Сергій Яцков, директор УМАКО “Сузір’я”: «Українській космічній галузі потрібні кваліфіковані проектні менеджери» – SpaceUkraine.com\nСергій Яцков, директор УМАКО “Сузір’я”: «Українській космічній галузі потрібні кваліфіковані проектні менеджери»\nВідкривати нові таємниці Всесвіту допитливим українцям допомагає Українське молодіжне аерокосмічне об’єднання «Сузір’я». Це єдина в Україні громадська організація, яка займається аерокосмічною освітою молоді. Директор Київської філії Національного центру аерокосмічної освіти молоді імені О. М. Макарова і виконавчий директор громадської організації «Українське молодіжне аерокосмічне об’єднання “Сузір’я” Сергій Яцков розповідає про роботу з молоддю і популяризацію космосу в Україні.\nВід «Союзу» до «Сузір’я»\nУкраїнському молодіжному аерокосмічному об’єднанню (УМАКО) «Сузір’я» вже 27 років і воно на півроку старше за Державне космічне агентство України (ДКАУ). Тематика молодіжної аерокосмічної освіти, якою займається об’єднання, ще давніша.\nКосмонавтика — це скарбниця світового досвіду в науці та технологіях, а космічні дослідження — концентрат різноманітних наук, передових ідей і технологічних досягнень. Залучення молоді до роботи в такому середовищі сприяє швидкому усвідомленню власних талантів, здібностей, сильних сторін, допомагає визначитися з майбутньою професією. І наше завдання — віднайти й підтримати талановитих дітей і підлітків, направити їх творчу енергію та здібності у потрібному руслі. Це очевидні речі, які розуміли ще 30 років тому, а сьогодні, чомусь, не можуть, або не хочуть цього зрозуміти.\nУ всьому світі усвідомлюють важливість роботи з молоддю. Піонерами в цій справі були американці, які ще в 1984 році створили Раду юних астронавтів. Це була національна освітня програма, затверджена на найвищому урядовому рівні, завдяки якій захоплення космосом намагалися використати для підвищення у школярів зацікавленості у вивченні математики, науки та технологій. За кілька років ця програма мала понад 26 тис. філій по всій Америці та ще у 42 країнах світу. Тож коли нам сьогодні намагаються розказати про новизну STEM-освіти, то я лише посміхаюсь, бо цим новаціям вже більше 30 років.\nУ грудні 1986 року делегація Ради юних астронавтів США на чолі з її тодішнім керівником Венделлом Баттлером відвідала Радянський Союз на запрошення Комітету молодіжних організацій СРСР із метою обміну досвідом. А вже 1—2 листопада 1988 року під Москвою відбулась установча конференція, де було затверджено статут та обрано керівні органи нової структури — Всесоюзного аерокосмічного об’єднання (ВАКО) «Союз» — першої організації на теренах СРСР, що мала системно займатися конверсією інтелектуального творчого потенціалу, накопиченого в аерокосмічних галузях промисловості, в сферу освіти, виявлення і підтримку юних талантів, формування майбутньої інтелектуальної еліти країни.\nІніціаторами створення та засновниками цієї організації були: Главкосмос, Державний Комітет СРСР із народної освіти, Академія Наук СРСР, Федерація космонавтики СРСР, Комітет молодіжних організацій СРСР, Комітет СРСР із науки та техніки, Всесоюзна координаційна рада науково-технічної творчості молоді та інші структури. Завдяки публікаціям у союзній пресі, ідея набула широкого розголосу. На конференції були присутні 380 делегатів із усіх республік (включаючи Україну), про своє бажання приєднатися до нового руху заявили 152 організації (клуби, гуртки, шкільні музеї космонавтики тощо), що поєднували майже 12 тис. членів, а також понад 4 тис. ентузіастів вивчення та популяризації космонавтики з усіх регіонів.\nПрезидентом ВАКО «Союз» було обрано Олександра Сереброва — льотчика-космонавта, який 4 рази літав у космос. Олександр очолював організацію до останніх днів — більше 20 років. Так Радянський Союз став членом Міжнародної організації юних астронавтів, поряд із національними об’єднаннями США, Великобританії, Японії, Південної Кореї, Австралії, Канади та інших країн. До системи ВАКО «Союз» входили сотні відділень по всій території країни. Окреме відділення було створене та діяло в Дніпропетровську — центрі української космонавтики.\nПісля розпаду СРСР, у 1991 році відбулась перереєстрація Дніпропетровського відділення ВАКО «Союз» в Українське молодіжне аерокосмічне об’єднання (УМАКО) «Сузір’я». З часом головний офіс організації переїхав до Києва, де й досі продовжує працювати. В кожній області маємо своїх представників — чи то регіональні відділення, чи позашкільні заклади. Переважно, це обласні центри технічної творчості учнівської молоді та станції юних техніків (де вони ще залишились).\nЛоготип УМАКО «Сузір’я»\nУ 1996 році було створено Національний центр аерокосмічної освіти молоді імені О. М. Макарова (НЦАОМ ім. О. М. Макарова), який працює у Дніпрі, а в Києві є філія. Основна мета нашої діяльності — популяризація космонавтики, дослідження досягнень вітчизняної та світової космонавтики, підвищення зацікавленості темою космосу та науки загалом серед школярів та молоді. Останнім часом, через низку економічних і політичних обставин, ми помічаємо різкий спад зацікавленості наукою серед молоді. Наша місія полягає в тому, що ми маємо поєднувати через свою організацію ентузіазм і енергію молоді та досвід і знання старшого покоління.\nМи тісно й плідно співпрацюємо з Радою ветеранів космодромів, яка знаходиться у Києві, з музеями, зокрема з житомирським Музеєм космонавтики ім. С. П. Корольова, із відділом космонавтики й авіації у Київському політехнічному інституті (КПІ) та іншими. З нами співпрацюють практично всі українські підприємства космічної галузі, навчальні заклади, в яких готують фахівців за технічними спеціальностями, які потім працюють на підприємствах, виробництвах і в наукових інститутах.\nПрограми і конкурси УМАКО «Сузір’я»\nЗа рахунок держави активно працювала і фінансувалася програма «Діти Всесвіту». Вона і сьогодні діє, але з 2013 року, з метою економії бюджетних коштів, пункт про фінансування було скорочено. Програма «Діти всесвіту» передбачає науково-популярні й просвітницькі заходи щодо популяризації космонавтики. Фактично створюються умови для підготовки кадрового потенціалу, резерву для космічної галузі. Життя показує, що фахівці, які пройшли через наші позашкільні заходи, у вищих навчальних закладах, за спеціальністю суміжних із космонавтикою, насправді мають дуже великий потенціал у плані застосування своїх знань і здібностей у інших сферах. Особливо сьогодні, коли космонавтика дуже тісно переплітається з інформаційними технологіями, екологією чи медициною.\nОсновними формами аерокосмічної освіти в УМАКО «Сузір’я» є всеукраїнські конкурси «Космічні фантазії» (гуманітарний конкурс для молодших школярів, де вони роблять перші спроби донести своє бачення космосу та Всесвіту засобами художнього і прикладного мистецтва, музики, поезії та літератури), «Мирний космос» (конкурс більш наукового спрямування, прообраз сучасних стартапів і хакатонів), а також ціла низка науково-популярних просвітницьких заходів, які проводимо ми, або наші партнери.\nРобота-призер фіналу Всеукраїнського гуманітарного конкурсу «Космічні фантазії», 2013 р.\nОдним із найважливіших компонентів також є гуртки авіа- та ракетомоделювання, які ще продовжують своє існування в деяких школах і позашкільних закладах. Раніше цей напрям фінансувала держава та промислові підприємства авіаційно-космічного спрямування. Сьогодні ці гуртки масово закривають, тренери та керівники йдуть на пенсію, молодь шукає, де проявити свої технічні навички.\nФутболки й кепки УМАКО «Сузір’я» досі використовують на змаганнях із ракетомодельного спорту. До 2013 року ми фінансували Кубок імені М. К. Янгеля, який є відбірковим етапом до світового кубку з ракетомодельного спорту. Це було одним із напрямків програми «Діти Всесвіту». І проведення Кубка імені М. І. Кибальчича, який проходив на Чернігівщині — батьківщині видатного винахідника. І це лише один сегмент, бо загалом ця програма — це цілий спектр заходів, які вибудовувалися в певну систему безперервної аерокосмічної освіти. Тобто ми брали молодь із-за шкільної парти і доводили її до виробництва.\nЗмагання з ракетомодельного спорту на Кубок М. Кибальчича. Чернігівська обл. м. Короп, 2008 р. Фото: Олег Гордієнко.\nІз 2013 року, коли тема аерокосмічної освіти стала нецікавою для держави, естафету підхопив бізнес. Сьогодні, наприклад, Федерацію ракетомодельного спорту України фінансує приватна компанія «Ноосфера» (Noosphere). Це дуже добре, але це приватна компанія і вона, перш за все, переслідує свої приватні цілі. Так, вони дуже вчасно зрозуміли: щоб мати успіх у технологічних сферах бізнесу — потрібні фахові кваліфіковані кадри. А для цього їх потрібно готувати. На жаль, сьогодні система освіти не дає змоги підготувати фахівців належного рівня і тому споконвічно існували позашкільні заходи, де діти мали через власний практичний досвід у позашкільному режимі освоювати аеродинаміку, ракетобудування, моделювання та ін. Вони виходили з цих гуртків уже освіченими фахівцями і, як правило, вирішували продовжити свою освітню кар’єру у вишах аерокосмічного спрямування, факультетах аерокосмічних систем у КПІ, в ХАІ чи в Дніпрі.\nЗмагання з ракетомодельного спорту на Кубок м. Янгеля, м. Дніпро, 2012 р.\nДуже добре, що сьогодні приватні компанії підтримують аерокосмічну освіту, проте погано, що їх мало. Все одно повинна бути структура, яка матиме державницьку мету, що виходитиме за рамки прибутків і швидких грошей. Ми маємо мислити стратегічно і бачити, де буде Україна і космічна галузь України через 5—10 років, а для цього потрібно мати чітко вибудувану стратегію. Для цієї стратегії повинна бути копітка аналітична робота, моніторинг стрімкого та динамічного ринку космічних послуг у світі. Нам на п’яти вже наступають Нова Зеландія, Австралія та інші країни, які ще кілька років тому про космос і не думали. Сьогодні індійські студентки самі готують супутник-кубсат, який запускатимуть у космос…\nЗбірна УМАКО «Сузір’я» на Чемпіонаті світу з ракетомодельного спорту. Байконур, 2006 р.\nІз 1993 року в нас діє Заочна аерокосмічна школа, де діти вивчають основи космонавтики, астрономію та фізику. Викладачами ЗАШ є досвідчені вчені й астрономи з провідних обсерваторій та вишів України. Ми робили виїзні тури для спостереження астрономічних явищ, і закордон також їздили.\nЗустріч сузірʼївців із ветеранами космодрому Байконур в дитячому центрі Зоряний м. Київ.\nОсновна концепція усіх наших проектів і заходів — це доступність знань. Створення умов для доступу до більш глибоких позашкільних знань із астрономії, математики, фізики, хімії, біології, — чого завгодно, але глибших, аніж у межах шкільної програми.\nЗараз у нас є проект щодо створення такого порталу, де діти зможуть зареєструватися і отримувати якісні знання, консультуватися із фахівцями з астрономічних обсерваторій та ін. Ми працюємо над цим, проблема одна — ресурси. Нам потрібні не лише кошти, а, в перше чергу, волонтери. Заради цього в нас було презентовано проект створення волонтерського руху «КОЗАК» — Космічний загін імені Каденюка. Всі, хто охочий долучитися до реалізації будь-яких проектів, пов’язаних із популяризацією космосу й науки в Україні, — звертайтеся, будемо раді всім!\nУ нас безліч можливостей для реалізації творчих, наукових, організаторських та лідерських здібностей. Свідома людина не завжди думає про гроші, бо волонтерство — це спілкування, нові знайомства, можливість спробувати себе в якійсь іншій сфері, можливість «засвітитися» як фахівцю. І сьогодні волонтерство відіграє не останню роль. Тому студенти ― це та категорія, яку ми найперше очікуємо як волонтерів для участі й підтримки наших заходів. Усіх, хто до нас приходить, ми приймаємо в нашу дружню сім’ю і допомагаємо, чим зможемо. Для найбільш обдарованих можемо говорити навіть про можливість організації стажування в Україні, чи й за кордоном. Завдяки волонтерам відбувається краща комунікація зі школярами, бо ще не такий великий віковий відрив між ними.\nАерокосмічні зміни та втрата «перлин»\nНа жаль, сьогодні ми переживаємо етап змін. Із 2013 року доводиться перебудовувати свої підходи до роботи, оскільки ми втратили «перлину» нашої програми — табір «Артек») і табір «Ласпі», де щороку проходили тематичні аерокосмічні зміни. Переможці наших конкурсів отримували путівку в «Артек», у табір «Кришталевий», який був побудований з нуля.\nЛоготип Міжнародного аерокосмічного фестивалю «Сузір’я ― Артек»\nЧерез непоінформованість, багато хто вважає, що табір «Артек» перенесли в Буковель. Але це не так. Я вважаю, що Артек-Буковель — це незаконне використання марки «Артек». Артек-Буковель — це приватний табір, який фінансується, настільки мені відомо, з оточення і за кошти одного з наших опальних олігархів. Це певна грамотна і агресивна тактика використання державного бренду.\nЗнак при вході в МДЦ «Артек»\n«Артек» як бренд — це табір, який знаходиться у підпорядкуванні Державного Управління Справами і сьогодні табір «Артек» у складі певної частини колективу переїхав під Київ і знаходиться у Пущі-Озерній. Теперішній генеральний директор табору Сергій Капустін був заступником директора ще в Ялті. Ми з ним досить гарно комунікуємо, бо щороку проводили там аерокосмічні зміни та міжнародні аерокосмічні фестивалі. Діти приїжджали не тільки відпочивати — це було місце, де вони могли спілкуватися, ділитися знаннями, досвідом, весело й цікаво провести час. Там працювали гуртки, проводилися зустрічі з цікавими людьми ― ветеранами космодромів, космонавтами, зокрема і з Леонідом Каденюком, який завжди радо спілкувався з молоддю, розповідав про свою долю і довгий тернистий шлях до мрії ― побачити Землю через ілюмінатор космічного корабля.\nАерокосмічна зміна в таборі «Кришталевий». МДЦ «Артек», 2007 р.\nТак сталося, що увага до «Сузір’я» не завжди мала позитивні наслідки ― останні два президенти нас просто знищували… Бо, крім таборів у Ялті та Ласпі, де проводили аерокосмічні зміни, був також табір «Зоряний» у Пущі-Водиці, де цілий рік відбувалися заходи. Цей табір був відбудований за власні кошти та силами дітей і їхніх батьків. Але Пуща-Водиця — це ж такий ласий шматочок! Починаючи від дружини Віктора Андрійовича і закінчуючи дружиною Віктора Федоровича, ці землі цілеспрямовано в нас «віджимали». Закінчилося все тим, що територія там поруйнована, викрадена техніка і обладнання, все те, що було створено за приватні кошти УМАКО «Сузір’я».\nВізит сузірʼївців до Національного центру управління та випробувань космічних засобів. м.Євпаторія, серпень 2009-го р.\nАле ми не опускаємо руки і намагаємося вибудувати нову модель нашої роботи. Якщо цього не буде, то буде та ж статистика, що за останні чотири роки — половина молоді з України просто-на-просто від’їхала. А наша молодь дуже цінується. Знаєте, що в NASA працюють наші люди? І зараз українець готується до польоту на Марс. До речі, школярем він бував в «Артеку» на космічних змінах. Нині він навчається, живе і працює в Америці.\nРобота астрономічного гуртка під час аерокосмічної зміни в Дитячому оздоровчому таборі «Ласпі», м. Севастополь, 2007 р.\nЛеонід Каденюк в гостях у дітей в у Дитячому оздоровчому таборі «Ласпі», м. Севастополь, 2007 р.\nПісля автограф-сесії .Л. Каденюк в гостях у дітей в Дитячому оздоровчому таборі «Ласпі», м. Севастополь, 2007 р.\nАерокосмічна зміна в Дитячому оздоровчому таборі «Ласпі», м. Севастополь, 2013 р.\nАерокосмічна зміна в Дитячому оздоровчому таборі «Сузір’я». с. Вишеньки, Чернігівської обл., 2005 р.\nЗі школами ми працюємо через систему конкурсів «Мирний космос» і «Космічні фантазії». Здається, ще Леонардо да Вінчі сказав, що потрібно навчитися бачити мистецтво в науці й науку в мистецтві. Наша система конкурсів підводить до космосу, до технологій навіть через мистецтво.\nДіти малюють, роблять власними руками вироби прикладного мистецтва. І всі вони пов’язані однією глобальною тематикою — космосом. Діти у такий спосіб показують своє бачення світу, що їх оточує, і космосу, який вони можуть уявити. У нас там і образотворче мистецтво, і прикладне мистецтво, комп’ютерна графіка, і фотографія, літературні твори й журналістика, навіть музика. У складі журі цього конкурсу — експерти найвищого ґатунку — народний художник України Анатолій Гайдамака і народний артист Анатолій Матвійчук. Леонід Каденюк теж був нашим постійним членом журі.\nВиставка робіт-переможців конкурсу «Мирний космос».\nКонкурс «Космічних фантазій» триває цілий рік: починається у школах, потім відбір на рівні району й області. А ми проводимо фінал.\nМи розробляємо положення, розсилаємо його на обласні центри, а обласні центри через мережу центрів юних техніків районних, міських і сільських шкіл розсилають інформацію для всіх охочих. У нас є сторінка в Facebook, на якій ми викладаємо останні новини про нашу діяльність і конкурси, і про останні гарячі новинки космонавтики. Але, звісно, потрібна пряма людська комунікація, тому ми й покладаємо великі сподівання саме на обласні центри. Звісно, часи змінюються. У нас більше 20 років були напрацьовані комунікації зі старшими представниками, а зараз приходить багато молодих людей, які не завжди розуміють, як пов’язати малюнки і прикладне мистецтво до технічної творчості. І от на їхньому рівні зупиняється та інформація, яка має поширюватися до останнього школяра найвіддаленішого куточка України.\nНа фіналі «Космічних фантазій», який проводили у травні минулого року, до нас приїхав хлопчина з Гуляйпільського району Запорізької області, який знаходиться буквально на межі з окупованими областями. Сам він із багатодітної сім’ї і в нього навіть не було змоги вирішити питання проїзду. Але хлопчина витратив купу часу на виготовлення свого виробу. Він приїхав із вчителькою, вони побачили, в якому форматі це відбувається, познайомилися з Каденюком й іншими членами журі, отримали призи, сфотографувалися.\nВиставка робіт-переможців Всеукраїнського гуманітарного конкурсу «Космічні фантазії», 2010 р.\nМи зробили їм екскурсію в обсерваторію і по Києву. За інших обставин ці діти не мали би змоги побачити те, що вони побачили за ці три дні. І от того хлопця запитали, ким він мріяв бути. Звісно, він мріяв бути стоматологом. Чому? Бо треба заробляти гроші, годувати сім’ю, де мама хвора, багато дітей і вже у свої 14 років він має брати на себе частину завдань по господарству. Зі школи він йде додому, ніде не затримується, ніяких розваг, працює по господарству і, разом із тим, він знаходив час на роботи для нашого конкурсу.\nЗвісно ми його відзначили, бо робота була дуже якісна. Потім ми зробили фотографії і книжку Леоніда Каденюка з його автографом відправили у цю школу. На перше вересня у школі була лінійка, хлопчину викликали, при всіх подякували, що він прославив свою школу, вручили ці подарунки. І в мене дуже великі сумніви, чи не змінилася, бува, його мрія. Можливо, він захоче стати якщо не космонавтом, то інженером-конструктором. Хтозна, але я про те, що такі от дрібнички, не помітні на перший погляд і не на стільки важливі, ще більше мотивують молодь у той період їхнього життя, коли вони саме визначаються. І якщо їм не відкрити, як то кажуть, на спускових майданчиках вікно можливостей, то вони можуть піти зовсім іншим шляхом і присвятити себе не тому заняттю. А для космонавтики нам потрібні талановиті кадри.\nДіти, які прийшли на наш гурток, дуже швидко освоюють, наприклад, виготовлення планерів, потім вони вже роблять складніші планери. Далі їх потрібно переводити в сферу реактивного руху, з макетами ракет, простенькими пусками і так далі. Їх треба переводити зі сходинки на сходинку, і це має бути нерозривна система. Дитина не може позайматися танцями в школі й вважати себе танцюристом на все життя. Але в серці все це залишається, і та моторика, через яку пройшли руки, — це залишається на все життя.\nСьогодні в КПІ діє гурток із ракетомоделювання, який за власною ініціативою організовує хлопчина з Чернігівщини. Свого часу він сам пройшов гурток із ракетобудування, тож бачив усю організацію зсередини і тепер керує подібним гуртком. Хлопчина розвив у собі лідерські якості й тепер бере на себе функції менеджера гуртка, шукає кошти, приміщення, шукає змогу взяти участь у змаганнях. І все це поєднує з навчанням на перших курсах.\nА на конкурсі «Мирний космос» школярі мають захищати свої наукові роботи, відстояти їх. Це виховує не тільки фахові наукові знання, а й дозволяє випробувати лідерські компетенції.\nЯк буде далі — будемо бачити, точно будемо розвиватися, хоча це й дуже нелегка справа, особливо за умови недостатнього фінансування. Спонсори теж звернули увагу на те, що жити в нашій країні стало важче всім — і громадським організаціям, і бізнесу. Тому дехто вважає, що на цьому можна зекономити. А ми вважаємо, що робота з молоддю — це робота з людьми в майбутньому. Тож сьогодні ми маємо закладати основу тих людей, тих фахівців, які будуть вирішувати технологічні, економічні й політичні питання через 5—10 років. Тому важливо зараз не упустити увагу і зацікавленість цих дітей. Бо якщо не до нас, то вони точно підуть на вулицю.\nУ 2016 році ми вперше провели Всеукраїнський космічний форум «Україна космічна». Завдяки підтримці Міністерства молоді та спорту України і спонсорів. Він відбувся восени 2017 року і був присвячений, разом із тим, і нашому 25-річчю. Цей захід відвідало більше ста учасників із усіх регіонів, навіть із віддалених сіл. Ми організували зустрічі з представниками космічної галузі: виступав сьогоднішній голова ДКАУ Павло Дегтяренко, представники авіаційної та космічної галузі, представники Національного центру управління та випробування космічних засобів (НЦУВКЗ), які привезли з собою обладнання і показували, як у режимі реального часу відбувається моніторинг і обробка супутникових даних. І діти були страшенно зацікавлені.\nМайбутні ракето-будівники за роботою. Гості Всеукраїнського молодіжного форуму «Україна космічна», м. Київ, 2016 р.\nМи проводили майстер-класи з виготовлення планерів із заготовок, відбувалися покази польотів безпілотних апаратів і квадрокоптерів. Також була насичена лекційна програма, де виступали представники підприємств галузі, вишів (КПІ, НАУ, КНУ ім. Т. Г. Шевченка), підготували доповідь працівники Головної астрономічної обсерваторії НАН України, виступали представники проекту студентського супутника з КПІ. Я дуже радий, що нам вдалося вперше так гарно організувати і провести цей захід. Діти приїхали, почули, що таке космос, поспілкувалися, поставили питання живому космонавту, змогли дізнатися, в які навчальні заклади їм вступати і що вони там будуть вивчати, дізналися, чим будуть займатися на виробництві та ін.\nАле ми не відмовилися зовсім від наших експериментів і минулого року також провели перший Міжнародний молодіжний форум «Космос і майбутнє», який проходив три дні й відбувався у різних локаціях: у Колонній залі Київської міської державної адміністрації, в одній із великих аудиторій КПІ та у київському планетарії. Тоді якраз відкривався оновлений планетарій, бо через певні причини був період, коли планетарій працював на виживання. Але керівництво Товариства «Знання», на щастя, вчасно зрозуміло, що київський планетарій має бути планетарієм, а не торговою площею для якихось побутових речей. Вони зробили хороший ремонт, оновили сферичну кінозалу, фойє, зробили там інфраструктурні доопрацювання. Саме на наш форум припало відкриття оновленого планетарію, тож всі бажаючі могли відвідати його під час нашого заходу.\nУ нас не було бюджету, щоб оплатити проїзд для учасників, але хто мав бажання і можливість оплатити дорогу — той приїжджав. А про проживання і харчування піклувалися вже ми. Ми сконцентрувалися на тому, щоб створити цікавий контент для цього форуму. Він був започаткований, як комунікаційний майданчик для спілкування всіх тих, хто закоханий у космос, в небо, в астрономію, в фізику, в науку.\nСуть нашого експерименту на цьому форумі полягала ще і в тому, що ми поєднали речі, які, здавалося, неможливо поєднати: фантастику від літератури, науковців, психологів, медиків та ін. У нас були представники Римського клубу, виступали з доповідями представники з Індії, США, Білорусії та ін. Захід був дуже інтенсивний, дехто говорив, що занадто насичена й інтенсивна програма і була нашим недоліком.\nЗвісно, ми намагаємося підключати всіх бажаючих партнерів, які фінансово, матеріально, організаційно чи технічно готові допомогти. Нас активно підтримує Фонд Леоніда Кучми «Україна», оскільки Леонід Данилович є почесним президентом нашого об’єднання і ми дуже вдячні за ту підтримку, яку вони нам надають. У нас давні стосунки з компанією Coca-Cola, яка у своїй діяльності має ряд соціальних проектів, що стосуються довкілля. Вони з радістю допомагають нам із усіма нашими заходами, бо космонавтика невідривно пов’язана з питаннями екології.\nМи знаходимо можливість об’єднати однодумців, адже в нас молодь не обмежена жодним віком — на форумі були вчителі й школярі. Але тут питання і проблеми чисто бюрократично-організаційні: форум відбувався посеред тижня, а для того, щоб учня зняти з навчального процесу, треба пройти ціле бюрократичне коло. Хотілося б, щоб форум був у загальному плані заходів МОНУ. Ми спробували налагодити комунікацію з МОН ще півтора роки тому, але для них це не дуже цікаво. А нам не потрібні кошти від МОН, нам треба, принаймні, щоб не заважали в певних речах. Дозвольте нам взяти учнів із якоїсь школи з Чернігівщини або Львівщини і привезти їх на наш захід нашим коштом, щоб діти побували на цікавих заходах і познайомилися.\nЮвілейний концерт із нагоди 25-річчя УМАКО «Сузір’я», м. Київ, 2016 р.\nМи аж ніяк не чекаємо від держави якихось подачок. І це теж одна з компетенцій, яку потрібно розвивати нашим майбутнім талановитим інженерам, конструкторам і менеджерам — навички фандрайзингу. Ти повинен мати мету і зайвий раз своїми діями доводити, що готовий задля неї на трішки більше, ніж просто вивчити формули. Майбутній інженер має розуміти, де він візьме ресурси для свого проекту, як він їх витратить та ін. Я переконаний, що українській космічній галузі дуже потрібні кваліфіковані проектні менеджери, які розумітимуть останні технологічні досягнення, процеси розробки інноваційних технологій та проектів, розумітимуться на фандрайзингу та міжнародній кооперації. Україна має виростати одночасно з оточуючим світом, бо нам є чим пишатися.\nПроте в цьому питанні дуже важливо не зупинятися в навчанні — освітній процес має бути безперервним. І система аерокосмічної освіти, яка закладалася від школи до виробництва, передбачала роботу в позашкіллі, освітні позааудиторні заходи в університетах. І, крім того, стажування на виробництвах, безпосередньо на тих, куди далі планували йти працювати майбутні фахівці. На виробництвах дуже важлива перекваліфікація і нам треба адаптуватися до нових умов, які постійно змінюються.\nКосмос стрімко наближається\nЗараз космос став дуже близьким, і головне наше завдання ― не втратити ритми, щоб наші фахівці могли реалізувати себе у всесвітній аерокосмічній сфері. Не говорю в українській, бо в умовах глобалізації ми вже не маємо таких чітких кордонів. У Києві при КПІ, наприклад, працюють представництва Boeing та інших компаній. У травні проходив хакатон ActInSpace в Національному авіаційному університеті (НАУ). Це говорить про те, що нашими фахівцями і технологіями цікавляться. Є зацікавлення нашою молоддю, яка має дуже хорошу підготовку. Їй просто потрібно дати шляхи практичної реалізації своїх знань, умінь і навичок.\nАле в держави не все виходить… Можна, звісно, багато чого списувати на війну, на окупацію, на все інше. Але є теорія, за якою умови війни створюють резонанс для винайдення нових технологій. Це з теорії циклів Кондратьєва. Саме в таких гарячих форс-мажорних умовах час розробляти нові проривні технології, які дадуть змогу стати локомотивом економіки загалом. На мій погляд і на переконання світових експертів, саме космічна галузь може стати рушієм національної економіки, чи то України, чи будь-якої іншої країни. Бо одне робоче місце в аерокосмічній галузі створює навколо себе близько ста робочих місць у суміжних і не суміжних галузях: хімічній, медичній, легкій промисловості, для науковців, технологів, для машинобудування й матеріалознавства та ін. Саме космонавтика має стати локомотивом.\nПро ситуацію в освіті та робоче місце\nСьогодні ми думаємо над тим, що було б дуже непогано зібрати вчителів. Бо інвестуючи у школяра — ви інвестуєте на п’ять років, наприклад. А інвестуючи в одного вчителя — ви інвестуєте в сто і більше молодих людей. Оскільки вмотивований учитель/викладач уже буде джерелом низки таких от хлопців і дівчат, які пройдуть через його гуртки, консультації, спілкування і т. д. Тому дуже важливо вкладати саме у викладачів.\nУ нас справді гарні вчителі, але вчителю, який заглиблений у свій предмет, іноді важко перемкнутися на інший. Та й немає молодих учителів, які здатні працювати на ту мізерну зарплату, яка є сьогодні на периферії. Є, наприклад, проект «Навчай для України», який проводиться спільно з посольством Сполучених Штатів. Суть його полягає в тому, що, вдумайтеся, посольство США створює фонд, який доплачує молодому викладачеві, котрий їде в село на 2—5 років. Тобто, платнику податків США цікавіша, важливіша доля молоді й школи в Україні, ніж нам самим. І цей експеримент діє вже кілька років.\nВолонтери з різних куточків України (мова йде, як правило, про випускників педагогічних вишів), мають, згідно цього проекту, поїхати в сільську школу на 2—5 років. Але до них ставиться одна умова — вони мають бути вмотивованими. І ти приходиш у певну школу, оформляєшся на ставку, тобі доплачують якусь фіксовану доплату, плюс оплачують переїзди раз у місяць чи рідше для методичних зустрічей для обміну досвідом. Нині в цьому експерименті бере участь Київська, Львівська і Одеська області. Сполучені Штати розуміють важливість і технологію такої роботи. Вони збирають літній табір для вчителів і допомагають їм безкоштовно отримати знання. Але саме ти підписуєшся під тим, що два роки витримаєш в екстремальних умовах.\nФахівець, який пройшов всі позашкільні заходи УМАКО «Сузір’я», побував в «Артеці», закінчив КПІ з червоним дипломом, брав участь у міжнародних конференціях, після випуску сушить голову, куди йому йти працювати. А тут йому відразу пропозиція від Boeing, чи Airbus — будь ласка, приходь, зі старту кілька тисяч доларів чи євро і весь соціальний пакет. А в нас ти будеш отримувати 4, максимум 10 тис. гривень, із яких більше половини віддаси на комунальні.\nОднозначно в Україні повинен бути приватний сегмент космічної індустрії. SpaceX ― приватна компанія, але для неї головною метою було прорватися до бюджетних замовлень. Гроші великі, але вони неефективно витрачаються. А приватний сектор в цьому плані мобільніший і динамічніший. Чому Маск прорвався? Тому що він зменшив вартість пуску у десять разів. І він на цьому не зупиняється. Крім того, він працює і в суміжних галузях: електромобілі ― значить електроспоживання ― зарядні станції, акумулятори. Це приклад того, що одна сфера є локомотивом для суміжних. Створюються робочі місця, кредитна система працює, економіка працює. А коли все це через державу, то вибачте…\nЗараз в НАУ є клуб, де ракетомоделісти виготовляють масштабні моделі ракет і на мінімальному заряді пускають їх на висоту всього у кілька десятків метрів. Це видовищно і драйвово, але все має свою межу. Далі що робити? Як розвивати свої інженерні скіли? Для цього створено NAU Rocket ― групу, яка робить студентські ракети. Цей рух з’явився в Україні буквально кілька років тому. До цього він був аматорським й існував у якомусь напівпідпільному режимі. Але це все було протизаконно. І не тому, що це погано, а тому, що у нас така законодавча база. Хлопці роблять ракети з каналізаційних пластикових труб і пускають їх вже на кілька сотень метрів. А тут вже йдеться про ризики падіння цих ракет, тож вони змушені шукати відповідне для таких запусків місце. Та вже зараз будь-які контролюючі органи можуть приїхати і їх «пов’язати»…\nПерекваліфікація і проектний менеджмент\nМи живемо у світі, який потребує постійного навчання. А у дорослому віці потрібне вже не стільки навчання, як перекваліфікація. Адже зараз технології оновлюються кожні 3—5 років. Сьогодні космонавтика є невід’ємною від інформаційних технологій. Чому це важливо? Бо загальносвітова практика говорить про те, що людина після 40-річного віку виходить на «ефект плато» — коли пройшов пік активності й не відбувається активного прогресу. Це не означає, що людина більше не може навчатися, та це вже перекваліфікація. Тому дуже важливо працювати з кадрами. На сьогодні ми співпрацюємо з ДКАУ, щоб відновити практику і налагодити формат підвищення кваліфікації працівників галузі — семінари, курси, тренінги, які дозволяють освоїти або нові технології, або нові програмні засоби та ін.\nВ українському космосі, як люблять говорити, є дуже великий потенціал. Але є й слабке місце — недостатня кількість проектних менеджерів, які вміють свою роботу і роботу своїх колег організувати за стандартизованим технологічним циклом, який би полегшив інтеграцію в світовий космічний ринок. У нас просто катастрофа з фахівцями з комерціалізації технологій. Скласти якісну проектну пропозицію, навіть від виробничого підприємства, — це ще те завдання. Інженер працює за кульманом, станком чи комп’ютером. Бухгалтерія працює у своїх програмах і знає тільки податкову, звітування, пенсійні й таке інше. А не має ланки, яка би пов’язувала всі ці сфери. Якісних маркетологів зараз теж дуже мало. Сьогодні таку розкіш може собі дозволити хіба ДКБ «Південне», адже вони мають дохід більший, ніж те, що повертають у бюджет України у вигляді податків. Тому у них маркетинговий напрямок дуже гарно працює, а це має працювати на всю галузь.\nФахове видання «Єроконсалт» щороку відстежує аналітику певних сегментів космічного, супутникового, телекомунікаційного, пускового ринку, ринку малих ракет. Його вартість така, що 90 % підприємств галузі не купить собі таке видання. Але має бути схема, за якою ці знання мають поширюватися в галузі. Аналітична робота має вестися на дуже високому рівні, це все мають відстежувати фахівці. Має бути хороша піар-компанія, а не так як сьогодні у нас ведеться, щоб знали про Україну, про космос не тільки віддалені містечка України, а й за кордоном. Роботи надзвичайно багато.\nВажливою складовою є участь України в міжнародних заходах ― виставках, конференціях, семінарах, самітах й ін. Але 99 % підприємств космічної галузі не мають належного фінансування для таких витрат. ДКБ «Південне» має і воно на сьогодні є флагманом у цих заходах. Але це має бути системно і на загальнодержавному рівні.\nКоли я бачу на вулиці студентів, які з гордістю одягають футболки з написом «NASA» і вказують свою приналежність до клубу космонавтики, то стає якось не по собі… Наша українська космонавтика має дуже велику історію. Так, у нас багато проблем на загальнодержавному рівні та й в економічному плані, але наша космонавтика і наші досягнення досить вагомі.\nПоїздка до Японії\nМинулого року наша делегація їздила до Японії на запрошення Ради юних астронавтів Японії. Юними астронавтами там опікується «Галактична федерація». Це об’єднання муніципалітетів, у яких знаходяться і працюють підприємства космічної галузі Японії. Це якби мер Києва об’єднався з мером Чернігова, Дніпра й інших міст, і вони створили таку асоціацію. Тож ця організація вирішує локальні питання. У бізнесі дуже важко, наприклад, із перелокацією: для того, щоб запросити фахівця з іншого регіону, мають бути виділені певні кошти, які потрібні витрати на переїзд, поселення, на сім’ю та ін. У чому тут технологічне рішення? А в тому, щоб максимально залучати місцеве населення. Муніципалітет бере на себе вирішення цих питань.\n«Галактичній федерації» якраз було 30 років. Вони нас запросили, мовляв, за доброю пам’яттю. Оплачували нам проїзд, проживання, але ми також долучили спонсорську допомогу. Ми ж виконуємо місію популяризації не тільки космосу, а й України. Бо японці чули про Україну з перших уст ― від дітей-учасників, а не з телевізорів чи інтернету. В Японію з нами їздили школярі з Київщини. Там дуже гарно все було організовано, нам запропонували кілька напрямків. На екологічному напрямку у нас був цікавий захід — «Зустріч із представниками позаземної цивілізації». Тут і політика, і психологія та ще багато інших речей.\nВізит делегації УМАКО Сузіря до Японії на 30-річний ювілей Японської Астронавтичної Федерації, м. Саґаміхара, 2017 р.\nЯ взагалі екологію не сприймаю у відриві від космонавтики. Свого часу Леонід Каденюк вів великий проект зі створення Екологічної конституції Землі. Його робота полягала в тому, щоб зібрати підписи від астронавтів світу під цим документом. Тобто документ, який привертає увагу до проблем екології Землі. Він взагалі був людиною екологічною, скажімо так, і до природи, і до всього живого ставився дуже бережливо і відповідально. Та й наш давній партнер — Національний еколого-натуралістичний центр учнівської молоді. Ми співпрацюємо і проводимо спільні заходи, у нас дуже великий екологічний напрям. Загалом, є проекти, є й куди розвиватись.\nУ серпні ми проводили спільний проект із польською стороною. Ще один експеримент із форматами та тематикою. Це був літній табір для молоді, де студенти мали змогу поспілкуватися, дізнатися більше про історію та культуру України. Бо, на жаль, та інформаційна гібридна війна, яка зараз відбувається в Україні, відбувається і в Європі. Люди просто бояться їхати в Україну, бо телевізор або радіо їм говорять, що в Україні війна і там дуже небезпечно. А нашим завданням є показати, що це зовсім не так, що в Україні дуже гостинні й приємні люди, які з радістю приймають гостей. Що в Україні є славетні місця, і Україна — це насправді європейська держава.\nВідкриття українсько-польського молодіжного проекту «Планета на долоні», екотабір «Сузір’я». с. Вишеньки, Чернігівська обл., 2018 р.\nКосмічна місія Леоніда Каденюка\nЯк людина військова, системна, Леонід Костянтинович дуже дисципліновано підійшов до написання книжки «Місія — космос». Він останні 4 роки працював над книжкою в цьому кабінеті за цим от комп’ютером. Книжка була видана в кінці 2017 року за підтримки Фонду Леоніда Кучми. Але частина тиражу була видана власним коштом на зібрані гроші від спонсорів і друзів. А те, що ми презентували на Книжковому арсеналі — це, швидше, було просто знайомство з книжкою. Чому ми вийшли на такий формат? Бо на сьогодні тираж у залишку складає більше тисячі екземплярів. На жаль, ціна, яка враховує собівартість цієї книжки, виявилася зависокою, — а це 280—300 гривень. Можливо, ми не там шукаємо… Ми подивилися, що на Книжковому арсеналі були книжки і не такого ґатунку, а коштували дорожче. Але все ж книжка варта того, щоб її прочитали.\nЇї має прочитати кожна молода людина, яка взагалі щось хоче знати про космос. Бо це не просто автобіографія. Леонід Костянтинович 38 років йшов до своєї дитячої мрії. І ті емоції й почуття, які він пережив на орбіті, треба було оформити у слова і максимально деталізовано описати. Навіть зорова пам’ять не все передає, і фотоапарат не передає те різноманіття кольорів і відтінків, що він бачив. Ви не уявляєте, наскільки це важке завдання. Книжка легка для сприйняття, хоча важка за вагою. Коли ми везли її в Японію, у нас було перевантаження в багажі… Леонід Костянтинович розповідав, до чого можуть привести мрії — якщо простий хлопчина з буковинського села зміг полетіти в космос, то, можливо, вам варто мріяти, не боятися своїх мрій і діяти. Але Леонід Костянтинович завжди говорив, що для цього потрібно постійно працювати над собою, гартувати волю і рухатися тільки вперед.\nМи вже працюємо над доопрацюванням і перевиданням цієї книжки. Але ще є можливість усім охочим придбати залишки тиражу, — для цього звертайтеся в УМАКО «Сузір’я». На всіх заходах, які ми проводимо, намагаємося розповсюджувати книжку. Дуже б хотілося, щоб до цієї ініціативи приєдналися або спонсори, або меценати, я вже не говорю про уряд. У нас є задумка, щоб така книжка з’явилася в кожній сільській і міській шкільній бібліотеці, по два-три екземпляри. По Київщині ми, де можемо, там уже, як то кажуть, засіяли. Можливо це був якийсь проект місцевого бізнесмена, чи олігарха — закупити тисячу чи сто екземплярів для шкільних бібліотек. Та ми маємо повернути гроші на видання цієї книжки задля того, щоб зробити наступне. Можливо, ми попрацюємо над тим, щоб зробити видання трішки легшим і простішим для школярів.\nВ Україні не так багато видань про космос. Суто українських. Я був на Книжковому арсеналі, то там більш як за 100 гривень були настільки примітивні книжки, і то були перекладні іноземні видання. А у нас із останніх більш-менш серйозних видань була хіба «Енциклопедія Всесвіту» від видавництва «АБАБАГАЛАМГА». Чудова книжка, хоча там теж є багато питань. Якщо це буде цікаво видавництвам, то ми готові створити проект суто української дитячої енциклопедії з космонавтики. Щоб це були не просто розмальовки… І про український, і про загальний космос. Про український космос у нас є чимало матеріалів, не на одну енциклопедію…


Королівський архітектурний комплекс\nАкваріум Siam Ocean World\nНаціональний музей королівських барж\nКрокодиляча ферма і парк мільйон літніх каменів\nВідкритий зоопарк Као Кео\nПарк Му Ко Чанг\nСело Банг Бао\nВат Чалонг і храми Пхукета\nВеликий Будда Чалонг\nСлонова ферма в Пхукеті\nОглядові майданчики Пхукета\nСтатуя Великого Будди в Самуї\nХрам муміфікованого ченця\nВідбиток стопи Будди\nВат Пратхат Дой Cутхеп\nПечери Чіанг Дао\nПам'ятки Таїланду приваблюють величезну кількість туристів з усього світу. Прекрасні парки та сади, унікальна архітектура, приголомшливі уяву скульптурні зображення Будди, чудові палаци, цікаві музеї, стародавні міста - невеликий список того, заради чого варто покинути рідні межі і відправитися в подорож. А якщо додати до цього трохи екзотики у вигляді відвідування крокодилової ферми або плавучого ринку, то враження від поїздки гарантовані.\nКоролівський архітектурний комплекс розташований на території в 24 га в історичному центрі Бангкока на лівому березі річки Чао Прайя. На його території знаходиться Королівський палац, Храм Смарагдового Будди і храм, де зберігається найбільша шанована буддійська святиня Таїланду - Золота ступа.\nВат Пхра Кео (Храм Смарагдового Будди) - одне з найбільш священних місць Таїланду, де зберігається статуя Смарагдового Будди.\nАкваріум Siam Ocean World. Найбільший акваріум в Південно-Східній, Азії знаходиться на нижньому поверсі торгового центру Siam Paragon. Займає 10 тис. кв. м. В акваріумі мешкає понад 30 тисяч риб і водних ссавців. Він розділений на 7 зон. Тут ви можете не тільки подивитися на морських мешканців, а й погодувати їх, поплавати по акваріуму в човні з прозорим дном і навіть зануритися з аквалангом - правда, тільки з інструктором.\nНаціональний музей королівських барж. У районі каналу Клонг Бангкок Ной (Khlong Bangkok Noi), недалеко від моста Пра Пін Клао (Phra Pin Klao Bridge), розташовується Національний Музей Королівських Барж. До експозиції входить кілька королівських барж, що використовувалися в церемоніях і в якості військових судів.\nНе менш відома Бангкокська святиня - Храм Золотого Будди (Храм Ват Трай Міт). Тих, хто був розчарований скромністю «смарагдової» статуї, вразить 3-метрова скульптура Сидячого Будди вагою в 5,5 тонн, відлита з чистого золота\nХрам Світанку або Ранкової Зорі\nХрам Світанку або Ранкової Зорі (Ват Арун), названий на честь бога світанку Аруна, був побудований на правому березі річки Чаупхрай ще до перенесення столиці Бангкок, і довгий час служив резиденцією королівської родини, плюс притулком для священної статуї Смарагдового Будди. Храм оброблений простими кахлями з кольорового китайського фарфору.\nКрокодиляча ферма і парк мільйон літніх каменів. У 15 хвилинах від центру Паттайї знаходиться дивовижної краси заповідник. Це заповідник гігантських каменів хитромудрої форми і тварин, що живуть в зоопарку на території заповідника.\nПарк мілліонлітніх каменів\nМіні Сіам (Mini Siam) - парк мініатюр під відкритим небом, де зібрані копії найвідоміших архітектурних споруд світу. Знаходиться Міні Сіам в 3 кілометрах від центру Паттайї в сторону Бангкока. Всього за короткий час Ви можете познайомитися з основними пам'ятками, як Таїланду, так і всього світу.\nТропічний сад Нонг Нуч (Сад орхідей) і шоу слонів. У красивій міжгірській долині в двох десятках кілометрів від Паттайї розкинувся величезний, в 600 акрів, тропічний сад Нонг Нуч з чудовими садово-парковими композиціями і місцевими пам'ятками. Тропічний сад Нонг Нуч, який туристи часто називають «Сад орхідей», є одним з найбільших ботанічних садів в Південно-Східній Азії.\nВідкритий зоопарк Као Кео. Відкритий зоопарк Khao Kheow Open Zoo знаходиться в 60 км від Паттайї. На його території різні тварини розгулюють зовсім вільно, клітки відсутні, а відвідувачі зоопарку можуть підійти до тварин дуже близько, і навіть погодувати. По зоопарку можна пересуватися на орендованому двомісному електрокарі.\nХрам Істини - це є 105-метровий дерев'яний храм, призначений для демонстрації сучасного релігійного мистецтва, в даний час будується в Паттаї. Будівництво було розпочато з ініціативи та на кошти Лека Віріяпханта (Lek Viriyaphant), ексцентричного тайського мільйонера і покровителя культури. Храм, будівництво якого почалося в 1981 році, споруджується в стилі стародавньої кхмерської архітектури, на зразок тієї, яку можна побачити в Ангкор, і повністю покритий вирізаними вручну дерев'яними скульптурами.\nМорський національний парк Му Ко Чанг\nМорський національний парк Му Ко Чанг. У 1982 р. був створений Морський національний парк Му Ко Чанг, що включає в себе Ко Чанг і близько 50 прилеглих до нього островів. Ко Чанг - найбільший з тих що входять до складу парку островів.\nЗображення Будди на горі Кхао Чи Чан\nЗображення Будди на горі Кхао Чи Чан. Створене за допомогою лазерних променів зображення Будди - найпопулярніша визначна пам'ятка Паттайї, вона розташована в 6 км від 160-го км Сукхумвіт-роуд. Зображення «Будда, який перемагає Мару» було створено за допомогою лазерних променів на скелі Кхао Чи Чан. Висота 130 метрів, ширина 70 метрів в колінах об'єднує в собі досягнення мистецтва королівств Сукхотай і Ланна. Зображення Будди було створено в 1996 році на честь Його Величності короля Таїланду. Вважається, що в грудях зображення зберігаються мощі Будди. Крім того, до складу комплексу входить парк для релаксації, що знаходиться у віданні Королівської тайської морської піхоти Королівських військово-морських сил Таїланду.\nМузей 3Д картин Art in Paradise\nМузей 3Д картин Art in Paradise. Вважається, що це найбільший музей 3д картин. Він складається з двох поверхів і безлічі залів різної тематики: класичне мистецтво, підводний світ, сафарі, сюрреалізм, Стародавня Аюттайя і Древній Єгипет, зал з фантазіями і навіть динозаври. Всього налічується більше 150 картин. Найцікавіше, що фотографуючись під певним ракурсом, ви самі стаєте частиною картини. Під певним кутом вони набувають глибину і перспективу і стають об'ємними.\nПідводний світ (Underwater World)\nПідводний світ (Underwater World) - акваріум, де представлені морські тварини Сіамської затоки. Акваріум виконаний у вигляді тунелю довжиною в 105 метрів і розділений на 4 зони. Відмінне місце для дітей. В першій зоні знаходяться красиві і рідкісні види риб. Друга зона - хрящові риби, в т.ч. акули, скати. Третя зона - промислові види риб, черепахи. У четвертій зоні представлені риби з річки Амазонки і найкрупніші екземпляри риб. В певний час в кожній із зон проводиться годування мешканців акваріума, представлене у вигляді невеликого шоу.\nВодоспад Клонг Плу є не тільки найбільшим водоспадом острова, але і вважається однією з найпопулярніших точок на туристичній карті Ко Чанга. Водоспад, що входить до складу Національного парку Му Ко Чанг, розташований на заході острова, де знаходяться багато найпопулярніші пляжі і найбільші готелі Ко Чанга. Клонг Плу можна легко знайти, якщо слідувати по головній дорозі від села Клонг Прао до північного краю однойменного пляжу.\nРибальське село Банг Бао\nРибальське село Банг Бао є однією з найбільших рибальських сіл острова Ко Чанг. Відмітна особливість поселення - дерев'яні хатини, зведені на дерев'яних палях і винесені далеко в море. Всі споруди пов'язані один з одним довгим пірсом. Протягом тривалого часу затока Банг Бао вважалася святим місцем для місцевих рибалок, які знаходили тут притулок від мусонів.\nВат Чалонг і храми Пхукета. Ват Чалонг - один з найважливіших храмів і найбільш відвідувана пам'ятка Пхукета. Храм красиво прикрашений нескінченними крихітними скляними елементами і складається з декількох пагод. Калонг влаштовує ярмарки з реальним місцевим духом та атмосферою, де Ви можете купити що завгодно, від закуски до тайської їжі, до сувенірів своїм друзям. Храм Калонг має цікаву історію і є духовним центром острова Пхукет. Ви не бачили Пхукет, якщо Ви ніколи не відвідували цей захоплюючий храм.\nВеликий Будда Чалонг. Його можна спостерігати з більшої частини південного Пхукета, Великий Будда - недавня пам'ятка острова. Величезна скульптура стоїть на вершині Горбів Наккерд. Споруда заввишки в 45 метрів обійшлася в 30 мільйонів батів. Поруч з ним знаходиться менша золота скульптура, яка фактично зроблена з міді. Дорога до Великого Будди проведе Вас через реальний Таїланд, а вид від вершини буде більш шикарний, якщо Ви візьмете з собою карту, щоб зверху ідентифікувати безліч інших визначних пам'яток.\nШоу FantaSea на пляжі Камала\nШоу FantaSea на пляжі Камала. Це дуже веселе і професійно зроблене шоу. Еквілібристи і трапеції, слони і піротехніки об'єднуються на шоу в стилі Лас Вегаса. Ви не побачите нічого подібного ніде на планеті. Об'єднуючи тайські традиційні міфи з гумором, фантазією і вільною сюжетною лінією, феєрія FantaSea - дуже цікаве і захоплююче шоу, яке має право бути вершиною нашої десятки пам'яток Пхукета.\nСлонова ферма. Тут ви зможете погодувати і напоїти слона, а далі зробити дивовижну прогулянку на ньому через непрохідні джунглі до водоспаду Клонг Плу. По дорозі ви познайомитеся з побутом і життям місцевого поселення. У підстави водоспаду знаходиться невелике чисте озеро, в якому можна освіжитися і зробити барвисті фотознімки.\nОглядові майданчики Пхукета. Є багато оглядових майданчиків за східним і західним Пхукетом, що надають можливість спостереження заходу і сходу сонця. Ці неймовірні пейзажі океану відкривають вид до острова Пхі Пхі в гарну погоду.\nОглядовий майданчик Пхукета\nЗміїна ферма.У Пхукет багато летять в пошуках екзотики: щоб побачити тутешню багату природу, накупатися в блакитному морі і спробувати дивовижні фрукти, а також знаменитий тайський масаж. Тим часом на курорті є пам'ятка, яка з лишком перекриє весь цей екзотичний антураж.\nОстрови Симілан або ж Сіміланські\nОстрови Симілан або ж Сіміланські острови - це 9 островів в Андаманському морі розташованих 70 км на захід від провінції Пхангнга і 100 км на північ від острова Пхукет. Сіміланські острова оголошені Національним морським парком. Острови Симілан вважаються одним з кращих місць для дайвінгу в світі.\nЗатока Пханг-Нга (Phang Nga Bay) - ця затока є одним з наймальовничіших районів країни. Вона славиться своїми островами з вапняку, печерами і гротами. Один з цих островів (Ko Ping Kan) став більш відомим як острів Джеймса Бонда, після того як тут провели зйомку до чергової серії захоплюючої саги. Пханг-Нга є другим за величиною національним парком королівства Таїланд.\nСтатуя Великого Будди в Самуї. Величезна 12-метрова фігура божества, що сидить в позі лотоса, видно здалеку. Великий Будда сидить на окремому невеликому острівці Фан, сполученим з великим островом грунтовою доріжкою. Вважається, що Самуї знаходиться під захистом, поки ціла статуя Будди. До величної позолоченої статуї ведуть сходи, підніматися по яких слід босоніж.\nХрам муміфікованого ченця - це дивовижна споруда, яка користується особливою популярністю серед туристів, які відвідують буддійські храми острова Самуї, Таїланд. Свою славу він здобув завдяки унікальній пам'ятці - тілу ченця Луанг ПХО Даєнг, який за життя був вельми шанованою особистістю. У віці 79 років під час чергової медитації він помер в позі лотоса. Для ченця заздалегідь приготували скляний саркофаг, так як він передбачав свою смерть за кілька днів до того, що сталося.\nОстрів Ко Тао. Назва острова Тао в перекладі означає «острів черепахи». Цей маленький острівець в Сіамській затоці - справжній райський куточок. Звідси дуже просто дістатися до популярного острова Самуї. Більшість туристів відправляються на Ко Тао для того, щоб насолодитися підводними красотами - тут чудові умови для снорклінга. Дуже зручно, що на цьому острові не обов'язково кудись пливти на човні або їхати, щоб поплавати з маскою і помилуватися красивим підводним світом.\nОдне з найцікавіших місць на Самуї - парк Парадайз. Це місце - щось середнє між парком і заповідником, де зібрана велика кількість тварин, птахів, що живуть в умовах, максимально наближених до природних. У парку можна побачити неймовірних голубів всіх кольорів веселки, а в заповіднику живуть жовті ара, какаду, зимородки. Тут можна погодувати з рук кроликів, білок, погладити ігуану і багатьох інших мешканців.\nПарк Анг Тонг - це морський національний парк, що складається з 42 островів, що знаходиться із західного боку острова Самуї, приблизно в 14 кілометрах від нього. Морський парк багатий прекрасними пляжами і дивовижної краси островами з первозданною природою, оточеними синьою морською водою на тлі блакитного неба. Основу більшості островів складають вапнякові гори висотою від 10 до 400 метрів над рівнем моря.\nСкелі «Бабуся і Дідусь» Hin Yai & Hin Ta\nСкелі «Бабуся і Дідусь» Hin Yai & Hin Ta - цікава пам'ятка Таїланду, родзинка його екскурсійних програм. Скелі знаходяться на півдні від пляжу Ламай. Скали за своєю формою нагадують жіночі та чоловічі інтимні частини, викликаючи то істинний захват, то збентежені посмішки, але байдужим не залишають нікого.\nНа півдні острова Самуї розташований храм з незвичайною святинею - тут зберігається відбиток стопи Будди. Представляє він собою поглиблення досить великих розмірів, в ньому, як у матрьошці, розташовані ще чотири відбитка, один менше іншого. Туристи кидають монетки в відбиток ступні - вважається, що якщо при цьому загадати бажання, воно неодмінно збудиться. Підйом до святині крутий - до нього ведуть 150 сходинок. Але, підкорив вершину відкривається чудовий вид на узбережжя.\nВежа з годинником (Чіанграй)\nВежа з годинником. У самому серці міста Чіанграй розташований новий сучасний символ міста - вежа з годинником. Вона побудована в тайському стилі знаменитим тайським архітектором Ajarn Chaloemchai, тим самим, який працював над Білим храмом. Вночі вежа красиво підсвічується різними кольорами, і можна прогулятися і поглянути на неї від нічного ринку.\nВат Пратхат Дой Cутхеп (Чіангмай)\nВат Пратхат Дой Cутхеп - храм, побудований 1383 року на горі Дой Cутхеп (+1073 метрів над містом). Згідно з легендою, на цій горі помер білий слон і в пам'ять про нього був закладений храм. Інша ж легенда говорить, що саме в цьому місці, слон, на спину якого поклали священні буддійські реліквії, почав сурмити і ходити колами. Тому це місце вибрали для будівництва храму.\nВат Ронг Кхун (Чіанграй)\nВат Ронг Кхун (Wat Rong Khun) - це один з найбільш незвичайних і прекрасних храмів буддистів, більше схожий на білосніжний казковий палац. Храм відносно новий, його будівництво почалося в 1998 р. Виділяють його не розміри, а прекрасне оздоблення і унікальна архітектура. Друга назва - Білий храм.\nПечери Чіанг Дао і село довгошиїх жінок. Згідно з легендою, мудрець був дуже близький до світу божества, і він переконав деяких 'wadaa' (буддистській еквівалент ангелів) створити сім чарівних чудес в печерах: потік, що бере початок від стоп золотого статуї Будди, склад божественного текстилю, містичне озеро, місто нагов, священного безсмертного слона і могили пустельників.\nМонумент королю Менграю (Чіанграй)\nМонумент королю Менграю. Це дуже шановане місце у місцевих, хоча для іноземців тут мало чого цікавого. Тут знаходиться невеликий парк і монумент королю, виконаний у вигляді власне статуї і великого золотого «тризуба». Сказати, що без відвідування цього місця з Чіанграю їхати не можна, буде неправильно, але якщо ви будете здійснювати оглядову екскурсію по місту, можна сюди і заскочити.\nЧитайте також про Таїланд: Міста і курорти та Інформація про країну.