Культура, мистецтво, історія (Сторiнка 297)\n2961: Люксембург - курорт або історія?\nЯк багато людей мріють про подорожі! Про казкових країнах, де все не як у нас, про принців або герцогах, немов зійшли зі сторінок середньовічної історії, про похмурі замках, при погляді на які завмирає серце. У мріях ми знову і знову крокуємо по бруківці і перед нами шикуються почесною вартою, озброєні алебардами, гвардійці .\n2962: Погода в травні. Що підкажуть нам прикмети?\nНа місяць травень, який колись називали травня, у народному календарі відзначений цілим рядом прикмет, пов'язаних з природою.\n2963: На початку було - що? Правильно, калам!\nЩодо мистецтва ісламських країн прийнято вважати, що Бог забороняє мусульманам створювати зображення живих істот. Однак у головній священній книзі мусульман, Корані, такої заборони немає. Він з'явився в VIII столітті і увійшов в канонічні тексти в IX столітті як реакція на політеїзм і ідолопоклонство територій, охоплених ісламізацією.\n2964: Як Кім і Мауглі зробили великим Кіплінга?\nДля більшості радянських людей Джозеф Редьярд Кіплінг (1865-1936) був письменником, який придумав Мауглі. В курсі зарубіжної історії прослизав інший Кіплінг - «співак імперії», «бард британського імперіалізму». Дитяча душа, зачарована чином вовчого приймака з «Книги джунглів», не хотіла вірити, що творець цього образу міг бути поганим людиною (а імперіалісти - люди погані, це знав кожен юний піонер!\n2965: Звідки взялася Баба Яга?\nВсі з дитинства знають, хто така Баба Яга, і пам'ятають практично все про її витівки. Як правило, вони дуже неприємні, і самої героїні відводять місце в пантеоні нечистої сили. Проте в будь-якій казці Баба Яга виконує важливу роль. Викиньте її з тексту, і герой обов'язково нічого не зможе: він або не дістане необхідний йому меч-кладенец, або не отримає точна вказівка, де шукати і куди йти, та в кінці кінців, неодмінно виявиться голодним і брудним, оскільки ця шкідлива старушенція спочатку неодмінно його годує, напуває і в лазні парить, а вже потім творить все інше.\n2966: Знову Новий рік? Веселе свято Науриз!\nУ Казахстані святкують європейський Новий рік. Не відмовляться повеселитися на Старий Новий рік. Не забудуть підтримати китайців в їх веселощі. Але самий, мабуть, казахський Новий рік - це Науриз мейрами (Навруз)!\n2967: Чому Салтиков-Щедрін порівнював цензуру з «намордником для пса»? Частина 2\nЦензори протягом тривалої історії людства боролися з «шкідливими» ідеями. Особливо підвищений інтерес до цієї структури з'явився при владі з початком друкарства та видання газет.\n2968: Море: як про нього відгукувалися наші предки? По хвилях прислів'їв і приказок\nЛіто в розпалі! Море вабить до себе, спокушаючи теплою хвилею і безмежним простором під чистим небом. А от цікаво: що наші предки говорили про нього? Виявляється, прислів'їв і приказок на цю тему - безліч. Ну, наприклад .\n2969: Чому у другій половині XIX століття в Росії за реформами пішли контрреформи?\nВ даний час окремі автори оцінюють реформу 1861 року як «революцію згори», а Олександра II називають «революціонером на троні». Однак більшість істориків вважають, що між реформою і революцією є суттєва відмінність: реформа вдосконалює суспільні структури, поступово змінюючи їх; революція, в тому числі і «зверху», їх змінює докорінно. Дана обставина є важливим для розуміння питання про те, чому визвольна епоха 60-х років, яка зробила багато нового в соціально-економічну, політичну і духовну життя російського суспільства, змінилася роками реакції під час царювання Олександра III, або політикою «православного консерватизму».\n2970: Хто ж такий Ктулху?\nБільшість користувачів рунета напевно бачили на форумах або в чатах вираз «Ктулху зохавать ваш моск!», Або ж «Ктулху пробудився!». І у них, природно, виникало питання: «Як можна робити помилки в таких простих словах, і хто ж такий цей Ктулху?». На ці питання я і спробую відповісти. По-перше, варто відзначити, що «Ктулху» - це такий же інтернет-мем, що й, приміром, такий популярний Медвед.


На Волині вірянам ПЦУ довелося відбивати храм з кулаками | АРГУМЕНТ\nНа Волині вірянам ПЦУ довелося відбивати храм з кулаками\n| Пт, 2019-04-19 09:14\nПрихильники Московського Патріархату не пускають до храму прибічників Православної Церкви України\nНа Волині спалахнув церковний конфлікт між громадою та священиком. У селі Старий Загорів більшість мешканців вирішила перейти до Православної Церкви України і вже юридично зареєструвала свою громаду. Утім, священик Московського Патріархату – проти цього, людей до церкви не пускає і зачинив її на замок. Щоб потрапити до храму, людям довелося застосовувати силу, передає 5 канал.\nІз шарпаниною, бійками та сварками в Старому Загорові борються за церкву. Прихильники Московського Патріархату не пускають до храму прибічників Православної Церкви України. Щоб зайти до храму, людям довелося застосувати силу.\n"Ми хочемо в одному селі жити, і жити мирно. Тому що ми українці, і живемо на українській землі. І як можна поклонятися Кирилові, молитися на незрозумілій нам мові, якщо ми хочемо чути українську мову. Ми вчимо дітей патріотизму, бути патріотами", – бідкається вірянка Юлія Боць.\nНа початку квітня селяни провели збори, де більшістю голосів підтримали перехід до Православної Церкви України. Громаду зареєстрували, тож прийшли до храму, щоб повідомити про це священику.\n"Священики повинні громаду зближувати, вони є духовні наставники. А він співав за упокой прихильників Томосу. Це великий гріх. Я вважаю, що людина, яка людей проклинає, не повинна брати в руки чашу, причащати і сповідати", – обурюється мешканець Віталій Політило.\nПереходити до Української Церкви з Московської – священик та його прибічники відмовилися: "Наша Церква теж Українська Православна Церква – ми не хочемо віри міняти, хочемо ту віру, що була".\n"Зареєстрували і хочуть свою громаду, то як у цивілізованому світі робиться, треба щоб вони брали собі об'єкт і обживали його. А не готове захопити, забрати", – вважає благочинний Локачинського округу УПЦ МП Анатолій Собуцький.\nПісля тривалих суперечок – церкву представники проукраїнської більшості таки відстояли. Утім, коли зайшли до храму, не дорахувалися церковного начиння – ікон немає, чаші, кадила. Для новоствореної громади в ПЦУ вже призначили нового настоятеля.\n"Господь нас вчить любити всіх. Всіх православних, всіх людей. На жаль, у них агресивна позиція, вони погано ставляться до нас, самі ж бачили… Всіх запрошуємо до церкви, всіх. І тих, хто там кричать і говорять – особливо їх", – каже настоятель храму ПЦУ отець Василь.\nТих, хто не визнав незалежності Української Церкви – близько сотні людей. Вони вже заявили, що молитися з рештою православних не будуть. Водночас, новий настоятель церкви повідомив – храм завжди буде відкритим. Вже найближчої суботи тут планують провести перше богослужіння після переходу громади до ПЦУ.


Фізособі не надіслали повідомлення-рішення щодо «нерухомого» податку: що далі? | Бухгалтер 911, липень, 2016/№29 | Buhgalter911\nФізособі не надіслали повідомлення-рішення щодо «нерухомого» податку: що далі?\nЯк вам відомо*, звичайні фізособи не зобов’язані розраховувати податок на нерухомість і подавати декларацію: увесь клопіт із цього приводу покладено на податківців. Ті ж повинні надіслати фізособі податкове повідомлення-рішення до 01.07.2016 р. (якщо йдеться про податкові зобов’язання за 2015 рік), на підставі якого і потрібно сплачувати податок. Таке повідомлення-рішення не надійшло, хоча повинно було. Давайте розберемося в радощах і бідах, що супроводжують таку ситуацію.\nподаток на нерухомість, фізичні особи, податкове повідомлення-рішення\n* Подробиці на цю тему ви могли знайти в матеріалі «Податок на нерухомість для фізичних осіб: що врахувати, на що звернути увагу» у журналі «Бухгалтер 911», 2016, № 7.\nОбов’язок розраховувати суму нерухомподатку як за житловою, так і за нежитловою нерухомістю на контролюючий орган — податківців — покладено п.п. 266.7.1 ПКУ. Останні зобов’язані надіслати (вручити) фізособі податкове повідомлення-рішення — до 1 липня року, наступного за базовим. Тобто по-хорошому всі платники податків — фізособи (ті, хто повинен сплачувати нерухомподаток) уже повинні були отримати «листи щастя» від податківців. Однак що за життя без пригод? Не всі платники були ощасливлені.\nДержавний реєстр речових прав на нерухоме майно містить відомості не про всі об’єкти. Зокрема, цю проблему обговорювали на погоджувальній раді ВРУ 12.07.2016 р. А саме на підставі цього реєстру податківці обчислюють базу оподаткування для фізосіб.\nОтже, і повідомлення-рішення платнику податків може не надійти. А якщо в майбутньому воно все ж надійде (податківці довідаються про наявність об’єкта оподаткування), то чи може бути в ньому штраф? Податок, вважаємо, у такому разі сплатити доведеться, а ось штрафу не повинно бути.\nПо-перше, податкове зобов’язання згідно з п.п. «а» п.п. 266.10.1 ПКУ сплачується фізособами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Тобто якщо останнє вручено не було, то що ви можете сплатити?\nПо-друге, п.п. 266.7.3 ПКУ, який говорить про звірку даних щодо об’єктів нерухомості, не встановлює обов’язок платника податків її проводити, а надає йому таке право. Тим більше, що, судячи з останнього абзацу цього підпункту, стосується таке право випадків, коли в отриманому повідомленні-рішенні допущена помилка, а не коли такий документ зовсім не був доставлений фізособі.\nПо-третє, якщо суму грошового зобов’язання розраховує контролюючий орган, то платник згідно з п. 54.5 ПКУ не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми. Податок не нарахований — податківці самі винні.\nХоча він несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого (у нашому випадку — податківцями) узгодженого грошового зобов’язання та має право оскаржити зазначену суму.\nТому підстав для штрафу немає. А ось що стосується суми податкових зобов’язань, то її сплатити доведеться, навіть незважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення буде отримано із запізненням. Хоча по-хорошому, якщо йдеться про запізнення на 1095 днів і більше, тоді і від податкового зобов’язання, мабуть, вдасться «відхреститися».


Чому жінки важко переживають оргазм?\nЯкі симптоми розладу статевого збудження?\nРозуміння симптомів можливо завдяки наявності інформації на цю тему. Тому що деякі жінки сприймають цю ситуацію як долю. Дезінформація про те, що статевий акт буде болючим, яку вчать про сексуальність, заважає усвідомити проблему.\nНаступні симптоми є більш поширеними :\n-Втрата статевого потягу\nНеможливість насолоджуватися сексом\nНеможливість отримати оргазм\nВідчуття сушіння у піхві\n- Відсутність випрямлення сосків\nЧи можна розлад сексуального збудження сплутати з іншими симптомами?\nПодібні симптоми виникають при багатьох сексуальних проблемах. Майже у кожній сексуальній проблемі відбувається сексуальне утримання. Тому утримання від сексуальності - це питання, яке необхідно дослідити.\nПорушення сексуального збудження плутають із розладом сексуального потягу. Часто виникає проблема із початком сексуальної активності при розладі сексуального потягу. Однак в іншому є проблема у підготовці організму до сексуальності.\nЙого також плутають з болючим статевим актом. Інфекції, захворювання кіст, попередні операції, інфекції сечовивідних шляхів, менопауза або гормональні проблеми лежать в основі болючої проблеми статевого акту.\nЗнову ж таки, плутаною проблемою є Вагінусмія. У вагінізмі немає проблем із бажанням і збудженням. Однак під час статевого акту жінка підтягує ноги, відтягується назад і не дозволяє їм об’єднатися.\n- Що таке оргазмічний розлад? Чи є стосунки з цією проблемою?\nСпочатку нам потрібно пояснити, що таке Оргазм. Оргазм означає грецьке почуття збудження. Це ритмічні скорочення, що відчуваються у піхві, матці та паховій області після посилення сексуальної стимуляції жінкою та інтенсивного психічного задоволення, що супроводжує це. Відчуття підвішеності в повітрі відчувається як відчуття часткової втрати контролю. Різниця між чоловічим та жіночим оргазмом; Хоча це відбувається один раз під час статевого акту у чоловіків, жінки можуть зазнати одного або декількох оргазмів під час одного і того ж статевого акту.\nОргазмічний розлад - це нездатність жінки до оргазму протягом більшої частини статевого акту (75% і більше). Крім того, переживання оргазму на низькому рівні задоволення також можна описати як розлад оргазму. Іноді сексуальні проблеми, що належать чоловікам (наприклад, еректильна дисфункція та передчасна еякуляція), є однією з найважливіших причин, чому жінка не може отримати оргазм. Тому що для того, щоб отримати оргазм, статевий акт повинен тривати безперервно і протягом певного періоду часу. Половина жінок із сексуальними проблемами в нашій країні має розлад оргазму.\nНеможливо пережити оргазм, який є розвиненою стадією сексуальності при розладі сексуального збудження. Іноді жінки звертаються до нас із проблемою "Я не можу домогтися оргазму", незважаючи на проблеми сексуального збудження.\n- Це здебільшого психологічні чи фізіологічні причини, що спричиняють цю проблему?\nНевелика частина розладу статевого збудження може бути пов’язана з іншим фізіологічним захворюванням. Особливо у жінок з гормональними проблемами та з впливом деяких ліків може статися розлад сексуального збудження.\nПричина розладу статевого збудження здебільшого психологічна. Іноді; Багато психічних захворювань, таких як панічний розлад, тривожний розлад, депресія та одержимість, можуть спричинити цю проблему. Навіть лікування цих захворювань може усунути проблему. Люди, які дуже стурбовані, мають проблеми з самооцінкою, мають дезінформацію про сексуальність, мають сильний страх щодо сексуальності та конфлікти зі своїми подружжям.\n- Як це лікується?\nПерш за все, людей, які звертаються з цією проблемою, направляють до гінеколога та акушера для контролю, щоб перевірити, чи є якісь інші фізичні проблеми. Якщо немає фізичних проблем або після лікування, вони лікуються за допомогою сексуальної терапії. Якщо під час сексуальної терапії немає інших психічних проблем, вони лікуються за пропозиціями сексуального терапевта та дорученнями / завданнями без використання ліків. Під час сексуального лікування пара абсолютно інформується про секс. Їх лікують в середньому 6-12 сеансів. Сексуальна терапія проводиться разом з партнером (у парі). Як правило, лікування не є переважним, але воно може застосовуватися у примусових ситуаціях. Є деякі рекламні засоби в ЗМІ та Інтернеті, такі як рішення для однієї сесії.\nВін не має наукової обгрунтованості. Важливою інформацією з цього питання повинна бути терапія навченої людини.\n- Чи може жінка з розладом сексуального збудження повністю позбутися цієї проблеми після лікування?\nРезультати сексуального лікування дуже успішні. Однак існують фактори, які впливають на результат лікування. Важливість, яку подружжя надає лікуванню, виконанню покладених обов’язків, прохання про лікування подружжя та той факт, що сеанси не перериваються, позитивно впливають на лікування. Лікування часто не вдається у пар, які не хочуть свого чоловіка. При дотриманні умов лікування жінка повністю позбавляється від цієї проблеми.\n- Чи відіграють роль сексуальні міфи роль у виникненні цієї психіатричної проблеми? Минулі вчення, соціальний тиск тощо.\nНа сексуальне життя впливає культура та суспільство. У міру дорослішання нових поколінь вони стикаються з інформацією, стереотипами та судженнями, які є в пам'яті суспільства. Нас вчать правильно і неправильно в галузі сексуальності. Ми стикаємося з великою кількістю перебільшеної, неточної інформації про сексуальність. Багато людей дізнаються про сексуальність із розмов з друзями в молодості. Як правило, молоді люди, які не мають достатнього сексуального досвіду, передають неправдиву інформацію один одному. Той факт, що сьогодні легко отримати доступ до Інтернету, книг, журналів та газет, і що сексуальність є більш обговорюваною темою, призвів до значного прогресу в цьому напрямку. Незважаючи на це, дезінформація все ще дуже поширена.\nТо що це за сексуальні міфи (неправдива сексуальна інформація, міські легенди, сексуальні забобони)?\nУспіх у сексуальності важливий: метою сексуальності є не успіх. Результат не повинен призвести до оргазму двох людей одночасно. Побачення цього успіху породжує у людини тривогу щодо продуктивності.\nЧоловік ініціює сексуальність . Ідеал сексуальності полягає в тому, що половина жінок і чоловіків ініціює сексуальність. Започаткування жінкою сексуальності не є негативним моральним змістом, навпаки, це свідчить про її сексуальний інтерес до свого партнера.\nСтаріння усуває сексуальне бажання: Статеве потяг у людей похилого віку не відрізняється від молоді. Іноді, хоча частота зменшується, сексуальність переживається з тим самим задоволенням. У літньому віці з якихось причин виникло таке поняття, як сексуальність - це ганьба. Це абсолютно підробка.\nМенопауза усуває статевий потяг: З менопаузою фертильність закінчується, але на статевий потяг це не впливає. Іноді може спостерігатися сухість піхви під час менопаузи. Однак це можна вилікувати.\nЖінки мають менше сексуального бажання: жінки мають стільки ж сексуального бажання, скільки чоловіки. Вони однаково насолоджуються сексом. Однак жінки були витіснені на більш пасивне становище в сексуальності через соціальні нав'язування, виховання та дезінформацію.\nКожен чоловік знає, як принести задоволення кожній жінці: кожна людина має таке у світі. Звички, звички та місця, якими вони насолоджуються у своєму тілі, різні. Загальні правила не можуть застосовуватися до сексуальності.\nПари інстинктивно знають, чого хоче інша сторона в сексуальності: Подібно до того, як ми розмовляємо, щоб дізнатися бажання іншої сторони у повсякденному житті, розмова в сексуальності дозволяє нам дізнатися сексуальні бажання іншої сторони.\nПерший статевий акт дуже клопіткий і болючий для жінки: Здебільшого статеві стосунки не заподіюють болю та страждань, навпаки, це ситуації, якими насолоджуються. Розрив дівочої пліви такий же болісний, як і торкання пальця шпилькою.\nЖіноча мастурбація може порушити дівочу пліву: вона створена, щоб утримати молодих дівчат від сексуальності. Мастурбація здебільшого відбувається шляхом стимуляції клітора. Ця ситуація не впливає на дівочу пліву. Навпаки, мастурбація дівчат полегшує в майбутньому оргазм у парі.\nПід час вагітності; Сексуальність та оргазм спричиняють передчасні пологи або викидень: У тих випадках, коли гінеколог та акушер не бачить ніякої шкоди, сексуальність можна легко відчути до 30-го тижня вагітності. Однак у цей період може знадобитися звернути увагу на посади. Це не становить жодного ризику.\n- Є якісь теми, які ви хотіли б додати?\nСексуальність включає інтимність. Однак це не так між подружжям. Найважливішим питанням щодо сексуальності є розмова подружжя. Таким чином, багато проблем можна вирішити, поінформувавшись між собою. Крім того, розмова дозволяє виявити проблеми. Це може дозволити подружжю звернутися до сексуального терапевта за будь-яких проблем. Майже всі сексуальні проблеми можна вирішити. Важливо, щоб ті, хто має проблеми з цим питанням, не вагаючись вдавалися до сексуального лікування.\nКатегорія: Новини сексуальності


Вакцина "Інфанрікс Гекса": відгуки лікарів, інструкція склад » Лікар\nЛікар нет » Ліки » Вакцина "Інфанрікс Гекса": відгуки лікарів, інструкція склад\nВ даний час є можливість попередити розвиток багатьох захворювань за допомогою вакцинації. З тих пір, як з'явилися вакцини, обговорюється питання їх ефективності та безпеки. В даний час для своїх дітей у батьків є право вибору препарату. Він може бути імпортного виробництва або російського. У нашій країні вакцинація проводиться безкоштовно, але, якщо батьки хочуть використовувати не запропоновані вакцини державою, а інші, також дозволені на території нашої країни, це їх вибір, але за них доведеться заплатити. При цьому необхідно дотримувати умови зберігання і транспортування препарату. Розглянемо таку вакцину імпортного виробництва, як «Інфанрікс Гекса». Інструкція, відгуки і склад також будуть вивчені.\n«Інфанрікс Гекса» - вакцина, яка є комплексним препаратом, який здатний запобігти розвитку деяких інфекційних патологій у дітей. Серед них:\nІнфекція Haemophilus типу Ст.\nПрепарат розроблений для вакцинації дітей вікової групи починаючи з тримісячного віку і до 5 років.\nМожна виділити кілька позитивних характеристик «Інфанрікс Гекса». Відгуки лікарів підкреслюють ці позитивні сторони вакцини:\nМістить бесклеточный кашлюковий компонент, він сприяє низькій реактогенності вакцини.\nВ одній щеплення відразу включені компоненти проти 6 захворювань.\nУ препараті не містяться небезпечні консерванти.\nПісля вакцинації дитина не є джерелом поліовіруса, так як не розвивається вакцинний поліомієліт, вірус мертвий.\nПрактична упаковка знижує можливість допущення помилки медперсоналом під час вакцинації.\nРозглянемо докладніше складові вакцини.\nУпаковка препарату містить один шприц з однією дозою 05 вакцини безклітинній. В результаті відстоювання розчин розділяється на прозору рідину і осад білого кольору. Перед застосуванням необхідно струсити шприц, осад розчиниться і розчин стане білого кольору. До складу препарату входить:\nДифтерійний анатоксин (Д) – 30 МО.\nПравцевий анатоксин (З) – 40 МО.\nКоклюшний анатоксин (АаК) – 25 мкг.\nНитчатый гемаглютинін – 8 мкг.\nІнактивований вірус поліомієліту типу 123 типу.\nАнтиген гепатиту В.\nДопоміжними речовинами виступають: хлористий натрій, середовище 199 містить амінокислоти, вода для ін'єкцій, алюмінію хлорид, алюмінію фосфат. Також в комплекті додаються до шприца дві голки.\nВакцинація необхідна в якості профілактичного засобу для дітей. Лікар встановлює схему введення препарату, спираючись на календар щеплень, складений терапевтом, а також на відсутність протипоказань. Так як вакцина підходить від декількох захворювань, то має сенс ставити «Інфанрікс Гекса», коли підходять терміни вакцинації від захворювань, що входять до складу препарату.\nПриблизні терміни проведення вакцинації препаратом:\nВ 2 місяці і потім через 30 днів повторні.\nПерше щеплення в 2 місяці, а потім в 4 і 6.\nПочинати можна в тримісячному віці.\nВикористовувати необхідно до року вакцину три рази по одній дозі. Як бачимо, інтервал повинен становити не менше одного місяця. Також у разі неможливості поставити наступний укол інтервал може бути збільшений до півтора-двох місяців від наміченого терміну. В пологовому будинку ставиться щеплення від гепатиту В, якщо вона зроблена не у повному обсязі, то в такому випадку допускається використовувати вакцину «Інфанрікс Гекса». Враховуючи стандарти, проводять вакцинацію від гепатиту В при народженні, у місячному віці і в півроку. «Інфанрікс Гекса» можна ставити з півтора місяців.\nПовторно препарат вводять через півроку після останньої ін'єкції. Термін не повинен бути пізніше 18 місяців. Якщо немає можливості застосувати вакцину «Інфанрікс Гекса», відгуки фахівців відзначають, що її можна замінити іншими вакцинами. Такими як АКДП, «Пентаксим».\nПеред тим як проводити вакцинацію, важливо переконатися, що немає станів, які входять в групу протипоказань. До них відносяться:\nПідвищена чутливість до складових компонентів вакцини.\nРак та прийом імунодепресантів.\nЯкщо була діагностована енцефалопатія після використання коклюшосодержащей вакцини.\nРаніше після вакцинації проявлялися симптоми підвищеної чутливості до щеплення.\nНаявність інфекційних і неінфекційних патологій на момент щеплення. Після повного одужання необхідно витримати термін 14 днів, а потім робити щеплення.\nЯкщо захворювання протікає не в гострій формі, то, згідно з відгуками лікарів, «Інфанрікс Гекса» можна робити після нормалізації температурних показників.\nГрафік проведення вакцинації ми розглянули раніше. Як готують вакцину для застосування:\nНасамперед, необхідно візуально перевірити вакцину на наявність сторонніх речовин, а також не змінилися її фізичні властивості. Якщо такі зміни є, вакцину утилізують й не використовують.\nНеобхідно добре струсити вміст шприца і оглянути рідина на наявність сторонніх часток.\nВарто трохи почекати, щоб температура вакцини досягла кімнатної.\nФлакон при цьому повинен відповідати кімнатній температурі. Це дозволить гумової кришці стати більш еластичною, що призведе до мінімального попадання її часток у флакон. Це займе не менше 5 хвилин.\nПотім за допомогою шприца з'єднують вакцину з вмістом флакона.\nДитині вводять препарат, використовуючи іншу голку.\nВнутрішньом'язово вводять вакцину.\nДалі розглянемо побічні реакції та відгуки про препарат.\nМожна розділити прояви побічних реакцій за частотою їх виникнення. Часто помічені наступні прояви:\nНабряклість місця уколу, гіперемія шкірного покриву.\nНеспокійна поведінка дитини, сильний крик.\nРозвиток інфекційних захворювань дихальних шляхів.\nТемпературу тіла необхідно нормалізувати за допомогою жарознижуючих засобів. Почервоніння або набряк проходять протягом кількох днів. При появі будь-яких побічних реакцій, що викликають занепокоєння, необхідно терміново звернутися до фахівця, так як у деяких малюків можуть розвинутися ускладнення. Необхідно знати не тільки те, які є побічні прояви, але і які відгуки про щеплення «Інфанрікс Гекса» після вакцинації препаратом. Ускладнення теж мали місце бути, тому варто уважно поставитися до щеплення.\nВідгуки про "Інфанрікс Гекса" показують, що у вакцинованих дітей менше ніж 001 % мали місце серйозні наслідки:\nТакож у дітей молодше двох років описуються наслідки, при яких не встановлено, що вони пов'язані з препаратом «Інфанрікс Гекса». Відгуки відзначають наступні стани після щеплення:\nСмертельні випадки не були підтверджені.\nВідгуки про вакцини «Інфанрикс Гекса»\nВідгуки лікарів про необхідність щеплень сходяться в одному. Вакцинація необхідна для профілактики захворювань. Розглянута щеплення має безліч позитивних відгуків. Лікарі відзначають, що вона, як правило, добре переноситься дітьми. Рідко виникають побічні реакції. Особливо рекомендують дітям-алергікам. При цьому підкреслюють також мінімальний прояв побічних ефектів. Лікарі відзначають, що необхідно проводити вакцинацію однією вакциною, а не перескакувати з одного виду на інший. Оцінити, який тип препарату вашій дитині необхідний, може тільки лікар.\nБагато матусі перед щепленням намагаються якомога більше дізнатися про різновиди пропонованих вакцин від одних і тих же захворювань. Одним з аналогів «Інфанрікс Гекса» є вакцина «Пентаксим». Обидві ці щеплення захищають від шести захворювань. Але як вибрати, що краще: «Інфанрікс Гекса» або «Пентаксим»? Відгуки говорять про те, що, перш за все, потрібна консультація лікаря. Якщо в пологовому будинку була зроблена щеплення від гепатиту В, то вам підійде «Пентаксим», так як «Інфанрікс Гекса» вже містить такий додатковий профілактичний компонент від гепатиту В. Варто відзначити, що містить елемент «Пентаксине» виражений двома антигенами, а в «Інфанрікс Гекса» - трьома. Так само багато враховують, що друга вакцина є безклітинній і не вимагає особливої підготовки перед її проведенням. Дуже добре переносять щеплення «Інфанрікс Гекса» діти-алергіки, навіть сильно страждають цим захворюванням. В цілому відгуки про «Пентаксиме» або «Инфанриксе Гекса» хороші, а яку вакцину вибрати - вирішувати вам.\nКілька відгуків відзначають почервоніння і припухлість місця ін'єкції. Деякі - підвищену плаксивість у дитини. Є відгуки про підвищення температури тіла, але всі ці побічні прояви тримаються не більше доби. Негативні відгуки про « Інфанрикс Гекса» виділяють високу вартість препарату і відсутність можливості придбати в будь-якій аптеці. Так само складність у правильній транспортуванні і зберіганні. Необхідна сумка-холодильник для підтримки температури 2-8 градусів. Заморожувати вакцину заборонено. Прислухайтеся до порад фахівців і робіть правильний вибір. Пам'ятайте, що вакцинація здатна вберегти ваших діток від серйозних і небезпечних патологій.


Головна Твори Краса духовного світу героїв роману «Собор» Олеся Гончара\nОлесь Гончар – один із найвидатніших українських письменників. У своїх творах він порушує пекучі проблеми життя, а найбільше – проблему духовності. Адже тільки тоді людина є людиною, коли вона любить свій край, почуває відповідальність за збереження природи, історичної та національної пам’яті, коли вона працьовита, добра і щедра, чутлива до краси. Все це віднайшло своє повне вираження в образах героїв роману «Собор». Цей твір звернений як до сучасників, там і до прийдешніх поколінь із закликом зберегти «собори душ ваших!» Зачіплянський собор – центральний об’єкт роману. Собор – суддя, і навітм не в метафоричному значенні. Дивлячись на людей, так чи інакше пов’язаних із цією історичною пам’яткою, читач може аналізувати їхні характери, мрії, прагнення, вчинки тощо. Найбільш яскравим образом роману, на мою думку, є Єлька Че-чіль. її доля дуже складна: сирітство, колгоспна каторга, приниження, жахливе тавро «збитої роси», але тим сильнішою й духовно прекраснішою є героїня.\nЧи була б нона щаслива, будучи інакшою? Гадаю, що ні! Сила ж її духу вражає, як і розум. Н умовах цілковитого тоталітаризму (навіть не маючи паспорта) Єлька знаходить сили, щоб втекти до іншого життя. А що чекало на неї у рідному селі Вовчугах? Лише повна самотність, принизливе глузування, важка праця «до сивих кіс», деградація. А, може, висока честь – доглядати призову корову”? Звісно, дівчина це розуміла і, будучи наполегливою, сильною, духовно багатою, освіченою, прагнула іншого. Серце Єльки пережило багато тяжких випробувань, але вона все подолала. Було й добре в її житті, й підступне. Це і допомога дядька Ягора, який зрозумів і прийняв до себе жити бідну дівчину, і кохання Миколи Батлая, і навіть залицяння Володь-ки Лободи. Єлька спочатку симпатизує йому – він здасться уважним, дружелюбним. Але згодом вона розуміє, що його «солодкі слова» – лише принада. Бо молодому кар’єристу потрібна передова дружина, бо це – шлях до безхмарного життя.\nСправжнім ідеалом, про який мріяла дівчина, став для неї Микола – чесний, розумний, працьовитий хлопець, який прагне допомогти односельцям врятувати собор та захистити їх від екологічного забруднення. Як пі прагнення народилися у цього синьоокого, чорночубого юнака? Адже довелося йому побачити світ в окопі, під свист снарядів і вибухи бомб, а потім пізнати голод, скруту, бо, допомагаючи матері, ходив по селах «міняти» й трохи не замерз. Мабуть, оті сонячні степи, що «змалку входили в свідомість дітей», та край козацької слави, сиві могили та отой собор – «…шедевр, поема степового козацького зодчества» – виплекали в нього почуття прекрасного. І не тільки в нього, стежину до свого Щастя знайшла і Єлька. її зустріч з Миколою наповнюють життя іншим, зовсім новим світлим сенсом. Гадаю, що такий образ парубка не застарів за сорок років, бо роман О. Гончарем був написаний у 1968 ропі. Чесність, розум і духовна краса ніколи не стануть «зайвими» – вони потрібні завжди будь-якому хлопцеві й дівчині.\nЩо допомогло героям вистояти і зберегти свою гідність? Саме духовність – стверджує автор усім змістом роману. Отже, О. Гончар створив прекрасну галерею духовно багатих, щедрих на добро людей і вивів проблему збереження високої духовності на перше місце. Письменник закликає нас, молоде покоління, берегти свою духовну культуру, бо історичне і культурне безпам’ятство перетворює людину на перекоти поле, що не тримається корінням за рідну землю і лише засмічує її, а душу її з величного храму перетворює на руїну – купу цегли. Письменник-громадянин закликає кожного з нас не допустити такої руйнації, збагачувати красу свого духовного світу, бо ми «козацькі діти», як святиню маємо берегти пам’ять, дорогоцінні набутки минулих віків, оберігати їх і примножувати, дбати про наш внесок до скарбниці мистецької історії.


"Все починається у 14", або Що робити з підлітковим курінням | Рубрика\nСпецпроєкт 18:50 29 Жов 2021\nКуріння має те, чого не має більшість з нас — купу маркетологів, дизайнерів і спонсорів, які роблять все, аби воно виглядало крутим. Повнолітні роками працюють на те, аби неповнолітні ставали курцями. І їм вдається!\n"Рубрика" розповідає, чим окрім "дорослої звички" є куріння, чому не діти мають нести відповідальність за першу затяжку та як допомогти юним курцям позбутися нікотинової залежності.\nАнна — приємна та вродлива. Їй 43, вона перекладачка, книголюбка і колишня курчиня. Про свій досвід згадувати не любить і каже, що ця характеристика типова для дорослих. Мовляв, через це вони й засуджують підлітків, якими теж колись були.\n"Усе починається у 14. Ти просто пробуєш, бо тобі цікаво, а вже далі спрацьовує все те, що ти не хочеш вчити на уроках хімії", — говорить Анна.\nВона пригадує, що курити почала у 14 і продовжувала до 38. Кинути цигарки не виходило три роки. Жінка каже — не те, щоб сильно старалася, швидше весь час думала про те, що її здоров'я не в тому стані, який їй хотілося б бачити і відчувати, але відмовитися від багаторічної залежності було складно.\n"Так виходило, що я постійно працювала з людьми, у яких були проблеми з легенями, з серцем… Після зустрічей із ними я курила з думками про те, до чого призведе нова затяжка. Я все одно курила і багато. А потім якось прокинулася зранку після якогось святкування, вкотре відчула жахливий смак у роті та зрозуміла, що більше не хочу так. Не було сильних ломок чи чогось такого. Я просто вчасно зрозуміла, що відмовившись від сигарет, нічого не втрачаю насправді", — розповідає Анна.\nТаких як вона, хто почав курити підлітком і переніс звичку у доросле життя, багато. За даними Всесвітньої організації охорони здоров'я за 2019-ий рік, кожна друга дитина у віці від 13 до 15 років вже бодай раз пробувала курити.\nПопри те, що кількість курців серед неповнолітніх зменшується, вона все одно лишається великою. Якщо у 2003-му році курили 86% дітей, зараз їх — 50%. Згідно з дослідженням, кожен п'ятий підліток має куріння за щоденну звичку, а кожен десятий вперше спробував цигарку в дев'ять або менше років.\nСеред них і Віктор. Зараз чоловікові 60 і він не курить стільки ж, скільки йому було тоді, коли він почав курити — майже 10 років. Він розповідає, що з 35 почались проблеми з серцем, він не міг багато рухатися через слабкі легені, але й ігнорував попередження лікарів про те, що між життям і нікотином таки доведеться обирати.\n"Ми з хлопцями курили за гаражами, у підвалах, ховалися від батьків і вчителів… Як закурив, не пам'ятаю, але точно пам'ятаю, що курити хотілося не менше, ніж їсти, пити чи, наприклад, спати. Зараз я розумію, що це була дуже сильна залежність. Бували періоди, коли у старшому віці я викурював по дві пачки на день і відчував, що навіть це ще не мій максимум. А потім, коли мені було 50, стався інфаркт. Закурити знову означало, що затяжка може стати останнім, що я зроблю в житті", — говорить Віктор.\nКоли питаю, чи могло б щось відбити у нього бажання курити, коли він був підлітком, той замислюється. А потім каже, що навряд дослухався б до суворих розмов. Тоді мовчить ще трохи і сміючись додає: "Та навіть батьків ремінь навряд щось дав би".\nЦифрове покоління — "оцифрований" нікотин\nСеред підлітків 13-15 років кожен п'ятий курить електронні сигарети і кожен тринадцятий вже пробував курити тютюнові вироби для нагрівання (ТВЕН) IQOS i Glo. Такі пристрої для куріння викликають не тільки більше інтересу у самих дітей, а й більше толерантності у батьків, адже від самого початку їхня рекламна кампанія відрізняється від цигаркової.\nСаме вдалу рекламу називає основною причиною популярності ТВЕНів кандидатка психологічних наук, доцентка кафедри психології та психотерапії УКУ Анастасія Широка.\n"Майже все в електронних сигаретах спрямоване на те, щоб привабити молодь. Симпатичні упаковки, різні запахи, смаки та форми гаджетів приваблюють, оскільки дозволяють виразити свою індивідуальність, мати "таку електронну сигарету", яка говорить щось про мене і не подібна на сигарети моїх друзів. Разом з цим куріння на перерві об'єднує і дозволяє відчувати причетність до ровесників, а це так важливо для молоді.\nМолодь надто погано усвідомлює ризики, пов'язані з курінням електронних сигарет. Більшість не знає про вміст нікотину в їхньому гаджеті, та як саме він впливає на фізичне і психічне здоров'я. Тютюнові ж компанії поширюють міф про "безпечнішу альтернативу"", — каже Анастасія Широка.\nВодночас понад 70% підлітків вважають, що куріння електронних сигарет є безпечним для здоров'я або принаймні менш шкідливим, ніж звичайні сигарети.\nАле дослідження ВООЗ за 2019-ий рік спростувало меседж ТВЕНів про безпечне куріння — в аерозолі для нагрівання міститься понад 50 канцерогенних складників. А в електронних сигаретах є токсичні речовини — метали (хром, нікель, свинець), карбоніли (формальдегід, ацетальдегід, акролеїн, гліоксаль), шкідливі ароматизатори (діацетил, циннамальдегід, бензальдегід).\nЯк реклама приймає рішення за дітей\nКонтент, який нас оточує, впливає і на дітей, і на дорослих. Проте з підлітками це переважно простіше, адже підлітковий вік — це період пошуків способів виразити себе та свою унікальність, водночас відповідаючи тим чи тим уявленням про "крутих дорослих".\n"Підлітки схильні ідеалізувати та шукати собі кумирів, і це нормально, але якщо цей кумир з'являється в кадрі з IQOS або Glo, то це катастрофа. Оскільки повідомлення досить однозначне: "Якщо хочеш бути таким самим класним як я, роби як я". Молода людина, яка знаходиться в пошуку своєї ідентичності, легко приміряє на себе і такий образ. Звичайно, це не єдине, що спонукає спробувати курити, але вплив це здійснює дуже великий", — пояснює психологиня.\nСьогодні українські закони повністю забороняють рекламу тютюну, проте ТВЕНів це поки не стосується. Оскільки пристрої для нагрівання тютюну виробники реєструють як ґаджети, то й рекламну заборону вони обходять без проблем.\n"Майже 80% підлітків бачили хоча б одну рекламу IQOS. І так, ця реклама була дуже привабливою — в ній був вражаючий чоловік, сексуальна жінка, вони розважалися та отримували задоволення від життя. Красива музика і влучне гасло переконували, що електронна сигарета — невід'ємна частина цього красивого життя", — додає Анастасія Широка.\nЗа словами психологині, значну частину неповнолітніх курців приваблює можливість пробувати нові смаки. Тому важливими саме для цієї категорії є яскраві аромати, які часто можна відчути в місцях, де продаються наповнювачі для електронних сигарет.\nОкрім цього, виробники ТВЕНів активно співпрацюють з блогерами в Інстаграмі та Тік-Тоці, чиєю аудиторією є підлітки. Вони розвішують містами борди, знімають яскраві ролики з зірками, дають інтерв'ю про те, як досягти успіху і дбають, аби на прилавках магазинів завжди була стильна викладка з їхньою продукцією.\n"Більшість рекламних ходів були відпрацьовані на звичних тютюнових виробах ще до появи електронних гаджетів, і вони залишаються дієвими. Відтак, якщо не вести активну кампанію попередження куріння серед молоді, не розповідати про всі ризики для фізичного та психічного здоров'я, не регулювати рекламу та продаж електронних сигарет законодавчо, у нас не так багато шансів вберегти підлітків від цих спокус", — додає психологиня.\nВлада розводить руками і перечитує закон\nЗа питаннями, що стосуються дітей і їхніх прав, в Україні стежать з офісу Уповноваженого з питань дотримання прав дитини та сім'ї. Звертаємось туди з проханнями про зустріч з омбудсманкою Дар'єю Герасимчук. Хочемо розпитати про державні програми, спрямовані на захист дітей від пропаганди куріння.\nТа в офісі уповноваженої кажуть про її щільний графік. Те саме "Рубриці" відповідає і сама Дар'я, коли звертаємось до неї напряму через соцмережі.\nТоді надсилаємо офіційний запит із питаннями про те, на кого покладена відповідальність за протидію поширенню куріння серед неповнолітніх, чи стежить офіс уповноваженої за відповідною статистикою, про державні програми і заходи для боротьби з цим явищем…\nУ відповідь — про те, що цим питанням в офісі омбудсмена не займаються. Державної статистики стосовно кількості неповнолітніх курців не ведуть. Серед державного регулювання — лише Закон "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення".\nІз повідомленнями про випадки пропаганди куріння поміж дітей до уповноваженої не звертаються також.\nТо як вже згаданий закон про попередження куріння №2899-IV виконує свою функцію?\nПерш за все, він забороняє продаж тютюнових виробів неповнолітнім, але не трактує ґаджети для нагрівання тютюну як тютюнову продукцію, адже на момент його ухвалення ТВЕНів ще не було.\nЗакон забороняє всі види реклами сигарет, але дозволяє рекламу ТВЕНів і не забороняє викладку сигарет у вітринах.\nЗаборонено продаж тютюнових виробів неповнолітнім, але це не поширюється на ТВЕНи і погано контролюється.\nНа пачці сигарет обов'язково має бути текстове попередження про шкоду куріння на лицьовій стороні і графічне попередження на звороті, що займають по 50% кожне на своєму боці. Але місце для дизайну самого бренду залишається.\nЗабороняється куріння у громадських місцях, але у кафе та ресторанах незаконно облаштовують місця для курців.\nЩе один шанс змінити все\nЮрист Гліб Колосов каже — найбільшим викликом є ТВЕНи, і поки їхній статус не буде правильно визначений законодавством, суттєвих зрушень не буде також.\n"Електронні сигарети, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а також ТВЕН не є в розумінні українського законодавства тютюновими виробами. Тому ми можемо бачити багато реклами цих девайсів як офлайн, так і в мережі, адже фактично реклама їх не обмежена Законом.\nКрім того, такі девайси можна купити у вільному доступі в точках їх реалізації, магазинах електроніки чи онлайн і, на жаль, під час їх реалізації зазвичай не перевіряють вік покупця", — зазначає Гліб Колосов.\nВлітку 2021-го депутати ухвалили у першому читанні так званий антитютюновий законопроєкт №4358. Його основні тези пропонують:\nрозширити вільні від куріння простори у всіх громадських приміщеннях (крім аеропортів, де мають бути відведені для куріння місця) та заборонити куріння пристроїв для нагрівання тютюну (у тому числі IQOS, glo) у цих місцях;\nВизначити та врегулювати ТВЕН (використовуються разом з IQOS, glo) як тютюнові вироби, запровадити заборону продажу ТВЕН дітям;\nдодати текстові попередження про шкоду куріння, що займають 30% від розміру пачки на упаковки ТВЕНів, електронних сигарет та рідин до них\nзбільшити площу таких попереджень на сигаретних пачках з 50% до 65%;\nпосилити відповідальність за порушення законодавства у цій частині;\nзабороняє звичайні та електронні сигарети і тютюн для самокруток з характерним смаком і ароматом.\nЩо стосується попереджень, психологиня Анастасія Широка додає — для того, щоб вплинути на ситуацію з курінням, потрібно використовувати різні способи донесення правдивої науково доведеної інформації. Написи на пачках сигарет – це один зі способів, але він не має бути єдиним і має послуговуватись правильними формулюваннями.\n"Щодо попереджень, то електронні сигарети від самого початку були представлені на ринку як засіб, який допомагає позбутися куріння, або як "безпечніша альтернатива". І тривалий час вони не регулювалися законодавчо, відтак не вимагалося, щоб на упаковці стіків HEETs чи АЙКОСів 30% площі займали попередження про ризики для здоров'я. На даний час ці попередження є, але вони сформульовані в значно м'якшій формі, наприклад "Продукт не є цілком безпечним". Погодьтеся, що це не є еквівалентом "Куріння викликає інфаркт та інсульт"", — каже психологиня.\nЯк допомогти підлітку кинути курити\nТютюнова залежність — це вибір, нав'язаний зовнішніми чинниками. Тому відповідальність за такий вибір лежить не лише на тому, хто його робить, а й на державі та частково на оточенні курця. Якщо підліток почав курити, йому потрібна не догана, а допомога. Якщо ви є одним з батьків неповнолітнього курця, його старшим родичем, опікуном, вчителем або знайомим, поради для вас будуть такими:\nНе демонструйте агресію стосовно підлітка і його шкідливої залежності, інакше він одразу закриється і матиме спокусу чинити вам наперекір і продовжувати курити.\nРозкажіть йому про шкоду куріння, яка стосується як звичайних, так і електронних сигарет та ТВЕНів. Говоріть не лише про рак чи хронічні захворювання, а й про те, що можна побачити і відчути — жовтуватий наліт на зубах, неприємний запах з роту.\nПоділіться власним досвідом. Розкажіть, чи пробували курити самі, чи вдалося вам від цього відмовитися і як це було.\nРозкажіть підлітку про ресурси, які можуть стати помічними в процесі боротьби зі звичкою. Серед них сайт "Я кидаю курити", де зібрана корисна інформація про відмову від куріння та історії тих, кому це вже вдалося.\nЗапропонуйте разом знайти альтернативу цій залежності. Це може бути нове захоплення, мандрівка абощо.\nЗапропонуйте підлітку за потреби проконсультуватися з лікарем, аби побачити, чи вплинуло куріння на стан його організму. Окрім цього, сімейні лікарі консультують з питань залежностей і дають вказівки, як їх краще позбуватися.\nНе намагайтесь обмежити особистий простір підлітка, шукаючи сигарети у його особистих речах чи забороняючи щось.\nСпробуйте зробити відверті розмови про здоров'я і тілесність вашою корисною звичкою, взявши яку за правило ви, можливо, мінімізуєте ймовірність набуття підлітком звичок шкідливих.\n#діти #законопроект 4358 #здоров'я #куріння #законопроект #медицина #молодь #суспільство


Здоров’я – найважливіша цінність людського життя — КЗ СОР «Лебединський педагогічний коледж імені А.С. Макаренка»\nТільки у сильному, здоровому тілі дух зберігає рівновагу,\nі характер розвивається у всій своїй могутності.\n9 грудня 2019 року студенти 221 групи (наставник Бережна С.І.) провели відкриту виховну годину «Здоров’я – найважливіша цінність людського життя».\nМета заходу – орієнтація студентів на пріоритетність вічних людських цінностей життя, здоров’я, формування позитивної мотивації на здоровий спосіб життя як необхідної умови самозбереження, самореалізації.\nКультура здоров’я – складова загальної культури особистості. Особливого значення ця якість має для майбутнього вчителя, який в подальшій професійній діяльності буде формувати здоров'язбережувальне освітнє середовище сучасного закладу освіти.\nЦіннісне ставлення до себе, до свого здоров’я, вміння протистояти шкідливим звичкам студенти формували під час виконання ігрових вправ «Аукціон цінностей», «Скріпка», «Продовж прислів’я», «Міф чи правда?», вікторини «Знайди альтернативу».\nВиховний захід супроводжувався презентаціями, відеофільмом.\nСкільки мов ти знаєш, стільки разів ти людина.\nСучасні технології в НУШ\nВиховна година на тему – «Вибір супутника життя»\nВажливість вивчення англійської мови\nГолокост – трагедія ХХ століття.


Купити кухню Верона від фабрики Vip master - колекція Верона\nкухня Верона від фабрики Vip master\nфасад МДФ 16 мм з фрезерування, обтягнутій плівкою ПВХ кольори матові: білий (М01), світло-коричнев..\n₴ 6 989грн\nКолір фасадів кухні Верона\nКухня Верона-модель, що поєднує в собі функціональність, домашній затишок і дуже романтичний стиль прованс. Творці дизайну цього гарнітура взяли за основу характерну атмосферу французького заміського будиночка, втіливши її за допомогою сучасних технологій і якісних матеріалів. Купити кухню Верона ви можете на сайті нашої меблевої фабрики Vip-Master.\nМодульна кухня Верона: характеристики\nГоловна особливість моделі Верона-то вишукана простота в поєднанні багатством фактур і кольорів. Кухня не має безлічі декоративних деталей, які можуть перевантажувати зовнішній вигляд гарнітура. Верона Віп майстер випускається в двох серіях, кожна з яких має свої особливості та відмінності:\n1. Серія Д-має деревну структуру поверхні, представлена в 6 кольорах.\n2. Серія М-має однотонні матові Фасади. Їх можна доповнити матовим склом, яке зробить конструкцію ще більш легкою.\nМодель Верона - це французький прованс, середземноморський стиль, який особливо гармонійно впишеться в заміський будинок. Але і в міській квартирі така кухня створить особливу атмосферу. Якщо ви цінуєте домашній затишок, комфорт, кухня Верона точно підійде під ваші смаки!\nКольори фасадів кухонь Верона представлені 17 варіантами – це стосується обох серій. Кольори стільниць можна вибрати з 4 відтінків. Стільниця на мийку має два варіанти виконання. Самі модулі можуть бути пофарбовані в один з дев'яти доступних кольорів.\nКухні модульного типу-сучасна функціональна меблі, що поєднує оригінальний дизайн з комфортом. Зараз їх можна замовити недорого, вибравши найбільш підходящий дизайн і комплектацію. У нас ви можете купити модульні кухні моделі Верона. Вони користуються популярністю, поєднуючи в собі безліч позитивних якостей. Чому ж модульні кухні поступово витісняють класичні гарнітури?\nМодульні кухні від виробника відрізняються такими перевагами:\nПрийнятна ціна кухні-це є вирішальним критерієм для багатьох покупців, які хочуть комфортне кухонний простір, володіючи скромним бюджетом. Така покупка точно буде раціональним і виправданим вкладенням коштів.\nНаша меблева фабрика гарантує тривалий термін служби модульної кухні. Це можливо тільки при дотриманні правил і вимог експлуатації. Гарантійний термін, зазначений в супровідних документах, складе 24 місяці з дати виготовлення гарнітура. Протягом цього терміну фахівці компанії безкоштовно усунуть виниклі дефекти або замінять браковану деталь.\nЗверніть увагу - при отриманні меблів необхідно перевірити цілісність всіх її елементів, кількість комплектуючих. Перед складанням перевірте, чи немає на деталях браку. Якщо такі були виявлені, зверніться до нас. Деталі, які мають сліди монтажу, поверненню або обміну не підлягають. Також не забувайте зберігати заводську упаковку на термін гарантійного обслуговування.\nДогляд за меблями можливий з використанням спеціальної побутової хімії, що не містить абразивних або агресивних частинок. Отримати консультацію по правильному догляду можна у наших співробітників.\nМеблева фабрика Vip-Master пропонує модульні кухні за доступною ціною. Їх конструкція продумана до дрібниць, а дизайнерським можливості дозволяють підібрати варіант на будь-який смак. Ми використовуємо тільки якісні матеріали і фурнітуру, орієнтуючись на довговічність меблів.\nЧому варто замовити готові кухні саме у нас:\nЩоб замовити кухню Верона, звертайтеся до наших співробітників по телефону. Зверніть увагу, що вся офіційна інформація про кухні меблевої фабрики Vip-Master знаходиться тільки на цьому сайті!


ЛЮДИНА – ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА Скорочено | Скорочені твори\nТвори > Скорочені твори > ЛЮДИНА – ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА Скорочено\nЛЮДИНА – ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА Скорочено\nІ Пан Епамінондас Ляуфер (У деяких виданнях – Ляуфлер. – Ред.) жив у добрі часи. Цісарсько-королівський радник, він мав велику повагу, вплив і немалі доходи. Була у нього і слабка сторона – пристрасть до спиртних напоїв. Але цього поки що ніхто не помічав. У Ляуфера було чотири доньки і один син, якого любив до нестями, вважав своїм майбутнім. Мати так само обожнювала сина, не раз у мріях бачила його лісовим радником в елегантній колясці поруч із багатою жінкою, а навколо усі йому з повагою низенько кланяються. А ще краще, якби він став лікарем або й надвірним радником. Це так гарно звучить! Якщо ж згадати, що багато великих людей вийшли з низького стану, то йому це зовсім буде неважко, адже він син лісового радника, а не якогось там пастуха. А те, що Герман-Євген-Сидор не любив учитися, матір недуже засмучувало. Хіба багато є таких, що люблять ту науку? Вона ненавиділа “висушених тверезих професорів”, які мучили її синочка, називали упертим і злим. Тим часом підростали доньки. Природа не обділила їх красою, а пані радникова посилала, як водиться, вчитися французької мови й музики.\nОскільки батько займав високе становище у суспільстві, то удівчат не було відбою від женихів. Одне непокоїло матір: дві середні дочки, Олена й Ірина, любили читати серйозні книги. Особливо Олена. А потім ще й так палко розказувала про них молодим людям, що юрбою її оточували. При цьому сперечалася, розбирала, і в її устах звучали такі пекучі й небезпечні слова, як “соціалізм, натуралізм, дарвінізм, питання жіноче, питання робітницьке…” Мати не спала ночами з тривоги, що дівчина хоче йти зовсім іншим шляхом, якій призначено природою. А слова доньки про “рівноправність між мужчиною і жінкою”, про те, що жінкам треба вчитися і самим себе забезпечувати, викликали у неї сором і лють. Про таку небезпечну поведінку Олени, яка “губить легкодушно свою будучину і відстрашує від себе і віддругих сестер женихів”, говорили й товаришки пані радникової. Вони радили їй заборонити Олені читати книги і висловлювати подібні крамольні думки. Сміялися: “Хто ж буде дома їсти варити, наколи жінка стане до уряду ходити? Хто буде порядкувати, прати, шити? Невже ж мужчина? Ха-ха-ха!” Однак мати нічого не могла вдіяти з Оленою і не наважувалася застосовувати силу. Тим більше, що за нею, “як тінь”, піднімалася сестра Ірина і завжди знаходила слова, щоб заспокоїти матір і виправдати вчинки сестри. До них інколи приєднувався й молодий чоловік, студент-медик Стефан Лієвич, який приїхав додому на канікули. Чого він тільки не розповідав! А його слухали, ніби апостола правди. Про те, що в Швейцарії вже давно поширилася жіноча емансипація, що жінки навчаються в університетах, прагнуть бути самостійними і рівноправними з чоловіками. Тут же він побачив “сонне царство”, а якщо якась жінка намагається “збудити сонну сестру”, її висміюють і засуджують, як, наприклад, Олену. Йому за це навіть соромно. Олена відповідала, що це наслідок “нещасного виховання та вкоріненого пересвідчення, що думати-знати пристоїть мужчині, а жінці має воно служити за оздобу”. Мати ненавиділа Лієвича ще й за те, що він ніколи не знаходив доброго слова для її сина, а, навпаки, при кожній нагоді “читав нотації” за його недостойну поведінку і лінощі. *** Пізній вечір після великодніх свят. Було тихо, тільки чувся шум гірської річки. Навколо величаво піднімалися Карпатські гори, верхівки яких магічним сяйвом освітлював місяць. З невеличкої хатини вийшли Олена і Лієвич. Сьогодні у них прощальний вечір, бо Стефан змушений поїхати на два роки, щоб закінчити навчання. Вони не знаходять слів, щоб висловити свої почуття. Він просить її говорити, щоб назавжди запам’ятати голос коханої. Вона з усміхом питає, що, може, йому ще й присягу на вірність зложити? Стефан говорить, що вірить не в присяги, а у силу любові, і розпитує, що вона подумала у першу хвилину, у другу, третю, коли побачила його… Олена відповідає, що полюбила з першої хвилини, коли зрозуміла, що він говорив правду, не боявся ніколи і нічого. І з другої хвилини, коли переконалася, що він цільна натура, “задивлювався на жінок не очима нинішнього брудного егоїзму, а людини людяної…” їй подобається і те, що не перетворював себе в “модну малпу”, не дуже дотримувався умовностей “світського життя”. Стефан висловлює жаль, що родина Олени його не терпить і може присилувати її вийти заміж за когось, на їхню думку, достойнішого. Але Олена відповідає, що цього ніхто не може зробити проти її волі і просить вірити в любов, а поки що їхні заручини – таємниця. Пристрасно прощаються, цілуючи руки і просячи один одного триматися ці два роки розлуки, любити і вірити. *** Прийшли нові часи і принесли радникові великі клопоти. Хоч для сина Германа-Євгена-Сидора наймали репетитора, він щоразу приносив за кожне півріччя все гірші і гірші свідоцтва. Батько лютився, а сестри ховали брата, поки не пройде батьків гнів. Мати заспокоювала, казала, то він ще молодий, прийде час – усе налагодиться. Радник відходив серцем, заспокоювався і збільшував синові суму кишенькових грошей. Згодом навіть купив йому золотого годинника і коня. Потім таємно милувався, який син вправний вершник, і пообіцяв, що віддасть його служити в гусари. Нарешті навчання Сидора закінчено. Він поїхав на однорічну військову службу. Разом з ним відійшло і щастя родини Ляуферів, бо незабаром стало з’являтися безліч векселів за борги сина. Пан радник же все частіше затримувався у кав’ярнях, інколи там і ночував. Його “слабка сторона” перемогла. Якось Ляуфер сидів з товаришами за склянкою горілки і жалівся, що син доведе його до жебрацтва пиятикою, картярством і “прочим ледарством”. Товариші заспокоювали, мовляв, він ще молодий, прийде час, оду-мається і виправдає найкращі сподівання батьків. Хто з них у молодості не поводився таким же чином! Лікар жаліє приятеля і говорить, що у нього ж іще дві незабезпечені доньки. Йому заперечують, що дівчата, вийшовши заміж, самі себе поза-безпечують. Адже Олена уже, мабуть, заручена з К-им? Батько відповідає, що донька не хоче за нього заміж, бо не любить. Ляуфера підняли на сміх, сказали, що у нього вдома “бабське панування” і що це недопустимо, щоб дівчина відмовлялася від заміжжя лише з причини нелюбові. І раніше вибирали собі жінку за домовленістю, та й нічого – звикали, жили добре, тим більше, що жінка – як “молодий кінь”, “почує сильну, залізну руку, так і подасться”. Коли йшли додому, лікар запропонував радникові поговорити з Оленою, кажучи, що вона добра, шляхетна і не захоче, щоб родина страждала від бідності. Аби лиш забула того… І тільки тут батько дізнався, що його донька зустрічалася зі Стефаном Лієвичем, навіть була таємно заручена. Потім трапилося нещастя: молодий чоловік “набрався десь у шпиталі тифу й помер”. Олена тяжко переживала, навіть захворіла, тому й звернулася за порадою до лікаря і змушена була йому все розповісти. Батько дуже образився, що останній про це дізнався, і попросив свого товариша поговорити з дочкою, умовити її. *** І лікар дійсно прийшов поговорити з Оленою. Вона була сама, на диво спокійна. Батьків приятель став говорити, що дівчина повинна думати не лише про свої почуття, а й про обов’язки перед родичами. Олена гостро відповіла, що “не мож інакше збирати, як сіялось” і що батьки самі винні у негідній поведінці її брата. Тоді лікар вирішив викласти всю гірку правду: “всі вони знищені, …її батька через якусь-то суму, котру мав у себе в сховку й котрої недоставало, віддаляють зі служби”. Олена вражена, але каже, що вона була до цього готова. І не бачить виходу з такого становища. Тоді лікар підказує – вийти заміж за К-ого, який незабаром проситиме її руки. Дівчина категорично відмовляється, бо не любить його: “А подружжя без любові се, по моїй думці, брудні відносини”. Старий чоловік аж розсердився, доводячи, що їм нікуди дітися, якщо не прийде звичайна місячна платня, адже старша сестра сама має дітей і до того ж скупувата, на платню Ірини – вчительки музики – теж не проживеш. І хто ж буде догодовувати батьків, адже вони вас вигодували, виростили? Тоді Олена відповіла: “Відповідно до моїх сил, відповідно до моїх здібностей, а властиво відповідно до мого знання, котрим мене мій батько і теперішній устрій суспільний вивінували, хочу собі сама заробляти на кусник хліба, а заробленим щиро ділитися з родичами… Однак задля обов’язку проти волі сковуватись з мужчиною, з обов’язку його і себе оббріхувати… В чім мені тут добачувати святість обов’язку, коли самий сей обов’язок стане брехнею?” І сказала, що вона має розважливий критичний розум і не зверне “з раз обраного шляху”, готова боротися з незлагодами життя, бо вона – людина. *** Якось через два тижні після цієї розмови повернувся радник додому сильно напідпитку і в лихім настрої. Жінка почала йому докоряти, жалкукк чи, що вчасно “не наложила… поводів” на нього. Чоловік зло розсміявся і сказав, що у неї немає сили навіть доньку свою приборкати – вона й слухати не хоче про заміжжя з К-им, хоча це було б порятунком для усієї сім’ї. Тут почулися легкі кроки й увійшла Олена. Вона була з пачкою нот і сказала, що йде до Маргарети, а повернеться пізно. Мати лише кивнула, а батько грізно став на порозі, питаючи, яке діло вона має до вчительки музики у такий час і в таку погоду (надворі був дощ і сильний вітер). Олена відповіла, що вона за гроші переписала ноти і повинна їх сьогодні віднести. Батько розлютився: “Що? За гроші намазала ти ту дрань отут? Отже ти відважуєшся мені ще і в тім нечесть робити?” І продовжує, що не може порядним людям у лице подивитись, коли згадає, що донька “відкидає поважного чоловіка, й замість того, наче бідолашний писар, маже ноти за гроші; що безчестить моє ім’я, цілу мою родину; що хоче за всяку ціну відогравати якусь роль”. Вони продовжували сваритись, докоряючи одне одному та ображаючи. Однак Олена сказала, що “ніяка сила світу не стопче в мені мислячої самостійної людини” і що вона ніколи не буде жити брехнею. Батько знову почав кричати і проклинати дочку, кажучи, що вона все одно підкориться йому, тому що ще неповнолітня. II До тієї самої хатини, звідки вони з Лієвичем виходили три роки тому, прямувала тепер Олена. Тут жила стара вчителька Маргарета С, зараз, правда, уже для неї не вчителька, а щира порадниця і подруга. У кімнаті були затишок, спокій і звучала музика Шопена. Олена, як вона це часто робила, тихенько сіла в крісло і поринула у спогади. Саме під таку музику Стефан і зважився сказати їй про свою любов. “Яка одинока незабутня хвилина! В якім неописанім зворушенню находився він тоді – звичайно спокійний, гордий! Признання його тодішнє було лиш відгомоном тої музики – скована пристрасть. А вона? Найніжніші нерви дрожали, тремтіли в ній. Адже обоє носили в серцю любов, однак і обоє були горді, вразливі, і одне не хотіло другому признатись, аж таки він перший почав… …Се була сила глибока, могуча, піднімаюча сила, котра не знає ніяких перепон, нічого не жахається, котра, проломлюючи дорогу, пориває усе з собою, часто руйнує те, що закони і звичаї, і час з трудом збудували…” Пізніше стара дама закінчила грати і увійшла зі світлом до кімнати. Вона не здивувалася несподіваній гості, бо так бувало часто. Олена сказала, що хоче написати листа К-ому, щоб він не приходив просити її руки, не принижувався, адже вона його не любить і відмовить. Маргарета почала умовляти Олену підкоритися, доводила, що К-ий – непоганий молодий чоловік, добрий (забрав до себе матір)* і вона незабаром звикне. На це Олена гостро відповіла, що це “егоїст і чоловік гордий”, він не раз хвалився перед Стефаном, що його нічого не дивує, усе він скуштував і “ніяка жінка не в силі довший час придержати, бо, мовляв, знає наперед про кож-ду, що потрібував би лише палець надставити, а мав би їх десять нараз”. І про неї особисто сказав, що вона за допомогою своїх ідей “робиться… така інтересна в родинному гнізді”, але коли б він захотів, то одразу б полишила ці ідеї і “не сміла б мені їх у мій дім заводити. А до делікатної кухні, яку я люблю, вона й не пасувала б”. Отже, ким би Олена для нього була? “Нічим більше…, як ключницею його дому…” Маргарета подивувалася такій мові дівчини, її суворій правді, але не хотіла, щоб вона йдалі ступала “тою тернистою й небезпечною дорогою”. Тому сказала, що слухаючи її, можна подумати, що чоловіки зовсім не мають добрих прикмет. Адже ж і Стефан, очевидно, мав якісь недоліки? Олена відповіла, що так. “Був нудний педант, був заздрісний, був гарячка”. А ще мав спадкову схильність до пияцтва, і це її дуже непокоїло, але думала, що взаємна любов допоможе перебороти лихо. То ж чи може вона вийти за нелюба? “Ми вели б неустанну боротьбу між собою, котра б остаточно мусила виродитись у ненависть. Так, як я його знаю, то він не звернув би ніколи з шляху, раз обраного; а я, Маргарето, не єсьм натурою, котра б могла зносити на своїм карку панування другого”. Стара вчителька відповіла з жалем, що такі думки не доведуть до доброго, адже ж зовсім не краще бути самотнім, нікому не потрібним, та ще й у бідності. То ж треба вітати К-ого “як свого ангела-спасителя”. Олена відповіла, що ніколи, краще вмерти. Маргарета сказала, що не вмирається так легко, і в неї була така думка, коли помер чоловік, але ж живе, чекаючи кінця. Дівчина замислилася, зайшовши думками у безвихідь. Дійсно, що ж їй робити? Чим їй зайнятися? До писання не мала таланту, “а всяке дилетантство було їй ненависне”. Вона розуміла, що повинна дотримуватися своїх поглядів, бо “пропаде, як тисячі перед і за нею”. І думка “світу” для неї неважлива: “Ані їх хвальба, ані їх догана не були ніколи в силі постановити для мене якесь правило!” Єдина мрія – що настане час, коли “справедливість перестане бути якимось даром ласки, …жінка не буде примушена жертвувати свою душу фізичним потребам”. От коли б їй дали “поживу… душі; …серйозну, тривалу працю…” Маргарета їй говорить, що вона забула про матеріальні потреби, на це Олена відповідає: “Моральна нужда і абсолютна бідність – се одне й те саме. Наслідки їх однакові”. І просить паперу, щоб написати листа К-ому з відмовою. *** Жінки попрощалися холодно і німо. Вони обидві зрозуміли: щось їх роз’єднало після цієї розмови. *** Чаша горя, яку довелося випити родині Ляуферів, ще була неповна. Герман-Євген-Сидор закохався, але дівчина залишилася глухою до його почуттів і відмовилася стати дружиною. Хлопець не знайшов ніякого іншого виходу, як вистрілити собі в лоб. Невдовзі радника усунуто зі служби, і гарні, золоті часи залишилися в минулому. *** Найстарша дочка Ляуфера вийшла заміж за старого, але багатого чоловіка і проживала далеко від родичів, раз чи двічі на рік пишучи листи. Сестри не були між собою близькі, тому Олені було важко писати листа з проханням дати в оренду частину поля за містом, що належала зятеві. Відповідь чекали довго, нарешті зять погодився на невигідних для Ляуферів умовах, але діватися було нікуди. Родина виїхала в село. Найменшу сестру старша забрала до себе – доки звикне. *** Минуло п’ять років з того часу, як Ляуфери проживали на селі, відлучені від інтелігентного світу, від усякого товариства. Життя їх було тихе та сумне, приправлене бурхливими вибухами пияцтва Ляуфера. Ніхто не здержував його тепер від такої поведінки. При суперечках впадав у злість, поводився, наче божевільний, навіть кинув одного разу молотка на дружину. Тепер головувала в родині Олена. На її плечах “спочивав гаразд цілої родини”. Адже Ірина вийшла заміж, але повдовіла і повернулася додому, а наймолодша, Геня, жила у родині старшої, де привчалася до господарювання: “За урядника не вийде, бо тим грошей треба, а тому, що вона не є гарною, то ще найлучче буде випровадити її на добру газдиню і охоронити її від усякої вищої освіти, котра в нашій родині відіграла таку нещасну роль…” (так написала найстарша сестра). *** Був осінній сонячний день. У селі панувала тиша. Багато людей поїхало на ярмарок. На полях нікого не видно, давно вже весь урожай позвожено додому. Сумний і непривабливий це був вид. Веселив око лише один темний дубовий ліс, до якого охоче звертали відпочити мандрівники. Туди попрямувала й Олена. Вона була така ж гарна, як і п’ять років тому, тільки лице “потемніло та обгоріло”, а “біля уст уклалася морщина, котрої перше не було і котра надавала тепер цілому лицю вираз глибокого суму й утоми”. Які ще мали бути наслідки життя у відриві “від усяких товариських зносин”, в тяжкій праці і в безперестанній боротьбі з журбою? “Немає тяжчої кари для молодого живого духу, для бистроумних, енергійних, а надто ідеально уложених натур – як таке життя”. Олену лякало, що й вона незабаром перейде в розряд людей байдужих, котрі турбуються лише про “фізичний добробут”, тобто матеріальний достаток. Вона билася, “як той спійманий орел”, у пошуках виходу з цього становища, але не бачила його. Олена задивилася на мурашник, що був поблизу неї і пригадала статтю відомого російського критика Д. Писарева “Бджоли”. Як багато почуттів піднімалося в її душі колись проти “трутнів”. Тепер вона читала дуже рідко. Згадала знову про лист, дістала з кишені і прочитала уже в котрий раз. Найстарша сестра писала, що хоче продати землю, яку вони орендують, то ж хай заздалегідь домовляються з новим господарем, інакше через рік опиняться без оселі. Пані радникова, колись “гарна і горда женщина”, зломилась. Коли Олена розповіла їй про лист, та лише заплакала. Ірина часто хворіла, а найменша сестра, уже доросла, повернулася і тяжко працювала на полях нарівні з чоловіками. Сподіватися на чиюсь допомогу чи пораду було нічого, тому Олена й не розповіла родині про негативну відповідь нового господаря землі, а намагалася в котрий раз сама знайти вихід. *** Раптом почувся тупіт кінських копит, і вона побачила малий легкий візок, у якому сидів молодий чоловік, по одягу видно, що лісничий. Олена радо привітала його й дозволила себе підвезти. Почали говорити. Фельс, так звали цього її знайомого, говорив багато, розповів, що залишається на службі у барона, що купив ще одне село і замінив собі коня. Дівчина похвалила коня, сказала, що хотіла б навчитися правити кіньми, але це, напевно, важко. Фельс радо пообіцяв навчити і навіть дав у її розпорядження свій візок. Вона взяла поводи, а молодий чоловік сказав, що треба тримати сильно, а це для жінки з її ніжними руками важко. Тоді Олена, не соромлячись, сказала, що цими ніжними руками вона витягає п’ять-шість відер води для худоби, якщо цього нікому зробити. Фельс здивований прямотою дівчини, хоч і погоджується, що в господарстві інакше не можна. І розповідає, що його знайомі дочки священника теж “дуже господарні”, особливо старша, панна Омелія. Вона “дуже образована”, “грає на фортеп’яні”, і у неї він бере журнали читати. Олена трохи вражена і питає, чим та панночка йому подобається, але Фельс відмовляється відповісти, говорячи, що він цього не знає. Дівчина зрозуміла, що “не любив він узагалі думати, а був більше чоловік чувства”. Сказала, що й вона може дати йому книги для читання. Сама ж зараз не читає, не може… Раптом коні рвонули вбік і ледь не перевернули візок. Фельс ухопив поводи твердою рукою і люто вдарив коней. Потім повернувся до неї і м’яким голосом спитав, чи вона не злякалася. Олена відповіла, що стала боязлива, бо рідко виїжджає. Усі коні при роботі, а чужих просити не хоче. Фельс сказав, що мусить щодня виїжджати своїх коней, тому може їх давати їй. Однак Олена зауважила, що сама не поїде; зійшлися на тім, що виїздитимуть разом. *** Через чотири дні в ту саму пору Фельсів візок знову зупинився перед помешканням Ляуферів. Фельс привіз дівчину додому. Олена була стомлена, але привітним і лагідним голосом просила його приходити ще. *** Після цієї прогулянки Олена стала сумна, мовчазлива. З домашніми поводилася роздратовано, навіть різко. Коли ж Ірина вимовляла ім’я Фель-са, дівчина уникала її погляду, а та не розпитувала, хоч бачила, що з сестрою щось діється. Чекала, поки сама розкаже. Одного разу пані радникова стала допитуватися в Олени, коли та напише листа новому власникові землі. Дочка відповіла, що треба ще зачекати. Мати засумнівалася, чи принесе це чекання порятунок, але Олена запевнила, що все буде гаразд, “а ся дівчина не говорила ніколи на вітер”. Тут увійшла Ірина і спитала, що це сестра знову бере на себе. Тоді Олена ніби жартома відповіла: – Вас беру на себе! Обидві стояли біля вікна та дивилися на сумний осінній краєвид. Ірина помітила, що сестра мала дуже змучений і засмучений вигляд. Сказала, що їй передавав вітання Фельс, якого вона зустріла в учителів. Олена була в замішанні, а Ірина продовжила, що їй здається, ніби Фельс цікавиться Оленою. При цьому додала, що “він добрий чоловік, але дуже ограничений…” Та підхопила: “Так, так, але всежтаки він маєдоходи; а головна річ: він добрий чоловік!..” Ірина в тривозі і здивуванні подивилася на сестру. Адже та не могла полюбити такого чоловіка, а якщо й полюбила, то що це була за любов? Вона не розуміла… Олена йшла повільно, щоб заспокоїтись. Було дуже ніяково перед сестрою, що обожнювала її, і тепер роздумувала, чи є в неї любов. Потім стала думати про Фельса, намагаючись віднайти у ньому щось привабливе для себе. Але не знаходила, хоч вірила, що його любов не могла не вплинути на неї. “Любов має те в собі, що наколи походить від симпатичних осіб, викликає і в нас настрій, подібний до любові…” *** Олена часто стрічалась із Фельсом, причому на самоті. А якщо хтось із родини з’являвся вдома, ставала мовчазною і шукала собі заняття на кухні. Коли випав сніг, лісничий почав приїжджати щонеділі і забирати усіх на прогулянку. Часто бувало, що катав саму Олену, щохвилини питаючи, чи їй не холодно. Він зовсім втратив свою сміливість щодо неї, а вона, навпаки, – говірлива, весела, зовсім ним заволоділа. Інколи він починав розмову про щось, не передчуваючи, що говорить проти її поглядів. Олена спиняла на ньому гордий, холодний погляд, і він бентежився. “- Чого говорите про речі, котрих добре не розумієте? Се ж вам не личить! Будьте таким, яким ви є, і не думайте йти другим під лад! – Тиранка з вас, панно Олено! – Чого мене слухаєте? Не робіть сього, наколи вам неприємно. – Чому ви до мене такі гострі? – питав з вимушеним усміхом. – Завсігди маєте щось на мені критикувати, а мені се болить. – Я не хочу, щоб над вами хто глумився, – відповідала вона м’яким, перепрошуючим голосом”. Він їй одразу все прощав, цілував руки і “був би стерпів, хоть би вона й ногу на карк поставила”. Вона це відчувала, і у неї зростала відраза, що він їй не противиться, а охоче піддається її сітям. Одного разу Фельс ледь їй не освідчився, а вона відштовхнула його такими різкими словами, що той, мало не заплакавши, подався геть. Потім перепрошувала його, говорячи, що вона така нещаслива. І це було правдою. *** Настав Великдень. Олена оглянула господарство і повідсилала парубків та дівчат до церкви. Сама пішла на город і журливо задумалась. Навіть природа, що оживала, не розігнала її сумних думок про майбутнє. Мимо саду йшла стара Катря, мати сільського старости, і привіталася, як велів звичай. Спитала, чи не йде дівчина до церкви, а потім стала розповідати про те, скільки гостей з’їхалося до пані лісничихи, скільки там усього напекли. Подарувала писанку і побажала, щоб за рік Олена їла паски уже не сама, а з чоловіком та дітьми, бо ж не годиться дівувати увесь вік. Згадала й свого покійного Івана. Він був добрим господарем і чоловіком. Як любив її! Хоч і частенько бив. Але то чоловікові можна, на те він і чоловік. Не дурно й кажуть: “Жінка не бита, а коса не клепана – одно й те саме!” Олені ж, за те, що вона читала їй листи віддоньки, Катря побажала стати панею молодого пана лісничого. І розповіла, що той купив недавно таку корову, якої у селі ще й не бачили. *** Того самого дня після обіду зійшлися гості, запрошені Оленою і її родичами: старі вчителі з синами, надлісничий, священик з родиною і молодий Фельс. їли “свячене”, бажали добра, здоров’я, потіхи з дітей та онуків. Потім старі бажали молодим, а молоді – самі собі. Тоді старші, розчулені, залишили “любу молодіж” саму. Ніхто так не міг гордитися у той день своїм гумором, як Олена. Очі сяяли, коси спустила на плечі, здавалася набагато молодшою. Фельс не зводив з неї очей, і вона не полишала його увагою. Усі присутні милувалися і говорили, що з них вийде добра “пара”. Іринка мала вигляд дуже утомлений. Вона слідкувала за сестрою, відкривши для себе її таємницю (одружитися з нелюбим, але багатим), і дуже непокоїлась. Спочатку намагалася розбити цей план Олени, потім говорила з нею, але сестра відповіла, що їм усім потрібне пристановище. Ірина плакала, говорила, що не може прийняти такої жертви, але Олена втішала її, що робить це задля родичів, хоча насправді її найбільше тривожила хвороблива Ірина, яка без неї пропала б. Гірко було спостерігати Ірині за тими “ловами”, як висловилася Олена. Сьогодні усе мусило вирішитися. Олена з нетерпінням чекала, поки роз’їдуться гості, а більше всього боялася, щоб Фельс не став освідчуватися, бо сьогодні вона надто знервована й утомлена. Коли гості попрощались, Олена пішла в кімнату шукати якусь хустку. І тут до неї підійшов Фельс. Він був дуже блідий, а очі палали гарячим вогнем. – Олено! – Що ж? – Я не знаю. Я… – І я не знаю… – Оленочко! – повторив він. – Бажаєте чого-небудь?.. – Так. Се бачте… ви… “Він її боявся. її ж взяла колишня дика нетерпеливість й вона задро-жала на цілім тілі… – Ви знаєте, що ви такі гарні-гарні… Він станув нараз близько перед нею, і вона зачула від нього вино; але в тій же таки хвилі, заки вона змогла се завважити, пірвав її палко до себе. Вона скричала й відтрутила його далеко назад. її обняла сильна, несказанно глибока фізична відраза. – Тихо! – кликнув він у сильнім зворушенню. – Я вас люблю, Олено, не завдавайте мені болю!.. Брови його стягнулися грізно; закусивши долішню губу, глядів на неї заіскреними очима. – Чому відтрутили ви мене? Я вас люблю, Олено, будьте моєю жінкою! – сказав він пристрасно. Вона стояла перед ним, оперта о стіну, бліда, з широко отвореними очима, з дрожачими ніздрями, у важкій боротьбі. Сильно товклося в грудях її серце. Ноги дрожали під нею, і вона не змогла уст одтворити. – Олено, дорога, відповіжте мені! Вона мовчала. – Чи ви втратили мову? О, скажіть лише одне слівце. Вона ледве глянула на нього, опісля закрила розпучливим рухом лице і застогнала. Він зсунув лагідно з лиця її руки та шукав її очей. Вона відвернула голову від нього. – Ви не любите мене? – прошептав, глибоко зворушений. – Не хочете бути моєю жінкою? Не хочете? Минула мала хвилина, в часі котрої чути було лише її важкий віддих. – Коли так, то простіть! – Я хочу, Фельс! О боже, я хочу, хочу… – вирвалося з її уст”. Коли Фельс почув це, то кинувся обіймати і цілувати Олену, а вона мовчки зносила ті любощі. Було вже пізно опівночі. Місяць ясно світив у кімнату сестер, заливався співом соловейко, розмірено йшов годинник, але його тикання часом переривав гіркий нервовий плач. Олена втішала: – Не плач, Іринко! Іринка відповідала, що вона не може, у неї серце розривається, благала, щоб сестра не робила цього. Тоді Олена сіла на ліжку і зареготалася упівголоса, як божевільна: ‘ “- Чи лише я збрехала? Чи лише я одна? Хто питає про правду, або про любов? Врешті я була між вами найсильніша, то хрест нести припало мені”. То ж хай Ірина не будить у ній колишню людину, не мучить сумнівами, адже вона виконала своє “завдання”. Сестри затихли. Олена лежала, немов у полум’ї, й думала про нього. Але так ні до чого й не додумалася, задрімала. І приснилося, ніби величезні морські хвилі все ближче підходять до неї. Шумлять грізно, а між їх шумом чути гучний, могучий голос. Все ближче до неї підходив той голос, зворушуючи аж до глибини душі. Серце ледь не вискакувало, не розривалося. Хотіла крикнути, обізватись, але море раптом стало спокійним і гладким, “а по його золотавій площині ступав мужчина, високий, відважний, з сяючим чолом: прямо підійшов до неї і…усміхнувся… І не дивувалися вони, що так довго не бачились. Любувались собою і сперечались, а між тим шуміло море прастару звісну пісню, пісню про любов. А сонце горіло на заході червоним сяєвом…” *** Через місяць увечері на подвір’ї Ляуферів зібрався натовп селян. Стара Катря ходила між людей з пляшкою горілки і частувала, примовляючи: “За здоров’я молодих!” Ворота були відчинені, і на подвір’я заїжджали віз за возом з весільними гостями з усієї околиці. Фельс настояв, щоб весілля було гучним і пишним. Запрошені займають свої місця у святково прибраних кімнатах, а пані радникова проходжується між гостями. їй здалося, що повернулися старі добрі часи. Звідкись взялася давня зарозумілість у цій прибитій роками і горем жінці: “Вона подала ласкаво надлісничим руку, а вчителів привітала лише гордим поклоном. Здавалось, немовби вона і не проживала з ними ніколи у ближчих товариських відносинах. Вони ніби вперше, і то з ласки, знайшлися в її домі…” Вона пишалася, що її доньку вибрав найгарніший мужчина в околиці. А особливо тішила стару пані купа весільних подарунків, і серед них – велика скринька зі сріблом на дванадцять персон, яку подарував Фельсів барон. Приїхала на весілля і Маргарета. Вона постарішала і посумнішала. Ходила мовчки по кімнатах і слухала пані радникову, яка їй розповідала про нареченого. Та хвалилася, як Фельс любить Олену, який він добрий, і що віддав їм маленьку хатинку в місті. Матері з Генею легше буде там жити, а Ірина залишиться, звичайно, з Оленою. Далі пані радникова говорить, що Фельс “добрий, щирий хлопець, чесний, ретельний чоловік, і Олена буде з ним щаслива”. Маргарета на це лише прошептала: – Дай Боже, дай Боже… Вона не може забути, що Олена так бездумно відмовила К-ому. Він тепер суддя, має великі доходи і живе безжурно, одружився з донькою багатого броварника. Мати сказала, що нічого, “нема нічого злого, щоби на добре не вийшло”. Ще невідомо, як би до них поставився К-ий, чи був би такий прихильний. А що не так склалося, то винен тільки той безталанний Лієвич. Маргарета весь час думала про Олену. Зустрівшись, вони обидві збентежилися. Олена сказала: – Бачите, Маргарето, я таки віддаюсь! Зацікавлені гості сидять, перешіптуються, чекають молодого з молодою. Молодий незабаром приїде, а от де вона? Ірина, з виглядом як на похоронах, сказала, що молода зараз з’явиться, вона пішла на кілька хвилин у свою кімнату. Олена, у довгій білій сукні, справді заховалася в одинокім кутку, який їй ще лишився. Вона була зайнята дивною роботою – виймала зі скриньки один лист за другим і, не дивлячись, роздирала їх. Нарешті залишився один. Взяла до рук, але не витримала і вирішила прочитати в останній раз. “Що твій медвідь коли-небуть і заслабнути, а навіть і в ліжку лежати може, ти б, певно, й не думала, серденько! Тепер якраз пора, в котрій посилаю тобі свої записки, Оленко; а що мене Василь, з котрим тепер разом мешкаю, насилу запакував до ліжка, а сам десь полетів по якогось лікаря, а самота така страшна, то й хочу по змозі до тебе говорити. Хотів би я, моя рибчино, щоб ти була тут, тримала руку на чолі – твою легеньку малу руку… тоді й не боліла би вона так сильно. Я собі уявляю, що ти тут біля мене, сидиш на ліжку… бачиш, Оленко? Любов таки найкраща з усього, що життя лише має!.. Тепер, наприклад, коли мене голова так шалено болить, ти б певно усього спробувала, щоб лише мій біль усмирити. Я переконаний: ти б се інакше робила, як ми, лікарі, а воно би, певно, скорше перейшло. Ах, скільки мав би я тобі говорити! Маєш ще три місяці перед собою – а потому Великдень. Я все відкладаю на Великдень… душа так повна, ти мене знаєш… так, але лежачи, писати утомився…” Це були останні слова Стефана, писані для неї. Василь переслав їх Олені. Дівчина притиснула листа до уст, а потім подерла його на дрібні шматочки. Вона підійшла до вікна і закрила лице руками. З вікна долітав чудовий запах лілей. Тихо шумів ліс. Незабаром почула, як під’їхав візок. Вона добре знає, хто ним приїхав, чий це короткий, голосний сміх. Ноги під нею задрижали, у вухах щось бринить, а горло здавили корчі. Нерви напружені до краю. “Якесь незнане доти, упряме, дике чувство обгорнуло її – одне лише чувство. Вона ненавидить. Ненавидить з цілої глибини своєї душі! Вбивала б, проклинала б, затоптувала б, як ту гадюку… Чи – його? – Адже вона винувата!! Сама, самісінька вона… І чим вона оправдається? Що вона людина?.. Вона заллялась несамовито сміхом. …Приклякнувши до землі, вона ридала нервово-судорожним плачем; а коли увійшов він, підняла руки, немов би просила порятунку. Він підвів її і притис до грудей. – Ха-ха-ха! Ти плачеш, Олено? Ну, звичайно, як усі дівчата перед шлюбом!!.” 1891. Село Димка, на Буковині.\n“Робітниця свого народу” (Ольга Кобилянська) – Ольга Кобилянська (1863-1942) Підручник Українська література 10 клас ХХ Століття Ольга Кобилянська (1863-1942) І ти, найкраща жінко, героїчная. Прекрасна Ольго! Духа не вгаси, Як не вгашала ти ніколи!...\nМоя автобіографія скорочено – Остап Вишня »


Луческу: "Прикро, що публіка вболівала проти нас. Було б краще проводити цю гру в Києві" | Футбол Сьогодні\nЛуческу: "Прикро, що публіка вболівала проти нас. Було б краще проводити цю гру в Києві"\n26 квітня 2015, 22:42\nНаставник "Шахтаря" – про матч проти "Динамо"\nМірча Луческу відповів на запитання журналістів після матчу 21-го туру чемпіонату України між "Шахтарем" і "Динамо" (0:0).\n- Важка гра. Було видно, що обидві команди хотіли досягти перемоги. "Динамо" дуже організовано зіграло в обороні, діючи в основному на контратаках. Ми більше контролювали гру, але, на жаль, не забили, коли Адріано вийшов один на один із Шовковським. Воротар "Динамо" як завжди зіграв на дуже високому рівні.\nНам складно тренуватися за тих умов, в яких ми опинилися, і складно весь час грати, коли трибуни вболівають не за нас. Раніше нас тут більше любили.\nНе можу не торкнутися суддівства. Раніше я говорив, що переможець чемпіонату буде визначатися суддями. Ось і сьогодні не був призначений пенальті у ворота "Динамо" після того, як Рибалка зіграв рукою. Може, ми не заслуговували сьогодні на перемогу – гра була рівна, але, тим не менш, це був чистий пенальті, і його треба було призначити.\nКрім того, був відрізок матчу, коли гравці симулювали один за іншим і більше валялися на полі, ніж грали. Нарешті, виникла пауза в грі, коли стадіон заповнив дим. Все це в сумі подіяло на футболістів, у їхніх діях з'явилася нервозність.\nДоля чемпіонства багато в чому залежала від сьогоднішнього матчу. А тепер, після нічийного в ньому результату, не думаю, що у нас є шанси здобути золоті медалі, коли "Динамо" всі матчі грає вдома. Але ми будемо боротися. Як мінімум, за друге місце – ми не можемо собі дозволити втратити право виступати в Лізі чемпіонів.\nНапевно, настав час, щоб після певного періоду чемпіонський титул перейшов до іншого клубу. Треба визнати, що "Динамо" вдалося скористатися тими складними умовами, в яких у цьому сезоні опинився "Шахтар". Прикро, що сьогодні вся публіка вболівала проти нас, адже ми привезли сюди Лігу чемпіонів. Було б краще, щоб цю гру проводили у Києві. Напевно, сьогодні було те ж саме, коли ми тут грали з "Карпатами" в Кубку України – тоді також відчувалася велика агресія в нашу адресу з боку трибун, навіть різні предмети на поле летіли.\n- Чому в такому ключовому матчі в запасі залишилися Кучер і Шевчук?\n- Я просто думав про те, що нас чекає в наступному році. Кучеру 33 роки. Аналогічна ситуація і щодо Шевчука. Треба дивитися вперед і готувати команду з прицілом на наступний сезон.\n- Тобто "Шахтар" чекає кадрова революція?\n- Давайте спершу закінчимо цей чемпіонат і подивимося, що вирішать стосовно формату й кількості учасників наступної першості. І тоді вже в комплексі будемо все це вирішувати. А зараз можу сказати одне: грати в присутності 500 уболівальників – це ніяк не співвідноситься з рівнем нашого клубу. Адже виходить, що тільки на матчі з "Динамо" стадіон заповнюється. Це несолідно. Ніхто не винен у цій ситуації, але ми її заручники.\nфутболчемпіонат УкраїниДинамо КиївШахтар ДонецькМірча Луческу


Олександр Поліщук: Воєнний стан не допоможе звільнити акваторію Азовського моря / Головне / УКРОП. Українське об'єднання патріотів\nОлександр Поліщук: Воєнний стан не допоможе звільнити акваторію Азовського моря\n30 листопада 2018, 15:23 Головне Роздрукувати\nЗапроваджений на 30 днів воєнний стан не допоможе вирішити проблеми з окупованими територіями України, зокрема щодо звільнення акваторії Азовського моря. Про це в ефірі «Радіо НВ» заявив генерал-майор запасу, військовий дипломат, член партії УКРОП Олександр Поліщук.\n«Цей термін нічого не вирішить. Ми не звільнимо акваторію Азовського моря та не забезпечимо туди вільний доступ наших військових кораблів. Оскільки цивільні судна пропускатимуть, а військові – ні. Там створено угрупування російського флоту, яке перешкоджатиме будь-якому нарощуванню військових потуг з боку України в Азовському морі», – підкреслив укропівець.\nВодночас він зауважив, що запроваджений воєнний стан не дасть змоги перемогти агресора: «Які будуть переваги від нинішнього воєнного стану? На мій погляд, практично жодних. За такий короткий час ми не здобудемо перемоги над ворогом. Тому що неможливо перевести всю промисловість на військові рейки, а потім – швидко відмінити цей хід».\nТакож Олександр Поліщук вважає, що рішення щодо запровадження воєнного стану було спонтанним, і довго цей стан не протримається.\n«Якщо не буде цензури, мобілізації, додаткового посилення наших угруповань або чогось іншого, що передбачено в рамках воєнного стану, – навіщо його впроваджувати, якщо все працюватиме так, як працювало?» – зазначив представник «Українського об’єднання патріотів».\nНа його переконання, щоб запобігти загрозі подальшого блокування українських суден з боку Росії, необхідно організувати консультації в рамках міжнародних угод, зокрема Будапештського меморандуму.


Цибуля ріпчаста - сорт, властивості, вирощування\nМир растений Родина цибулеві Цибуля ріпчаста\nВид Цибуля ріпчаста – це багаторічна трав'яниста рослина із роду Лук родини Цибулеві. Ріпчаста цибуля була завезена до Європи із Західної Азії та культивується з давніх часів. Ця рослина має підземні цибулини, що відрізняються, як і надземні пагони, специфічним гострим смаком і ароматом. У середньому, висота рослини сягає одного метра.\nЦибуля ріпчаста має довге темно-зелене листя циліндричної форми. Кожен лист складається з листової піхви та соковитої листової пластинки, що досягає в довжину 40-60 см. Стебло ріпчастої цибулі коротке та носить назву «донце». Нижні соковиті ділянки піхв листків з'єднуються із закритими м'ясистими лусками, формуючи плівчату цибулину до 15 см в діаметрі. Зовнішні сухі жовті (іноді білі або фіолетові) луски цибулини виконують захисну функцію. Внутрішні білі, фіолетові або зеленуваті луски соковиті та м'ясисті. Всі луски прикріплені до донця, на якому в пазухах лусок є бруньки. З них з'являються дочірні цибулини.\nКвіткова стрілка ріпчастої цибулі порожниста, зеленого кольору, досягає у висоту 1,5 м. На її вершині формується кулясте суцвіття (парасолька), що включає від 200 до 700 зеленувато-білих квіток. Кожна квітка прикріплена до стрілки довгою квітконіжкою, оцвітина складається із шести пелюстків, є шість тичинок і одна маточка із трьохгніздною зав'яззю. У суцвітті, крім квіток, можуть формуватися маленькі цибулинки-дітки. Цибуля ріпчаста є перехреснозапильною рослиною, утворює плоди-коробочки, в кожній з яких міститься до шести чорних дрібних тригранних насінин. Цибуля розмножується насінням, цибулинами, цибулинками-дітками із суцвіть. Цвітіння ріпчастої цибулі спостерігається в червні-липні, дозрівання плодів - у серпні.\nСорти цибулі ріпчастої, які користуються популярністю у городників: Алеко, Буран, Арзамаська місцева, Каба, Ростовська ріпчаста місцева, Одінцовец, Штуттгартер різен, Тімірязєвська. При вирощуванні цибулі ріпчастої слід враховувати, що це холодостійка та світлолюбна культура. Під час посиленого росту листя ця рослина потребує зволоження грунту. Так, якщо цибуля ріпчаста вирощується для отримання пір'їв, необхідно поливати її один раз в два-три дні.\nЦя рослина застосовується в кулінарії як приправа при консервуванні, до різних салатів, м'ясних і овочевих страв, як пряно-вітамінна закуска, смакова добавка до соусів і супів. Цибуля ріпчаста вживається в їжу також у сирому або підсмаженому вигляді. Існує безліч рецептів для приготування страв із ріпчастою цибулею.\nКорисні властивості ріпчастої цибулі широко відомі. У цибулинах і зеленому пір'ї цибулі містяться білки, вітаміни, цукри, ферменти, органічні кислоти, глікозиди, пектинові речовини, фітонциди та ефірне масло, що обумовлює специфічний смак і запах. У медицині з давніх часів цибулю ріпчасту використовували для боротьби з інфекційними хворобами - під час епідемії чуми, черевного тифу. Рекомендації по її застосуванню наводилися в старовинних російських травниках-лікарських порадниках. В даний час часто використовуються лікарські препарати, створені на основі витяжки із цибулі ріпчастої. Це «Аллілчеп» та «Аллілгліцер», що мають противобактериальну та антигельмінтну дію, підсилюють моторику кишечника, що використовується для лікування колітів, атонії кишечника. Також ці ліки призначаються при гіпертонії та атеросклерозі. Слід зазначити, що цибуля стимулює виділення шлункового соку, використовується в медицині як легкий сечогінний і заспокійливий засіб. Цибуля ріпчаста застосовується також як косметичний засіб при себореї, облисінні, для освітлення шкіри обличчя. Як говориться у відомому прислів'ї: «Лук від сімох хвороб».