагу має система податкових пільг, застосована у США. Частково змінена у 1978, 1981 рр., вона була підтримана і в ряді інших країн. За нею, приватні особи, товариства чи корпорації, які вносять капіталовкладення у відродження пам'яток, мають 25-процентну знижку. В 1983 р. "Нешнл парк Сервіс", який керував цією програмою, повідомив про те, що на відбудову і охорону 2600 об'єктів Національного реєстру надійшло 2,2 млрд доларів. Це значно перевищує розміри безпосередньої державної допомоги, яка становить від 20 до 30 млн доларів щороку. Ця система має й соціальне значення, оскільки залучає до обігу об'єкти, які втратили своє колишнє призначення. У Великобританії вважають, якщо проекти по збереженню пам'яток враховувати при складанні планів забудови, це дає змогу зекономити значні кошти. Так, у м. Честерфілді підрахували, що вартість нового будівництва на третину більша, ніж відродження старих споруд, до того ж, зберігається інфраструктура. В 1982 р. ця пропозиція була відзначена Європейською великою срібною медаллю.\nНеобхідність збереження археологічних, історичних, ландшафтних пам'яток потребує залучення до цієї справи усіх груп населення. В Канаді роботу в цьому напрямі проводять журнали "Кенедіан Херітедж" та "Контінуіте". Організуються конференції з питань збереження пам'яток, на які запрошуються представники широкої громадськості і преса. Започатковане свято - День спадщини. Вдосконалюються взаємовідносини між туристськими, фінансовими й охоронними організаціями .\nТаким чином, всі суспільства проходять період формування основ захисту свого історико-культурного надбання. Особливо гостро це питання постає у період пробудження національної самосвідомості, звернення до витоків.\nДля удосконалення державного управління щодо збереження культурної спадщини в Україні запропоновано, по-перше, створити незалежний орган, який би опікувався питаннями охорони національної спадщини України (рухомих і нерухомих об'єктів), на зразок тих, що діють в Європі; по-друге, надати вищеназваному незалежному органу більш широкі повноваження, ніж контроль та ведення Державного реєстру культурної спадщини України (рухомих і нерухомих об'єктів) - можливість фінансувати рятувальні й охоронні археологічні дослідження, декларувати охоронний статус споруд і будівель, брати їх під охорону, для цього створити Фонд охорони та збереження культурних цінностей (спадщини) України за рахунок залучення (добровільних та санкціонованих державою за рахунок зменшення податків тощо) коштів від приватних фізичних та юридичних осіб (меценатів), використовувати залучені кошти відповідно до поставлених завдань; по-третє, здійснювати державний контроль за витрачанням залучених коштів Фондом охорони та збереженням національної спадщини України на предмет їх цільового використання - збереження національної культурної спадщини.\n1. Про музеї та музейну справу [Електронний ресурс] : закон України від 29.06.1995 р. № 249/95 / Верховна Рада України. - Режим доступу: http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/249/95-вр.\n2. Про охорону культурної спадщини [Електронний ресурс] : закон України від 08.06.2000 р. № 1805-III / Верховна Рада України. - Режим доступу: http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1805-14.\n3. Про Стратегію розвитку системи управління державними фінансами [Електронний ресурс] : розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 р. № 774-р / Верховна Рада України. - Режим доступу: http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/774-2013-р.\n4. Холодок В.Д. Державне управління охороною культурної спадщини в Україні: стан і перспективи розвитку [Електронний ресурс] / В.Д. Холодок // Державне будівництво. - 2011. - № 1. - Режим доступу: http://www.kbuapa.kharkov.ua/e-book/db/2011-1/index.html.\n5. Крисіна І. Фінансування галузі культури з державного бюджету у розрізі бюджетних програм Міністерства культури і туризму України / І. Крисіна // Ринок цінних паперів України. Вісник Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. - 2011. - № 1-2. - С. 31-40.\n6. Чала Ю.В. Світові сучасні тенденції обрання об'єктів інвестування: нетрадиційні інвестиції: Економіка. Управління. Інновації [Електронний ресурс] / Ю.В. Чала, Т.В. Щербакова // Бібл. вісн. - 2013. - № 1. - Режим доступу: http://nbuv.gov.ua/j- pdf7eui_2013_1_67.pdf\nстатья "Вітчизняні та зарубіжні підходи до контролю за охороною та збереженням культурних цінностей (спадщини)" скачать\nДругие документы, подобные "Вітчизняні та зарубіжні підходи до контролю за охороною та збереженням культурних цінностей (спадщини)"


В Україну йдуть передріздвяні морози - Новини - UB.UA\nВ Україну йдуть передріздвяні морози\n04 січня 2011 в 15:28\nВ Україні очікується поступове зниження температури. В передріздвяні дні на більшій частині території буде мінлива хмарність. Без опадів. На дорогах країни ожеледиця. Вночі та вранці місцями туман. Вітер змінних напрямків, 3-8 м/с.\n5 січня температура вночі 12-17°, у Карпатах до 20° морозу, на півдні та сході 9-14°, в Криму 6-11° морозу; вдень в Україні 5-10°, у південній частині 1-6° морозу; на Південному узбережжі Криму вночі 0-5° морозу, вдень 0-5° тепла.\nУ Київській області завтра мінлива хмарність. Без опадів. На дорогах ожеледиця. Вночі та вранці слабкий туман. Вітер змінних напрямків, 3-8 м/с. Температура вночі 12-17°, вдень 5-10° морозу.\nУ столиці мінлива хмарність. Без опадів. На дорогах ожеледиця. Вночі та вранці слабкий туман. Вітер змінних напрямків, 3-8 м/с. Температура вночі 12-14°, вдень 6-8° морозу.\nБлок з поворотними щічками CASTOR PLUS


Правильно підбираємо шапку на зиму – Голос Сокальщини – новини Сокаля, Червонограда\nГоловна / Цікаво знати / Правильно підбираємо шапку на зиму\nПравильно підбираємо шапку на зиму\nОпублікував (ла): Андрій Гаврилюк в Цікаво знати 10.08.2016\nБагато дівчат не люблять взимку носити шапки. І це незважаючи на великий ризик застудитися і захворіти, не кажучи вже про можливість нанесення непоправної шкоди своєму волоссю. І в чому причина такої запеклої не любові до головного убору? Все дуже просто – не бажання виглядати смішно і безглуздо на вулиці. А адже достатньо знати кілька нехитрих способів правильного підбору зимової шапки і все, можна не мерзнути і мати приголомшливий зовнішній вигляд. З цими порадами шапки жіночі купити в Україні можна буде швидко і правильно!\nФорма обличчя – головний критерій вибору головного убору!\nФорма особи визначає не тільки тип прикраси, який можна носити, але і шапку, яка буде ідеально виглядати і гармонійно доповнювати образ прекрасної дами.\n1) Кругла форма обличчя. В цьому випадку потрібно приділити увагу виробів з широкими полями і фактурною обробкою. Асиметричні берети, які можна носити на бік, також вважаються цілком слушними. У цьому сезоні круглолицим дівчатам підійдуть ультрасучасні малахаи. А ось носити шапки таблетки або казанки категорично не рекомендується;\n2) Овальна форма обличчя. Дівчатам слід звернути увагу на класичні строгі капелюхи. Вони будуть актуальні завжди. Також можна носити широкі берети або шапки-вушанки, зв'язавши вушка зверху;\n3) Трикутна форма обличчя. Дуже важливо таким дівчатам трохи згладити свій лоб. Тому потрібно брати капелюхи з маленькими полями, або хустки. Облягаючі капелюхи будуть тільки підкреслювати верх особи. Такий акцент не піде на користь;\n4) Квадратна форма обличчя. Спортивні шапки і кепки є ідеальними. Також можна носити асиметричні вбрання. Моделі, які мають різні декоративні елементи або хустки з об'ємними малюнками – це не Ваш варіант.\nПідбір шапки по зростанню і фігурі!\nВарто також звертати увагу і на інші зовнішні критерії. Так, високим дівчатам потрібно носити великі моделі. Маленькі шапочки будуть просто безглуздими. А ось низькорослим жінкам не варто брати пухнасту шапку або модель з великими полями. Ідеально – подовжені вироби. Дівчатам з округлими формами краще купувати собі об'ємні головні убори. Робити акцент потрібно на світлих відтінках. Підійдуть вироби з великою в'язкою або з довгим ворсом.\nЗараз вибір шапок дуже великий, і чим ближче зимовий сезон, тим більше моделей з'являється на полицях магазинів. Візьміть на замітку представлені поради щодо вибору шапки на зиму. І для вас не складе ніяких труднощів шапки в Україні купити такого типу, який би ідеально підкреслював фігуру і зовнішність. Бути стильною цієї зими легко!\nПопередня: Оригінальний одяг – як визначити і знайти?\nНасутпна: З чим носити жилет? Фото


Третій цикл Програми з мистецтва Артсвіт дітям! | Дети в городе Украина\nТретій цикл Програми з мистецтва "Артсвіт дітям"!\nЗапрошуємо до участі у третьому циклі Програми з мистецтва “Артсвіт дітям”!\nПропонуємо разом розглянути винаходи, поняття та техніки, що змінювали історію мистецтва.\nНа заняттях юні митці та мисткині:\nпознайомляться з творчістю імпресіоністів,\nпобувають на пленері,\nспробують створити власні скульптури та інсталяції і зрозуміти, що таке концепція в художніх практиках.\nБільшість занять буде проходити в комфортному просторі галереї сучасного мистецтва, тож діти матимуть змогу практикувати свої вміння в творчій атмосфері.\nНа цикл із 8 занять ми набираємо 2 групи по 15 дітей в кожній. До участі запрошуємо дітей від 7 до 13 років. Зареєструватись можна за посиланням: http://bit.ly/38a9yQx.\nЗаняття проходять щосуботи, для дітей віком 7-9 років початок о 12:30, для дітей 10-12 років - о 14:30. Перше заняття відбудеться 1 лютого.\n21 Марта, 12:30 & 14:30.


Кішка - це дуже витончене і граціозна тварина, яке часто зображують на різних картинах, сувенірах і т. Д. У даній статті ми розберемо, як можна намалювати кішку олівцем поетапно.\nТепер займемося мордочкою. Малюватиме її на місці хреста. На рівні горизонтальної лінії малюємо очі, паралельно вертикальної риски - ніс, у нижній половині голови - рот.\nЩоб кішка виглядала більш реалістично, все плавні лінії супроводжуємо штрихами, які будуть імітувати шерсть.\nПрибираємо всі лінії розмітки і чорнові штрихи, що не становлять загальний контур тварини.\nПрорисовуємо шерсть кішки по всьому тілу, а не тільки по контуру.\nКота починаємо малювати все так само з контурів. Один коло створить форму голови, друге коло призначений для грудей, третє коло - це обриси заднього стегна. Від другого кола вниз йдуть дві прямі лінії.\nВидаляємо лінії розмітки і починаємо промальовувати деталі нашого кота.\nЯкщо у вас залишилися які-небудь питання, то ви можете заглянути в розділ нашого сайту: Малювання.\nellHow.ru » Розваги » Як намалювати кішку олівцем?


Олександр Усик провів зустріч для вихованців фонду Паріматч | Parimatch Foundation\nЛегендарний український боксер, призер низки міжнародних турнірів та чемпіон світу в суперважкій вазі Олександр Усик зустрівся з дітьми-підопічними двох програм Фонду «Спортивний наставник» і «Так, я можу!» , а також юними спортсменами з Федерації боксу України та Федерації греко-римської боротьби України.\nБоксер поспілкувався з дітьми та провів мотиваційний майстер-клас із боксу. Діти також обговорили з чемпіоном нещодавній поєдинок із британцем Ентоні Джошуа та намір Олександра стати першим у світі чемпіоном у двох вагових категоріях.\nПроте, головною метою візиту чемпіона було підтримати дітей і надихнути їх на спортивні звершення.\n«Сьогодні я тут, аби сказати вам одну просту річ. Усе своє життя я багато тренуюся заради результату. І впевнений, що вам також під силу досягти своєї мети. Намагайтеся правильно вибудувати своє життя, працюйте над собою, тренуйтеся, йдіть до мети. Я теж оступався та помилявся. Головне не опускати руки, і тоді все вийде»,\nНещодавно спортсмен підтримав ініціативу Parimatch Foundation «Спортивний наставник» та публічно закликав усіх долучатися до програми, аби подарувати дітям шанс на нове життя.


Індінол Форто - відгуки при мастопатії, інструкція і ціна - МОЄ ЗДОРОВ'Я\nІндінол Форто — відгуки при мастопатії, інструкція і ціна\nАбревіатура БАД розшифровується як біологічно активна добавка. Багато з них насправді приносять користь людському організму, проте, не варто вважати БАДи лікарськими препаратами. Вони виступають в ролі добавок і не можуть повністю замінити медичні препарати. Застосовувати їх необхідно в комплексі з іншими ліками або з метою профілактики.\nДля чого необхідний прийом препарату?\nПри яких захворюваннях ефективний препарат\nІнструкція по застосуванню препарату Індінол Форто\nСклад препарату, упаковка і форма випуску\nЯк взаємодіє Індінол з іншими лікарськими препаратами\nМожливість застосування препарату дітям\nВикористання препарату при мастопатії\nЗастосування Індінол Форто при доброякісних утвореннях\nЕфективність застосування Індінол форте при мастопатії\nРізниця препарату Індінол Форто і Індол форте евалар\nКілька порад профілактики мастопатії\nРегулярне обстеження грудей\nВідгуки пацієнток про прийом препарату Індінол Форто\nІндінол Форто часто застосовується в комплексі при лікуванні мастопатії. У своїй основі така добавка має харчової ідол, який міститься в овочах (капуста, ріпа, редис). Відомим фактом давно вважається користь овочів і в них життєво важливих вітамінів для людського організму. Вчені довели, що регулярне вживання овочів істотно зменшує ризик захворювання пухлиною кишечника, молочної залози і статевих органів.\nПрепарат від мастопатії Індінол Форто\nВиходячи з результатів дослідження вченими, можна зробити висновок, що міститься харчової ідол в овочах здатний нормалізувати вироблення жіночих статевих гормонів.\nВнаслідок цього публікується безліч позитивних відгуків жінок приймали Індінол Форто. Такий препарат істотно скорочує ризик виникнення пухлин, які виникають через надлишок гормону. До того ж препарат здатний налагодити менструальний цикл, порушений внаслідок надмірної вироблення естрогену.\nТому даний препарат можна вживати навіть в цілях профілактики, при незначному порушенні менструального циклу.\nІндінол Форто нормалізує гормональний фон шляхом зменшення естрогенів. Така дія препарату забезпечує активізацію імунітету в організмі. Виходячи з відгуків, можна зробити висновок, що Індінол слід застосовувати тільки з метою профілактики. Препарат не виступає основним засобом в боротьбі з пухлиною. Але, тим не менш, медична практика налічує достатню кількість препаратів, які містять БАДи, вироблені з хрестоцвітних рослин.\nІдінол Форто і його аналоги дають вельми хороший результат, завдяки чому виробляються в багатьох країнах. І також засіб застосовують в разі рецидивів раку шийки матки через властивості препарату впливати на розвиток вірусу папіломи людини. У прикладеної інструкції до препарату Індінол Форто вказано ряд захворювань, при яких показано застосування БАДа, а саме при:\nЯк розвивається патологічний процес мастопатії\nНе варто призначати препарат самостійно, консультація з лікарем є обов’язковою умовою позитивного результату при лікуванні будь-якого захворювання. Призначається препарат на період до 3 місяців по 2 капсули перед їжею 2 рази на добу. Варто врахувати, що препарат протипоказаний в період вагітності та лактації.\nВ інструкції із застосування написано відсутність побічних ефектів, хоча вивчаючи відгуки брали Індінол Форто можна зробити висновок, що побічна дія в деяких випадках все ж відзначається. Так багато жінок описують прибавку у вазі під час застосування препарату. Такому явищу сприяє зниження естрогенів в крові. Крім того, цілком природно, якщо збільшиться період дозрівання яйцеклітини, внаслідок цього зачати дитину буде проблематично. Навіть з урахуванням таких побічних дій БАД приносить користь організму.\nІндінол Форто є протипухлинним препаратом, який складається виключно з рослинних компонентів. Досить швидко коригує дефекти, що виникли в репродуктивній системі жіночого організму. Надає своє позитивне дію в разі утворення доброякісних пухлин.\nВідпускається препарат виключно за рецептом.\nВ одну капсулу препарату входить 02 г індолкарбінола. Крім нього, до складу включені допоміжні речовини:\nлактоза моногідрат — 014 г;\nстеарат магнію — 0001 г;\nкрохмаль кукурудзяний (модифікований) — 0095 г;\nмікрокристалічна целюлоза — 0064 м\nВипускається препарат у вигляді капсул з кришечкою жовтого кольору і білим корпусом. Склад капсули: порошок від білого до коричневого кольору.\n20 капсул — упаковка чарункова контурна в картонній пачці.\n60 капсул — банку полімерна в картонній пачці.\n90 капсул — банку полімерна в картонній пачці.\n120 капсул — банку полімерна в картонній пачці.\nпри лікуванні циклічної мастодинії (масталгії);\nпри виявленні доброякісної гіперплазії в молочній залозі.\nПриймати препарат необхідно перед їжею 2 рази на добу по 1 капсулі.\nНеобхідна добова доза становить 2 капсули (400 гр.).\nТривалість курсу призначається індивідуально, в більшості випадків курс не перевищує 6 місяців.\nЄ група пацієнтів, яким не рекомендується застосовувати препарат:\nякщо виявлена чутливість до що входять до складу компонентів препарату;\nнедолік в організмі лактози;\nПід час застосування препарату можуть відзначатися:\nПри виявленні побічних ефектів необхідно терміново звернутися до лікаря.\nПри передозуванні можливі симптоми: нудота, блювання, діареї.\nАнтидот даного препарату невідомий, тому при передозуванні потрібна симптоматичне лікування.\nІндолкарбінол впливає на активність ізоферменту Р450 тому слід контролювати дози лікарських препаратів, в основі яких бере участь ізофермент цитохром.\nЗастосування препарату не впливає на здатність керувати механізмами, в тому числі і керувати транспортними засобами.\nУ період вагітності і лактації вживання Індінол Форто протипоказано.\nПротипоказано призначення препарату особам які не досягли 18-річчя.\nТемпература зберігання препарату не повинна перевищувати 25 ° С. При цьому слід зберігати його в сухому і темному місці. Максимальний термін придатності становить 2 роки. Після закінчення цього терміну використовувати препарат не можна.\nМастопатія об’єднує ряд захворювань, викликаних доброякісною пухлиною. Обумовлено захворювання підвищенням естрогену, внаслідок чого відбувається ріст клітин, що викликають пухлину. У більшості випадків лікування мастопатії має позитивний результат. Однак відзначаються випадки виникнення на тлі мастопатії ракової пухлини.\nНе всі форми захворювання вимагають негайного лікування та хірургічного видалення. Часто таке ущільнення встановлюється під наглядом фахівця. Але варто врахувати, що потрібно проводити профілактичні заходи.\nЗа статистикою на мастопатію хворіють понад 70% жінок країни. При розладі гормонального фону має ризик розвитку іншого захворювання, не пов’язаного з гормонами. Так, при тривалому порушенні менструального циклу на тлі гормональних захворювань, може виникнути переродження тканин молочних залоз. Мастопатія здатна позбавити жінку здатності вести повноцінний спосіб життя. При цьому можуть виникнути і супутні неприємні симптоми:\nВ даний час налічується досить велика кількість лікарських препаратів, які спрямовані на лікування патології молочних залоз. Так, за допомогою таблеток, мазей можна зняти неприємні симптоми на деякий час. До того ж більшість з них відпускається без рецепта.\nІндінол Форто відноситься до препаратів, призначених для лікування мастопатії. Даний препарат є новітньою розробкою і тому не набув свого широкого призначення. Відгуки про Баде досить суперечливі, внаслідок цього доцільність застосування його при мастопатії досі залишається питанням без відповіді.\nУ переважній більшості мастопатія відноситься до доброякісної пухлини молочних залоз. Виникає захворювання через порушення гормонального фону. Захворювання частіше зустрічається у жінок в період від 18 до 45 років.\nЩомісяця жіночий організм піддається змінам, які відбуваються під впливом гормонів прогестерону та естрогену в організмі. Зазначені гормони відповідають за регулювання менструального циклу і мають свій вплив на молочні залози, зокрема, на їх тканини.\nУ разі невеликих ущільнень у грудях, які не супроводжуються додатковими гінекологічними захворюваннями і проблемами, що загрожують здоров’ю жінки, то до хірургічного видалення, як правило, лікарі не вдаються. У цьому випадку призначається негормональну терапію, але найчастіше вона є малоефективною.\nПри цьому часто призначення замісної терапії (гормональної) призводить до пригнічення вироблення власних гормонів. У подібній ситуації можуть допомогти фітопрепарати, які коригують рівень гормону естрогену. До таких препаратів відноситься Індінол Forto, при мастопатії відгуки від його застосування тільки позитивні.\nПрепарат здатний впливати на тканини, які в більшій мірі схильні до пухлинних процесів. Індолкарбінол, який бере участь в придушенні рецепторів, що відповідають за вироблення естрогену. До всього цього препарат здатний знищити процес утворення 16-гідроксіестрона. Даний гормон є особливо небезпечним, тому що викликає злоякісну пухлину. Додаткова здатність препарату полягає в руйнуванні пухлинних тканин шляхом самоліквідації.\nВпливає Індінол Форто на фіброзно-кістозне освіту . Під час лікування мастопатії, такий протипухлинний БАД має досить широке призначення. Велика кількість лікарів стверджують, що завдяки даного препарату вдається домогтися позитивного результату при лікуванні захворювання в досить короткі терміни.\nЕфективність препарату залежить від індивідуальної чутливості організму.\nУ медичній практиці часто зустрічається, що один і той же препарат одному пацієнту допомагає впоратися з хворобою на все 100%, а другого зовсім не підходить, по-друге, суперечливі відгуки криються в застосуванні пацієнтами індол форте Евалар, а не Індінол Форто.\nРізниця полягає в тому, що другий є зареєстрованим лікарським препаратом, код реєстрації вказано у листку вкладиші. А Індол Форте евалар — незважаючи на співзвуччя назви, не має ніякої доведеної ефективності в лікуванні мастопатії.\nРізниця препаратів полягає в дозуванні. Також ступінь очищення рослинного екстракту становить 33% в препараті Індол Форте Евалар, і 100% в лікарському засобі Індінол Форто. Дозування препарату відбувається в точній пропорції, тому пацієнт завжди знає дозу речовини, що потрапила в організм.\nСьогодні середня ціна лікарського препарату Індінол Форто становить 2490 рублів за 60 капсул. Даною упаковки вистачає на 30 днів лікування.\nЩоб попередити розвиток мастопатії слід дотримуватися наступних правил:\nНародження дитини і грудне вигодовування перешкоджає виникненню мастопатії. Молочні залози створені для вигодовування дитини. При ссанні дитина стимулює груди, при цьому запускаються закладені природою процеси, тим самим запобігається розвиток хвороб грудей. Народити потрібно до 27 років, це суттєво знизить ризик можливості захворювання в майбутньому.\nПравильні засоби запобігання Аборт — прямий шлях до мастопатії. Тому запобігання грає велику роль в профілактики захворювання. При цьому застосовувати гормональні контрацептиви не бажано, так як може відбутися зміна гормонального фону в організмі.\nПравильний образ інтимного життя. Відсутність сексу негативно позначається на стані здоров’я всього організму жінки. Тому у жінки повинна бути повноцінна статеве життя. У свою чергу, варто бути уважною, з вибором партнера. Внаслідок того, що 80% захворювань інтимної сфери ведуть до зміни молочних залоз.\nМенше стресів. Практично всі захворювання виникають через породження неврологічного розладу. Часті напружені ситуації, депресивний стан, нервове напруження, безсоння ведуть до патологічних процесів і зародження захворювань, в тому числі і на мастопатію.\nСпадковість відіграє важливу роль. Часто мастопатія передається у спадок, тому знаючи про свою схильність до захворювання, можна звести ризики до нуля. Для цього потрібно відвідувати гінеколога і мамолога 1 раз в 3 місяці.\nВести здоровий спосіб життя. Правильний режим харчування і відсутність шкідливих звичок здатні істотно зменшити ризики захворювання на мастопатію.\nПравильна білизна. Правильний бюстгальтер, здатний забезпечити безперебійне надходження крові в молочні залози. Тісна і незручне білизна, навпаки, погіршує кровообіг.\nДля запобігання розвитку мастопатії і необхідно регулярно проводити профілактичні огляди:\nОбстеження 1 раз в рік. Щорічне обстеження є обов’язковим заходом профілактики мастопатії. Легше лікувати захворювання, коли воно тільки починається, ніж на останній стадії. Тому потрібно регулярно відвідувати мамолога.\nСамостійне обстеження і масаж. Щомісяця необхідно самостійно проводити обстеження грудей на виявлення ущільнень. При виявленні необхідно терміново звернутися до лікаря. Також 1 раз на місяць потрібно робити масаж молочних залоз, це істотно скоротить ризики захворювання на мастопатію.\nВиявити супутні хвороби. Провокування мастопатії відбувається через порушення ендокринної системи, щитовидки, нирок. Тому своєчасне виявлення допоможе уникнути важких наслідків захворювання.\nОльга 38 років\nМені поставили діагноз мастопатія. До цього близько року лікувалася мастодиноном. Діагноз ускладнився, і до мастопатії додалася ще й кіста. Постійні болі в грудях і на дотик груди дуже тверда була. Від індол Форте ефект швидкий, приймаю його 2 місяці, при цьому поліпшення відчула негайно. По-перше, пройшла біль, яка довго мучила і вимотувала мене, по-друге, груди стала м’якою на дотик.\nНа самому початку курсу була незначна алергія на препарат, але лікар настійно рекомендував не припиняти лікування, а зменшити прийом ліків до 1 капсули на добу. Приблизно через місяць стала приймати, як написано в інструкції, по 2 капсули і ніяких побічних ефектів не спостерігається аж до сьогодні.\nЄвгенія 43 роки\nМені був поставлений діагноз дифузна мастопатія плюс до всього ендометріоз. Від другого призначили Жанін, а від мастопатії приписали Індінол Форто.\nПриймаю, як написано в інструкції, по 4 капсули на добу. Поки брала 2 призначених кошти, все було в нормі і ніякого болю і неприємних відчуттів не було. Але після того як закінчилася упаковка Індінол і приймала тільки Жанін почалися болі в грудях і неймовірна тяжкість в них.\nПісля цього кинула пити і другий, а від болю приймала знеболюючі. Коли втомилася терпіти і звернулася до лікаря, зробили мені УЗД і виявили кісту. При цьому лікар сказав, що якби я не перестала приймати Індінол, то цього можна було уникнути. Відновили курс, приймаю Індінол Форто згідно з інструкцією і результат вже видно. Тепер дуже шкодую, що кинула тоді приймати його. Засіб виявився дуже дієвий.\nУ мене була сильна біль в грудях протягом 2 місяців. Звернулася до фахівця і мені поставили діагноз мастопатія.\nПризначила моя лікар Індінол Форто. Позитивна дія цього засобу я відчула відразу. Біль пройшла практично з прийомом першої капсули.\nКурс лікування триває вже більше місяця, і у мене немає абсолютно ніяких неприємних відчуттів. Але читаючи відгуки, не перестаю його приймати. Багато пишуть, що болі пішли, і вони перестали дотримуватися курсу лікування, після чого всі симптоми хвороби повернулися. Буду приймати його, скільки належить, щоб уже напевно вилікуватися від цієї злощасної хвороби.\nДмитро Ігорович, лікар онколог:\nЯ помітив, що Індінол Форто не тільки дієвий препарат, але і не викликає побічних ефектів у пацієнток. У всякому разі, на моїй практиці не було жодного випадку, коли засіб викликало побічна дія.\nПрепарат ефективний у комплексі з іншими лікарськими засобами, але може виступати самостійним препаратом при лікуванні мастопатії. Пацієнтки дуже швидко відчувають поліпшення стану свого здоров’я. Біль в грудях зникає після першого прийому ліків і більше не повертається. Часто призначаю даний засіб для профілактики і щоб уникнути рецидивів.\nОлена Миколаївна, лікар мамолог:\nЗ мастопатією у пацієнток добре справляється препарат Індінол Форто. Я сама є жінкою і розумію, що переживають нещасні дівчата, відчуваючи таку біль в області грудей. Засіб миттєво знімає симптоми хвороби, і робить груди м’якою. Курс лікування зазвичай не перевищує 6 місяців.\nПісля проходження такого курсу рецидивів серед моїх пацієнток виявлено не було. Засіб дуже дієве допомагає позбутися від мастопатії назавжди. Навіть при виявленні кісти даний лікарський засіб обов’язково призначаю в комплексі з іншими препаратами. Позитивний результат від такого лікування гарантований.