Альпійська балада (1963) - Василь БИКОВ 1924-2003 - ІСТОРИЧНЕ МИНУЛЕ В ЛІТЕРАТУРІ\nЗарубіжна література 7 клас - О.М. Ніколенко - 2015 рік\nАльпійська балада (1963) - Василь БИКОВ 1924-2003 - ІСТОРИЧНЕ МИНУЛЕ В ЛІТЕРАТУРІ\nПодвиг. Він був не тільки на лінії вогню, а й у тилу, у полоні, у буденному житті тих, на чию долю випала війна.\nВасиль Биков — відомий білоруський письменник, учасник Другої світової війни.\nВасиль Володимирович Биков народився 19 червня 1924 р. у с. Бичках (Білорусь) у сільській родині. Навчався в сільській школі, а потім у Вітебському художньому училищі, хотів стати скульптором. Однак не судилося: через скрутне матеріальне становище був змушений залишити навчання.\nВійна застала юнака в Україні, де він мав намір продовжити навчання. У 1942 р. потрапив на фронт, пройшовши навчання в Саратовському піхотному училищі. Василю Бикову довелося воювати в лавах 2-го Українського фронту, брав участь у боях за Кривий Ріг, Олександрію, Знаменкуй багато інших українських міст. Під час Кіровоградської операції був важкопоранений, а його матері помилково направили «похоронку». Проте він вижив і продовжував брати участь у боротьбі з фашизмом у Румунії, Болгарії та інших країнах Європи.\nЯ представник убитого покоління. З кожної сотні моїх однолітків, які пішли на фронт, живими залишилося лише троє.\nПисьменник почав писати прозу про війну в період 1950-1960-х років. У 1959 р. вийшла друком його повість «Журавлиний крик», у 1961 р. — повість «Третя ракета». Згодом з’явилися нові твори: «Сотников» (1970), «Обеліск» (1971), «Дожити до світанку» (1972), «Вовча зграя» (1974), «Піти й не повернутися» (1978), «Знак біди» (1982), «Кар’єр» (1986) та ін. В його прозі порушуються проблеми громадянського обов’язку, морального вибору, здатності зберегти особисту гідність, совість і честь під час важких випробувань країни та світу. Маючи великий фронтовий досвід, письменник намагається максимально наблизити свої сюжети до читачів. Щиро й проникливо він пише про долю різних людей, які опинилися на війні. На прикладі одного-двох воєнних епізодів і незначної кількості персонажів він розгортає художню картину великої трагедії. Проте й у скрутних обставинах його найкращі герої не втрачають здатності вірити, кохати, бути людьми.\nВасиль Биков помер 22 червня 2003 р. в м. Боровлянах, саме в той день, коли шістдесят два роки тому розпочалася Велика Вітчизняна війна. Поховали митця на Східному цвинтарі в м. Мінську.\nПершим перекладачем повістей В. Бикова українською мовою був М. Шумило («Третя ракета», 1964). Згодом українські переклади творів В. Бикова зробили Г. Вігурська («Альпійська балада», 1965), М. Цівина («Обеліск», «Дожити до світанку», «Сотников», 1975-1976), О. Жолдак («Вовча зграя», 1975), М. Шудря («Свояки», 1979) та ін.\nВасиль Биков. 1944 р.\nАльпійська балада (1963)\nКоментарі. Повість має дві сюжетні лінії. Перша — це історія втечі й переслідування фашистами втікачів із концтабору: білоруського солдата Івана Терешки й італійської ув’язненої Джулії; друга лінія — любовна. Переплетення двох сюжетних ліній сприяє увиразненню протиприродності війни й утвердженню загальнолюдських цінностей.\nХудожній час повісті не завжди є лінійним. Події розгортаються як у хронологічному порядку (утеча Івана й Джулії, історія їхнього кохання), так і в ретроспективному плані, тобто з поверненням у минуле. Отже, картини воєнного життя героїв переплітаються з їхнім довоєнним минулим. Твір миттєво переносить читача з одного місця в інше, де одночасно відбуваються різні події. Така «фрагментарність» композиційної побудови повісті, просторові переміщення відбуваються дуже стрімко завдяки оповідачеві, який є посередником поміж зображуваним світом і читачем.\nКадр із кінофільму «Альпійська балада». Режисер Б. Степанов. 1965 р.\nКомпозиція та сюжет твору підпорядковані розкриттю характерів героїв, їхніх людських якостей. Від їхнього морального вибору, як уважає письменник, залежить їхня доля, а від таких, як вони, і доля всього світу.\nРетроспективний (час) — звернений у минуле, присвячений розгляду минулого.\nРобота з текстом 1 розділу\nОсмислюємо прочитане. 1. Розкажіть, де й коли відбуваються події повісті. 2. За яких умов читач уперше знайомиться з головним героєм твору? 3. Які труднощі спіткали Івана під час утечі з полону? 4. Від яких думок серце його «болісно здригнулося»? Як це характеризує героя? 5. Від якої особи ведеться розповідь у творі?\nЗа якихось п’ять хвилин він уже був у лісі й біг уздовж вируючого струмка з прозорою водою. Ліс тут був чистий, без ломаччя, проте бігти заважали густі брили скель. Підйом теж був крутий, й Іван швидко знесилився. Чекаючи й боячись нового переслідування, він скочив було до струмка, щоб збити вівчарок із сліду, але крижана вода холодом ударила в ноги, і, пробігши якихось двадцять кроків, він вискочив знову на берег. Видряпавшись на скелясту кручу, струснув, перезаряджаючи, пістолет, — затвор викинув на каміння перекошений патрон. Іван нагнувся, щоб підняти його, і раптом обімлів — крізь гомінке булькотіння струмка десь позаду долинула розмова. Одразу забувши про патрон, він шпарко подався вгору, трохи вбік од струмка, на схил яруги, проліз крізь гущавину молодого ялинника й, ледве гамуючи дихання, поліз рачки.\nСпочатку йому здалося, що навкруги було тихо, тільки жебонів струмок і шуміло верховіття ялин. Подув фен1, і в небі з-за гір виплив скуйовджений краєчок хмари — швидко насувався дощ. Іван сторожкими очима оглядівся довкола, зазирнув униз на каміння під ялинами — наче ніде нікого. Він уже рушив був далі, коли позад нього залунало трохи притишено, але наполегливо:\nВін схилився нижче, пригнув голову — ні, то був не німець, а мабуть, якийсь гефтлінг2. Бракувало ще клопоту чекати на когось, тут хоча б самому видертися — знав із власного досвіду, як це важко. Німці, певно, зчинили вже тривогу й наздоганяють — не так це просто втекти.\nІ він щодуху подався далі, продираючись між камінням і ялинами вище, навкоси гористим лісовим схилом. Струмок залишився десь осторонь, дзюрчання його притихло, дужче й виразніше почали шуміти ялини; свіжий вітер скрізь гойдав верховіття; сонце сховалося; спохмурніле небо чимраз далі й ширше облягала сіра хмара. Було парко, куртка на спині змокла від поту, смугастий берет Іван десь загубив і обличчя витирав рукавами, невпинно оглядаючись навкруги та прислухаючись. Одного разу, відхекуючись, він почув далеке ще, але настирливе стрекотіння мотоциклів: тут десь проходила дорога, і німці, напевне, уже оточували місцевість. Охоплений сумовитим передчуттям, Іван дослухався, міркуючи, як тікати далі, і водночас по якомусь невловимому звукові збагнув, що позаду хтось біжить. Це вже було зле: може, то зовсім не гефтлінг, а німець! Іван одскочив за моховитий окоренок ялини й клацнув запобіжником пістолета. Тим часом мотоцикли з чимраз дужчою тріскотнявою наближалися. «Оточують, сволота.» — майнула думка. Іван озирнувся, уклякнув за ялиною на одне коліно й звів стиснутий у кулаці пістолет. Знов унизу застукотіли по камінню кроки. Він придивився, виразно відчуваючи в гущавині місце, де з’явиться людина. Якийсь час там нікого не було видно, й Іван напружено чекав. За мить унизу на галявину між дерев вибігла легка смугаста постать, на вигляд ніби підліток, озирнулася, жваво скинула очима вгору й побачила його.\nЖінка?! Це його здивувало й збентежило, він мало не вилаявся з досади, але рев мотоциклів одвернув його увагу — вони вже були тут, тільки вище над ним. Іван крутнувся на землі, не знаючи, куди податися: між деревами, які росли рідко, його легко могли побачити зверху. І він метнувся до неглибокої виїмки-ніші під досить крутою скелею, пригнувся — увесь утілення пильності й остороги. Смугаста постать унизу на мить зникла за краєм урвища, і він не дивився куди, — побоюючись мотоциклів, напружено слухав. Та ось ізнизу, з-за каменя, з’явилася дівчина в довгій, не на її зріст куртці з підкасаними рукавами й червоним трикутником на грудях. Вона швидко зиркнула обабіч, і він помітив, як під копицею чорного, давно не стриженого волосся радісно блиснули такі самі чорні, мов маслини, очі.\n1 Фен — теплий вітер у горах.\n2 Ге́фтлінг — ув’язнений.\nІван чув уже це слово й зрозумів його — так завжди віталися гефтлінги-італійці. Одначе тепер, прислухаючись до тріскотняви над головою, він промовчав, чекаючи, що дівчина ось-ось плигне кудись у схованку. Але вона була зовсім байдужа до небезпеки, знов озирнулась і квапливо загомоніла по-німецькому, як збагнув Іван, когось проганяючи від себе. Він глянув у підлісок — там, звідки вискочила дівчина, припадав навколішках іще хтось у смугастому, але той одразу ж шмигнув назад і щез у густому ялиннику. Іван уже хотів був кинутися кудись далі від цих гефтлінгів, як дівчина легко вискочила на брилу, нагнулася, спритно сунула ноги в колодки, що їх досі тримала в руках, і, захляпавши ними, подалася до нього.\nІван аж зіщулився з остраху. Мотоцикли ревли мало не в них над головою, і її недоречна, напоказ, відвага гнівом шмагнула його напружене до болю відчуття: їх же легко могли виявити. Він, пригнувшись, стрибнув до дівчини і, ухопивши за руку, сердито рвонув під скелю. При цьому він тихо, але розлючено лайнувся. Вона піддатливо й легенько, мало не впавши, майнула за ним, одна колодка впала з її ноги, — стукаючи по камінню, покотилась геть.\n— Ой, клумпес2! — приглушено скрикнула вона. Оглушливо тріскочучи, мотоцикли один за одним проносилися десь угорі, зовсім близько, а вона, незважаючи ані на них, ані на його неприховану лють, вирвала руку й кинулася по колодку. Іван не встиг її вдержати, лише скреготнув зубами. Тим часом дівчина, спритно вхопивши колодку, метнулася назад, мигцем, ніби винувато, зиркнула на нього. В її очах блиснув азарт і неслухняність збитошної пустотливої дівчинки. Тоді Іван, не стримавши напруження й гніву, ляснув її по щоці.\nДівчина зойкнула, але не відсахнулася, тільки впала під скелю поруч і з-під ліктя стрельнула на нього вгору очима, сповненими якогось грайливого подиву.\nМотоцикли — було чути — віддалялись, й Іван одразу ж пошкодував, що не стримався. Дівчина на мить зосередилася, округлила очі, дослухаючись, і, здавалося, тільки тепер усвідомила, що тут їм загрожувало. Підібгавши коліно в такій же смугастій, як і в нього, холоші, насунула на ступню колодку. Потім знову глянула на нього й, по-дитячому невміло вимовляючи слова, ніби шикиряючи, повторила його лайку.\n1 Чао — (італ.) вітання.\n2 Клумпе́с — дерев’яне взуття (колодки).\nЦе, як і його ляпас, було так несподівано й незвичайно, що в Івана щось стрепенулося, зрушило — щось людяне на мить виповнило його заскорузлу від горя душу, і він уперше за сьогоднішній день здивовано й широко розкрив очі.\n— Ого, — повторила, ніби передражнила вона, певно, виказуючи тим свою вдавану образу, і навіть із деякою цікавістю глянула на нього. Осяйна врода цієї дівчини й незвичайна її сміливість у такому більш ніж складному становищі збивали його з пантелику.\n— Ти куди біжиш? — швидко й суворо зронив він, зиркаючи додолу на її цибаті в колодках ноги.\n— Вас, вас! Куди біжиш?\n— Русо бєжіш — іх2 бєжіш.\nІван спідлоба кольнув її сердитим поглядом, однак на її обличчі відбивалась увага й намагання зрозуміти його — густі чорні брови, що зрослися над переніссям, високо злетіли.\n— Ти знаєш, куди я біжу? Я Русланд біжу. Зловлять — мені буде пуф, пуф. А тобі оце, — він черкнув себе пальцем по горлянці й показав угору.\nВона зрозуміла, усміхнулася, навіть, здалось йому, пхикнула: мовляв, що мені шибениця. І ця її безтурботність розізлила його.\n— Відважна! Розхрабрилася! Ну й біжи. Тільки без мене.\n— Конечно! — примирливо всміхнулася дівчина, й Іван подумав, що вона не зрозуміла його. Він хотів було заперечити, але в цю мить від містечка залунали постріли, вигуки, собаче гавкання. Мабуть, там когось ловили.\n«Біс із ним, з цим дівчиськом», — треба було пробиратися далі, і він кинувся схилом.\n(...) Позаду тим часом усе змовкло, застукана дощем небезпека десь причаїлася, відстала, за ними поки що не було чути ніякого переслідування.Але воно повинне було озватися. Іван знав, що німці так їх не залишать, певно, вони поставили вже на ноги всю охорону, поліцію, собак. О, це було дуже нелегко — утекти, хіба що їм допоможе дощ: приховає, заглушить кроки, змиє сліди. Гострим нервовим поглядом Іван усе вдивлявся крізь ріденький, ще затуманений серпанок дощу й дуже стерігся, аби не натрапити на якусь засідку. Час від часу він іще ловив позаду стукіт кроків своєї супутниці, вона відставала, губила з ніг то одну, то другу «клумпес» і потім підтюпцем наздоганяла його. Тоді кілька хвилин чулося поруч її уривчасте від утоми дихання, але незабаром воно знову зникало.\n1 Вас — Що? (Нім.)\n2 Іх — я (нім).\nІван намагався не зважати на неї: коли б вона відстала зовсім, він, мабуть, зітхнув би полегшено, але, поки вона була тут, поблизу, не міг кинути чи прогнати її й піти самому. Він тільки думав: «І звідки її, на лихо, принесло до нього! Диви ти — вирвалася із заводу, наздогнала, уже на що він шпарко йшов, а ось не відстала. Хоч він і чимало змарнував часу на собак, іще добре, що німці загаялися, не налетіли на ту яругу». Дощ тим часом усе густішав, усе щільніше оповивав лісисті гори теплий туман — це тішило Івана, так легше було заховатися в лісі, якнайдалі відійти від містечка. (...)\n(... ) Так минула година чи й більше, коли, продираючись крізь мокрий хвойний підлісок із туго нап’ятими поміж гіллям струнами павутиння, на якому тремтіли дрібненькі капельки води, Іван побачив дорогу. Гладенька, блискуча від вологи стрічка її легко згиналася на повороті й зникала в горах. Іван спинився, дослухаючись, — здається, дорога безлюдна. Тоді він озирнувся — дівчина, одхиляючи від обличчя мокрі гілочки ялинок, оддалік пробиралася до нього. Треба було зачекати її й перейти дорогу разом, бо сама вона ще зробить щось не так і викаже обох.\nДівчина підійшла й стомлено спинилася поруч, теж помітивши дорогу, уже з більшою обережністю, ніж на початку, поставилася до небезпеки. Він швидко ковзнув поглядом по її мокрій смугастій куртці, яка щільно обліпила гнучкий тоненький стан, маленькі гострі перса, і знову спохмурнів — так це не пасувало до того ризикованого становища, у якому вони опинилися. А вона, видно, зраділа зупинці, відпочивала. Узявшися рукою за вершечок сосонки, другою вилила з колодок воду й стомлено, хоч і не дуже заклопотано, зітхнула.\nІван, відчуваючи поруч її рухи, терпляче переждав, поки вона все опорядить, і тоді рушив ближче до дороги. Принишкла і, певно, зморена дівчина попленталася за ним.\nБіля дороги він став навколішки за каменем, приглядівся, потім спритно вскочив у забетонований кювет; гукнувши: «Іди сюди!», подав їй руку.Дівчина мовчки вхопилася за його пальці, стрибнула, глухо стукнувши об бетон колодкою. Він різко звелів: «Скидай!» Дівчина здогадалася, скинула колодки й підхопила їх вільною рукою.\nТак, узявшись за руки, вони вибігли на мокрі бетоновані плити дороги. Моросив дощ і тут же змивав їхні мокрі сліди. (.)\n(Переклад Галини Вігурської)\nЕ.Робота з текстом 2 – 3 розділів\nОсмислюємо прочитане. 1. Розкажіть, які почуття в Івана викликала неочікувана зустріч із дівчиною. Прочитайте портрет героїні. 2. Як вона себе поводила? Чому, на вашу думку, автор не називає її імені? 3. Простежте, як змінюються почуття Івана до дівчини. Чим це можливо пояснити?\nТворче завдання. На підставі прочитаних розділів назвіть події, які є експозицією й зав’язкою твору.\nКоментарі. Хронологічно епізоду «Втеча» передував епізод «Полон», де чітко окреслюються такі якості характеру Івана, як совість, гідність і мужність. Совість обертається людяністю, гідність — твердістю позиції, мужність — учинком.\nТого дня зранку п’ятеро їх у напівзруйнованому нічним нальотом цеху викопували бомбу, що чомусь не вибухнула.\nВони були гефтлінги. (...) Надія вижити тут, у таборі смерті, майже покинула їх, і єдине, що їх ще хвилювало, — це бажання останній раз ризикнути вирватися на волю, чи, як казав найязикатіший із них — маленький чорнявий солдат на прізвисько Жук, — якщо вже залишати цей світ, то раніше грюкнути дверима.\nДуже нелегка й небезпечна праця, однак, посувалася до кінця. Підважуючи бомбу ломами, вони, нарешті, видобули її з-під брухту й, притримуючи за покарлючений стабілізатор, обережно поклали на дно ями. Далі мало бути найризикованіше й найважливіше. Поки інші, затамувавши віддих, завмерли довкола, здоровило з великими ручиськами в смугастій, як і в усіх, куртці з кольоровими кружечками на грудях і спині, колишній чорноморський матрос Галадай, накинув на запальник спеціальний ключ і наліг усім тілом. На його оголених до ліктів м’язистих руках надулися жили, на скронях набухли вени, і запальник трохи подався. Галадай ще разів два натужно повернув ключем, а потім сів навпочіпки й швидко почав викручувати запальник руками. Він, певна річ, був непридатний, бо дуже погнувся при падінні на землю й у такому стані не міг пригодитися бомбі в її страшному ділі. Бомбу минулої ночі скинули з американського «Б-29» чи з англійського «Ланкастера», котрі мало не дощенту рознесли це затиснуте в Альпах австрійське містечко. Проте і з бракованим запальником бомба була справна й усе ще таїла в собі п’ятсот кілограмів тротилової сили, на які й розраховували п’ятеро смертників. Як тільки отвір у бомбі відкрився, до Галадая нахилився Жук. Він дістав з-під поли куртки новенький на вигляд запальник, якого вони вчора дістали від пошкодженої, з відбитим стабілізатором бомби, і худими нервовими пальцями почав укручувати його на місце попереднього.\nАле хлопець квапився, не потрапляв у різьбу, залізо скреготіло, й Іван, щоб хтось не застукав їх, зіп’явшись навшпиньки у своїх колодках,виглянув угору.\nПоблизу, здається, усе було тихо. Зверху над ними понависали покороблені балки, з безлічі пробоїн у даху падали на долівку скісні промені світла, було задушливо й курно. За рядом бетонних підпор, у підсвіченій сонцем куряві, чувся приглушений гомін, там, зрідка перегукуючись, ворушилися, снували десятки людей, які розбирали завали й руїни. Там же були й есесівці, які не дуже полюбляли дивитись, як знешкоджують бомби, і, звичайно, трималися на відстані.\n— Ну, сволота, тепер начувайтеся! — стиха, ледве стримуючи гнів, вимовив Жук.\nГаладай, підводячись од бомби, буркнув:\n— Помовч. Не кажи гоп, поки не перескочиш.\n— Нічого, браточки, нічого, — витираючи спітнілого лоба, озвався з кутка Янушка, колишній колгоспний бригадир, а тепер одноокий гефтлінг, оздоблений мішенями за три спроби втекти на волю. За вдачею він був оптимістом, якщо тільки могли бути оптимістами полонені в таборах, і, незважаючи на скалічене око та відбиту селезінку, завжди всіх підбадьорював — і тоді, коли підмовляв людей утекти, і тоді, коли в пошарпаній вівчарками одежі під конвоєм повертався до табору.\nТак висловлювали вони своє ставлення до того, на що зважилися, крім хіба Сребникова, який, за звичкою покашлюючи, стояв осторонь, біля земляної стіни, і ще Івана. Сребников із самого початку сприйняв весь цей задум без захоплення, бо йому не принесла б радості й щаслива втеча — швидше, ніж табірний режим, Сребникова добивав туберкульоз. А Іван Терешка був собі мовчуном і не полюбляв зайвий раз озиватися там, де й без того було все ясно.\nГаладай тим часом обтер долоні об смугасті штани й глянув на людей — звичайно, він тут був заводієм.\n— Хто ударить?\nНа мить усі знітилися, опустивши в долівку погляди, ніяково обмацуючи ними довгий корпус півтонної бомби з розгонистими подряпинами на зелених боках. Від цього, мабуть, найважливішого запитання всім стало незручно. Замислився невеселий, із сивою щетиною на за- палих щоках Янушка; завмерла нервова рішучість у зірких очах Жука; Сребников навіть кашляти перестав, опустивши вздовж плаского, як дошка, тіла руки, і погляд його зробився тужливий-тужливий. Було очевидно, що це запитання, про яке всі думали, непокоїлись і мовчали із самого початку, з мукою вирішуючи його кожний для себе, викликало тепер у душі болючий, тривожний сум.\nБуйновиде Галадаєве обличчя виражало суворість і незламну рішучість.\n— Охочих немає, — похмуро озвався він. — Тоді кинемо жеребок.\n— Звичайно. Так краще, — стрепенувся й підступив ближче до заводія Жук.\n— Що ж, кинемо, — погодився і Янушка.\nСтримано, але, здається, полегшено кашлянув Сребников. Іван мовчки одним махом увігнав у землю кінець лома. Але Галадай, плеснувши себе по стегну, сказав:\n— Кинеш тут. Ані сірника тобі, ані соломинки.\nВін уважно роздивився й схопив у кутку важку, з довгим держаком кувалду.\n— Так-от. Бери вище.\nІ, сівши навпочіпки, узявся обіруч за держално біля самої кувалди. Четверо інших теж наблизилися до нього, посхилялися головами. За Галадаєм ухопився рукою Жук, за ним зімкнулися вузлуваті Янушкові пальці, потім — долоня Сребникова, за нею широка Іванова п’ятірня, потім знову Галадаєва, Жукова, Янушкова, і коли над плетивом рук залишився малесенький кінчик держака, за нього повільно взялася тремтлива пітна рука Сребникова.\nУсі полегшено зітхнули, підвелися й, постававши попід стінами, якусь мить намагалися не дивитися один на одного.\nГаладай простягнув кувалду тому, хто повинен був із нею померти.\n— Так що справедливо, без обману, — як і перше грубувато, але з ледь помітним співчуттям озвався він.\nСребников чомусь перестав кашляти, похитнувся, узяв держак кувалди, мовчки повернув його в руках, спробував переставити й поклав. Його сумні очі звелися на хлопців.\n— Не розіб’ю я, — тихо, голосом засудженого вимовив він. — Не подужаю.\nУсі знову принишкли. Галадай гнівним поглядом блиснув на смертника.\n— Ти що?\n— Не розіб’ю. Сили вже. нема, — сумно пояснив Сребников і важко, надсадно закашлявся.\n— Ну й ну! — сплюнув Жук. — Сукали-сукали мотузочку.\n— Що ж. Звичайно, де там йому розбити. Знесилів, — ладен був погодитися з тим, що відбулось, Янушка.\nВ Івана всередині мовби перевернулося щось: хоч він і розумів, що Сребников каже правду, але така несподіванка викликала в хлопцеві гнів. Якусь мить Іван уважно й презирливо спідлоба дивився на невдаху Сребникова, щось вирішуючи в думці. Помирати, звісно, він не хотів, завжди прагнув жити, тричі пробував вирватися на волю (одного разу дійшов майже до Житомира). І разом з тим у житті, виявляється, бувають моменти, коли замало всієї, набутої роками витримки, щоб подолати якусь мить образливої ніяковості.\nІ він рушив до Сребникова.\n— Дай сюди.\nСребников здивовано блимнув сумними очима, слухняно розняв пальці на держаку. Іван переставив кувалду до себе й раптом скомандував сторожким голосом:\n— Ну, чого поставали? Берімо. Нічого вичікувати!\nСуворий Галадай, нервовий Жук, заклопотаний Янушка розгублено зиркнули на Івана і, пожвавішавши, наблизилися до бомби.\n— Узяли! Жук, мотузку! Ломи давайте! Куди ломи поділи? — з нарочитою метушливістю розпоряджався Іван і, шукаючи заздалегідь наготовлені палиці, виглянув з ями. Хлопці, мабуть, помітили, як він здригнувся, бо раптом завмерли поруч, а Іван, передчуваючи лихо, повільно вирівнявся на весь зріст і скам’янів.\nОсторонь від ями в курному потоці скісного проміння стояв командофюрер Зандлер і пильно вдивлявся сюди. Їхні погляди зустрілись, і Зандлер кивнув головою:\nІван нишком вилаявся, поставив під стіну кувалду й мерщій (затримуватися в таких випадках було небезпечно) пологим краєм виліз на розкидану довкола ями землю. Позаду занепокоєно притихли, затаїлися хлопці.\nУ запиленому, порожньому в цьому кінці цеху (боячись, що бомба вибухне, німці передусім повитягували звідси верстати) було парко, крізь побитий дах струменіло курне проміння сонця. А в другому зруйнованому кінці цієї велетенської, як ангар, будівлі, де розбирала завал команда жінок із сектора «С», снували, рухалися люди з ломаччям, ношами, по настилу з дощок котили навантажені брухтом тачки.\nЗандлер стояв у проході, осторонь од великої смуги світла на бетонній долівці, й, позакладавши назад руки, чекав. Іван швиденько збіг із купи землі, дерев’яні колодки його лунко заляскали й стихли. Насупивши широкі русяві брови, він спинився за кілька кроків од Зандлера, на освітленому місці долівки. Есесівець смикнув пальцями широкий козирок кашкета.\n— Ві іст міт дер бомбе?1\n— Скоро. Бальд, глейх,2 — насуплено відповів Іван.\n— Шнелер гінаустраген!3\nЗандлер підозріло глянув у бік ями, з якої стирчали голови хлопців, потім допитливо — на Івана. Той стояв по-солдатському виструнчившись, готовий до всього: мішені на куртці свідчили, що можна сподіватися будь-чого. Очима він впився у виголене, засмагле обличчя есесівця, який був, мабуть, ненабагато старший за нього, але сповнений усвідомлення своєї влади й арійської гідності. У той же час скісним настороженим поглядом хлопець стежив за кожним порухом загрозливих рук німця. Віддалік, на другій половині цеху, дві жінки в смугастій одежі поставили на долівку ноші й, напевне зацікавившись, перелякано чекали, що буде далі. Проте німець, ковзнувши поглядом по Івановій виструнченій постаті, яка зовні свідчила про готовність до дій, очевидно, зрозумів це по-своєму, бо не виказав підозри. (...) Есесівець виставив до Івана щойно запорошений чобіт.\n— Чісто! — переплутавши наголос, кивнув він на чобіт. Іван, звісно, збагнув, чого від нього хотіли (це було тут не вперше), але на мить розгубився від несподіванки й завагався. Та Зандлер чекав із погрозливим спокоєм на обличчі з широкими щелепами, довго зволікати не випадало. І хлопець уклякнув біля його ніг. Це була відверта наруга, і в душі він ледве вгамував, ніби коліном притис, бурхливий, такий недоречний тут гнів.\nНизько схилившись, Іван чистив чобіт натягнутими рукавами своєї смугастої куртки. Чоботи були нові, хромові, певно, ретельно наваксовані вранці, бо носок першого швидко почав яскраво відбивати сонце. Невдовзі чобіт увесь заблищав, тільки ще рант залишався запорошений та на самому носку ніяк не відтиралася свіжа подряпина. Тим часом командофюрер, чиркнувши сірником, закурив, сховав у кишеню портсигар, і на Івана війнуло запахом сигарети — це до болю роздратувало йому нюх. Потім він, здається, струсив попіл — на стрижену голову хлопцеві посипались іскри, якась недотліла порошинка жагуче обпекла шию.\n1 Ві іст міт дер бомбе? (Нім.) — Ну, як там бомба?\n2 Бальд, глейх (нім.) — швидко.\n3 Шнелер гінаустраген! (Нім.) — Мерщій виносьте!\nГнів опанував Іваном, і він ледве стримував себе: так кортіло скочити, ударити, збити з ніг, розтоптати цього поганця. Але хлопець чистив, переборюючи себе, щоб якомога швидше спекатися німця. Той, одначе, не квапився, тримав виставлений чобіт доти, поки він не заблищав увесь від носка до коліна. Потім одставив ногу назад, щоб поставити другу.\nІван трохи розігнувся й у цю коротеньку мить перепочинку вперше зиркнув повз чобіт туди, де стояли, спостерігаючи їх, кілька жінок-гефтлінгів. Глянув якось безтямно, без усякої уваги, але раптом щось примусило його схаменутися. Тоді він подивився пильніше, намагаючись збагнути, у чому річ, і збагнув. Лише тепер відчув, що краще б згинути десь, аніж зустрітися з таким нищівним презирством у таких великих очах. Чомусь Іван не встиг помітити нічого іншого — він навіть не зауважив, було то молоде чи, може, старе обличчя, — той погляд нестерпним докором запав йому в душу. Тим часом до його колін ступив другий запорошений чобіт із білою вапняною плямою на халяві. Іван не поспішав, тоді німець нетерпляче буркнув і носком тицьнув йому в груди. Щось із того, що дозволяло ще контролювати себе, зрушилося, пальці випустили рукави і в мертвій хватці вп’ялися нігтями в долоні. Відчайдушним ривком він звівся на ноги, підхоплений гнівною силою, від якої нестерпним тягарем налилися кулаки, й оскаженіло заїхав німцеві в щелепу. Це сталося так несподівано й блискавично, що Іван аж здивувався, побачивши, як майнуло перед ним біле, з великим кадиком підборіддя Зандлера, як злетів із голови кашкет, мигнув у повітрі блискучий чобіт, і есесівець глухо гепнув на бетонну долівку цеху.\nУсе ще не тямлячи, що сталося, Іван, пригнувши голову й широко розставивши ноги, з кулаками стояв перед німцем. Він чекав, що Зандлер зараз же скочить і кинеться на нього. У цю мить звідкись іздалека долинули схвильовані вигуки, тільки Іван не розбирав уже, докоряли вони чи застерігали. Проте есесівець не кинувся, він спроквола, ніби перемагаючи біль, повернувся на бік, сів, повагом підняв кашкет, струсив із нього порох. Здається, він не квапився підводитись, сидів, широко розставивши ноги, в одному блискучому, а в другому нечищеному чоботі, потім пригладив рукою волосся, старанно надів кашкет. Звівши на очманілого гефтлінга важкий загрозливий погляд, рішуче рвонув шкіряний язичок кобури.\nВ Івановій голові блискавкою майнула думка, що все загинуло, та відчути прикрість від цього він не встиг — поруч клацнув затвор пістолета, і німець із несподіваною рвучкістю скочив на ноги. Це відразу вивело Івана з хвилинного остовпіння, і, щоб немарно померти, він ринувся головою на ворога.\nОднак ударити він не встиг: раптовий громовий вибух одкинув його вбік, оглушив; земля задвигтіла, підскочила й рушила з-під ніг у чорну прірву безодні. Німця й усе довкола накрило хмарою рудої куряви.\nЗа якусь мить Іван відчув себе долі, навколо ще щось падало, сипалося, чадно, зі смородом шкварчало, йому запекло спину, чомусь із запізненням поруч гепнула й на шматки розлетілася цеглина. Відчувши себе живим, Іван прудко крутнувся, оглянувся — поблизу на бетонній долівці шкріб землю знайомий, з подряпиною на носку чобіт, у потоках куряви тіпалася, силкуючись кудись одповзти, постать ворога. Іван ухопив біля себе важкий кавалок бетону і, розмахнувшись, ударив німця по спині. Зандлер тріпнувся, зойкнув, мотнув у повітрі рукою. Це нагадало Іванові про пістолет. Він навколішках переліз через німця, вихопив з його знесилених пальців зброю і з шаленим стукотом у грудях кинувся в руду, клубчасту хмару куряви.\nРобота з текстом 4 розділу\nОсмислюємо прочитане. 1. Охарактеризуйте військовополонених, які працювали на заводі. 2. Що вам відомо про їхнє довоєнне життя? 3. До яких дій вони вирішили вдатися, перебуваючи в полоні? 4. Як ви розумієте слова солдата на прізвисько Жук, що «якщо вже залишити цей світ, то раніше грюкнути дверима»? 5. Перекажіть епізод, у якому Іван чистить чоботи Зандлеру. 6. Які риси характеру виявилися в цьому епізоді? 7. Які прийоми допомагають авторові розкрити стан внутрішнього опору Івана?\nРобота з текстом 5 - 14 розділів\nОсмислюємо прочитане. 1. Що вам стало відомо про довоєнне життя Івана? 2. Як він опинився в полоні? 3. Прочитайте роздуми героя про полон. Як вони характеризують Івана? 4. Що сталося з ним на Волині? 5. Які почуття переповнювали душу Івана, коли він ховався в сільській хаті? 6. Чому він знову опинився в полоні? 7. Який сон постійно переслідував героя?\n8. Розкажіть про зустріч Івана з австрійцем. 9. Як поставився Іван до божевільного ув’язненого? 10. Розкажіть про довоєнне життя Джулії. 11. Чому вона опинилася в концтаборі? 12. Розкажіть про важкий шлях героїв, коли вони разом долали труднощі після втечі з полону. 13. Поясніть значення епізоду «Медсанбат» у повісті.\nКоментарі. Зображуючи трагедію війни, яка руйнує людські долі, молодість, майбутнє, письменник разом із тим поетизує кохання, показує еволюцію цього почуття в образах головних героїв твору. Коли розпочалася війна, для Івана більш важливим був захист рідної Батьківщини, а не особисте життя.\nАле зустрівши на своєму шляху Джулію, він починає відчувати багатство людського життя в коханні. Терешка важко йде до свого щастя. Спочатку його охоплює жах, що дівчина може виказати його. Цей жах, який навіть переходить у злобу («не стримавши напруження й гніву, ляснув її по щоці»), злоба межує з байдужістю («біс із ним, з цим дівчиськом») й прикрістю («що не міг кинути чи прогнати її й піти самому»). Але поступово в героя виникає почуття жалю («вона виглядала мокрою, утомленим птахом, безглуздо закинутою в цю ущелину») і приязні до дівчини, коли Джулія витягла з його п’яти колючку («Гаразд... Ходімо»). Згодом Іван відчуває до дівчини дружню турботу («Іван уперся ногою й подав їй руку») і радість від усвідомлення того, що не один («І тоді, певно, уперше, його пройняла тиха радість від того, що перед грізною невідомістю гір він не самотній і поруч є людина»). А надалі він відчуває острах втратити її («Іван боявся тепер утратити свою супутницю»; «Колишнє прагнення кинути її тепер злякало Івана, і він, важко стукаючи колодками, поліз до перевалу»). Досліджуючи таїни людської душі, письменник фіксує увагу на виразі очей героїв, їхніх жестах, що свідчать про виникнення порозуміння й симпатії, хоча вони не кажуть при цьому жодного слова про кохання.\nЧерез напружені сюжетні колізії автор підводить нас до думки про те, що полон не зламав героя духовно. Іван керується законами людської совісті. Саме тому він відчуває велику потребу в Джулії (не менше, аніж вона в ньому), бо дівчина здатна укріпити в ньому почуття людяності, яке намагалися витравити у в’язнів фашисти. Тема самовідданого й зворушливого кохання, що спалахнуло в тяжкий час війни, — одна з центральних у творчості В. Викова.\n(...) Іван потягнувсь, одкинув руку й несподівано відчув долонею прохолоду росяної трави. Це здивувало його. Хлопець спроквола розплющив очі й перше, що побачив, була яскраво-червона квітка біля обличчя. Звернена до світла, вона закохано підставляла сонцю свої чотири широкі атласні пелюстки, скраєчку на одній пелюстинці вигравала веселкою, готова ось-ось упасти, чистенька, мов сльоза, крапля. Легкий, певно, ранковий вітерець ледь погойдував тоненьку стеблину цієї квітки. Десь далі, у барвистій гущавині трави, довго гудів джміль; його низьке басовите гудіння обірвалося зненацька, і тоді Іван збагнув, що запала цілковита, на весь світ тиша. Від тиші він одвик уже, вона лякала. Не усвідомлюючи, де він, хлопець підхопився, сів, широко розплющив червоні після сну очі й замилувався невимовною, майже казковою красою.\nУсеньке розлоге, залите сонцем узгір’я сяяло широким, мов озеро, яскраво-червоним плесом альпійського маку.\nБуйні, листаті, викохані щедротою природи мільйони квіток леліли урочистою червоною барвою, стиха погойдувалися на легенькому вітерці й збігали далеко вниз, на всю широчінь цієї відгородженої горами луки, — аж під самісінький темно-зелений масив хвойного лісу. Та Іван глянув удалину, уперед, куди треба було йти, і враз спохмурнів. Попереду, за долиною, сніговими розводами синів той же височенний Ведмежий хребет. Мабуть, він був набагато вищий за перейдений, що вже стирчав позаду, бо тінь од нього прозорим синюватим серпанком закривала половину неширокої долини. Не заступлений тепер нічим, він, майже як і вчора, залишався далеким, райдужним і недосяжним.\nРаптом Іван схаменувся — тільки тепер усвідомив, чому так тихо, — у голові сяйнула злякана думка: де Джулія? Він знову крутнувся на траві, глянув туди-сюди — навкруги нікого. Поруч на прим’ятому серед маків місці самітно лежала розстелена шкірянка. Іван плеснув себе по пазусі — там було порожньо, поли куртки де-не-де повисмикувалися з штанів. Але ця тривога відразу ж минулася — пістолет і обламана третина буханця, накриті, певно, від сонця рукавом шкірянки, лежали в траві. Тоді він звівся на ноги, гарячковим зором почав оглядати схил унизу, почуття туги й самотності огорнуло його — де вона? Душу потьмарив недобрий здогад, однак він не повірив. Йому хотілося бачити її, чути, відчувати поруч. Несподівана самотність зажурила його дужче, ніж якась невдача.\nІван ухопив пістолет, хліб, узяв під пахву шкірянку й кинувся по траві вниз. Росяні високі квітки залоскотали його розпухлі, позбивані ноги. Згадавши про колодки, він пошукав очима, але їх ніде не було. Знову неспокій огорнув його. Невже?.. Босоніж Іван кинувся лукою вниз, борсаючись у суцільному розливі маків. О дійшовши далеченько, він раптом оглянувсь — позаду в густих заростях квітів позначився його слід, а довкола лежало ніким не займане червоне море.\nЦе навело його на здогад. Хлопець поправив під пахвою шкірянку й чимдуж повернувся на попереднє місце.\nСправді, у росяній траві було помітно шнурок іншого сліду — він вився кудись убік, де — звідси було видно — замикалась ущелина. Іван квапливо подався туди. Його литки й холоші швидко змокли від роси, а довкола скрізь буяли на осонні чарівною красою маки. Духмяні пахощі п’янили голову. Як завжди, хотілося їсти, від утоми та кволості тьмяніло в очах. Це було звичне відчуття. Міцне від природи, загартоване в злигоднях Іванове тіло опиралося цьому. Хлопець почував, що сила в нього ще є.\nЗанепокоєний, він оббіг колючі рододендронові1 зарості, обсипані завбільшки з кулак червоними квітками, як раптом попереду з невеликої ущелини до нього долинув шум води. Він мерщій вихопився на трав’янистий пагорбок, шум зовсім наблизився: чорним, блискучим від сирості камінним жолобом, розбиваючись об скелю, падав райдужний струмінь. Навколо нього в туманному мареві мерехтіли дрібненькі бризки, трохи осторонь від них, на похмурому скелястому тлі, висів у повітрі барвистий шматочок справжнісінької веселки. Байдужий, однак, до цієї несподіваної гірської краси, Іван поліз пагорком вище і, раптом ахнувши, присів і завмер. За якихось півсотні кроків од нього під дощовим розсипом спиною до нього стояла на камені й милася Джулія.\nВін одразу впізнав її, хоча на дівчині не було ніякого вбрання. Без одягу вона втратила кляті ознаки гефтлінга й на самоті з природою стала зовсім іншою у своїй полохливій дівочій цнотливості, сповнена таємниці й краси. Дівчина, звичайно, не бачила його і, сторожко зачаївшись, терпляче підставляла своє худорляве, легеньке тіло під густі цівки струменів, ладна, здавалося, при першому ж порусі стрепенутись і зникнути. На її мерехтливих од бризків гостреньких плечах блукав райдужний відблиск веселки.\nНеспроможний подолати в собі чогось сором’язливо-радісного, хлопець тихенько ліг у траві горілиць, потім перевернувся, — над ним так само перевернулося чистеньке, без єдиної хмаринки небо. Волога прілість землі хмільною брагою шугнула в голову, запаморочила. Іван ліг крижем, простягнувся на густій прохолодній траві й від передчуття чогось неусвідомлено-радісного нишком сам до себе засміявся.\nДесь у глибинах у його душі жеврів неспокій: попереду був недосяжний хребет, позаду. Звісно, чого можна було чекати позаду від свого сліду з табору. Але зараз, у цьому заповіднику краси, біля дорогої йому людини, Іванові зробилося так по-дитячому радісно й гарно, як не було, певно, ні разу за все його недовге життя. І він спрагло, серцем упивався цією несподіваною радістю, не замислюючись, звідки вона і що з ним скоїлось — просто він по-людському став щасливий. Правда, незабаром відчув, що то ненадовго: щось прикре й тяжке не залишало його і в цю щасливу мить. Але зараз Іван погамував його, приглушив: адже було так добре.\nХлопець більше не визирав із маків і жодного разу не глянув на неї. Соромлива делікатність заважала йому робити це, хоч і дуже кортіло;\n1 Рододендрон — рід рослин родини вересових, інколи для назви роду використовується назва однієї з його підгруп — азалія.\nлежачи ниць, Іван зривав біля себе маки й мимоволі складав у букет. Захоплений цією роботою, сповнений невимовної радості, він раптом почув недалеко квапливі кроки й підвів з трави голову — під водоспадом уже нікого не було. Джулія, на ходу натягаючи смугасту куртку, бігла туди, де покинула його. Іван знову нишком засміявся, побачивши її нетерплячий, стривожений, спрямований удалину погляд, але не гукнув, а, узявши шкірянку, підвівся й помалу рушив слідом.\nПоблискуючи на сонці мокрим, чорним, як смола, волоссям, вона чимдуж оббігла зарості рододендрону й спинилася мов укопана біля прим’ятих маків. Навіть здалеку неважко було помітити її переляк і збентеженість; вона глянула в один бік, у другий і подалася схилом униз. Але біжачи озирнулась і стала.\nПереляк, біль і радість водночас зазвучали в її голосі. Сплеснувши в долоні, вона пташкою полинула йому назустріч. Іван спинився; йому здалося, що цілу вічність не бачив оцих променистих, радісних очей, ніжно-смуглявого обличчя, скуйовдженого, коротко підстриженого волосся. Усе його єство прагнуло її, але він погамував у собі це почуття й не рушив з місця. Джулія, підминаючи колодками маки, підскочила до хлопця, обіруч обвила його за шию, обпекла несподіваним п’янким поцілунком.\nІван затамував віддих, а вона, усе ще обіймаючи його, рвучко відхилила голову й засміялася щасливо та безтурботно, закохано вдивляючись йому в обличчя, яке палало від гарячого поцілунку її прохолодних уст. Потім, усе ще сміючись, розчепила пальці, легенько відштовхнула його й сіла в траві навпроти. Очі в неї променилися грайливо-пустотливим сміхом. Куртка, недбало застебнута на один ґудзик-паличку, розхилилась, і в куточку між персами сяйнув маленький синій емальований хрестик. Цей хрестик несподівано зацікавив хлопця й прикував його погляд. Дівчина помітила це і, схаменувшись, спроквола застібнула куртку, як і перше сміючись очима, обличчям, великим білозубим ротом, кожною часточкою свого свіжо-прохолодного після купання тіла.\nІван, однак, був зовсім інший: він раптом спохмурнів, збентежився, бо за якусь мить, стоячи отак, відчув, як щось у ньому руйнується, щось гине, ніби якась невідома сила підкоряє собі його волю.\nПохмурий і зніяковілий, він ступив до неї. Дівчина раптом обірвала сміх і підхопилася назустріч.\n— Іване! — сплеснула вона в долоні, побачивши квітки в його руках. — Єто єст сюрприз синьйорина? Да? Да?\nХлопець і сам тільки тепер помітив у своїй руці букет маків, безтямно глянув на нього й засміявся. Джулія теж засміялася, понюхала квіти, утопивши в букеті все своє маленьке, зграбне личко. Потім поклала букет на траві й почала похапцем зривати біля себе маки.\n— Джулія благодаріт Іван. Благодаріт очєн, очєн...\n— Не треба, що ти! — зніяковівши, озвався він.\n— Очєн, очєн благодаріт надо. Іван спасат синьйорину. Русо спасат італьяно. Єто єст інтернаціональ, братство, — ніби жартома щебетала вона, зриваючи й зриваючи маки. Потім із добрим оберемком квіток підбігла до Івана й сипнула їх усі йому на груди.\n— Що ти робиш? — здивувався хлопець. — Для чого?\n— Надо! Надо! — кумедно вимовляючи російські слова, умовляла вона, і хлопець обхопив разом з оберемком маків і шкірянку із загорнутим у ній хлібом. Дівчина, певно, відчула в шкірянці буханчика, бо раптом спохмурніла.\n— Авжеж, давай поїмо, — пожвавішав Іван, поклав усе долі й сів.\nДжулія швиденько примостилася поруч.\nРобота з текстом 15 розділу\nОсмислюємо прочитане. 1. Прочитайте пейзажні замальовки в розділі й визначте їх колористику, вид і функції в тексті. 2. Поясніть, як вони співвідносяться з настроями героїв? 3. Як ви розумієте слова автора, що «...просто Іван по-людському став щасливий»? 4. Чому в глибинах душі героя жеврів неспокій? 5. Наведіть цитати, що розкривають динаміку любовного почуття в душі героїв.\nРобота з текстом 16 - 24 розділів\nОсмислюємо прочитане. 1. Поміркуйте, завдяки чому головні герої знайшли справжнє кохання. 2. Назвіть епізоди життя Джулії, які описані особливо. 3. Поясніть, чому герої по-різному оцінювали історичні події 1930-х років. 4. Знайдіть у тлумачному словнику значення слова інтернаціональний. Доберіть до нього синоніми. 5. Як ви розумієте слова Івана: «Та який я герой? Звичайний солдат»? 6. Як досягається емоційне напруження в епізодах переслідування німцями втікачів? 7. Як поводили себе герої, зустрівшись віч-на-віч із ворогом? 8. Про що дізнається читач з епілогу твору? 9. Визначте події, які є кульмінацією й розв’язкою твору.\nДля обговорення. 1. Про яке «альпійське диво» розповідається у творі? 2. Чому письменник назвав твір «Альпійська балада»? Розкрийте символічний зміст назви повісті. Визначте в ній ознаки жанру балади.\nКнижка і комп’ютер. За мотивами повісті знято художній фільм «Альпійська балада» («Білорусьфільм», режисер Б. Степанов, 1965 р.). За допомогою Інтернету перегляньте фільм за мотивами повісті «Альпійська балада», визначте його подібність і відмінність від книжки.\nХудожній стиль В. Бикова відзначається лаконізмом і стриманістю виражальних засобів. Сувора правда війни потребувала цілковитої конкретності, реалістичності деталей і ситуацій, але разом із тим дія повісті відбувається на лоні прекрасної природи Альп. Мандруючи альпійськими луками й узвишшями, герої ніби набираються сили від самої природи, вони на деякий час забувають усе те жахливе, що з ними відбулося, і повертаються до своєї сутності. Пейзажі в повісті «Альпійська балада» суголосні переживанням героїв, вони є разючим контрастом до їхньої трагічної долі, а також долі всього людства під час Другої світової війни.\n• Простежте за змінами пейзажів у повісті В. Бикова. Як вони співвідносяться з настроями, почуттями героїв?\n1. Охарактеризуйте образ Івана Терешки, порівнюючи з образом Джулії, виявляючи схожість і відмінності між ними. 2. Розкрийте особливості художнього часу й художнього простору в повісті. 3. Назвіть ідеї, що утверджуються у творі В. Бикова. 4. Визначте засоби вираження авторської позиції в «Альпійській баладі». 5. Розкрийте роль описів природи в повісті. 6. Назвіть ознаки повісті та балади у творі. Доведіть їх поєднання прикладами з тексту.\nБиков В. Альпійська балада / Переклад Галини Вігурської. — К., 1965. Биков В. Обеліск: Повісті / Переклад Миколи Цівини. — К., 1978.


Коронавірус у Росії: знову рекорд – за добу виявили понад 29 тисяч нових хворих\n21 грудня 2020, 11:45\nКоронавірус в Росії 21 грудня / see.news\nСтаном на 21 грудня у Росії зареєстрували 2 877 727 хворих на коронавірус. За минулу добу виявили рекордну кількість випадків інфікувань – 29 350.\nНайбільше нових хворих виявили в Москві (+7797), Петербурзі (+3752), Підмосков'ї (+1523), а також у Нижньогородській (+501) і Свердловській областях (+396).\nЗа минулу добу, 20 грудня, внаслідок коронавірусу у Росії померли 493 людини. Внаслідок цього загальна кількість летальних випадків в країні зросла до 51 351.\nЗа цей самий період одужали 19 705 хворих. Загалом від початку пандемії хворобу подолали 2 295 362 громадян.\nЗа даними Росспоживнагляду, від початку 2020 року в Росії провели понад 86,3 мільйонів тестів на коронавірус, з них 437 тисяч лише за останню добу.


ТВОРЧІ ГРАНІ ЙОСИПА КАЩИШИНА\n20 липня 2020 року минає 80 років від дня народження письменника та педагога з Калущини Йосипа Кащишина, людини, яка своїм вогняним темпераментом та майстерним словом торкалася до найтонших струн людської душі.\nНародився письменник у селі Середнє Калуського району в селянській родині, закінчив Середнянську семирічну, Войнилівську середню школи, біологічний факультет Львівського університету. З 1965 р. працював учителем хімії у Войнилівській школі, а у 1973-1975 рр. очолював цей навчальний заклад. Поряд з учительською працею активно займався громадською роботою, неодноразово обирався депутатом селищної ради. Проте основним його покликанням була поезія. Вірші Йосипа Кащишина друкувалися в газетах «Зоря Прикарпаття», «Прикарпатська правда», «Комсомольський прапор», «Дзвони Підгір'я» та інших.\nУ 2000 р. вийшов його перший друкований твір - поетичний роман «Сказання про короля Данила». А далі майже кожного року виходять друком поетичні книжки автора. В 2004 р. - «Дума про батька Богдана», в 2005 р. - «Були віки Траянові», в 2006 р. - «Світе мій вишиваний», в 2008 р. - «Сказання про Галицьку Русь» і збірка «Душа моя над Сівкою розквітла», яка стала своєрідним підсумковим акордом його поетичної діяльності. Одночасно виходять друком краєзнавчі дослідження автора з історії окремих сіл Калущини: «Слово про рідний Войнилів» (2004), «Завій над Луквою-рікою» (2005), «Над Сівкою село моє Середнє» (2007).\nТематичний діапазон творчості Йосипа Кащишина доволі місткий та широкий. Він то поринав у славне минуле нашого краю, минав межу другого століття нашої ери, а опинившись за тривкими рамками сучасності, описував боротьбу слов'янських племен з римськими завойовниками; то раптом переносив читача в яскраву епоху Галицько-Волинського князівства, де описував боротьбу галичан зі степовими кочівниками. Не оминав увагою діяльність таких знаменитих представників українського народу, як Данило Галицький та Богдан Хмельницький.\nДобрий жмуток поезій автора присвячений ідеї возвеличення людської праці та гуманізму, темі людських взаємин та коханню. В багатьох віршах він відгукувався на події сучасності. Деякі з найяскравіших його ліричних віршів покладені на музику і захоплюють своєю мелодійністю та щирістю. Не оминув він своєю увагою і найменших читачів, написавши для них цілу низку віршів, які й до сьогодні користуються попитом та популярністю у малечі.\nУ фондах Івано-Франківської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. І. Франка Ви знайдете не лише твори талановитого Йосипа Кащишина, а й матеріали, які присвячені його творчості, що дозволяють глибше розкрити поетичну і краєзнавчу спадщину нашого краянина. Тому з нетерпінням чекаємо всіх охочих у стінах нашої книгозбірні одразу після закінчення карантину.


Волинська область 2019 року планує дооблаштувати 43 школи внутрішніми вбиральнями, на це держава в межах програми «Гідність дитини» виділила 267,3 млн грн на країну загалом, а для Волині – 16,9 млн грн. Про це йшлося під час зустрічі Міністра освіти і науки Лілії Гриневич та голови Волинської обласної державної адміністрації Олександра Савченка сьогодні, 11 березня 2019 року.\n«Зараз зробити ці внутрішні вбиральні надзвичайно важливо, і гроші субвенції на них ми вже отримали. Однак чинні стандарти для шкіл, де проектом передбачено внутрішню вбиральню, виходять задорогими для того, щоб зробити ці прибудови для шкіл без вбиралень. Треба врахувати це», – зауважив очільник Волинської ОДА.\nМіністр зазначила, що мала окрему зустріч із заступником Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Львом Парцхаладзе, з яким домовилися про розробку окремих технологічних рішень для ефективної реалізації цього проекту.\n«Ми знаємо про цю проблему, є дуже багато нюансів щодо технологічних рішень. Саме тому ми домовилися з Мінрегіоном, що вони розроблять типові проекти для дооблаштування шкіл внутрішніми вбиральнями. У цих проектах враховуватиметься і величина шкіл, і їхні технічні умови. Це має допомогти для пошуку оптимальних рішень», – розповіла Лілія Гриневич.\n14/03/2019 08:38 - Уряд подав у ВРУ проект закону «Про повну загальну середню освіту»\n14/03/2019 08:26 - Уряд запроваджує нові механізми підтримки сімей з дітьми\n14/03/2019 08:20 - Освітня реформа Уряду направлена на створення якісного середовища для дітей – від народження до дорослого життя\n12/03/2019 09:15 - 2019 року держава спрямувала на оснащення шкіл природничо-математичними кабінетами 200 млн гривень\n12/03/2019 09:10 - ЗНО-2019: наразі зареєструвалося понад 185,5 тис учасників\n06/03/2019 21:14 - Атестат змінили на свідоцтво – документ про отримання повної загальної середньої освіти матиме іншу назву, а також стане доступнішим для �\n04/03/2019 18:10 - Наша мета побудувати сучасну систему освіти – від садочка до університету, – Володимир Гройсман\n15/02/2019 17:39 - Закон «Про повну загальну середню освіту»\n15/02/2019 16:17 - Уряд затвердив Положення про спеціалізовану мистецьку школу\n08/02/2019 11:27 - Уряд затвердив Державні соціальні нормативи забезпечення населення публічними бібліотеками в Україні


СБУ затримала закарпатця за інтернет-заклики розділити Україну - Korrespondent.net\nТекст: Олена Буркало, 12 травня 2021, 02:53\nЧоловіка звинувачують у зазіханні на територіальну цілісність і недоторканність України. Йому загрожує до п'яти років в'язниці.\nЖителю Закарпатській області загрожує тюремний термін за публікацію в соцмережах закликів повалити українську владу і відділити Закарпаття від України. Про це у вівторок, 11 травня, повідомила прес-служба СБУ у Facebook.\n"Житель Закарпаття поширював у соціальних мережах деструктивні повідомлення із закликами до захоплення влади в країні. Зокрема, зловмисник закликав громадян підтримати відділення Закарпатської області від нашої держави", - заявили силовики.\nВідзначається, що була проведена лінгвістична експертиза постів затриманого. Згідно з її результатами, у цих текстах були заклики до порушення територіальної цілісності України.\nУ зв'язку із цим чоловікові повідомили про підозру за фактом посягання на територіальну цілісність і недоторканність України (ч.1 ст.110 КК). Йому загрожує від трьох до п'яти років позбавлення волі.\nРаніше на Закарпатті правоохоронці затримали трьох осіб, підозрюваних у розклеюванні в Береговому листівок із погрозами українцям угорського походження. Провокаційні написи були виявлені на кількох будинках місцевих жителів. Зловмисникам загрожує до п'яти років позбавлення волі.\nТЕГИ: Украина, СБУ, Закарпатье, соцсети\nЗСУ підтвердили нові удари по острову Зміїний60318\nУ Миколаєві командир вимагав від солдата щомісячну "данину"58339\nСюжетВторгнення Росії в Україну. Онлайн4607081\nУ мережі з'явилися фото диму біля Керченського мосту30840\nЗСУ звільнили Потьомкине на Херсонщині30311\nУкраїнський снайпер ліквідував групу окупантів24634\nПутіну доповіли, що зайняли Луганську область\nСюжетОмбудсмен у воєнному стані: чого очікувати від нового захисника прав людини


Мені 43 роки, я зустрічаюся з чоловіком вже трохи більше року, а йому всього 40 років. Останнім часом він в жартівливій манері натякав, що можна було б нам одружитися і жити разом. – Віддана\nМені 43 роки, я зустрічаюся з чоловіком вже трохи більше року, а йому всього 40 років. Останнім часом він в жартівливій манері натякав, що можна було б нам одружитися і жити разом.\nМені 43 роки, я зустрічаюся з чоловіком вже трохи більше року, а йому всього 40 років. Останнім часом він в жартівливій манері натякав, що можна було б нам одружитися і жити разом. Тобто прямої пропозиції не було. Я навіть не заперечую, що мені могло здатися, і ніяких таких намірів у нього немає.\nАле я задумалася, мені потрібно вирішити це питання для себе особисто заздалегідь, на випадок, якщо пропозицію він все таки зробить.\nТак склалося, що раніше у шлюбі я не була. Але я не страждаю з цього приводу, мене все влаштовує, в цілому я задоволена свої життям. Залицяльники були, але якось не склалося.\nЧитайте також Я вийшла заміж за давно розведеного чоловіка. У нього від першого шлюбу залишився син. Свекруха ту дитину дуже любить.\nЗ дітьми теж все однозначно, їх немає, і вже не буде. Ця тема складніша, але тут теж все ясно. У мого партнера був недовгий шлюб, знаю, що його доньці 16, він платить аліменти. Теж довгий час живе сам.\nМи зараз з ним «зустрічаємося» в форматі 2-3 рази в тиждень. Сходимо в кіно, повечеряємо, потім він залишається у мене. Вихідні найчастіше проводимо разом, можемо на риболовлю разом з’їздити, хобі у нас таке. Я у нього ніколи не залишаюся, і взагалі бувала в його квартирі всього пару раз.\nТут ще ось що треба пояснити. Я працюю віддалено з дому (я програміст), живу в просторій новій квартирі, з хорошим ремонтом. Мій друг живе в однокімнатній, в хрущовці, яка начебто залишилася йому у спадок від родича. Це я до того, що я не піду жити до нього, якщо раптом ми вирішимо жити разом. Це б сильно погіршило мої умови життя.\nНапевно, хтось скаже, що я меркантильна. Але зрозумійте, мені вже не 18, у нас склалися хороші відносини, ми навіть, напевно, споріднені душі, але «метеликів в животі» і «зносу даху» від любові тут уже немає, як в молоді роки.


Під виконанням бюджетів слід розуміти забезпечення своєчасного і повного надходження запланованих доходів у цілому і за кожним джерелом, а також своєчасного, повного і безперервного фінансування передбачених бюджетами заходів.\nВідповідно до статті 48 Бюджетного кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування державного бюджету. Тобто на Держказначейство покладено повноваження управління коштами в межах єдиного казначейського рахунку та здійснення контрольних функцій.\nПроцес управління наявними коштами – це досить складний механізм, що пояснюється залежністю функціонування бюджетної системи від двох визначальних чинників. По-перше, від налагодженості бюджетних і міжбюджетних відносин у суспільстві, які ґрунтуються насамперед на виборі правильної і доцільної для країни бюджетної політики. Крім того, важливими є дієвість чинної бюджетної системи, а також чітке бюджетне законодавство. По-друге, ефективне функціонування бюджетної системи залежить від організації управління нею (рис.).\nРис.Управління доходами і витратами бюджету\nПоняття «система управління наявними бюджетними коштами, з урахуванням діяльності Державного казначейства України», означає управління наявними коштами, що обліковуються в системі Державного казначейства, спрямоване на своєчасне отримання надходжень і здійснення витрат за рахунок загального обсягу ресурсів, що містяться і на єдиному казначейському рахунку, і поза ним (валютні рахунки в Україні та за кордоном).\nВиконання бюджету має за мету забезпечити поступлення доходів і фінансування видатків в межах затверджених бюджетів.\nДержавний бюджет України виконується за розписом. Відповідно до Бюджетного кодексу, бюджетний розпис – це документ, в якому встановлюється розподіл доходів та фінансування бюджету, бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів по певних періодах року відповідно до бюджетної класифікації. Він затверджується Міністром фінансів України відповідно до бюджетних призначень, установлених у законі про Державний бюджет України, у місячний термін після набрання чинності законом про Державний бюджет України.\nУправління державного бюджету та бюджетної політики Мінфіну зводить отримані від структурних підрозділів Мінфіну матеріали, вносить при необхідності корективи і подає розпис на затвердження Міністру фінансів України.\nБюджетне призначення – повноваження, надане головному розпоряднику бюджетних коштів Бюджетним кодексом, законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, що має кількісні та часові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.\n· встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі затвердженого бюджетного розпису;\n· затвердження кошторисів розпорядникам бюджетних коштів;\n· взяття бюджетних зобов'язань;\n· отримання товарів, робіт, послуг;\n· здійснення платежів;\n· використання товарів, робіт та послуг на виконання бюджетних програм.\nБюджетне асигнування – повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету.\nБюджетне зобов'язання – будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або в майбутньому.\nБудь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.\n· наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання Державного бюджету України;\n· відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню;\n· наявності у розпорядників бюджетних коштів невикористаних бюджетних асигнувань.\n· доведення обсягів бюджетних призначень;\n· доведення гарантованих лімітів фінансування (виходячи зі ступеня реальної забезпеченості витрат джерелами фінансування), в межах яких бюджетна одиниця (розпорядник коштів) отримує право брати на себе фінансові зобов'язання з виплати грошового утримання персоналу або з укладання угод та договорів з постачальниками та підрядниками;\n· обсяги фактично укладених угод (в межах наданих прав за фінансовими дорученнями);\n· обсяги здійснених авансових платежів за укладеними договорами;\n· сума рахунків, що пред'являються до сплати та обсяги інших необхідних виплат;\n· сума коштів, що має бути виплачена після перевірки обґрунтованості пред'явлених рахунків-фактур, підтвердження оприбуткування товарно-матеріальних цінностей та обсягів виконаних робіт, нарахування загробної платні та інших видів грошового утримання;\n· сума фактичного перерахування бюджетних коштів з рахунку (списання за бюджетом, адекватне касовим витратам).\nАле, оскільки планові показники, що лежать в основі сформованого бюджету, як правило, відрізняються від фактичного їх значення, казначейство має займатися секвестрацією. (Секвестр – пропорційне зниження державних витрат за всіма статтями бюджету протягом часу, що залишається до закінчення поточного бюджетного року).


Вводиться у дію нова редакція закону про державні закупівлі: що зміниться - Стоп політичній корупції\nВводиться у дію нова редакція закону про державні закупівлі: що зміниться\nСьогодні, 19 квітня, вводиться у дію нова редакція закону “Про публічні закупівлі”. Про основні новації закону повідомляє урядовий портал.\nПоріг для обов’язкового проведення закупівель\nПоріг для обов’язкового проведення закупівель через Prozorro знизиться з 200 до 50 тисяч гривень.\nВідтепер понад 250 тисяч закупівель на рік стануть відкритими для учасників та будуть мати елемент аукціону – до сьогодні на допорогові суми замовники могли підписувати контракт з постачальником напряму. Очікується, що для бізнесу це відкриє додатковий ринок на 30 млрд грн.\n“При цьому кошти держави витрачатимуться ефективніше завдяки конкуренції. Крім того, від сьогодні державні замовники звітуватимуть про всі свої закупівлі від 1 копійки”, – зазначають у Кабінеті міністрів.\nПосилення відповідальності за грубі порушення тендерного законодавства\nУ випадку, якщо замовник безпідставно відхилив тендерну пропозицію, і це підтвердить Держаудитслужба – його очікує штраф від 25 до 51 тисячі гривень. Якщо ж держструктура уклала договір без використання передбачених законом тендерних процедур, то штрафувати будуть її директора – на суму від 34 до 85 тисяч гривень.\nПри цьому за несуттєві процедурні порушення розмір покарання для замовників зменшується – з 11700 до 1700 грн.\nКрім того, бізнес, який переміг у тендері, тепер зможе виправити несуттєві помилки у тендерній пропозиції. На це в учасника буде 24 години. Відтак підприємці зможуть не втрачати тендер через випадково допущені неточності, а державні структури – зберегти найбільш вигідну пропозицію і не переплачувати.\nВдосконалення механізму оскарження тендерних процедур в АМКУ\nВказано, що плата за скаргу буде повертатися бізнесу в повному обсязі, якщо її задовольнить Антимонопольний комітет України. Водночас в інтересах замовників будуть працювати додаткові запобіжники від тендерного тролінгу: до розгляду будуть прийматися лише оплачені скарги, а відкликати їх буде неможливо.\nКрім того, вартість за подачу скарги зміниться з фіксованої (5 тисяч грн для товарів і послуг, 15 – для робіт) на гнучку, що буде залежати від очікуваної вартості закупівлі. Нові тарифи за подачу скаргу будуть встановлені окремою постановою Кабміну.\nЗавдяки механізму “аномальна низька ціна” електронна система буде підсвічувати пропозиції учасників, що будуть на 30-40% нижчими за найближчі пропозиції конкурентів. У такому випадку замовник може попросити учасника обґрунтувати таку ціну, а в разі відсутності пояснень – відхилити пропозицію.\nЗапрацює швидка та зручна альтернатива для невеликих допорогових закупівель – Prozorro Market. Це онлайн-магазин, у каталогах якого – найбільш поширені товари для державних замовників: пальне, канцелярія, техніка, медвироби, продукти тощо. Для замовників це можливість у кілька кліків та без тендерних процедур купити необхідний товар. Натомість постачальникам достатньо один раз пройти кваліфікацію, і далі лише отримувати замовлення.\nТак, зараз замовники можуть використовувати Prozorro Market для закупівель до 50 тисяч гривень, а після виходу відповідної постанови від Кабміну – до 200 тисяч гривень.\nКрім того, розпочнеться поступова, але тектонічна трансформація організації самого процесу закупівель – від тендерних комітетів до уповноважених осіб. На зміну колективному прийняттю рішень прийде персональне, а проведення закупівель з додаткового навантаження стане оплачуваною роботою.\nПарламентарії підтримали цей закон за основу в першому читанні 10 вересня минулого року. А в другому читанні нардепи прийняли закон 19 вересня.\nДержпідприємству "Північна пуща" знадобився елітний автомобіль за 1,7 млн гривень для патрулювання лісу 23-01-2021\nДержавне спеціалізоване підприємство "Північна пуща" оголосило тендер на купівлю автомобіля Toyota Land Cruiser Prado в комплектації "Prestige +" з очікуваною…\nІз зарплати Резнікова відняли 15,5 тис. податків: скільки заробив віцепрем'єр-міністр у грудні 23-01-2021\nВіцепрем'єр-міністр, міністр з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій Олексій Резніков у грудні отримав 79,2 тис. гривень заробітної плати. Його посадовий оклад склав…\nУ Житомирі чиновник ОДА вимагав «відкат» за виділення коштів з COVID-фонду 22-01-2021\nУ Житомирі затримали начальника Департаменту охорони здоров'я Житомирської ОДА Миколу Суслика під час отримання хабаря. Про це повідомляє Офіс генпрокурора. За…\nСБУ проводить обшуки в головному офісі «Київводоканалу» у справі про хабарництво 22-01-2021\nУ «Київводоканалі» заявили, що в її головному офісі відбуваються обшуки. Слідчі дії проводять співробітники столичного управління СБУ. Про це компанія…


Що таке Patreon? - ФК Карпати Львів - офіційний сайт\nЩо таке Patreon?Дмитро Копій2021-04-06T15:46:50+03:00\nЦе американська компанія, яка створила найбільш відому в світі платформу для донатів (пожертв). На Patreon вже є чимало футбольних команд. Але в грудні 2020 року «Карпати» стали першим українським клубом з офіційною сторінкою на Patreon.\nМи обрали цю платформу, тому що вона максимально надійна, проста і прозора – кожен відвідувач сторінки «Карпат» може бачити в онлайн-режимі кількість підписників (патронів) і загальну суму донатів. Зараз «Карпати» щомісяця отримують на Patreon 3 тисячі євро – нас підтримує більш ніж 500 патронів!\nСеред них – Мар’ян Швед, Василь Кравець, Сергій Мякушко, Ігор Ощипко, Густаво Бланко-Лещук, Ігор Циганик, Олександр Гливинський, Роман Бебех, Олександр Панков, Маркіян Ключковський, Андрій Демчук та багато інших відомих людей українського футболу і спорту.\nДуже просто. Заходите на сторінку «Карпат» на Patreon, реєструєтесь (можна через одну з соцмереж або пошту), обираєте розмір щомісячного внеску (3, 6, 15, 30, 100 і 200 євро) і вказуєте дані банківської картки, з якої ця сума (в гривневому еквіваленті) буде списуватись автоматично на початку кожного місяця. Все! В разі чого ви завжди можете змінити розмір внеску або взагалі відписатись.\nЩо це дає вболівальникам?\nСтавши патроном «Карпат», ви не просто допомагаєте клубу, а й отримуєте чимало переваг у порівнянні зі звичайними вболівальниками. Перше і найголовніше – ви справді стаєте частиною «Карпат», фактично берете участь в управлінні клубом за допомогою голосування в закритих опитуваннях, доступу до звіту витрат і зустрічам з керівництвом «Карпат».\nКрім того, ви отримуєте ексклюзивні можливості і подарунки – починаючи зі спеціального браслету, якого немає в продажу, і замовлення пісні на стадіоні, закінчуючи іменним місцем на трибунах і вашим фото в розділі «Менеджмент» на сайті клубу. Чим більший платіж – тим більше можливостей. Весь перелік дивіться на Patreon.\nКомпаніям, які готові стати патроном «Карпат» на 100 чи 200 євро, ми пропонуємо всі переваги інших патронів, кілька рекламних інтеграцій, профіль в розділі «Спонсори» на сайті клубу і навіть товариський матч проти «Карпат»!\nЧому це так важливо для «Карпат»?\nУ «Карпат» більше немає власника-олігарха, який бавиться клубом на власний розсуд. Але у «Карпат» залишається одна з найбільших в Україні армій вболівальників. Тепер «Карпати» – це ви. Без вашої підтримки і допомоги клуб не зможе розвиватись і взагалі існувати.\nНаша мета – зібрати в майбутньому 10 тисяч патронів, які закриють майже половину витрат клубу УПЛ! 5 тисяч вболівальників, які підтримують гривнею – теж буде дуже серйозною допомогою клубу. Та навіть тисяча – це вже вагомий внесок, за ці гроші можна, наприклад, покрити витрати на догляд усіх полів.\nСТАТИ ПАТРОНОМ КАРПАТ


Як позбавитися від кімнатної мухи\n- 30 миллилитров рослинної олії;\n1. Не створюйте обстановку, що притягає мух. Постійно прибирайте крихти і залишки їжі із столу, підлоги і стільців. Вікна затягніть сіткою - це дозволить зробити будинок менш доступним для комах. Якщо до кімнати проникло багато мух, влаштуйте протяг. Це допоможе позбавитися від більшої частини комах.\n2. Розвісьте в місцях скупчення мух спеціально куплені липкі стрічки. Придбати їх можна практично у будь-якому господарському магазині. За бажання ви можете виготовити липучку для мух самостійно. Розплавте 90 грам каніфолі на повільному вогні. Додайте в отриману масу 30 миллилитров рослинної олії і ретельно все перемішайте. Для приманки в отриману суміш крапніть трохи солодкого сиропу або меду. Як тільки отримана маса охолоне, нанесіть її на картон і залиште в тому місці, де найчастіше збираються мухи.\n3. Підмісіть в підсолоджену воду трохи чорного перцю і залиште її на підвіконні на деякий час. Через два-три дні ви побачите, як усі мухи зникнуть. В якості профілактики воду можна залишити ще на пару днів, а потім прибрати.\n4. Запам'ятайте, що мухи не переносять запах пижма, касторової олії, льнянки звичайної і рицини. Приготуйте відвар льнянки і додайте його в молоко. Ємність з отриманою рідиною поставте на підвіконня. Незабаром ви виявите, що усі мухи зникли. По кутах кімнат розмістите квітки пижма. Можна використати як суху, так і квітучу рослину. Мухи не переносять цей запах, тому відразу ж покинутий ваш будинок. Рицину добре саджати під вікном у дворі або ж на підвіконні в квартирі.\n5. Позбавитися від дрібних мух вам допоможе сахарин. У декілька крапель меду додайте трохи сахарину і ретельно перемішайте. У отриманій суміші просочіть невеликий шматочок паперу і повністю висушіть його. При появі мух, вам буде досить злегка змочити папір і чекати результату. Через декілька днів усі мухи пропадуть. Папір не викидайте, а сховайте до наступного разу.


:: Вадим Собко - Скеля "Дельфін" ::\nПроте Гриша нітрохи не жалкував. Вій багато чого розкаже товаришам, а хіба ж встигнеш на кількох перервах викласти все, зібране за ціле літо?\nЦе був лист від одного з випадкових знайомих, з яким він колись недовго працював у Ленінградському Епропі [ЕПРОП - Експедиція підводних робіт особливого призначення]. Зараз він рекомендував Степану Тимофійовичу свого приятеля Петра Андрійовича Глобу і просив всіляко допомогти йому зробити важливі й відповідальні справи.\nВітя Огурчук повернувся додому смерком. За Графським молом під великим камінням водилися круглоголові бички, і Вітя з хлопцями сьогодні ходив на лови. Ловити бичків справа не важка. Недарма замість того, щоб сказати «ловити бичків», часто говорять «тягати бичків». І така заміна слів є цілком слушною. Хоча бичок — рибка невеличка, проте зажерливість і рот у неї величезні, вона хапає все, від черв’яка до шматочка такого ж самого бичка. Тому ловити її цікаво й неважко.\n— Вмію, — кивнув головою Вася. Зараз він уже шкодував, що признався Глобі,— той ще сміятиметься з нього.\n— І мені, — відгукнувся Андрюша.\nТрохи примруженими очима Вася дивився вгору. Сонце, позбавлене ясного ореолу жаркого проміння, висіло, як велика вогняна куля Важкий масив скелі Дельфін темів оддалік, але чітких ліній розібрати не можна було.\n— Він і вас повбиває, — кричала вона, — тікайте!\nТільки тепер пожалкував Андрюша, що не попросив Бориса Петровича або когось із старших поїхати разом з ними.\nА Вася, боязко позираючи на епропівця, розказував Борису Петровичу всі свої пригоди за цей день. Епропивець теж уважно слухав і тільки морщив інколи лоба, немов намагаючись щось пригадати.\nЗа хвилину він лежав у напівзабутті на м’якій подушці в кабіні моторки і з жалем думав про те, що скрипки у нього все ж таки немає.


Конвертувати нГр в кГр (наногрей в кілогрей)\nнГр до кГр\nнаногрей до кілогрей\nСкільки кілогрей у 1 наногрей?\n1 наногрей [нГр] = 0,000 000 000 001 кілогрей [кГр] - Калькулятор вимірювань, який може використовуватися для конвертації наногрей в кілогрей, тощо.\nКонвертувати наногрей в кілогрей (нГр в кГр):\nЗа допомогою цього калькулятора можна ввести значення, яке потрібно конвертувати, разом з оригінальною одиницею вимірювання; наприклад, '600 наногрей'. При цьому можна використовувати повну назву одиниці або її абревіатуруяк приклад: 'наногрей' або 'нГр'. Потім калькулятор визначає категорію одиниці виміру, яку потрібно конвертувати, в даному випадку це 'Поглинута доза'. Після цього він конвертує введене значення у всі відомі йому відповідні одиниці. У отриманому списку ви обов'язково знайдете конверсію, яку ви спочатку шукали. В якості альтернативи, значення, яке потрібно конвертувати, можна ввести наступним чином: '99 нГр в кГр' або '54 нГр до кГр' або '81 наногрей -> кілогрей' або '48 нГр = кГр' або '33 наногрей в кГр' або '22 нГр в кілогрей' або '74 наногрей до кілогрей'. Для цієї альтернативи калькулятор також відражу визначає в яку одиницю конкретно потрібно конвертувати початкове значення. Незалежно від того, яку з цих можливостей ви використовуєте, він зберігає громіздкий пошук відповідного списку в довгих списках вибору з безліччю категорій та підтримуваних одиниць. Все це калькулятор робить за нас за долю секунди.\nКрім того, калькулятор дозволяє використовувати математичні вирази. В результаті, можна не тільки порахувати числа між собою, наприклад, '(52 * 57) нГр'. Але різні одиниці вимірювання можуть бути з'єднані між собою безпосередньо в конверсії. Це може, наприклад, виглядати так: '600 наногрей + 1800 кілогрей' або '2mm x 43cm x 27dm = ? cm^3'. Одиниці виміру, об'єднані таким чином, природно, повинні збігатися і мати сенс у даній комбінації.


«Бетмен», «Матриця», «Фарго». Які прем'єри не відбудуться вчасно? - Лента новостей Львова\nКак передает Zaxid.net, По всьому світу через карантин зупиняються зйомки серіалів та фільмів. Тобто перед кіноіндустрією стоять виклики не тільки втрати прибутків під час карантину, а й після нього. Прогнози про те, що спраглі глядачі кинуться у глядацькі зали, можуть не справдитись через те, що кінотеатрам просто не буде, що показувати: уже декілька великих прем’єр відкладено. Крім того, ходять чутки про можливе скасування Каннського кінофестивалю (офіційне рішення має бути ухвалене 16 квітня), що остаточно сплутає карти у плануванні прокату.\nЗдавалося б стрімінгові платформи мають зараз бути задоволені. Проте оскільки масово зупиняються зйомки фільмів та серіалів, в них можуть з часом виникнути аналогічні проблеми.\nОтже, ми зібрали інформацію про те, виробництво яких найочікуваніших проектів призупинене через пандемію.\nNetflix з 16 березня наразі на два тижні зупинив виробництво усіх фільмів та серіалів у США та Канаді. Так само вчинили й інші компанії. Це відбувається в рамках оголошення президентом США надзвичайного стану в країні. Зокрема, перерва в зйомках стосуватиметься четвертого сезону серіалу «Дуже дивні справи», продовження «Люцифера» від Warner Bros. Припинені також зйомки сіткому «Грейс і Френкі».\nКрістофер Хів'ю (фото khivju / Instagram)\nПризупинені нові сезони «Ранкового шоу»,«Карнавалу Роу», «Дуже дивних справ», «Будинук з прислугою», «Фарго» тощо.\nТакож у Європі призупинені зйомки нового сезону «Відьмака». Нагадаємо, норвезький актор Крістофер Хів'ю, який знімається у серіалі, захворів на коронавірус. 41-річий Хів'ю під час зйомок відчув симптоми застуди, після чого здав тест на коронавірус, який виявився позитивним. Зараз Хів'ю перебуває в ізоляції, його самопочуття покращилося.\nЗйомки серіалу «Рівердейл» також припинені через підозри на коронавірус у одного з членів знімальної групи.\nВеликі студії також призупинили виробництво своїх проектів. Призупинено зйомки фільму «Шан-Чі та легенда десяти кілець» від Marvel, які відбувались в Австралії. Режисера Дестина Креттона перевіряють на коронавірус. Наразі він знаходиться у самоізоляції, повідомляє Hollywood Reporter.\nКреттон прийняв самостійне рішення влаштувати собі карантин та пройшов тесту на COVID-19. За його словами, це пов'язано з тим, що у нього є новонароджена дитина.\nДестин Креттон та герой Marvel Шан-Чі (фото Hollywood Reporter)\nПрем'єра фільму «Шан-Чі та легенда десяти кілець» має відбутися 12 лютого 2021 року. Головну роль в картині виконує актор канадсько-китайського походження Сіму Лю.\nТакож в Австрілії зупинені зйомки байопіку «Елвіс» База Лурмана про Елвіса Преслі. Нагадаємо, у фільмі знімається актор Том Генкс, якого разом із дружиною госпіталізували через коронавірусну інфекцію. 17 березня Том Генкс вийшов з лікарні, але все ще має перебувати у карантині. Відомо, що Генкс зіграє менеджера артиста Тома Паркера.\nКомпанія Warner Bros. через пандемію коронавируса призупинила виробництво фільму «Матриця 4», який повинен вийти в світовий прокат 21 травня 2021 року. Попри те, що підтверджених випадків зараження коронавірусів на майданчику не було,студія вирішила вжити заходів безпеки.\nЗйомки фільму мали відбутися у Берліні. Про дату відновлення зйомок поки нічого не повідомляється.\nРежисером є одна з творців оригінальної трилогії Лана Вачовскі, вона ж буде продюсувати картину. До своїх ролей повернуться Кіану Рівз та Керрі-Енн Мосс.\nРоберт Паттісон (фото Катерини Сліпченко)\nПризупинили і зйомки фільму «Бетмен». Наразі на два тижні. Кіностудія Warner Bros. зупинила зйомки у Лондоні навіть попри те, що у країні немає суворого карантину.\n«Warner Bros. призупинить виробництво художнього фільму “Бетмен” на два тижні. Студія продовжить уважно відслідковувати ситуацію», – йдеться у повідомленні студії. Рішення про припинення зйомок було прийнято в той момент, коли знімальна група мала переміститися з Лондона до Ліверпуля.\nГоловну роль у фільмі «Бетмен» виконує британський актор Роберт Паттінсон. Прем'єра картини, яка розповідає про ранні роки життя супергероя, мала би відбутись 25 червня 2021 року.\nНагадаємо, що першою жертвою пандемії стала сьома частини блокбастера «Місія нездійсненна». Ще у кінці лютого кіностудія Paramount Pictures скасувала в Італії зйомки для безпеки акторів та знімальної групи.\nПризупинена і робота над проектами Disney. Фільм «Русалонька» Роба Маршалла заморозили після дев'яти знімальних днів у Лондоні.\nЗупинена робота над трилером Гільєрмо дель Торо «Алея кошмарів», історична драма Рідлі Скотта «Остання дуель» та інші фільми, повідомляє The Hollywood Reporter. Disney додає, що компанія буде продовжувати оцінювати ситуацію й відновить роботи якомога швидше.\nТакож через пандемію скасовують довгоочікувані прем'єри.\nКадр з фільму «Мулан»\nСтудія Disney скасувала прем’єру фільму «Мулан». Фільм мав вийти на екрани 27 березня, однак прем'єру перенесено на невизначений термін.\n«Серцем ми з тими, кого зачепив вірус, і сподіваємося, що бойовий дух Мулан підтримає їх», – звернулась до співвітчизників зірка фільму Лю Іфей, яка є уродженкою китайського Уханя.\nПеренесені прем'єри «Форсажу 9» (майже на рік!), нового «Джеймса Бонда» (нова картина франшизи «Не час помирати» вийде у листопаді, що має принести студії збитків від 30 до 50 млн доларів), «Тихого місця 2» (на невизначений термін) та другого «Кролика Пітера» (з квітня на серпень).\nНа квітень анонсувалася прем'єра блокбастера «Чорна вдова» зі Скарлетт Йоханссон, ввечері 17 березня було оголошено, что і цю прем'єру переносять.\n05.04.2020, 22:49Американська співачка Pink та її син перехворіли на Covid-19\n04.04.2020, 10:13Вірусні пісні\n04.04.2020, 05:49Помер італійський дизайнер взуття Серджіо Россі\n03.04.2020, 16:02Фільм Олега Сенцова «Носоріг» підтримав Польський кіноінститут\n02.04.2020, 17:13Під час карантину школярі України розроблятимуть проекти школи своєї мрії\n02.04.2020, 14:25Театральний центр «Слово і голос» покаже онлайн «Чекаючи на Ґодо»\n02.04.2020, 13:13У США від Covid-19 померли музиканти Адам Шлезінгер та Елліс Марсаліс\n01.04.2020, 15:25Американський джазовий музикант Воллес Роні помер від Covid-19\n01.04.2020, 12:01Від Covid-19 помер актор «Зоряних воєн» Ендрю Джек


Семакс краплі в ніс дітям відгуки. Краплі для дітей MAMA-Ua сайт для батьків\nСемакс краплі в ніс дітям відгуки. Краплі для дітей\nЗ кожним роком людина більше і більше цінує життя. З віком здоров'я не додається, пам'ять і увага погіршуються. Бажаєте не тільки в молоді роки, і в похилому віці бути оптимістичним, уважним, бадьорим і здоровим? Скористайтеся допомогою дієвого препарату Семакс.\nСемакс 0,1% - краплі в ніс\nВідгуки про препарат, залишені пацієнтами, підтверджують їх ефективність. Семакс 0,1% - інноваційний засіб, що пройшов довгий шлях від численних клінічних випробувань до пропозиції готового ліки споживачеві. Створений провідними радянськими вченими, препарат здатний захистити головний мозок від небажаних вікових змін. З семакса 0,1% ви можете уникнути зниження розумової активності, погіршення уваги і пам'яті, а також інших недуг, пов'язаних з головним мозком, негативно впливають на здорове і щасливе життя.\nФорма випуску у вигляді крапель для носа робить ліки зручним у використанні. Без болючих уколів і незручних в ковтанні таблеток ви можете вже зараз подбати не тільки про своє здоров'я, але і про здоров'я близьких. Семакс 0,1% можуть застосовувати навіть діти. Завдяки ефективному складу і швидшому потраплянню в мозок, курс лікування в середньому становить 7-10 днів.\nЗавжди світлий розум і\nПеред застосуванням лікарських препаратів багато людей побоюються можливих побічних ефектів. Численні дослідження фахівців, відгуки лікарів і споживачів про семакса 0,1% показали, що назальні краплі безпечні. Теоретично єдино можливим побічним ефектом може бути невелике подразнення слизової оболонки носа. Препарат поєднується з іншими ліками і не викликає звикання. Примітно, що за час застосування засобу з 1994 року, передозування семакса 0,1% виявлені не були. Завдяки випуску препарату у вигляді крапель, ефект від його застосування ви відчуєте вже через кілька днів.\nЗдорова і щасливе життя - у ваших руках!\nЗробити життя яскравим, щасливою і бездоганною дуже просто, якщо дбати про здоров'я. І особливо - про здоров'я свого мозку. За допомогою семакса 0,1% в будь-якому віці ви можете підтримувати розумову роботу мозку, залишатися бадьорим і зібраним людиною з хорошою пам'яттю.\nСемакс відгуки для дітей\nКраплі Семакс - унікальна російська розробка, перевірена часом і випробувана мільйонами людей в Росії і за кордоном\nБільше 20 років краплі Семакс активно використовуються в багатьох областях медицини і мають тільки позитивні відгуки. Ця унікальна фармацевтична технологія спочатку розроблялася для військових - в цілях підвищення працездатності організму, поліпшення пам'яті, підвищення швидкості процесів в мозку, лікування та профілактики багатьох хвороб. Але абсолютна нешкідливість препарату, його повна природна сумісність з людським організмом, відсутність побічних ефектів і висока результативність дозволили краплях Семакс дуже швидко здобути широку популярність і завоювати довіру лікарів і пацієнтів.\nМайже з народження і до глибокої старості краплі в ніс Семакс лікують і захищають, підвищують розумову працездатність і покращують концентрацію уваги.\nКраплі Семакс унікальні тим, що це фактично розумний регуляторний пептид, який дуже тонко і точно здатний регулювати процеси, що відбуваються в головному мозку.\nКраплі Семакс легко доступні і їх можна вільно придбати в звичайних аптеках. Їх з успіхом використовують під час лікування або для профілактики багатьох хвороб, а також при виникненні деяких важких життєвих ситуацій, в тому числі:\n- здорові люди для підвищення рівня працездатності, концентрації уваги і поліпшення властивостей пам'яті,\n- в спеціалізованій медичних установах для недоношених дітей,\n- для поліпшення адаптаційних можливостей у учнів початкових класів школи,\n- з метою профілактики і боротьби з інсультами,\n- в офтальмологічних клініках - при захворюваннях глаукомою і атрофії зорового нерва,\n- військовослужбовці Міноборони і співробітники МНС Росії - для більш швидкої і кращої адаптації до навантажень і різко мінливих умов навколишнього середовища.\nСайт виробника: http: // semax. ru /\nВ цих аптеках завжди можна купити краплі Семакс: http: // semax. ru / gde-kupit /\nБагато років він спеціалізується на забезпеченні пацієнтів якісним обслуговуванням і медичними послугами. Центр є офіційним представником ряду провідних медичних центрів і приватних клінік Ізраїлю, і.\n2006 році був відкритий спеціалізований центр з лікування асептичного некрозу. За роки роботи центру лікарі повернули до повноцінного життя багатьох пацієнтів.\nКраплі в ніс семакс відгуки\nСемакс - поліпшення пам'яті і працездатності мозку, підвищення адаптаційних можливостей організму\nЛікарський засіб Семакс є комплексний регуляторний пептид, який активно застосовується в неврології та педіатрії. Унікальна формула ефективно регулює роботу центральної нервової системи і запускає необхідні процеси діяльності головного мозку.\nДане ліки відрізняється безпекою, а його дієвість була підтверджена клінічними дослідженнями. При вживанні семакса мозок приймає лише потрібну кількість препарату, розщеплюючи решту до природних для організму амінокислот: після багаторічного досвіду застосування явищ передозування препаратом не вдавалося виявити навіть при значному збільшенні разової дози. Про це свідчать численні відгуки людей, які брали Семакс.\nСемакс випускається в двох дозуваннях:\nСемакс 0,1% і Семакс 1%.\n- Для здорових людей і при негострих порушеннях використовується Семакс 0,1%.\n- При інсульті використовується Семакс 1%\nЛікарі, які призначають Семакс 1% при інсульті, відгукуються про нього як про засіб, що значно підвищує сприятливий розвиток такого грізного захворювання, як інсульт, так як часто він призводить до летального результату або важкої інвалідизації хворого інсультом.\n- Для підвищення адаптаційних можливостей організму, поліпшення пам'яті і профілактики психічного стомлення у здорових людей\n- У педіатрії у дітей при мінімальних мозкових дисфункціях. Також після вивчення відгуків і рекомендацій експертів Семакс в дозуванні 0,1% дозволений до застосування при лікуванні ретинопатії недоношених дітей з самого народження\n- При інтелектуальних розладах головного мозку\n- Після черепно-мозкової травми, нейрохірургічних операцій і наркозу\n- При захворюваннях зорового нерва і глаукомі


Оголосили трьох лауреатів Нобелівської премії | Новини на Gazeta.ua\nОголосили трьох лауреатів Нобелівської премії\nВівторок, 14 жовтня 2008 18:11\n55-річному американському професорові економіки Полу Кругману повідомили по телефону про отримання Нобелівської премії. Учений тоді снідав і заявив, що радий, однак запізнюється на зустріч, тому більше розмовляти не може\nУ Стокгольмі оголосили лауреатів трьох останніх Нобелівських премій. За досягнення в галузі економіки нагороду вручили американцеві 55-річному Полу Кругману, професору Принстонського університету. Учений досліджує механізми міжнародної торгівлі. У своїх книгах, які датуються 1980-ми, він передбачив багато сучасних процесів: глобалізацію, подорожчання нафти тощо.\nПремію в галузі економіки започаткував Шведський державний банк 1968 року. Це єдиний додаток до списку визначених основоположником премії Альфредом Нобелем наукових галузей, у яких видаються нагороди.\nПремію миру вручили екс-президентові Фінляндії 71-річному Марті Ахтісаарі. Політик очолював країну в 1994–2000-х. Після того зайнявся дипломатичною діяльністю. Йому належить план мирного відділення провінції Косово від Сербії. Він виконував роль посередника в переговорах між ООН та іракським лідером Саддамом Хусейном і намагався примирити католиків та протестантів у Північній Ірландії.\nЛауреатом Нобелівської премії з літератури став 68-річний Жан-Марі Гюстав ле Клезіо. Перший твір він написав у 7 років. За його книгою "Дієго й Фріда" в Голлівуді зняли фільм про художників-коханців Дієґо Ріверу та Фріду Калло. За результатами опитування 1994-го французи визнали ле Клезіо найвеличнішим із сучасних письменників, які пишуть французькою.\nНобелівські премії присуджують у шести номінаціях: фізика, хімія, медицина, література, економіка та нагорода за миротворчу діяльність. Цьогорічними лауреатами стали представники Японії, США, Франції, Німеччини та Фінляндії. Їхніх конкурентів на відбірковому етапі оголосять за півстоліття. Тоді Нобелівський комітет розсекретить цьогорічні списки претендентів. У переліку — тисячі прізвищ.\nЗараз ви читаєте новину «Оголосили трьох лауреатів Нобелівської премії». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\n1 Переглядів: 92232\nРозповіли, у чому користь хурми Переглядів: 21879\nЗагибель українців в Польщі: родичі назвали моторошну версію трагедії Переглядів: 8496


Якщо у власності держави є певне майно або частка в статутному капіталі, логічно, що вони мають приносити дохід. Але чи не порушує це прав інших учасників господарського товариства, які розраховують на дивіденди?\nПерший сенат Конституційного Суду розпочав слухання скарги АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аванпост». Товариство просить перевірити на відповідність Конституції абз.8 ч.5 ст.11 закону «Про управління об’єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V.\nІдеться про вимогу до господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави та які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплатити до бюджету частину чистого прибутку, причому не менше ніж 30%. А якщо цього не буде зроблено до 1 липня, на суму таких коштів нараховуватиметься пеня.\nАвтор скарги вважає, що ця норма позбавляє акціонерів (учасників) господарського товариства, відмінних від державних, належних їм корпоративних прав. Зокрема, права на вирішення питань про розподіл прибутку та його спрямування на виплату дивідендів, а також на отримання дивідендів іншими акціонерами.\nЩо саме в тому неконституційного — складно сказати. Адже інші акціонери лише повинні вчасно прийняти рішення про розподіл чистого прибутку й розрахуватися з державою пропорційно її частці. Або не ставати партнерами держави в такому ГТ. Тоді не буде підстав стверджувати про порушення права володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.\nНаразі сенат КС перейшов до закритої частини пленарного засідання.


На Запоріжжі чоловіку, якого підозрюють у вбивстві товариша обрали запобіжний захід | Forpost\nЗаарештованому у Мелітополі чоловіку, який під час сварки наніс смертельні тілесні ушкодження своєму знайомому, обрали запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відомо, що місцевий житель раніше судимий. Наразі йому повідомлено про підозру в кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 115 (умисне вбивство) Кримінального кодексу України. Санкція статті передбачає від семи до п’ятнадцяти років позбавлення волі. Повідомляють на сайті Нацполіції області.\nНагадаємо, подія сталася 14 травня. Близько 14 години до чергової частини Мелітопольського районного управління поліції звернувся місцевий мешканець, який повідомив, що біля річки в селі Тихонівка на території Мирненської територіальної громади, виявив труп невідомого чоловіка. На місце події черговим була скерована слідчо-оперативна група та працівники кримінальної поліції. Правоохоронці виявили труп чоловіка з ознаками насильницької смерті. Загиблим виявився місцевий мешканець 1974 року народження.\nСлідчі встановили, що в ніч з 12 на 13 травня в одному із приватних будинків в селі Тихонівка під час спільного розпиття спиртних напоїв між двома чоловіками виникла сварка, в ході якої молодший з них, 1986 року народження, наніс опоненту декілька ударів по тулубу сокирою та лопатою. Коли постраждалий перестав подавати ознаки життя, зловмисник приховав його тіло біля річки, яка знаходиться неподалік від будинку.\nЧоловіка розшукали та затримали в сусідньому селі.\nТакож читайте: У Запоріжжі майор поліції організував наркопритон


Електросамокат Volta "Фастер 18" купити в Україні, ціна: 0 грн.\nЕлектросамокат Volta "Фастер 18"\nЕлектросамокат Volta "Faster" - універсальний електросамокат нового покоління. Він міцний і легкий має продуману конструкцію і відмінну ергономіку. Великі межі регулювань керма дозволяють використовувати електросамокат і дітям, і дорослим. Зручне, що складається сидіння - забезпечує комфорт в далеких поїздках. Накладки з м'якого пластику додатково захищають кути корпусу. Електросамокат обладнаний швидкісним мотор колесом з високим крутним моментом і літій іонною акумуляторною батареєю. Міцний алюмінієвий корпус забезпечує високу надійність і довгострокову експлуатацію електросамоката. Тріп-комп'ютер з LCD дисплеєм, показує всю необхідну інформацію про режими руху. Світлодіодна фара і задній габаритний вогонь дозволяють безпечно їздити в умовах поганої освітленості. Електросамокат Volta Faster найбільш універсальний серед інших моделей і відмінно підходить для розваги дітей і підлітків, а також для ділових поїздок дорослих на великі відстані.\n- Відстань пробігу за допомогою акумуляторів (від однієї зарядки): 40-50 км * (в економічному режимі, при прямолінійній рівномірному русі, на 2/3 максимальної швидкості)\n*Зверніть увагу! Електросамокати схожої конструкції (з мотор колесом) і ваги, будь-якого виробника, в середньому споживають на 1 км поїздки - близько 13 ват годину. електроенергії. Деякі продавці, в характеристиках вказують завищу відстань пробігу, яка не відповідає дійсності. При порівнянні електросамокатів, звертайте увагу на потужність батареї в ват годинах. Якщо вказано напругу і ємність, то їх слід перемножити (cм. Характеристики батареї цього електросамоката), результатом будуть ват годинник. Знаючи потужність в ват годинах, можна самостійно визначити приблизну відстань пробігу, розділивши потужність в ват годинах на дванадцять.\n- Вага електросамоката: 20,1 кг\n- Акумуляторна батарея: літій іонна, 36v18.2Ah (655.2 Вт * год)\n- Час зарядки акумуляторів: 2-8 годину. (В залежності від ступеня розряду)\n- Електросамокат Volta Faster 18\n- Автоматичний зарядний пристрій AC 220v / DC 42v, 1.5А (2А)


Освіта в Албанії — Вікіпедія\nОсвіта в Албанії\nВ Албанії відсоток грамотних людей, від 9 років і старше, становить близько 99%. Загальна початкова освіта є обов'язковою (1-9 класи), але більшість учнів продовжують середню освіту. Учні повинні скласти випускні іспити в кінці 9-го і 12-х класів, щоб продовжити свою освіту.\nБільшість шкіл є державними і фінансуються урядом, але останнім часом були відкриті кілька приватних шкіл різних рівнів. На даний момент в країні налічується близько 5000 шкіл. Навчальний рік ділиться на два семестри. Навчальний тиждень починається в понеділок і закінчується в п'ятницю. Залежно від академічного рівня, навчальний рік зазвичай починається в середині вересня або в жовтні і закінчується на початку червня або в липні. Існує зимова перерва, яка триває близько двох тижнів.\nДошкільна освіта (çerdhe або kopësht): 1-4 роки\nЗагальна початкова освіта (9-vjeçare): 9 років (8 років до 2008 року)\nЗвичайна (e mes або gjimnaz): 3 роки\nПрофесійна або технічна (teknike): 2-5 років\nБакалаврат та Магістратура (3 роки і 1.5-2 року відповідно)\nФундаментальна наукова, професійна освіта (doktoratë): 3 роки\nEducation system explained\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Освіта_в_Албанії&oldid=16813777\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 19:01, 27 вересня 2015.


Єфросиніна зізналася, через що пройшла заради кар'єри ведучої - ЗНАЙ ЮА\nМаша Єфросиніна розповіла про минуле і поділилася планами на майбутнє\nЯк повідомляє Clutch.ua знаменита українська телеведуча Маша Єфросиніна розповіла про свій перший телеефір і зізналася, які страхи поборола заради популярності.\nМаша Єфросиніна поділилася зі своїми фоловерами планами щодо підкорення Мережі. Вона порівняла, як її перший досвід відрізняється від того, що роблять ведучі- початківці зараз. Своїми думками Марія ділилася під роликом на сторінці Instagram.\nТакож ведуча уточнила, що сьогодні, щоб стати популярним не обов'язково йти на телебачення. Можна стати відомим і в таких соціальних мережах, як YouTube і Instagram.\nМаша зазначила, що у молодих зірок, які не женуться за телеефірами, а мають фантазію і енергію, інше відчуття себе і камери. Також Єфросиніна щиро зізналася, що збирається серйозно зайнятися своїм YouTube-каналом і стати блогером.\nРаніше "Знай.uа" розповідав про те, що відома українська ведуча Маша Єфросиніна на своїй сторінці в Instagram поділилася особистими секретами з передплатниками. Дівчат давно цікавила тема Машиного харчування, адже ведуча завжди у відмінній формі. Артистка поділилася секретом про раціоні харчування.


Який вид вузла використовувати на білизні? 2020\nЯкий вид вузла використовувати на білизні?\nЄ стара приказка: "Ті, хто не може прив'язати вузли до країв". Щоб накласти щільну мотузку, входять в дію три вузли: фіксований шлейф на одному кінці мотузки, щоб закріпити лінію, другу петлю в лінії, щоб затягнути мотузку і зачіску, щоб затиснути лінію. Кожен з цих вузлів має назву: лунна лінія, альпійська петля метелика і половина зчіпки.\nКожен може мати ностальгічний день пральні.\nколи йдеться про зав'язування вузлів, це допомагає визначити деякі терміни. Канат має два кінці: робочий кінець і стоячий кінець. Робочий кінець проходить навколо об'єктів і через себе створює вузли. Стоячий кінець - це інша частина мотузки. Петля, виконана в мотузці, називається "болтом". Зробіть "U" форму в мотузці і скрутіть її один раз, щоб створити її. Для безперервності, будь-який загін повинен мати робочий кінець перед або на верхній частині стоячого кінця.\nБоулінг процвітає під напругою.\nЗробити займу 18 дюймів від робочого кінця мотузки. Пройдіть робочий кінець крізь прохід знизу. Маневруйте робочий кінець під стоячим кінцем і повертайте його назад і вгору з верху. (Спробуйте це пам'ятати: кролик виходить з отвору, йде під колоду, перестрибує назад через колоду і назад в отвір.) Тримайте робочий кінець проти петлі мотузки і тягніть стоячий кінець, щоб затягнути вузол. Цей вузол утримує мотузку до однієї опорної точки.\nАльпійська петля метеликів\nПропустити мотузку навколо або через другу опорну точку. Поверніть його уздовж мотузки, щоб визначити, де має бути метелик. Зробіть нахил. Для решти цього вузла розгляньте вершину петлі як робочий кінець. Знову вкрутіть бухту і приведіть робочий кінець до кінця стояння. Вузол повинен нагадувати традиційний крендель в цей момент. Доведіть робочий кінець за і назад через маленьку футбольну форму в центрі кренделі. Затягніть. Витягування мотузки не скасує цю петлю.\nПісля затягування половина замикання блокує лінію.\nПроведіть вільний робочий кінець мотузки через альпійську петлю метелика і потягніть робочий кінець до другої опорної точки, щоб затягнути лінію. Використовуйте великий палець, щоб утримати мотузку проти метелика, звільнивши робочий кінець від напруги. Пройдіть робочий кінець через тугу лінію, зробивши нову петлю, і принесіть робочий кінець навколо спини і через нього. Потягніть наполовину зчеплення. Для додавання шматка розуму, зав'яжіть ще одну половину за першим.\nШківи та інше обладнання\nЯкщо використовуються шківи, то в якості анкера слугуватиме. Прив'яжіть поперек і простягніть інший кінець через обидва шківи, закінчивши назад на поперечку. Пропустіть робочий кінець через петлю луни, побудуйте петлю метелика в мотузці, затягніть і зчепніть. Затискач для білизни замінює метелика і зчеплення; прив'яжіть кріплення до обладнання та пропустіть мотузку через шківи та затягувач. Незалежно від того, яким методом ви користуєтеся, періодично перевіряйте вузли та мотузку на знос і затягуйте, якщо потрібно.