Дощі та сніг - погода погіршиться 16 березня\nДощ зі снігом майже на всій території, місцями мороз до -7. Прогноз погоди в Україні на вівторок\n15 березня 2021, понеділок, 21:00 798\n2021-03-15T21:00:00+02:00 Суспільство 2022-06-15T05:04:05+03:00\nТоді як синоптики прогнозують сніжний циклон з різким похолоданням, 16 березня в Києві хмарно з проясненнями, без істотних опадів, вітер південно-східний, 7-12 м/с. Температура повітря вночі +1 ... +3 градуси, вдень +7 ... +9 градусів.\nНа заході України хмарно з проясненнями, вночі мокрий сніг і дощ, вдень дощ, вітер північно-західний, 7-12 м/с, вдень місцями пориви 15-20 м/с. Температура повітря вночі -2 ... + 3 градуси, вдень 0 ... + 6 градусів.\nУ Карпатах істотний сніг, температура вночі -2 ... -7 градусів, удень +2 ... -3 градуси.\nУ Моршині вночі мокрий сніг і дощ, вдень дощ, температура вночі 0 ... +2 градуси, удень +3 ... + 5 градусів.\nУ Трускавці вночі мокрий сніг і дощ, вдень дощ, температура вночі +1 ... +3 градуси, удень +3 ... + 5 градусів.\nУ Сваляві вночі без істотних опадів, вдень невеликий дощ, температура вночі +1 ... +3 градуси, удень +5 ... + 7 градусів.\nНа півночі України хмарно з проясненнями, без істотних опадів, тільки в Житомирській області вночі мокрий сніг і дощ, вітер південно-східний, 7-12 м/с. Температура повітря вночі -1 ... +4 градуси, вдень +4 ... +10 градусів.\nУ центрі України хмарно з проясненнями, без істотних опадів, тільки вночі у Вінницькій області мокрий сніг і дощ, вітер південно-східний, 7-12 м/с. Температура повітря вночі -1 ... +4 градуси, вдень +4 ... +10 градусів.\nНа сході України хмарно з проясненнями, без істотних опадів, вітер південно-східний, 7-12 м/с, вдень місцями пориви 15-20 м/с. Температура повітря вночі -3 ... + 3 градуси, удень +3 ... + 9 градусів.\nНа півдні України хмарно з проясненнями, вночі без істотних опадів, вдень дощ, вітер південно-східний, 7-12 м/с, вдень місцями пориви 15-20 м/с. Температура вночі -1 ... +5 градусів, удень +6 ... +11 градусів.\nУ Криму хмарно з проясненнями, вночі без істотних опадів, вдень дощ, вітер південно-східний, 7-12 м/с. Температура повітря вночі + 1 ... +6 градусів, удень +6 ... +12 градусів, у Запорізькій області + 4 ... +9 градусів.\nУ Ялті вночі без істотних опадів, вдень дощ. Температура вночі +3 ... +5 градусів, удень +8 ... + 10 градусів.\nЯк повідомляли Українські Новини, в Україні дощитиме найближчим часом.\nТакож за прогнозом, літо буде аномальним з бурями, восени вдарить спека: синоптики прогнозують екстремальну погоду.\nКрім того, за прогнозом у квітні вдарять морози, травень буде холодним\nБільше новин про: Погода Прогноз погоди Сніг дощ погода в Україні\nАтмосферний фронт заллє дощем. Синоптик попередила...\nЙде сніговий циклон з різким похолоданням. Весна в...\nДощі, сніг і незначне потепління. Синоптик розпові...\nВнаслідок артудару ЗСУ знищено понад 200 окупантів, – розвідка 11:19\nПрапор України на острові Зміїний вже встановили 11:14\nВ НСЖУ вважають, що центри журналістської солідарності можуть стати й центрами журналістських знань 11:11\nЗабудовник bUd development поновив роботи на будмайданчиках 11:08


Прибирання в ногу з часом - найкращі ціни у Львові на послуги прибирання квартир, котеджів та інших приміщень на сайті клінінгової компанії lv.uborka24.com.uaa\nВи є тутКлининговая компания > Новости > Прибирання в ногу з часом\nОстаннім часом виробники пристроїв для збирання випускають все більше новинок, що дозволяють максимально спростити цей процес. Причому ці винаходи можуть бути як високотехнологічними, так і до геніальності простими.\nСеред найперспективніших новинок, які ще не почали вживатися повсюдно, але мають велике майбутнє, фахівці нашої компанії виділили такі:\nРобот-пилосос дозволяє позбавити господиню від щоденного прибирання підлоги. Так як всі рутинні роботи з видалення пилу та сміття він повністю бере на себе. У продажу вже є багато видів і моделей роботів-пилососів, більшість з яких вміють обходити перешкоди і виконувати якісне прибирання.\nПароочисник. Ще один розрекламований агрегат, який ще не встигли оцінити по достоїнству прості споживачі. За свідченнями наших співробітників, пароочисник дозволяє отримати чудовий результат, витративши на прибирання на 65% менше зусиль. Крім того, після збирання пароочисником в будинку підтримується сприятливий мікроклімат, завдяки якому навіть алергіки і маленькі діти будуть відчувати себе комфортно.\nРобот-мийник вікон. Миття вікон - це ще одна необхідна, але нелюба господинями процедура. Але щасливим власницям цього дива технологічної думки не доводиться годинами відтирати розводи. Маленький прилад щільно присмоктується до скла, очищаючи, висушуючи і поліруючи його. Господині залишається тільки протерти раму, спостерігаючи за роботою маленького помічника.\nЕлектрощетка. Всі, хто коли-небудь займався прибиранням, знайомі з проблемою очищення щілин, кутів і інших важкодоступних місць. Щоб ваші кути завжди були чистими, був розроблений аналог зубної електричної щітки, призначений для прибирання. Змінні насадки і швидке обертання дозволяють швидко впоратися з цією проблематичним завданням.\nПилосос 3 в 1. Це універсальний збиральний агрегат, який, крім широковживаних функцій, допоможе очистити вікна і в будинку, і в машині методами сухого та вологого чищення.\nЗ геніально простих засобів нашим фахівцям найбільше сподобалася швабра, здатна самостійно зберігати вертикальне положення.\nСпівробітники клінінгової компанії «Уборка24» завжди в курсі нових подій в сфері клінінгу. Тому ми знаємо, як швидко зробити ваш будинок ідеально чистим.


Накамерний мікрофон для відеозйомки купити в магазині ➦ Tv-project.com\nНакамерний мікрофон Boya BY-MM1\nКомпактний накамерний спрямований мікрофон.\nМікрофон Saramonic SR-XM1\nСпрямований міні мікрофон Saramonic SR-XM1.\nСумісний з радіопередавачами Saramonic UWMIC.\nВбудований поворотний елемент.\nМікрофон Saramonic SmartMic 5\nКонденсаторний мікрофон "пушка" для фото і відеокамер, аудіо мікшерів, радіосистем, телефонів і планшетів.\nДіаграма спрямованості: односпрямована.\nДіапазон відтворюваних частот: від 75 Гц до 16 кГц.\nЧутливість мікрофона: -37 ± 2 дБ.\nСпіввідношення сигнал-шум: 60 дБ.\nРоз'єм: 3,5 мм TRS mini-jack.\nЖивлення: від підключеного пристрою.\nНакамерний мікрофон Boya BY-PVM50\nСтереофонічний накамерний конденсаторний мікрофон.\nСтандартна батарея LR44.\nНакамерний мікрофон Saramonic SR-M3\nКонденсаторний накамерний мікрофон для DSLR і бездзеркальних фотоапаратів, відеокамер.\nДіапазон відтворюваних частот: від 75 Гц до 18 кГц.\nЧутливість мікрофона: -37 дБ.\nФільтр низьких частот: 200 Гц.\nПосилення +10 дБ.\nПідключення через 3.5 мм TRS mini-jack.\nВхід 3.5 мм TRS mini-jack для додаткового мікрофона і 3.5 мм TRS mini-jack вихід для навушників.\nЖивлення: від батарейки/акумулятори типу ААА.\nМікрофон Saramonic SR-PMIC1\nМоно конденсаторний мікрофон. Діаграма спрямованості суперкардіоїдного типу. Частотний діапазон: 80 Гц - 12 кГц. Чутливість: -32 дБ (+/- 1 дБ). Роз'єм 3,5 мм (1/8") TRS для підключення до камери. Фантомне живлення. Розміри: 16.2х5.9х4.1 см. Вага: 55 г.\nНакамерний мікрофон "пушка" E-Image V60\nНакамерний мікрофон-пушка конденсаторного типу.\nЗастосовується з фотоапаратами, відеокамерами.\nЖивлення від відеопристрою.\nНакамерний мікрофон "пушка" E-Image DS-18\nНакамерний мікрофон Saramonic Vmic Mini\nНакамерний міні мікрофон "пушка" для мобільної журналістики, влогів, стрімінга.\nПідключається до фотоапаратів, відеокамер, планшетів, смартфонів.\nТип: 14 мм односпрямований конденсаторний мікрофон.\nДіапазон частот: від 75 Гц до 20 кГц.\nДва кабелі TRS & TRRS, що входять у комплект, дозволяють записувати звук як на цифрові дзеркальні камери, так і на смартфони.\nІнтегрований амортизаційний підвіс.\nДизайн і функціонал в стилі Plug & Use.\nНакамерний мікрофон Saramonic SR-VM4\nПортативний накамерний мікрофон "міні пушка".\nФільтр низьких частот (75 Гц).\n3-позиційний регулятор рівня (-10 дБ, 0 дБ, +20 дБ).\nВбудована система кріплення амортизаторів.\nВбудований вихідний кабель 3,5 мм.\nЖивлення від двох батарейок АА.\nПінопластовий та хутряний вітрозахист в комплекті.\nКонденсаторний міні стерео мікрофон. Діаграма спрямованості кардіоїдну типу. Частотний діапазон: 75 Гц - 15 кГц. Чутливість -40 дБ (+/- 1 дБ). Фільтр низьких частот. Розміри: 9,7 см х 5,9 см х 4,1 см. Вага: 50 г. У комплекті кабель з роз'ємом TRS 3,5 мм, антивібраційний підвіс, кріплення «холодний башмак».\nНакамерний мікрофон Rode VideoMicro\nДуже легкий накамерний мікрофон.\nАкумулятор не потрібен (живлення від камери через Plug-In).\nПримітка: Rode VideoMicro не сумісний з деякими моделями фотоапаратів та відеокамер. Див. перелік нижче.\nНакамерний мікрофон Saramonic CamMic\nВисокоякісний накамерний мікрофон для фотоапаратів, відеокамер, мобільних гаджетів.\nЗабезпечує чистий звук мовної якості під час мобільних відеозйомок і онлайн стрімінгу.\nЧастотний діапазон: 40 Гц - 10000 Гц.\nУ комплект входить кабель TRS 1/8" (3,5 мм) для підключення до камер, а також кабель TRRS 1/8" (3,5 мм) для підключення до смартфонів і планшетів.\nМіцний металевий корпус, антивібраційний підвіс.\nФільтр з обрізанням нижніх частот (80 Гц).\nВбудоване кріплення "холодний башмак" з різьбленням 1/4"-20.\nАкумулятор не потрібно.\nНакамерний мікрофон Boya BY-PVM1000L\nСпрямований накамерний мікрофон пушка.\nСтерео мікрофон з кардіоїдною діаграмою. Частотний діапазон: 40 Гц - 10 кГц. Чутливість: -37 дБ (+/- 1 дБ). TRS роз'єм для підключення до відеопристроїв за допомогою кабелю 3,5 мм. Підвіс Shock Mount. Розміри: 12,9х5,9х4,1 см. Вага: 59 г.\nМікрофон "пушка" E-Image PM-500\nВикористовується в мобільній журналістиці, кінозйомках.\nОпція фантомного живлення.\nЛегкий і компактний мікрофон для фото- та відеокамер, телефонів.\nПідходить для запису звуку при зйомках інтерв'ю, репортажів та влогів.\nДіапазон частот від 40 Гц до 20 кГц.\nЧутливість мікрофона: -33 дБ.\nКріплення "холодний башмак" для монтажу на камеру.\nВітрозахист і захисний чохол з кабелями в комплекті.\nНакамерний мікрофон Saramonic Vmic Mark II\nКонденсаторний накамерний мікрофон для фотоапаратів і відеокамер.\nДіапазон відтворюваних частот: від 75 Гц до 20 кГц.\nЧутливість мікрофону: -42 дБ ± 2.\nФільтр високих частот: 150 Гц з посиленням +6 дБ.\nВхідний рівень: -10 дБ, 0 дБ або +20 дБ (перемикається).\nПідключення через 3.5 мм mini-jack.\nВихід 3.5 мм для навушників.\nІндикатор живлення і низького заряду батареї.\nЖивлення: від двох батарейок/акумуляторів типу АА.\nМікрофонний капсуль Sennheiser ME 62\nМікрофонний капсуль (головка) для модулів K6 і K6P.\nТип: конденсаторний, загальноспрямована.\nМікрофон Audio-technica PRO24-CMF\nКонденсаторний стерео X/Y мікрофон, призначений для використання з відеокамерою, 100Гц-17кГц, вимикач, живлення: plug-in-power або батарея 1,5 В, кріплення на відеокамеру, захист від вітру, захисний чохол.\nНакамерний мікрофон отримав свою назву завдяки тому, що встановлюється безпосередньо на корпус фото- або відеокамери або клітку для камер. Пристрій прекрасно підходить для проведення репортажних та документальних відеозйомок, де дуже важливо передати точний звук від джерела саме таким, яким він є в навколишньому середовищі. Такі пристрої монтуються в основному на "гарячий башмак" фотоапарата, можуть отримувати так зване "фантомне живлення" від неї або від власного джерела живлення. Зовнішній вигляд самого накамерного мікрофона нагадує стовбур гвинтівки, тому такі моделі ще часто називають "пушка" (shotgun в англомовному середовищі).\nНакамерні мікрофони мають такі основні характеристики:\n• гостра або вузька спрямованість (суперкардіоїда або гіперкардіоїда);\n• наявність вібропідвісу.\nЯк ми вже сказали, такі мікрофони-пушки відрізняються від інших типів дизайном і функціональністю. Особливістю пушок є їх здатність якісного захоплення звуку від джерела, розташованого прямо перед камерою. Легка вага, наявність на мікрофоні амортизаційного підвісу та кріплень для монтажу на камеру дійсно не вимагає особливих зусиль при підключенні або додаткового обладнання. Наприклад накамерний мікрофон Rode зовсім не обтяжує камеру і не перешкоджає огляду. Підбирайте ту модель накамерної гармати, яку буде легко встановити та зняти в різних умовах відеозйомки. Якщо передбачається проведення зйомок в екстремальних умовах і ви хочете отримати максимально якісний звук, використовуйте додаткові аксесуари. Це може бути хутряний чохол або поролоновий ковпачок для захисту мікрофонного капсуля від шуму вітру, попадання вологи, забруднень і т.д.\nЯк і де накамерний мікрофон купити? Перегляньте каталог товарів для запису аудіо на сайті tv-project.com! Ви побачите широкий асортимент мікрофонів, в тому числі й накамерні, серед яких ви напевно підберете кращу модель. Різні цінові категорії та бренди дозволять вам підібрати якісну накамерну пушку саме під ваш бюджет. Ми пропонуємо тільки сертифіковані моделі, а також аксесуари для накамерних мікрофонів RODE, E-Image, Saramonic, Boya, PowerDeWise.\nSaramonic 10 елементи\nSennheiser 7 елементи\nDeity 1 позиція\nAudio-technica 4 елементи\nBoya 3 елементи\nRode 13 елементи\n1/8" mini-jack 25 елементи\n3-pin XLR 13 елементи\nX/Y Стерео 4 елементи\nВсеспрямований 2 елементи\nКардіоїд 8 елементи\nГіперкардіоїд 4 елементи\nЛобар 3 елементи\nСуперкардіоїд 19 елементи


ЛЕМКИ: В ПОШУКАХ IСТИНИ\nГоловна > ЛЕМКИ: В ПОШУКАХ IСТИНИ\nФестиваль «Народне мистецтво Карпат на зламі століть» допоможе налагодити зв’язки між народними майстрами Польщi та України\nЗустріч проходила в двоповерховому будинку колишнього неврологічного диспансеру. Слово «колишній» у цьому випадку не зовсім доречне, тому що із самого початку цей будинок, нині пофарбований в сірий колір, призначався для світлих цілей: до війни його придбали за свій кошт місцеві лемки для навчання своїх дітей рідної мови і назвали «Руською бурсою».\nПісля операції «Вісла» цей будинок, як, утім, і всі землі та будинки, котрі залишали виїжджаючі лемки, перейшов у власність польської держави. Поки в цьому будинку була медична установа, його називали «колишньою «Руською бурсою». Зараз його повернуто в «безкоштовне і довічне користування» лемкам і про нього знову кажуть просто «Руська бурса». Тут знаходяться три організації: «Стоварышеня «Руська бурса», філія музею лемківських ремесел, яку створив Павло Стефанівський у підгорлицькому селі Білянка, і керована ним же громадська організація Громадське коло лемків. Мають тут також свої приміщення хор «Лемковина» і школа з вивчення лемківської мови.\nЕкспозиція філії музею — особлива гордість пана Стефанівського — розташована в залі на другому поверсі «Бурси». Вона невелика, але показова. По кутах кімнати — манекени в лемківському святковому вбранні. Око відразу ж виділяє жвавий колорит самого одягу, незвичайні для українських убрань чоловіче пальто із сукна — чуганю, білу жіночу косинку, «сілянку» — широке візерункове намисто. Праворуч від входу — стенд із зразками вишивки. «Ось це вишила моя мама, коли була незаміжня», — показує на чудово збережену сорочку пан Павло. На полицях — дерев’яні орли, якими і сьогодні торгують нащадки лемків на базарах Західної України. Трохи далі — тарілки, обплетені дротом — зразки «дротярства», пересувного ремесла лемків. Дерев’яне начиння, прикрашене різьбленням. Тут, у «Бурсі», виставлена мала дещиця білянківського музею Стефанівського, експонати й архіви якого він збирав протягом більше 45-ти років.\nВідлік свого свідомого заняття лемківськими «старожитностями» пан Стефанівський веде від познаньського повстання 1956 року. До того пан Павло служив політруком в артилерії. («Я був тоді переконаним комуністом — і не соромлюся в цьому зізнатися»,— говорить він). Він пішов з армії і, намагаючись заробити на життя, опанував професію електрика, потім народні ремесла. Повернувся на малу батьківщину в 1959 році в числі тих чотирьох тисяч лемків, які, відповідно до тодішньої статистики, повернулися на Лемківщину з поселень на заході країни. Активна участь у русі лемків змусила його вивчити право. Усі ці життєві надбання допомогли йому в створенні нинішнього музею («суспільного музею, але приватно створеного», — уточнює пан Стефанівський): він відвоював будинок старої школи і шпихлір (будівля, де зберігали врожай), домігся визнання їх пам’ятниками архітектури і самотужки зробив ремонт.\nСеред експонатів горлiцької філії музею — акварелі по дереву роботи Стефанівського. Поруч на виставці — незакінчена ікона роботи його сина Стефана. Той зараз працює в далекій Америці програмістом. Дочка — Лідія — у Варшавській академії наук, спеціалізується на українській літературі, часто приїжджає з лекціями в Україну. «Мало дітей, — смутно резюмує він. — Немає на кого музей залишити...»\nПОЕЗІЯ ТА «ОДРУБНІСТЬ»\nПан Стефанівський сповідує філософію національної самодостатності («одрубності») лемків. Вона докорінно відрізняється від традиційних поглядів української етнографії, яка трактує лемків як західних українців. Ідея «самостійності» лемків має багато прибічників як у самій Польщі, так і з іншого боку Бескидів — у Словаччині, де, наприклад, лемківський говір уже офіційно визнаний мовою нацменшини і є обов’язковим до вивчення в районах компактного проживання русинів.\nСеред доводів, які приводять західні лемки на захист свого підходу, — прийняття християнства східного обряду жителями нинішньої південної частини Польщі за 120 років до офіційного хрещення Київської Русі. Цю подію вони пов’язують з іменами Кирила і Мефодія, а також із князем Велико-Моравської держави Ростиславом. Той факт, що ці землі входили до складу спочатку Київської Русі, а потім Галицько-Волинського князівства протягом майже чотирьох століть вони вважають важливим у становленні свого народу, але не більше. З 1341 року вони були приєднані до Польщі, і відтоді почався процес відстоювання лемками своєї самобутності перед постійною загрозою полонізації. Лемки повинні були самі себе рятувати — і вони рятували, створюючи ті чудові зразки ремесла, котрі зберігає у своєму музеї пан Павло, і ті легкі дерев’яні церкви, на тлі яких так люблять фотографуватися туристи.\nПоділ на «русофілів» і «українців» у лемківському середовищі має свої історичні корені. Багато разів ці тенденції використовувалися владою задля проведення своєї політики в цьому регіоні. Сьогодні в Польщі існують два різноспрямованих лемківських товариства: «Об’єднання лемків» (проукраїнське) і «Стоварышеня лемків» («лемки — окремий народ»). Причому ці два напрямки уживаються, не заважаючи лемкам об’єднуватися під час різних акцій, фестивалів. Наприклад, журнал «Загорода», видаваний музеєм лемківської культури в Зиндрановій, розміщує матеріали і лемківською, і українською, і польською мовами. Водночас у лемківському середовищі дуже сильна тенденція до асиміляції, багато молодих лемків, особливо на заході Польщі, вважають себе поляками, ігноруючи свої корені. «Зараз у Польщі демократія, — розмірковує пан Павло. — Вона, як на мене, більш небезпечна, тому що завжди була більш небезпечною тиха асиміляція, ніж насильство. Бо насильство завжди викликає опір, тим самим створюючи рух».\nПавлові Стефанівському звично представляти культуру лемків в українському середовищі. Його неодноразово запрошували читати лекції в Чикаго, Нью-Йорку, недавно він отримав запрошення й у Львівський університет. Поезія пана Павла пронизана болем за свою малу вітчизну, на долю якої випало так багато випробувань, і вірою в неї та її людей.\nСаме ліси мріє повернути «своїм» лемкам пан Стефанівський. Йому лемки з усієї Польщі довірили виступати від їхнього імені. Чому саме ліси? Логіка Громадського кола лемків, котре вже 11 років займається питаннями повернення власності, зрозуміла: коли лемки виїжджали з цих місць, то всі їхні землі і будинки перейшли у власність нових поселенців-поляків. А лемківські ліси стали власністю держави. Ніхто сьогодні не бажає несправедливість виправляти несправедливістю — відбирати у поляків власність: за будинки і землю держава може виплатити компенсацію, а ось ліс вона може повернути. Щоправда, поки результатів цієї діяльності мало. Пан Павло пригадав тільки недавній випадок під Кросно, коли колишньому власнику повернули 16 гектарів лісу. Що ж стосується тих лемків, які були вивезені за кордони Польщі, то тут справа складніша. Поки на повернення майна і компенсацію можуть претендувати тільки громадяни Польщі: багато залежить від рішення парламенту, куди була подана пропозиція повернути громадянство тим, хто був, наприклад, до 45-го року громадянином Польщі. Громадське коло лемків у 1989 році внесло петицію в польський парламент із проханням про повернення всього нерухомого майна лемкам, які виїхали за межі Польщі. На думку П. Стефанівського, ця організація має всі підстави звертатися до міжнародних організацій, але проблема в тому, що термiн дiї цих справ закiнчився і їх Європейський суд у Страсбурзі не буде розглядати. Але є надія, що у зв’язку з тим, що польський парламент за одинадцять років не відповів на петиції про повернення майна ані «так», ані «ні», Громадське коло має право внести скаргу в Страсбург на польський парламент.\nГРАМАТИКА ЛЕМКІВСЬКОЇ МОВИ\nВона видана, за нею вже навчаються. У тому числі й у «Руській бурсі». Її автори — колишня викладачка російської мови, потім і української, за походженням лемкиня Мирослава Хом’як і професор філології Генрик Фонтанський. Власна мова — це козир у руках тих, хто говорить про «окремість» лемків. Я тримала в руках цю граматику. В нiй усе не так, як в українській мові, принаймні, на перший погляд нефілолога. Хоча на слух різниця невелика: велика кількість у мові пана Стефанівського архаїзмів, що легко розшифровуються, незвичного для нашого вуха твердого звучання «ы» і слова «лем» («тільки», «лише») не заважало розумінню. Зелененька книжечка в м’якій обкладинці, видана невеликим тиражем, слугує навчальним посібником для маленьких лемків. За свідченням Павла Стефанівського, у їхньому краї вивчення української мови за останні три роки «занепало», тоді як цілком відродилося викладання лемківської. На заняття, буває, і поляки відсилають своїх дітей. «Чим вони при цьому керуються, мені важко сказати, напевно, сусідством з лемками», — коментує пан Павло. Вивчення мови нацменшин, з одного боку, створює проблеми для директорів польських шкіл: їм потрібно знайти «вікно» у навчальному розкладі для цього. Коли в Горлiце немає такого часу, то діти приходять у «Руську бурсу». У селах ця вимога виконується. З іншого боку, вже три роки з подачі комісії з питань національних меншин при Сеймі міністерство освіти забезпечує фінансування вивчення української та лемківської мов. Отже дирекції шкіл навіть зацікавлені отримати доповнення до загального фінансування.\nЛемки ходять і в православну, і в греко-католицьку. Чи не створює це якихось проблем між ними? Без сумніву, так, погоджується Стефанівський, але лемківська громада намагається зробити так, щоб конфлікти не виникали. Після війни в Польщі, як і в Радянському Союзі, заборонили греко-католицьку церкву. Коли в 50-х сюди почали повертатися лемки, то вони повинні були відкривати православні церкви, тому зараз багато церков належить православній конфесії. Позиція Кола лемків у цьому питанні, за словами пана Павла, — церква є власністю народу, а не певної конфесії. Так, у рідній Стефанівському Білянці правлять службу по черзі і греко-католицький, і православний, і римо-католицький (у селі живуть і поляки) священики. Коли ремонтували церкву, то допомагали всі мешканці.\nЦей художник-примітивіст зі світовою славою з польського міста-курорту Кринiца — знакова фігура для лемків. Для них було принциповим довести, що Никiфор — лемок, тому що офіційне мистецтвознавство на цьому довго не акцентувало уваги. Хоча в тій самій Кринiце багато років діє державний музей Никiфора — філія Новосондецького крайового музею. «Я займався і продовжую займатися Никiфором, — розповідає П. Стефанівський. — Його справжнє ім’я — Єпіфаній Дровняк. Це без сумнівів, та не всіх вдалося переконати в цьому. Але це не так важливо. Я з ним зустрічався в 1957 році. Я свідок, що він не був глухонімим, розмовляв лемківською, просто в нього були проблеми з вимовою. Ми з ним підписали договір — я тоді жив у західній Польщі, у Зеленій Гурі — про те, що проведемо там його виставку».\nНавесні в Кринiце почнуться натурні зйомки фільму про цього генія. Режисер картини — один iз культових польських режисерів Кшиштоф Краузе («Золотий лев»-99 на фестивалі в Гдині). Цікаво, що заголовну роль буде виконувати жінка — відома акторка Кристина Фельдман: режисер вважає її дивовижно подiбною до Никiфора. Проект курирує Анджей Вайда.\nНещодавно з’явилася ідея звести пам’ятник художнику. Зазвичай Никiфор малював на п’ятачку біля місця, де п’ють воду відпочиваючі. Саме тут, біля парапету, і повинна була розташуватися перша версія пам’ятника, запропонована львівським скульптором: художник начебто нікуди і не йшов, продовжує малювати свої, як він їх називав, «образки». Пан Павло нічого не має проти цієї ідеї, проте, на його думку, є одне «але»: «Пам’ятник Никiфорові повинен бути таким, як його спроектував сам художник. Він мені подарував малюнок свого пам’ятника на постаменті, який називав «парадою». І з цим згодні всі художники, кому б я не показував. Коли він дав мені цей малюнок, я хотів заплатити, але він мене зупинив: за таке не платять».\nМузей пана Стефанівського не єдиний, де представлена лемківська матеріальна і духовна культура. В далекому 30-му році в Саноці був заснований регіональний музей «Лемківщина», який після війни був ліквідований, а його колекція перейшла до Саноцького державного музею. Крім того, сьогодні діє музей лемківської культури в Зиндрановій під Кросно — під опікою місцевого Музейного товариства.\nНовосондецький музей просто неба (у Польщі, як і по всій Європі, такого типу музеї називають на скандинавський лад «скансеною») — один з більш ніж 50-ти в країні, і один із трьох найбільших. Тут представлені побутова архітектура гуралів, циганів, ляхів, погужан. Лемківський куток у ньому — найбільший. Повільно відновлювана церква з Чарного прикрашає скансену. Керує реставраційними роботами в ній архітектор Войцех Слiвiньський. Він по-справжньому закоханий у цю споруду, і можливість показати її екскурсантам доставляє йому майже дитячу радість.\nНа моє запитання, чому вікно криво зрубано, пан архітектор махає на мене руками, мовляв, це святе, ми намагалися уникнути навіть мінімального втручання, адже ця первісна неправильність підкреслює, що церква зроблена без креслень. На лемківській території скансени — і загорода (домашнє господарство) багатого мазяра (лемко, який спеціалізувався на видобутку «мазі» для підвід і торгівлі нею), і бідна димна хата, і шпіхлір, і кам’яний хрест, і кузня. Але — це вже підготовлено давно. Сьогодні всі живуть церквою, екстер’єр уже готовий, інтер’єр з його відновленим настінним живописом — барочною імітацією мармуру — вже ожив. У кутку відпочиває «заплічна» дошка з іменами парафіян, які внесли пожертвування на її побудову наприкінці XVIII століття. Але поки ще немає підлоги, у запасниках музею чекає переїзду сюди розкішний іконостас. Планується, що в цій церкві буде правити греко-католицький священик. Пан архітектор переживає, що остаточна здача церкви знову відкладається через недостатнє фінансування. Може, лемки з-за кордону чимось допоможуть? — запитує він. Усього в музеї, до системи якого входить і скансена, чверть колекції — лемківська. Тут зберігається близько 400 лемківських експонатiв, з них тільки ікон — 200, інші — різьблення, корогви, літургічні книги, оклади, деталі іконостасу. Всі вони потрапили до музею після змушеної еміграції лемків, і сама операція їхнього збору мала, за словами директора п. Вацлава Кавьорського, рятувальний характер. Директор крайового музею в Новому Сончі згадує, що на недавній всепольській зустрічі працівників культури йшла мова про необхідність більш об’ємного фінансування культури, тому що «перед лицем прийдешньої глобалізації зростає необхідність збереження своєї самобутності». На жаль, поки польським музейникам як, утім, і нашим, доводиться до своєї основної професії приєднувати спеціальність «добувача грошей». У музеї вважають, що зустріч на фестивалi «Народне мистецтво Карпат на зламі століть», де очікується участь Польщі, України, Словаччини, Угорщини, Румунії, допоможе налагодити зв’язки між творчими людьми регіону.\nSource URL: https://day.kyiv.ua/uk/article/cuspilstvo/lemki-v-poshukah-istini


Чим виміряти температуру? Плюси і мінуси електронного градусника — Irinin Journal Ukraine\nДомівка 15 серпня 2020\t Перегляди: 50\nЕлектронні термометри поступово увійшли до ужитку, стали використовуватися в поліклініках і медичних пунктах шкіл і дитячих садів. Такий прилад є безпечнішим, в порівнянні з ртутним термометром, а свідчення його вважаються не менш точними. Чи дійсно градусник на батареях може повністю замінити ртутний?\nПерша особливість, яка звертає на себе увагу при переході на користування таким приладом, — ця відсутність необхідності засікати час виміру температури. Електронний термометр після фіксації температури тіла спеціальними датчиками сам повідомить про те, що результат виміру готовий, і покаже його на спеціальному дисплеї в цифровому форматі. Забезпечені додатковими функціями вимірювальні прилади здатні запам'ятовувати результати вимірів.\nФіксація результатів здійснюється набагато швидше, ніж у випадку з ртутним термометром. Це робить процес виміру температури зручнішим.\nПостаралися і дизайнери. У аптеках і спеціалізованих магазинах медичної техніки можна зустріти електронні термометри в пластикових корпусах різних кольорів і навіть забезпечені зображеннями персонажів з мультфільмів. Мабуть, з розрахунку на незговірливих малюків, яким набагато цікавіше буде міряти температуру "разом із зайчиком або мишеням, зображеними на термометрі.\nНезважаючи на очевидні переваги, є у електронних вимірювальних приладів і недоліки:\nЕлектронні градусники від різних виробників можуть мати різні нюанси в інструкції з експлуатації.\nНеможливість піддати корпус дезинфекції цілком, адже більшість бюджетних моделей виробники рекомендують оберігати від попадання вологи. З цим недоліком активно борються виробники, що виробляють вологозахищені моделі.\nНеобхідність час від часу міняти батареї, яких може не виявитися під рукою і у продажу в магазині поряд з будинком.\nНеможливість перевірити рівень заряду акумулятора.\nІстотно більш висока, в порівнянні із скляним термометром, ціна.\nНеодноразово помічено, що свідчення електронних термометрів дещо відрізняються від цих ртутних приладів(зазвичай "сучасний" прилад показує температуру на 2 − 3 десяті градуси нижче, ніж "старий", скляний). Виходів два: або, заздалегідь з'ясувавши різницю, завжди додавати різницю до свідчень електронного термометра, або відмовитися від його використання на користь ртутного.\nТестування показує, що по точності виміру сучасні якісні електронні термометри істотно не поступаються звичнішим ртутно-скляним. Це ще більше ускладнює вибір.\nПісля аналізу усіх плюсів і мінусів напрошується висновок, що кожен з різновидів термометрапри правильному зверненні здатна прослужити достатньо довго, видаючи при використанні точний результат. Мабуть, кожен при виборі термометра повинен керуватися власними перевагами.


10 фактів походження назви програми 1С, курсы 1С - учебный центр «Стимул» - обучение в Киеве\nДо того, як на ринку з’явилась програма 1С, працівникам доводилось доволі довго шукати ті або інші документи власноруч. Програма 1С дозволила суттєво прискорити цей пошук – користувачу залишалося ввести певні критерії – і з’являвся результат. З плином часу задля полегшення та пришвидшення роботи з документами все більша кількість компаній та підприємств купує цю програму – адже ціна часу в світі бізнесу відіграє дуже важливу роль. Керівники компаній зацікавлені в тому, щоб працівники якомога швидше освоїли цю програму та повноцінно нею користувалися.\nКомпанія 1С була заснована в 1991 році в Росії Борисом Георгієвичем Нуралієвим – відомим російським підприємцем.\nПершою назвою програми була назва, яку дав їй сам Борис Нуралієв, виходячи з назви власної пошукової системи: 1С( не більше одної секунди задля отримання потрібної інформації). Програма була написана братом Бориса – Сергієм Нуралієвим спеціально, щоб полегшити роботу бухгалтерії підприємства.\nПізніше, на ринок була випущена програма «1С:Підприємство», яка була сфокусована на пришвидшення бухгалтерського та управлінського обліку, а також управління персоналом та нарахування заробітної платні. Була випущена велика кількість різновидів цієї програми: 1С:Підприємство: Зарплата і управління персоналом; Управління торговим підприємством; Бухгалтерія для України та інші. Також були випущені навчальні версії цієї програми, призначені для оволодіння нею. Програма постійно вдосконалюється, випускаються нові й нові версії.\nКомпанією 1С також випущена програма «1С:Консолідація». Вона призначена, в першу чергу, для керівників та директорів компаній і підприємств, для спрощення аналізу роботи груп підприємств. Правильно прийняті рішення часто залежать від того, наскільки зручно була подана інформація про роботу підприємства, його відокремлених підрозділів або філій. У вигляді таблиць, графіків та діаграм керівнику набагато легше оцінити роботу компанії, виявити співвідношення фінансових та інших показників.\nЧерез деякий час компанією 1С була випущена програма «1С: електронне навчання». Компанія сфокусувалась на тому, щоб прискорити процес навчання та отримати від цього швидку віддачу, що в наш час є дуже актуальною проблемою для багатьох компаній та фірм. Програма також розрахована на використання в навчальних закладах, де прискорення передачі знань від викладача до студента відіграє дуже важливу роль.\nНадалі програма, яку випустила компанія 1С – «1С:Документообіг» – дала масу можливостей для керівників та кадрових працівників фірм і підприємств. Її переваги: зберігання файлів (здійснення обліку всіх документів підприємства); колективна робота (забезпечується доступ до файлів для всіх працівників): облік робочого часу (надає можливість керівнику оцінювати ефективність роботи своїх підлеглих); використання Інтернет і електронної скриньки (доступ до файлів через Інтернет); Індивідуальні налаштування - кожному працівнику дається можливість поставити свої налаштування та здійснити заборону доступу до файлів. Всі ці функції програми «1С:Документообіг» в декілька разів спрощують роботу як для керівника, так і для працівників. Програма дає можливість зекономити велику кількість часу, що є дуже вагомим чинником. Вона дозволяє керівнику контролювати своїх підлеглих, що суттєво підвищує прибуток підприємства. На даний момент цією програмою користується вже дуже велика кількість фірм, компаній та корпорацій.\nІснує ще одна версія походження назви програми 1С. В ній йдеться про те, що назва була придумана задля того, щоб бути першочерговою у всіх відомих довідниках, адже цифри, на відміну від букв, при сортуванні за алфавітом, стоять першими.\nНаступну версію походження цієї назви можна вважати, напевно, легендою. В ній йдеться про те, що в назві 1С закодований вираз: «один на один з бухгалтерією».\nОтже, оскільки 3 версії вже було наведено вище, зупинимось на четвертій. Вона каже про те, що назва 1С – це перша рукописна буква єврейського алфавіту, яка читається як «алеф».\nНаступна, п’ята версія, говорить про те, що ім’я програмі дав Борис Нуралієв, коли побачив на комп’ютері свого брата (Сергія Нуралієва) саморобну бухгалтерську програму. Тоді він задумав із неї зробити професійну бухгалтерську програму, яка б підійшла для більшості компаній та підприємств. А назва 1С означала б: «Один Сергій зробив» - усім піратам на зло.\nШостою версією походження назви є вислів: «1С – перший Сорт, або First Company (перша компанія)». Але з цього виникає питання - чому тоді не вищий сорт? Ця версія не закріплена певними доказами.\nСьома версія полягає в тому, що назва ніяк не розшифровується і не переводиться, вона підібрана емпіричним шляхом. Тобто шляхом, здобутим певними знаннями – експертним шляхом.\nВосьмою можливою версією створення програми 1С є те, що буква «С» - це єдина на клавіатурі клавіша, написання якої на латиниці і кирилиці співпадають. Перед прийняттям такої назви було багато спроб перебору варіантів: «1А, 1Б, 1 В» і так далі. Але, цю версію не слід вважати основною, адже створення великої компанії не може супроводжується таким елементарним вибором назви.\nДев’ята версія виникнення назви 1С полягає в тому, що назва 1С означає «Єдина система» або «Єдиний стандарт». Тобто на ринку системних матеріалів можуть бути тільки найкращі програми найкращої компанії. Борис Нуралієв хотів вийти на ринок з програмою, яка стане набагато кращою за інші, вже існуючі.\nІ останньою версією створення назви цієї програми є така невелика історія: Борис Нуралієв, який перший раз прийшов представляти свою, ще невідому бухгалтерську програму, сказав, що: «Ми маємо дуже гарну програмну новинку, а якщо щось не так, то зачекайте «1 Секунду» і вашу проблему буде вирішено».\nПідсумовуючи вищенаведене, можна сказати, що найбільш правдивою та вірогідною з розглянутих десяти версій є перша. У різних джерелах ця версія зустрічається найчастіше, та й схожа вона на істинну більше за інші. Борис Нуралієв та компанія 1С дійсно здійснили прорив на ринку програмного забезпечення. Програмними продуктами цієї компанії впродовж 20 років користується все більше і більше підприємств, фірм, корпорацій не тільки в Росії, але й за її межами. Програмісти компанії 1С не збираються зупинятися, випускаючи нові й нові версії бухгалтерських програм. Щодо назви 1С – компанія не відкрила секрет її походження, отже, не можна остаточно бути впевненим щодо правильності будь-якої із розглянутих версій.\nкерівнику, походження, 1с:підприємство, назва, управління персоналом, налаштування, конфигурация, створення, інші, використання, програма, управління, доступ, навчання, кількість, роботи\nНас находят: історія створення 1S, історія створення 1с, історія створення програми 1с, історія створеня програми 1с, назва компаніі 1с, чому компанія 1С має таку назву, програма 1С видаляє документи через років\nСтраница сгенерирована за 0,053249 секунд: MySql 0,013476 секунд, 1 запросов


На Львівщині майже вщент згоріла вантажівка, завантажена деревиною - Дивись.info\nНа Львівщині майже вщент згоріла вантажівка, завантажена деревиною\n2 лютого 2018, 09:44\n1 лютого, о 14:30, надійшло повідомлення про пожежу в селі Сможе Сколівського району.\nПожежа виникла в вантажному автомобілі «МАЗ». До місця виклику негайно виїхало пожежно-рятувальне відділення 24-ої Державної пожежно-рятувальної частини м. Сколе. О 15:26 пожежу вдалось локалізувати, та о 15:41 повністю ліквідувати.\nВнаслідок пожежі вогнем знищено кабіну автомобіля та моторний відсік, пошкоджено причіп на площі 4 кв.м. Вогнеборцям вдалось запобігти поширенню вогню по причепу, та врятувати його від повного знищення вогнем.


ОЛЕКСАНДР БРЕНЕР. “ГОЛОВА ІЗ АНДЕҐРАУНДУ” (СТЕНОГРАМА) | МіТЄЦ - Портал про українське сучасне мистецтво\nФіліп Гастон (1913-1980) — американський художник, якого часто називають класиком абстрактного експресіонізму. Але насправді, творчість цього художника мала безліч трансформацій і виходила за межі одного конкретного стилю.\nУ нас сьогодні друга зустріч на тему художнього андеґраунду. Якщо перша була про Тимура Новикова, то друга поведе нас у далечину від радянського і пострадянського простору до Сполучених Штатів Америки. Оскільки в Україні Малевич вважається українським художником, ви можете і Гастона вважати українським художником, тому що його батьки виїхали до Канади з Одеси. Чому б вам не зарахувати його до вітчизняних творців? Інше питання, якщо така операція можлива, тоді вже варто повчитися у Гастона, і ось це вже не так просто. Чому у нього вчитися і як — ми спробуємо сьогодні це сформулювати.\nНасправді я в Києві робив дві доповіді про Малевича і зараз говорю про Гастона. І якщо думати про дві ці фігури, про двох цих художників, то вони ніби знаходяться на протилежних сторонах художнього універсуму, як два полюси. Чому? Тому що Малевич думав все своє життя, як йому позбутися образів, куди піти від образів, які він пов’язував з предметним світом і які йому набридали. Супрематизм був виходом в безпредметності, а потім з’явився трактат, про який я говорив якраз на одній зі своїх доповідей, трактат «Про лінощі», і лінощі були, на мій погляд, найважливішим висновком з супрематизму та стратегічним завершенням пошуків Малевича.\nМалевич приїхав сюди, в Київ, для того, щоб створити тут у Художній Академії свою школу викладання. Його метод викладання надзвичайно цікавий. Тут було опубліковано том Малевича «Малевич у Києві», і там є дві статті, які вказують, куди Малевич у своїй викладацькій системі йшов, тобто він хотів тут вчити студентів різним «-ізмів» ХХ століття: футуризму, кубізму, супрематизму, кубофутуризму, фовізму і т.д. Хотів він їх вчити згідно їх темпераменту, як писав сам Малевич, тобто з’ясувати, що ці молоді художники хочуть, до чого вони схильні і потім їх направляти. Всі ці «-ізми» Малевич найцікавішим чином вважав хворобами і хотів зробити свій інститут, свою систему викладання, подібну медичному інституту, де з’ясовуються різні діагнози хвороби і демонструються студентам. В кінці кінців, можливо, він хотів показати, що всі ці«- ізми» необхідно подолати. Як подолати, на що вийти — на це вказує саме трактат «Лінощі як істинна дійсність людства». Тобто звільнитися від образів, від стилів, від манер і, можливо, перейти до стану, який сучасний філософ називає детворчістю, а сам Малевич називав спокоєм і відходом від економіки, як він говорив, від харчового стану людини. Це був реально ікономислячий художник, який бачив себе, як він говорив, миследателем.\nНа іншому полюсі знаходиться Гастон, який, навпаки, все своє життя хотів знайти образи і займатися образами. Що таке образ і як розумів його Гастон? Він розумів його теж як художник-мислитель, як рідкісний мислитель-художник ХХ століття. І ми спробуємо сьогодні говорити про це.\nПерш за все, давайте спробуємо сформулювати, що таке образ і для цього ми можемо з вами зіграти в одну маленьку гру, яку я дуже, до речі, люблю і з деякого часу нею займаюся. Ми спробуємо зараз називати імена художників і думати, який образ володів цим художником, що він хотів створити, за чим йшов у своєму баченні. Я написав собі невеликий список художників і зараз спробую пограти. Я сподіваюся, що сьогодні це не буде моя доповідь, і я не хочу її так побудувати, а ми будемо весь час говорити. Ви мені можете запропонувати якихось художників, щоб я відповів, якими образами вони були одержимі.\nПерший у мене в списку стоїть Рембрандт, про якого написана, як ви знаєте, гора літератури: величезні дослідження, монографії, біографії, статті і т.і., і всі вони присвячені тому, щоб різні письменники і мистецтвознавці займалися Рембрандтом, намагалися сформулювати, що ж він робив, що він хотів зобразити. Якщо згадувати про найбільш блискучих авторів, які писали про Рембрандта, то я б назвав двох, які не були в чистому вигляді мистецтвознавцями, оскільки про мистецтво пишуть краще не мистецтвознавці, не професійні історики, а письменники і мислителі, та й самі художники. Мені спадають на думку два таких автора, один — це Павло Флоренський, відомий російський мислитель, священик і автор трактату «Іконостас» і «Пряма перспектива». В «Прямій перспективі», де Флоренський атакує Рембрандта, порівнюючи його з тією вершиною мистецтва, перед якою він благоговів, яку він завжди обожнював і захоплювався, тобто російську ікону. Для нього це було вершиною світового мистецтва, а пік ікони — Рубльов. І з цієї точки зору Флоренський атакує Рембрандта. Він каже, що в порівнянні з ликами Рубльова, те, що зображував Рембрандт — це як ніби догорають головешки в печі — це людське обличчя. Рубльов зображував божі лики, а Рембрандт — обличчя. І він каже: «Це як головешки в темряві, вони догорають і мерехтять. Це огидно». Флоренський потрапляє в саму точку, він говорить, образ, який займав Рембрандта — це особа, яка не лик, що не личина (це все розрізняє дуже цікаво Флоренський), а лице.\nІ те ж саме говорить про нього зовсім інший письменник — Жан Жене, який говорить про те, що коли дивишся на образ Рембрандта, то ти бачиш жінку, яка може займатися любов’ю, яка може випорожнюватися, яка може скандалити, але ти бачиш, що це сутність людини. І ця людина, це особа, яка дивиться на тебе крізь всякі живописні плани: фону, обстановки, вона прямо дивиться на тебе. Це обличчя. Ось образ Рембрандта. Я даю вам приклади, щоб ви трішки зрозуміли логіку образу. Значить, якщо Рембрандт займався лицем, то Рубльов — ликом. Якщо ви хочете зрозуміти, що означає лик, я вам дуже рекомендую читати «Іконостас» Флоренського, де він блискуче формулює свою концепцію іконного лику.\nНаступний у мене — Брейгель. Чим займався Брейгель, який образ хотів написати? Як ви думаєте?\nВідповідь з залу: Мужиків малював, сільські звичайні сцени, селян.\nБренер: Це був дуже важливий об’єкт вираження Брейгеля.\nВідповідь з залу: Людський мурашник.\nБренер: У мене це так сказано… Як я міг це сформулювати, хоча я дещо читав про Брейгеля, тому що я дуже його люблю. Я дивився його картини в Відні, де приватне зібрання Брейгеля в музеї. Брейгель намагався зобразити світ з Вавилонської вежі. У нього є, дійсно, картина з Вавилонською вежею, але у Брейгеля завжди дуже важливий план живописний, ніби з пташиного польоту, але насправді це не пташиний політ, це з гори, з якоїсь Вавилонської вежі і там він спостерігає всю драму людську.\nАле якщо ми подумаємо і про Рубльова і про Рембрандта, і про Брейгеля, то ми несподіваним чином відкриваємо, що кожен з них займався не просто обличчям, ликом чи спостереженням за людством з Вавилонської вежі, а вони займалися наче тотальністю світу: зобразити в образі весь можливий світ, мікрокосмос. Я думаю, це те, чим займається будь-який справжній художник і досі, якщо вони ще залишилися.\nДалі у мене стоїть ім’я Мікеланджело. Мікеланджело робив щось зовсім інше. Ось що? Я не буду вас мучити тут, у мене є одна відповідь, яка навіяна мені читанням. Мікеланджело малював свій геній. Він був генієм, він це прекрасно знав, і він займався формулюванням того, що таке геній і як він може бути, ренесансний геній зараз.\nМодільяні — зовсім інший художник. Ось Модільяні — це цікаво. Я сьогодні зустрів на вулиці художника Микиту Кадана, і він постійно під час наших зустрічей говорить про те, як важливо і зараз бути художником в майстерні. Що таке ідея майстерні, студії? Я абсолютно з ним не згоден. Він хоче бути художником в майстерні, а я вважаю, що зараз художників в майстерні взагалі не існує. Майстерня зараз — це частина арт-світу, і щоб зараз сформулювати свій концепт, свою ідею майстерні, потрібно перебувати обов’язково в опозиції до арт-системи. Це дуже складно. Особисто я не знаю жодного чесного художника, який говорив би про те, що він — художник в майстерні.\nА ось Модільяні абсолютно був художником в майстерні. Що це означає в його випадку? Модільяні належав до паризької школи, він був прибульцем, італійським євреєм, який приїхав до Парижа і жив у бідності на Монмартрі і його день протікав між кафе, де він випивав з друзями, і досить убогою і холодною богемною майстернею, куди на четвертий поверх потрібно було заносити воду з колонки знизу, і вода замерзала, покривалася кіркою льоду. Він запрошував туди своїх друзів або моделей, які йому позували, і Модільяні буквально займався тим, що малював різницю між, наприклад, шкірою моделі, дуже красивої моделі або обличчям друга, або, наприклад, тканиною дивана або стільця, драпіруванням або оббивкою, тобто він реально розумів структуру майстерні і присутності людської істоти в цій майстерні. Ось це був художник майстерні в цей героїчний період паризької богеми. Ось це і був його образ.\nБув інший художник приблизно того ж часу — Егон Шиле, австрійський художник, який дуже рано помер. Він теж зображував голе тіло або напівроздягнену дівчину, але він вже думав зовсім в інших категоріях, аніж категорія майстерні і моделі. Він, на мій погляд, думав у символічному плані святої блудниці. І що це таке, образ, що йде ще від Марії Магдалини. Він міг цю жіночу святість і гріховність сформулювати образно на аркуші паперу декількома лініями. Це викликає, по-моєму, дійсно захват і здивування через те, як цей художник міг так рано в молодості вже сконцентруватися на образі, знати свій образ і йти за його логікою.\nЄ ще Сезанн, який міг писати яблуко або гору і теж займатися тотальністю світу в тому, що колись було натюрмортом і що голландці любили продавати і вважали, що це просто крафт, добре зроблена річ, але Сезанн ніколи так не думав. Сезанн думав, що яблуко можна зобразити як весь світ, тобто знайти логіку світу, якби лінії світу, його ритм і для цього достатньо покласти яблуко, склянку з квіткою, глечик і т.і., і він з цим справлявся.\nРепліка із залу: Мунк!\nБренер: Мунк? Ну це дуже цікаво! Взагалі Мунк був художником, який насправді певним чином був пов’язаний своєю логікою з Гастоном. Мунк — був художником, який думав, що ж з ним відбувається. У нього було дуже роздвоєне відчуття світу і живописного об’єкта його образу. Мунк, по-перше, весь час переходив від одного мальовничого стилю до іншого. Мунка вважають зазвичай експресіоністом. Ви там знайдете моменти кольористики Матісса або іншого живописного мислення, почасти пост-імпресіоністичного. Так само з його образами. Перш за все Мунк малює драму людини і ця драма пов’язана у нього з людською парою — чоловіком і жінкою, і драмою, яка між ними зав’язується. Це страшна драма. Вона і сексуальна, і одночасно психологічна, хоча психологією займаються погані художники, але Мунк це міг витягнути. Вона скандальна, вона фатальна. І ось Мунк намагається писати цю людську драму. Якщо ви подумаєте про пізнього Мунка, у нього є знаменитий автопортрет, який називається «Між ліжком і годинником», де зображені годинник і поруч — ліжко з візерунком. Потім цей візерунок використовував у своїй картині Джаспер Джонс. Тут теж як би подвійність світу: ліжко — місце народження і любові, а годинник — це те, що відраховує час до смерті. На цій драматичній напрузі і тримається світ Мунка.\nРепліка із залу: Ван Гог!\nБренер: Відомо, що Ван Гог був художником, який сідав прямо під сонце і він писав те, що він бачив прямо під сонцем. Сонце падало йому на голову і сонце падало на пейзаж або оточуючі його речі. Це сонце на ниві і писав Ван Гог або він писав «Зоряну ніч» теж. Тотальність планет і космічного круговороту.\nПерейдемо до Філіпа Гастона. Питання: чим займався Філіп Гастон? Це дуже важливо. Я назвав нашу сьогоднішню зустріч, цю доповідь «Філіп Гастон — голова з андеграунду». Чому я так назвав? У мене тут є книга інтерв’ю і лекції Гастона. Справа в тому, що Гастон був прекрасним оратором про мистецтво, тобто він любив і вмів говорити і він отримував від цього явне задоволення. Він викладав мистецтво в 40-і роки, коли він ще не був знаменитим художником, він викладав в різних штатах у другорядних інституціях, а потім він викладав в Нью-Йорку, читав лекції в Йєллі, в Берклі, в Каліфорнії. Ця колекція свідчить про те, що він був просто блискучий лектор і полеміст, він міг тримати в напрузі свою аудиторію. У цій книзі є речі, які прямо вказують на те, який образ займав Гастона. Дуже важливо зараз сказати, що Гастон писав те, що було у нього в голові. Гастон — художник, який пройшов грандіозну траєкторію розвитку. Якщо ви подивитесь на його періоди і те, як він розвивався як живописець, то побачите, що він був дуже різний, але там завжди була певна логіка і вся ця логіка йшла з його голови.\nВи можете мені сказати, що кожен художник пише з голови. Нічого подібного! Наприклад, є висловлювання Сезанна, він сказав (і це знаменита його формула): «Я хочу писати те, що я бачу, а не те, що я знаю». Які художники пишуть те, що вони знають? Їх безліч. Це погані, середні, нікчемні художники. Коли це сказав Сезанн, він, звичайно, атакував академію — ось вони пишуть те, що їх навчили там, але зараз майже всі художники пишуть те, що вони знають. Якийсь Савадов пише те, що він знає, просто він вже це знає не з Академії, а він це знає з якихось глянцевих журналів. Це така доля нікчем.\nЩо ж означає писати з голови? Тут тоді потрібно згадати одну чудову формулу сучасного філософа Джорджо Агамбена, який сказав, що легше зрозуміти, що відбувається в голові такого генія, як Данте, ніж в голові звичайної людини з вулиці, обивателя. Абсолютно. Звичайно, тому що у Данте є логіка, є ідеї, є бачення, а що в голові у звичайної людини дня сьогоднішнього? Темрява, нікчемність, глянцеві журнали, гроші, економіка. Якщо ми припускаємо, що Гастон був художником, який писав з голови, значить він якось продовжував лінію великих художників, які знали, що голова — це не сміття, що в голові повинна бути певна логіка. Я не кажу система, Гастон не любив це слово, до речі, але там повинна бути якась ясність або якщо не ясність, то напруга, бажання побачити і зрозуміти. Якщо продовжити порівняння з Данте, який бачив і думав про пекло, чистилище і рай, то це абсолютно підходить Філіпу Гастону.\nГастон розумів весь сучасний світ, який його оточує, як пекло, і він мав сміливість, зухвалість, нахабство писати це пекло, і він мав зухвалість думати про щось крім цього пекла, тобто про рай, ніби справжній стан людини, тому що людина з раю вийшла. Ось це і є Гастон, який пише зі своєї голови, тобто він намагається мислити образами і показати найголовніші образи, які можуть його глядача навести на найголовніші думки про світ. І що це за образи, і що це за думки?\nКоли Гастон говорить з людьми на своїх лекціях, зі студентами або з іншими художниками, або просто з якимись модераторами, критиками, він завжди розповідає про те, що його зараз займає і завжди відкидає питання про минуле. Він хоче говорити про те, що зараз, в цей час, саме це важливо для нього. Одна з кращих бесід в цій книзі починається з того, що Гастон говорить про книгу одного французького єврея, присвячену Освенциму (Аушвіцу) — концентраційному табору. І Гастон говорить про те, що ця книга справила на нього грандіозне враження, тому що він після цього читання зрозумів, що ми всі живемо в концентраційному таборі. Далі Гастон розвиває цю думку ще більш цікаво: він дає своє уявлення про митця, але спочатку він говорить про концентраційний табір і ось в яких термінах: Гастон називає Треблінку експериментальним табором, але таким, чия матриця потім була прийнята і в інших таборах. Головне завдання в Треблінці було — одурманити не тільки в’язнів, яких привозили туди, перш за все — євреїв, а й тих, хто повинен був працювати там, тобто есесівців і зондеркоманду. Як це повинно було відбуватися? З самого приїзду на станцію прибуває поїзд, і станція була влаштована німцями, як маленька заміська акуратненька станція так, що в’язні повинні були думати, що нічого, це не так страшно виглядає. Так само їх повинні були вести туди, тобто не тільки обдурити, але і притупити всі почуття, знищити їх. Але це вдавалося, так і існував табір, частково завдяки цій стратегії. Гастон каже, що Треблінка — з тих небагатьох таборів, де відбувалися втечі. Це означає, що там були люди — ув’язнені, які зберегли ясність бачення про необхідність втечі. А для чого втікати? Про це говорить Гастон і це дуже відома формула, яка потім повторюється в різних книгах про концентраційні табори. Потрібно було бігти, — говорить один ув’язнений доктор, — щоб розповісти, що там відбувається, бути свідком і свідчити. Гастон каже: «Так ось це ж я хочу робити, як художник!». Тобто якщо, за логікою Гастона, весь світ — концентраційний табір, то завдання сучасного художника — свідчити про цю ситуацію, і Гастон намагається це робити.\nЯкщо повернутися до теми нашої доповіді «Голова з андеграунду» і взагалі ідеї андеграунду, художнього андеграунду, ми повинні згадати, що Дюшан сказав: «Єдиний шлях для художника — це андеграунд», то варіант андеграунду Гастона — це бути свідком проживання в цьому світі, як в концентраційному таборі і свідчити про цю неможливість і говорити про те, що необхідна втеча.\nТреба сказати, що Гастон не був політично заангажованим художником або прямо політичним художником. У свою молодість він був активістом, але від цього залишилося дуже мало свідчень, і Гастон не любив згадувати про цей період. Він вважав, що те, чим він займається, а саме — образ, зовсім про інше. Якщо думати знову про логіку образу і як образ розумів, наприклад, Дельоз, то він розумів образ як те, що тебе, як глядача і художника, має забрати з цього світу. Він називав це становленням, ставати чимось іншим і йти від цього світу нікчем і бездарностей.\nГастон насправді думав теж про цю постать досить суперечливо і складно. Подивіться на цю картину, адже Гастон почав писати куклукскланівців ще в пізні 20-ті роки, коли він був зовсім молодим художником і коли його головним впливом був Джорджо де Кіріко. Ця фігура куклукскланівців, частково замаскована, частково пов’язана з манекенами де Кіріко і з його маріонетковими або манекенними персонажами. Це буквально була реальність Сполучених Штатів, перш за все, півдня.\nСправа в тому, що у Гастона цей куклукскланівець — істота, яка зараз живе в світі, в Америці. Можливо, це художники, можливо, це критики, можливо, це взагалі громадяни. Якщо дивитися на розвиток образів, то у так званих куклукскланівців ми виявимо всі жести людські: вони їдять, вони їздять на мотоциклах, вони подорожують у поїздах, вони ведуть бесіди, вони курять, вони лежать в ліжку, працюють. І це говорить про те, що жлоб переміг і робить мистецтво, а не малює картини. Можливо, Гастон говорить нам, що ми живемо в світі жлобів, тому що куклукскланівець — це жлоб насамперед. Але не тільки це. Коли читаєш Гастона, то він весь час намагається говорити формулами, він намагається дати дуже афористичні, ємні і лаконічні визначення творчості і того, що йому зараз важливо.\nМи спробуємо зараз зупинитися на визначеннях і через них далі вийти до картини в голові художника. Купа поганих художників думає, що образ — це те, що існує на картині. Джуліан Шнабель малює картину, яка потім може бути виставлена в галереї, з’явитися на обкладинці журналу, бути проданою на аукціоні, потрапити в музей остаточно. І там є якийсь образ. Шнабель, зовсім не будучи ідіотом, а досить розумною людиною знає, що образ потрібно конструювати через певні прийоми, і він володіє цими прийомами. Це не якийсь образ примітивний, не образ, як у передвижника. Це образ, який має всі складові модернізму і ти можеш це обговорювати. Але це образ, я думаю, на картині. Я не люблю Шнабеля. Можна зі мною сперечатися, звичайно. На відміну від такого ставлення до образу, Гастон думав також, як і Леонардо да Вінчі. Леонардо да Вінчі сказав: «Образ — це те, що існує в голові». Тобто образ — це уява, він там існує і в ньому постійно відбуваються метаморфози, трансформації, він кудись тече, зупиняється, з ним щось відбувається або в іншому випадку, образ сяє. Це те, що любив Флоренський. В іконі образ не трансформується, він сяє, від нього виходить благодать. Це інший тип образу і інший концепт образу.\nУ Гастона цей образ перетікає і саме тому він художник голови. Тому що іконописець не працює з голови, він знає, що є найголовніший образ, який потрібно писати, і він знає, як писати, хоча він не знає це логічно. Геніальний іконописець, як писав Андрій Буров (був такий архітектор і критик), у геніальних іконописців завжди зрушення канону. Тобто є правила, як писати ікону, але великий іконописець зрушує це. Геніальне світіння ікони виникає від цього зсуву, а не від слідування канонам.\nАле повернемося до Гастона. Отже, я сказав, що у Гастона є цікаві афоризми, і щоб проникнути в його мислення, краще згадати деякі з них. Один з таких афоризмів, який мені дуже подобається: «Картина — це годинник, який дивиться на будь-яку вулицю, як на край світу». Це переклад з англійської. У цій формулі є різні складові: по-перше, тут виникає образ годинника, годинник є одним з головних елементів живопису Гастона. Годинник частково прийшов від Джорджо де Кіріко — на його площах завжди стоїть годинник. Але далі Гастон говорить, що годинник означає хронологічний час: час зараз, час обов’язків, розпорядку, денної рутини. Ось це означає годинник Гастона. Проте далі: «Картина — це годинник, який дивиться на будь-яку вулицю, як на краю світу». Тобто тут відбувається зрушення. Виявляється, що годинник може бути образом людини, яка є смертною і рухається до свого кінця. Годинники здатні побачити цю звичайну вулицю, по якій, можливо, людина ходить кожен день, як край світу, тобто як апокаліпсис або катастрофу і, може бути, як порятунок, як рай. Тут лежить ключ до розуміння того, що Гастон — це не художник негативу, як іноді вважається, не художник, який пише похмурі або сміховинні, жорстокі, тупі речі… Знаєте, коли Гастон перейшов від абстрактного імпресіонізму до фігуративного живопису, то піднявся такий гвалт в Нью-Йорку! Всі кричали, що це такий сублімований живописець, який раптом впав у тупий, як комікси, живопис, який абсолютно зруйнував свій талант і т.д. Але, зрозуміло, це все повна нісенітниця.\nПитання: Якщо Гастон займає роль свідка, спостерігача, весь світ для нього — це концентраційний табір, то його творчість — це бігти куди, заклик до чого і в ім’я чого?\nБренер: Ось ми намагаємося в цьому розібратися. Це не просто. Справа в тому, що Гастон — це не рецептурний художник, не якийсь художник, який вірить в доктрину анархізму, він навіть не малює класову боротьбу, як Леон Голуб. Гастон — це художник образів і він розуміє, що образи — це амбівалентні речі і в них є і те й інше. Гастон, коли говорить про образи, дуже цікаво говорить, він додає образ Голема. Голем — це те, що створив творець, це заборонене, це така істота з глини, як Франкенштейн, який починає рухатися, жити своїм життям і там відбувається щось непередбачуване. Для Гастона — це логіка образу. Образ обов’язково небезпечний. Образ дивиться в різні боки і в якийсь момент він живе, незалежно від творця. І в цьому сенсі для Гастона творець — це суперечлива категорія, пов’язана з деміургом, з демонізмом, з чимось страшним. Але є й інше. Але що це інше? Ось ми намагаємося розібратися.\nЯ хочу повернутися до того, що картини — це годинники, які дивляться на будь-яку вулицю, як на край світу. Що таке вулиця, край світа і годинник? Тут явно виникає образ якоїсь тривалості, причому ця тривалість не просто історична, але, можливо, вона месіанська або апокаліптична. Це дуже складно сказати. У Гастона в голові відбувалося багато речей, які він і намагався ось так сформулювати. Головне, що він ще сказав, одна з його улюблених формул, він її взяв у Бодлера: «Художник повинен бути сучасним за будь-яку ціну», тобто в будь-якому разі бути сучасним. І це, дійсно, дуже цікаво. Чому це цікаво? Тому що Гастон не був художником, який любив сучасність. Не любив політичну, соціальну сучасність. Він ненавидів те, що відбувалося в Америці. Він вважав, що війна у В’єтнамі — це продовження Аушвіцу. Він вважав, що сучасна художня система — рабська, яка породжує офісних працівників, а не митців. Він зневажав все нове покоління художників, всіх цих концептуалістів, мінімалістів, Френка Стеллу … Словом, він був абсолютно на ножах з усім існуючим. Так що ж означає бути сучасним?\nА ось тут потрібно знову піти трохи від Гастона, оскільки у філософа, якого я весь час тут цитую, бо це мій улюблений філософ, і я вірю його думці і я його надзвичайно поважаю — це Джорджо Агамбен. У нього є стаття, яка так і називається «Що таке сучасне або як бути сучасним?». Це стаття дуже складна і дуже концентрована, сповнена різних образів, починаючи з образів вірша Мандельштама і закінчуючи прикладами з моди. Є один спосіб, на якому я хочу коротко зупинитися. Агамбен насамперед починає з Ніцше, він говорить, що Ніцше сказав, що бути сучасним — це бути невчасним, тобто це бути чужим своєму часу. Це як ніби парадокс. Далі Агамбен розвиває цю думку і каже, що бути сучасним — це означає бачити відсторонено, гаряче і холодно, тільки не тепло, тому що, якщо ти теплий, я «изоблюю тебя из уст своих», як сказано в Євангеліє. Потрібно бачити сучасність, як щось чуже і знати, що це дійсно не ти, це чужа річ, сучасність. Ось що значить бути невчасним. Далі Агамбен згадує вкрай поетичний образ з астрофізики. Він говорить, що коли ми бачимо нічне небо, то ми бачимо на ньому зірки і густу темряву, а в ній зірки, але насправді — це неправда. Справа в тому, що на небі стільки небесних тіл, що не повинно бути ніякої темряви. Чому ж ми бачимо темряву і тільки ці невеликі зірки, сузір’я, Чумацький шлях? На це питання відповідають сучасні астрофізики. Вони кажуть, що у Всесвіті, в якому ми живемо, віддалені галактики, що світяться, летять від нас в протилежну сторону з такою шаленою швидкістю, що це світло просто до нас не доходить, але воно є. Тобто вони віддаляються від нас і світло йде в нашу сторону, але воно до нас не доходить. Так ось Агамбен каже, що справжній сучасник — цей той, хто може бачити в цій темряві це світіння, тобто він може побачити в світі те, що зазвичай не бачать. Агамбен каже, що справжні сучасники, їх одиниці, це не всі, тільки деякі можуть бачити цей світ, що летить від нас від зірок.\nЯкщо повертатися до нашого предмету, величезне зусилля Філіпа Гастона полягало в тому, щоб бачити це світіння, і він це робив. Для цього Гастон в 1949-му році пішов у паломництво до Італії, щоб подивитися фрески і роботи П’єро делла Франческа. Це був його улюблений живописець, людина, яку він вважав найбільшим творцем в історії мистецтва. Він був в Італії три рази і отримав рекомендаційні листи, щоб поїхати в Ареццо. Оскільки якісь фрески П’єро знаходяться в дуже маленьких містах, де він жив і народився, в церквах, куди потрібно було Гастону отримати дозвіл, щоб їх оглядати на сходах, на драбинах, щоб він міг побачити, що це таке.\nМи можемо докласти це до цих зірок, тому що Гастон хотів отримати реальний імпульс для свого мистецтва, для свого живопису від тих найбільших творців, тому що П’єро був неймовірний художник. У цій же книжці Гастон дає формулу, хто для нього був П’єро. Він каже, що це був месенджер, тобто вісник. І яка була звістка у П’єро? В цьому випадку він приводить знамениту темперу на дереві, яка знаходиться в Національній Галереї в Лондоні, де Іоанн Хреститель хрестить Ісуса. Там він говорить, що це був вісник, який начебто вперше побачив весь світ, але він побачив його. Ще одна чудова формула Гастона, яку він взяв у Малларме, Малларме сказав, що поет — це цивілізований дикун, цивілізований Адам, який вперше побачив світ. Він дуже багато знає і так потрібно бачити світ художнику. П’єро був людиною, який побачив зелень пагорбів, воду в річці, фігуру людини, будинок, дерево, як божественний Адам, і він зміг це все показати, і це була звістка П’єро.\nЯкий же світ показав сам Філіп Гастон? Якщо ми думаємо про концентраційний табір, в якому ми живемо, і ми в ньому дійсно живемо, це вже зовсім інший стан. У Гастона є одна цікава річ і є один непоганий мистецтвознавець, лекцію якого я слухав. Він говорить, що існують два типи картин: картина, яка виходить від того, що полотно — це табула раса, тобто чистий аркуш, а є картини, які виходять з того, що це палімпсест, тобто це записана вже багато разів різними символами структура — планами, значеннями, письменами, і що він відноситься до другого — палімпсестного художника.\nЯ думаю, що це правильна конструкція. Якщо подумати про те, що приховують картини Гастона, то вони приховують за всім цим жлобством, цими тупими предметами: лампочками і годинниками, можливо, звістку П’єро делла Франчески. Там є другий план цих картин за цим мотлохом. Насправді мотлох теж значить дуже багато, тому що непотріб — це не мотлох, це матеріальність речей. Він дуже переймався цією матеріальність, як з нею поводитися. Це не просто якісь жлоби, це він сам часто, це його власний інтер’єр, це те, як він бачив своє життя, він бачив його так, але за ним є щось інше, що має бути, можливо, відкрито глядачам.\nЩоб ще раз сконцентруватися на образі, яким ми сьогодні займаємося. Гастон — нерівний художник, не такий художник, який кожен день приходив до своєї майстерні і методично писав. Він ненавидів те, що він робить, часто відмовлявся від цього, відкидав. Іноді між вдалими речами був розрив в кілька років або кілька місяців. Між цим Гастон ходив в ресторан або в кіно, йому потрібно було, тому що він знаходився в дуже важкому стані, коли йому не вдавалося працювати. В одному зі своїх інтерв’ю Гастон говорить буквально наступне: що дві ночі тому він їв спагетті, тобто спагетті — це те, що він бачив і те, що було в голові, в роті і ось він це їв і потім став це писати. Це було після невдалого періоду, коли він нічого не міг робити і все ламав. І ось він почав писати спагетті, але спагетті теж можна писати, як рекламу спагетті, або спагетті можна писати, як натюрморт, який можна потім продати. Але Гастон каже, що став писати спагетті раптом, як Гюстав Доре — знаменитий ілюстратор XIX століття, який ілюстрував «Гаргантюа і Пантагрюель» Рабле, історію про велетнів, і там спагетті величезні і в ці спагетті потрапляють чоловічки, тобто спагетті Гастон — це був такий Масака, битва, як криваве місиво, як плоть і кров. Тож образ трансформувався в цю сторону, можливо, в бік концентраційного табору, а, може бути, в сторону божественного бенкету пантагрюелівського, де реально може відбуватися регіт і неймовірні веселощі. От і все.\nЗараз ми можемо подивитися на картини Гастона і можемо конкретно їх обговорювати. Гастон говорить в одній зі своїх бесід, що рука — це те, що він бачить. Давайте подумаємо про те, з чого складається реальність художника-живописця. Якщо редукувати до логічних конструкцій з двох елементів або двох складових краще, з одного боку — це його тіло: це його рука, очі, голова, за допомогою яких він зображує, робить картину; і з іншого боку — це ті конструкти, ті елементи художнього бачення, які існували до художників в історії мистецтва. Його завдання — знайти баланс напруги, може це і не баланс, може це битва між цими елементами, тому що може бути страшенний опір між цими двома складовими. Коли Гастон починає писати руку, у нього є це подання, але не тільки це. Гастон каже, що коли він почав писати цю руку, він задумався про всю еволюцію людини, куди веде образ. Як рука мавпи або тварини перетворюється в руку. Коли він почав писати, він говорить, що ця рука у нього обростала волоссям, тобто перетворювалася в тваринну руку, а тут вона перетворюється в руку Бога-Творця. Цікаво, що вона має щось на зразок стило (те, чим пишуть), а може це взагалі недопалок або паличка. Словом, ось ці перетворення і ці потенційності і складають значення цього циклу про руку. При цьому, як ви бачите, це написано, умовно кажучи, у поганому стилі. Існують цілі дослідження Гастона, які пов’язують його з бед-пейнтінг — поганим живописом. До цього треба ставитися з великою обережністю. Я думаю, що в живописі Гастона, в його картині, наразі в його мазку і його ставленні до живопису існує грандіозна пам’ять про пластичну традицію, яка сходить до італійців: до Веласкеса або до Гойї, який був його одним з улюблених художників. Це не просто «поганий живопис» в лапках, але який знає найвеличніші зразки живопису.\nПитання: Мені здається, тінь тільки від цього штиря, а не від руки.\nБренер: Так, тільки від нього. Це слушне зауваження, адже у Гастона ставлення до живопису не натуралістичне, умовно реалістичне, а метафізичне. Це — живопис думки і тут ця тінь не ідея, ідея тут погане слово, а тінь метафізичної традиції в живописі.\nПитання: Хотів запитати з приводу концтабору, часто зустрічається мотив: голова обличчям вниз і підошва.\nБренер: Його один з головних мотивів — це черевики. Відразу згадуєш ці гори черевиків, які зараз є в музеях концентраційних таборів. Але черевик — це теж предмет щоденного життя. І одночасно у Гастона є чудовий живопис, де стоїть єгипетська піраміда і поруч черевик. Вони зроблені поза перспективою так, що черевик майже такої ж величини, як і піраміда. Це як два зіставлення незрозуміло чого, може бути, офіційної історії і концентраційного табору, чогось, що належить цій лінії влади, блукаючий мотив. Черевик, який порівнюється з пірамідою — це дуже потужно.\nПитання: На тему поганого малюнка в живописі, це щось на кшталт, що у Станіславського названо «хороший актор грає погану гру».\nБренер: Я, чесно кажучи, не дуже знайомий з цим.\nПитання: Мається на увазі, що в деяких контекстах актор повинен нарочито грати погану гру, щоб показати безглуздість, пафос і штучність ситуації, яка відбувається.\nБренер: Ні, я не думаю, що це є у Гастона. Гастон йшов або його виганяли з усіх художніх шкіл, де він навчався, при цьому він став великим живописцем. Я думаю, що Гастон, і він говорить це, послідовно на різних етапах намагався розучитися того, що він знав. Якщо згадати формулу Сезанна — я пишу те, що я бачу, а не те, що я знаю, — тобто ось це було завданням і Гастона. Відмовитися від усіх технологій і вміння, наразі такого акторського прийому на користь чогось, що лежить в області ризику. Я не кажу, що Гастон цього досяг. Справа в тому, що Гастон — дуже суперечлива фігура, в якій, на мій погляд, живе відразу кілька істот. Гастон захоплювався таким живописцем, як Хаїм Сутін, який прийшов з якоїсь Білорусії в Париж і був такою недорікуватою істотою, хоча, зрозуміло, був умілою людиною, якщо він вижив в Парижі і став таким знаменитим художником, але Сутін був зразком для Гастона саме на користь такої невмілості і обдарованості. Мовляв, той не був з лав художників, яких навчали чогось, і які потім стали такими нікчемними, а що Сутін шукав своє бачення, і він його міг знайти. Гастон чудово описує різні картини Сутіна, які він бачив. Він каже, що був в музеї в Бостоні, де висів Брак і Пікассо, і що одна картина Сутіна вбивала це все. Я бачив теж зовсім нещодавно в Берліні картину Сутіна на виставці, і там висіли дуже хороші картини навколо: Ернст, Мунк, там був будинок Сутіна в оточенні дерев і цей будинок як ніби підстрибував і в ньому щось діялося, і ці дерева мали спеціальний ритм, цей будинок жив своїм ритмом, а ці дерева — своїм. Ці протиріччя і складність цього ритму робили цю картину просто блискучою і неймовірною. Це шукав Гастон. Він говорив, що він шукав тотальність, в цій речі знайти весь світ, в цьому черевику або в цій руці — тотальність світу.\nПитання: Чи говорив Гастон про Мікеланджело? У мене зв’язок з «Сікстинською капелою», де рука Бога тягнеться до Адама, і Бог більше хоче дотягнутися до людини, ніж людина притягнуться до нього. А тут він ніби дотягується до землі…\nБренер: Так, це дивний жест …\nПитання: Подивіться, яка жилава рука, вона і натруджена…\nБренер: … і одночасно вона якась люмпенська і одночасно два зігнутих пальці — фалічні теж, там багато чого. Те, що він говорив — це страшно цікаво. Він говорив, правда, це було не його висловлювання, нібито він чув це від Джона Кейджа, що хороший художник — це коли художник приходить до себе в майстерню і починає писати картину, то в його майстерні стоять всі: його друзі, його коханка, критики, глядачі в музеї; і потім, якщо художник хороший і йому вдається писати цю картину, то всі ці персонажі, один за одним залишають кімнату. Справжній художник, який йде слідом за ними, і картина сама себе пише. Це охуїтєльно сказано.\nПитання: Якщо подивитися ще картини з куклукскланівців, дуже цікаво те, що самі куклукскланівці і їх руки непропорційні, таке враження, що куклукскланівці як іграшкові, а руки — величезні. І руки там двох типів: одна рука, яка належить одному куклукскланівцю — це рука в рукавичці Міккі Мауса зі смужками, якою можна курити, малювати і щось робити, і є ще одна рука — червона з кадру, яка кудись показує, мені здається, що це рука якоїсь влади. Ці величезні руки часто виходять з граней, вони не належать персонажу.\nБренер: Так, це все дуже правильно і тут потрібно закруглитися, може бути, і повернутися до нашої теми, не до теми андеграунду, а до теми образу, яким був так одержимий Гастон і сказати, що це, в принципі, можливо, що був останній художник в історії, який дійсно шукав образи в голові з найбільшою напруженістю і бачив, що ці образи якимось чином вже неможливі, і що вони приходять в таке нагромадження залишків Аушвіца або чогось ще. Гастон завжди говорив, що живопис неможливий, його неможливо зробити більше і що, насправді, все, що залишилося у художника — це характер і вирок всім сучасним художникам, тому що сучасні художники — це нікчемні характери. І ось Гастон це знав, і він страшно пручався цій нікчемності в собі. Характер — це те, що змушує тебе чинити опір, бути іншим, щось хотіти і про щось мріяти або щось робити всупереч. І Гастон все життя намагався це робити. Коли він почав писати грубий живопис, на нього дійсно накинулися, і він дійсно років на п’ять опинився в ізоляції, сидів у себе в майстерні читав лекції. А зараз він став одним з найбільших і найважливіших художників, але цей елемент непокори — найголовніше, що потрібно бачити в картинах Гастона, тому що все інше — це музейні поцілуночки і ми тут постараємося ними не займатися.\nПитання: Що мене завжди в картинах Гастона приваблювало відразу ж, коли я побачив: те, що його предмети — це товсті предмети, ніби розпухлі. Це не товсті предмети, як у Ботеро, припустимо, у якого зализані товсті предмети, таке враження, що він вирізає ножем, я не знаю, чи говорить він про наповненість предметів, про тіло образів в тому, що він пише? Коли я про це думав, у мене є свої думки з цього приводу, чому вони такі.\nБренер: У нього часто з’являється слово щодо образів останнього періоду, що це повинен бути товстий, надутий об’ємний плотський шматок. У нього це є. Цікаво його порівняти з Френсісом Беконом, який писав частково м’ясо, але Гастон не пише м’ясо. У Гастона є пам’ять про маріонетковість де Кіріко, фігуральності П’єро делла Франческа і одночасно про об’єкт, що розпадається. Це складний конгломерат, метаморфоза, яка відбувається, і це важливо. Якщо думати про Френсіса Бекона, то Бекон був художник, який зберігав чистоту певного роду. Якщо читаєш інтерв’ю Бекона — в тій чи іншій мірі він послідовний екзистенціаліст, як трагічно він бачить світ, як він може це формулювати, як він може розповідати свою біографію і також може робити свої полотна, а у Гастона завжди спроба знайти опору в книгах, в собі або в інших художниках.\nПитання: Якщо це небо і хмара, то це — рука Бога. Бог, зазвичай, — надії, благання і все благе, а Бог висовує руку з хмари і гасить бичок об підлогу.\nБренер: З іншого боку, цілком можлива інша інтерпретація: що це — спроба досягти того в живописі, як робив Ніко Піросманішвілі. Дійсно, це зображення Божої руки, початок творіння, як у євреїв, де все відбувається з Слова Божого, з букв і ось тут ця лінія — нагадування ще про це. Ця дивна амбівалентність: тобто, одночасно це пародія, безсумнівно, і одночасно це повна серйозність. Він серйозно дуже говорить завжди. Він накидається на студентів, він говорить, що хоче засунути їх дупи у вогонь. Він іноді жорстоко поводиться зі своїми слухачами, тому що він начебто бачив, що відбувається, він чітко розумів це.\nПитання: Є відчуття, що ворухнулося щось з його образів, кінцівки, які живуть окремим життям або схожі на чужі неживі. Мені здається, з усього сприйняття як в концентраційному таборі, де тіло, власне, втрачає свою цінність, напевно, у нього і такі розчленовані вони…\nБренер: Так, але все ж слід пам’ятати, що він був художником початків і кінців одночасно. Завжди одночасне нагадування про акт творіння, про щось дуже чудове і божественне і одночасно про кінець. І ось ця пам’ять і робить Гастона таким складним і хорошим художником. Потрібно постаратися бачити цю амбівалентність і біполярність його.\nУ мене є й інше відчуття від Гастона, що в ньому було щось від середнього класу. Це була просто ще дуже розумна інтелігентна людина, яка розуміла і дійсно нехтував арт-світом. Чудово! Це вже очевидно, що це не Хаїм Сутін, а дуже вміла, розумна і досвідчена людина, яка прожила багате життя в дуже багатій країні, яка знала так історію мистецтва і так думала про це, так зуміла з цим впоратися без всякої халтури, але натомість з дитячою відвагою, мужністю і делікатністю.\nПитання: Ще цікаво у всіх його образах і взагалі у всіх його картинах є точка, пунктирна лінія, яка перетворюється в цвяхи або волосся на руках або в щетину. В анімації є такий Ігор Ковальов…\nБренер: У Гастона настільки багато елементів культури ХХ століття: анімація, комікс, певна мальовнича традиція, кіно. Насправді Гастон розповідає історії в своїх картинах, він — приголомшливий оповідач. Там є сюжет навіть, який можна реконструювати і інтерпретувати. І все це — карикатура, такі високі і низькі жанри, він ними грає, і потім це стало зовсім іншим. У німецьких неоекспресіоністів, в італійському трансавангарді стало таким прийомом і стало товаром, а Гастон зберігає цю напруженість. Це було дивовижно.\nВін помер, здається, в 1980-му році, а в 82-му почався обвал комерційного живопису в усьому світі, і прийшли всі ці люди, і вони стали цим всім торгувати. Вони, правда, спиралися на нього тоді, вони спиралися на Пікабіа. Він любив один вислів Кафки. Кафка сказав, що насправді справжній канатоходець не той, хто йде високо на дроті під наметом, а той, хто йде на низькому дроті, який прокладено прямо над землею і там щось відбувається з тяжінням, що ти хочеш весь час впасти. І хороший художник якраз такий, який може падати, і ось Гастон теж такий художник.\nКоли його запитували, хто його вчителі, він говорив, що Достоєвський і Кафка. Він не говорив про художників. У різні часи він називав різних, він називав П’єро, Гойю або Уччелло, до речі, завжди художники кризи. Гастон розповідав один анекдот про андеграунд. Це була дзенівська притча про собаку, яку атакують комарі і мухи. Вона залазить в річку і пливе, щоб звільнитися від них, занурюється в воду, ховає свою морду і врешті-решт тоне. Гастон, жартуючи, казав, що феномен художника полягає в тому, щоб піти в андеграунд, але не потонути. І як ви бачите, йому це вдалося.\nЦикл лекцій Олександра Бренера ініційовано «МІТЄЦ», підтримано і організовано мистецьким простором EDUCATORIUM. Стенограму та переклад лекції здійснено за підтримки «Українського культурного фонду», 2020 рік (керівниця проєкту від МІТЄЦ Анна Поляк).


Фільм Чернець та біс (2016) дивитися онлайн повністю повний фільм в хорошій якості hd\n« Фільм Кінгсман 2: Золоте кільце (2017) онлайн дивитися в hd 720 якості\nСеріал Іванови-Іванови 9, 10, 11 серія (2017) онлайн дивитися в hd 720 якості »\nФільм Чернець та біс (2016) онлайн дивитися в hd 720 якості\nКомедии, Фантастика, Фильмы 2016\nУ всі часи люди намагалися вірити в істинного Всемогутнього Бога і справжні чудеса, які він здатний створити. Це необхідно було, щоб душа вільної людини була спокійною і прагнула здійснювати лише добрі вчинки. Події фантастичній комедії «Чернець та біс», відбуваються в першій половині 19 століття, коли обивателі особливо побоювалися всіляких відьом і чаклунів. Багато старовіри видавали себе за чаклунів, і розпізнати справжнє добро було вельми важко.\nУ віддалений чоловічий монастир, під час найсильнішої бурі прибився новий насельник Іван Семенович. До новачкові прикута особлива увага Старосельцев, так як цікавість присутній навіть у стінах храму. Ніхто і не підозрює, що разом з відлюдником в монастир пробирається сам диявол. Темні сили успішно матеріалізуються в особі так званого похмурого Легіону. По крайней мере, так він представився затворника і поспішно повідомив, що Іван удостоївся великої місії стати об’єктом диявольською роботи. Саме через його тіло, біс проводитиме власні незворушні справи і має намір будь-що-будь проводити їх за допомогою тіла нещасного брата.\nВідтепер темні сили всіляко спокушають його і намагаються збити з обраного світлого шляху. Незважаючи на всі представлені спокуси, він не дозволяє собі піддаватися спокусі. Його віра набагато сильніше, ніж нищівні витівки риса. Чи вдасться вигнати неугодного Господу істоти зі священної території або він спокусить інших віруючих. © kinogo-z720.ru\nРежисер: Микола Досталь\nАктори: Тимофій Трибунцев, Георгій Фетисов, Борис Каморзін, Роман Мадянов, Микита Тарасов, Сергій Барковський\nФільм Цілком таємно (2015) онлайн дивитися в hd 720 якості\nФільм Поганий Санта 2 (2016) онлайн дивитися в hd 720 якості\nФільм Смертельне пробудження (2016) онлайн дивитися в hd 720 якості


середа, 29 січня 2020, 14:02\nВ Альбертській раді українського мистецтва (Alberta Council for the Ukrainian Arts, ACUA) в Едмонтоні розпочали серію лекцій і майстер-класів про українські традиції святкування Різдва.\nПро це йдеться на сторінці ACUA у Facebook.\nРобити дідухів за усіма правилами навчала минулого тижня Леся Петрів. А під час лекції «12 страв українського Різдва», що відбулася у чевтвер, розповідалося, як правильно накрити різдвяний стіл. Присутнім презентували як добре знайомі вареники, борщ, рибу, голубці та кутю, так і колач, "вушка" тощо, а також поділилися рецептами та секретами приготування цих страв.\nТрохи раніше, наприкінці листопада, усіх охочих навчали майстерності виготовення української різдвяної випічки. На майстер-класі покроково розповідалося про секрети правильного виготовлення колачів, пампушок, рогаликів, хрустиків тощо.\nЗа українськими подарунками до зимових свят запрошують 7 грудня на організований ACUA щорічний різдвяний ярмарок. Як повідомляється у Facebook, захід відбудеться за адресою: ACUA Gallery & Artisan Boutique - 9534 87 ST з 10:00 до 16:00 і запропонує «тисячі унікальних зроблених вручну виробів, створених місцевими майстрами». Тут можна буде знайти повстяні рукавички, розписані шовкові хустки, сумочки, велике різноманіття різдвяних листівок, кераміки, прикрас, книжок, у тому числі кулінарних видань, вишиванок та безліч предметів мистецтва.\nТраиційно на ярмарку можна буде скуштувати українські національні страви, смачну випічку, десерти тощо.\nВиготовляти п’ять варіантів різдвяних прикрас із соломи (янгола, серце, зірку, лебедя та краплину) навчатимуть в ACUA 14 грудня з 11:00 до 15:00.\nА на іншому майстер-класі у цей же день розмальовуватимуть яворівську іграшку. Її виготовляють з дерева та розфарбовують у яскраві насичені кольори. Учасникам майстер-класу буде запропоновано власноруч прикрасити кліька іграшок традиційними орнаментами.\nЧитайте також: В Анталії покажуть українські різдвяні традиції на інтерактивному святі «По дорозі до Різдва - 2»\nЗробити різдвяного янгола-охоронця з вовняних ниток навчить 15 грудня Мирослава Оксентюк на відповідному занятті в ACUA, яке пройде з 12:30 до 16:00. Як зазначається, цей вид іграшки здавна особливо полюбляють на Полтавщині, де такий стиль плетіння передавався з покоління в покоління. Традиційно для виготовлення різдвяного янгола використовували конопляні або лляні нитки.\nВідзначити День святого Миколая усіх охочих запрошують 21 грудня. У програмі – майстрування різдвяних прикрас, читання різдвяних оповідань тощо.\nДетальніше дізнатися про розклад майстер-класів можна на сайті ACUA http://acuarts.ca/events.html або за телефоном: 780-488-8558.\nФото: ACUA Alberta Council for the Ukrainian Arts у Facebook\nДіаспора Канада Різдво


Привітання Святославу в прозі, своїми словами\nЩирі Привітання Святославу у прозі (своїми словами), українською мовою.\nДорогий Святослав, вітаємо тебе з святом! Бажаємо тобі, щоб життя твоє не затьмарювали неприємні сюрпризи, щоб поруч завжди була кохана дружина! Ти справедливий і чесний чоловік, і ми раді бути твоїми друзями!\nМилий Святослав, від душі вітаю тебе і хочу побажати бути шановним у будь-якому колі і щиро улюбленим близькими людьми, бажаю міцних сил і впевненості в собі, високих цілей і досягнення бравого успіху, бажаю безсумнівного щастя в житті і незмінною удачі.\nЗ найкращим днем у році, з твоїм Днем Народження, Святослав. Бажаю тобі успішної кар’єри, міцного здоров’я та успіхів у любові. Нехай все і завжди зустрічають тебе з радістю, а будь-який подарунок, який ти захочеш отримати, сам стрибав тобі в руки. Вітаю з святом!\nВітаю тебе, Святослав. Бажаю, щоб твоє ім’я завжди мала добру славу, щоб у житті твоїм було щастя, веселощі, ясність, творчий талант, дотепність, сила, любов, абсолютний успіх та натхнення.


Сьогодні вшановують пам`ять загиблих під час Скнилівської трагедії | Львівський портал\nСьогодні вшановують пам`ять загиблих під час Скнилівської трагедії\n27 Липня 2011, 13:27 |\nВиповнилось 9 років від страшної трагедії, що сталась на Скнилівському летовищі під час проведення авіаційного шоу. Сьогодні, 27 липня, львів`яни вшановують пам`ять загиблих. Відбувся реквієм пам’яті загиблих внаслідок авіакатастрофи, участь у якому взяли представники громадських організацій, місцевої влади, мешканці Львова, духовенство тощо.\nПоминальна панахида за жертвами катастрофи відбулась в каплиці біля летовища. В ній взяло участь духовенство, друзі та родичі жертв. Більшість з них тримали біля себе фотографії загиблих. Участь у спільній молитві взяло приблизно 100 людей.\n«Ми сьогодні повинні згадати усіх тих, хто загинув невинно. Це велика біда для багатьох родин, для всієї громади нашого міста. Дякую всім, хто у цей день приходить у цю каплицю і молиться за душі невинно убієнних. Ми повинні молитись і просити пробачення за цю велику трагедію, яка сталась 9 років тому, молитись, аби такої біди ніколи більше не було», – зазначив мер Андрій Садовий.\nПісля панахиди відбулася піша проща до місця, де сталася катастрофа.


Американський журналіст порадив Україні підірвати Керченський міст | QHA Агентство Кримські Новини\n17 травня 2018 19:02\nАмериканський журналіст порадив Україні підірвати Керченський міст\nЗа його словами, міст принижує українську націю\nУкраїна має підірвати Кримський міст, оскільки це чинить замах на авторитет української нації. Про це написав Том Роган у своїй колонці в Washington Examiner.\n— Звичайно, з точки зору Путіна, цей міст є усім. Він коштував уряду Росії банкрутства, але надає Путіну офіційне фізичне і психологічне привласнення території України, — зазначив він.\nЗа його словами, Україна має застосувати власні повітряні сили для того, щоб, якщо не зруйнувати міст, то хоча б зробити його тимчасово непридатним для використання.\nРоган висловив упевненість в тому, що тільки така дія призвела б до сильного удару по амбіціях Путіна. А також показало б Москві та всьому світу, що Київ не буде миритися з присвоєнням частини території.\nКолумніст впевнений, що Путін, звичайно, не залишить подібні речі без уваги. Найбільш ймовірною відповіддю з боку Москви буде ескалація воєнних дій на Донбасі, однак чекати на неї потрібно буде протягом декількох місяців, оскільки Путін не зважиться на будь-які дипломатичні конфлікти із Заходом перед Чемпіонатом світу з футболу.\n— Не зважаючи на це, невідкладна моральна актуальність дій очевидна. Будь-яка держава, яка дозволяє вкрасти її територію і зв'язати зі злодієм, робить крок до вимирання, — підсумовує автор.\nВідзначимо, в Росії вже відреагували на публікацію, заявивши у шовіністичному дусі, що ні у кого нічого питати не будуть і знову пригрозили так званою «адекватною відповіддю» за такіі дії. При цьому Слідком вже порушив кримінальну справу за "заклик до терористичної діяльності".\n— Як вважає слідство, у статті Тома Рогана, розміщеній у відкритому доступі в мережі інтернет, вбачаються ознаки публічних закликів до здійснення терористичної діяльності на території Російської Федерації, що має на меті дестабілізацію діяльності органів влади та впливу на ухвалення ними рішень (ст. 205 КК РФ), — повідомила представник Слідчого комітету РФ Світлана Петренко.\nQHA повідомляло, що президент Росії Володимир Путін відкрив Керченський міст.\nПізніше Спікер парламенту Латвії Інара Мурнієце на зустрічі з прем'єр-міністром України Володимиром Гройсманом у Києві заявила, що її країна засуджує введення в експлуатацію Керченського мосту.\nОкрім цього, відкриття Керченського мосту засудили НАТО, Великобританія і ЄС.\nвійна безпека кримський міст


Змішувачі для ванн Q-tap купити - ціна на кран для ванни Q-tap Сантехдеталь\nЗмішувачі для ванн Q-tap\nЗмішувач вбудований для душу Q-tap Eventi 010-22 з 2 функціями\nЗмішувач для ванни Elit QT 005 NEW\nЗмішувач для ванни Q-tap Arena 005 New CRM\nЗмішувач для ванни Q-tap Arena 006 New CRM\nЗмішувач для ванни Q-tap Eco 005 New\nЗмішувач для ванни Q-tap Elegance CRM 006\nЗмішувач для ванни Q-tap Eris 005 New\nЗмішувач для ванни Q-tap Eris 006 New\nЗмішувач для ванни Q-tap Eventi 005\nЗмішувач для ванни Q-tap Form 006\nЗмішувач для ванни Q-tap Form CRM 005\nЗмішувач для ванни Q-tap Fresh 005 New WCR\nЗмішувач для ванни Q-tap Fresh 006 NEW WCR\nЗмішувач для ванни Q-tap Hansberg CRM 005 NEW\nЗмішувач для ванни Q-tap Hansberg CRM 006 NEW\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai CRM 005 New\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai-Therm CRM T300600\nЗмішувач для ванни Q-tap Integra 005 New\nЗмішувач вбудований для душу Q-tap Eventi 010-22 з 2 функціями 1022 грн.\nЗмішувач для ванни Elit QT 005 NEW 2274 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Arena 005 New CRM 2327 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Arena 006 New CRM 1812 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Eco 005 New 2225 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Elegance CRM 006 1944 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Eris 005 New 1749 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Eris 006 New 1944 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Eventi 005 1188 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Form 006 1888 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Form CRM 005 1749 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Fresh 005 New WCR 1713 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Fresh 006 NEW WCR 1716 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Hansberg CRM 005 NEW 1759 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Hansberg CRM 006 NEW 1848 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai CRM 005 New 1677 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai CRM 005BN 1614 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai CRM 006 1542 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Inspai-Therm CRM T300600 3254 грн.\nЗмішувач для ванни Q-tap Integra 005 New 2231 грн.


Сохрани жизнь - сдай кровь\nДата: 10.10.2017 12:44\nЦе Лена і Соня. Соні 10 років і 5 років тому вона перемогла рак, гостру лімфобластну лейкемію, пройшовши 30 хіміотерапій. Заради того, щоб таких переможців було більше Lena Balbek пробігла полумарафон, зібрала більше 100 тис. грн для наших підопічних і кожної середи приводить донорів крові до Охматдиту. Бо діти не можуть вижити без необхідних ліків і без донорської крові. Завдяки допомозі донорів крові жива і Соня.\nХочете теж допомогти дітям? Це легко. Можна:\n❤ Провести донорську акцію в своєму офісі чи бізнес центрі (при наявності більше ніж 50 потенційних донорів). Для цього напишіть нам на donor@tabletochki.org або залиште заявку на tabletochki.org/ru/den-donora.\n❤ Приєднатися в Охматдиті до команди Среды_в_охматдете від Лени Балбек і Ksenia Savchenko по середах чи команди Донорський проект "Zdai Blood" і акції #сердечнийчетвер по четвергах і стати донором. Або ж подзвонити на гарячу лінію @ДонорUA.Ukraine (067) 208-03-03 чи зайти на сайт і дізнатись, де і кому ваша кров потрібна зараз більше за все. Підготуватись до здачі крові: donor.ua/pages/6 або ДонорUA.Бот\n❤ Підтримати нашу донорську програму фінансово: bit.ly/2yd2Wlp\nЗа кожною дитиною стоїть команда дорослих людей, які допомагають їй втекти від раку.\nФото: Евгения Драч (Evgeniya Drach). Ідея: Лена Балбек


Шкіряні Чоловічі Сліпони - Купити Сліпони Київ, Україна\nІнтернет-магазин взуття > Взуття > Чоловіче взуття > Чоловічі сліпони\nКатегорія Чоловічі сліпони\nЛідерами серед літнього взуття для сильної половини людства заслужено вважаються сліпони чоловічі. Цей вид взуття не дарма користується популярністю. Він об'єднав в собі головні переваги кед і мокасин: верх з м'якого дихаючого матеріалу і надійну неслизьку підошву. Однак відсутність таких проблемних деталей як шнурки робить модні сліпони ще й зручними. Ось чому їх часто вважають кращими звичних кросівок. Це той самий випадок, коли взутися можна за пару секунд, а ризик спіткнутися на дорозі через погано сидяче взуття зведений до нуля: сліпони щільно облягають ступню і стають одним цілим зі своїм власником. Саме за це властивість вони колись так полюбилися серферам, що і дало взуттєвій новинці путівку у велике життя.\nРізновиди чоловічих Сліпони в магазині RESPECT\nСьогодні різноманітність Сліпонів помітно зросла в порівнянні з моментом їх появи. Крім парусини, в виготовленні стали застосовуватися інші натуральні і штучні матеріали, палітра перестала бути чорною білою і радує багатством відтінків. У нашому інтернет-магазині представлені сліпони чоловічі, купити які можна в два кліка. Тут ви знайдете брендові вироби, що відрізняються за такими параметрами: Тип верху - з гладкою або плетеної натуральної шкіри. Колір. Всі зразки зі шкіри виконані в стриманих відтінках - чорний, коричневий, темно-синій. Наявність або відсутність шнурків: сучасні шкіряні сліпони, чоловічі та жіночі, можуть бути оснащені шнурівкою.\nЯкщо ви вирішили дешево купити сліпони чоловічі, то потрапили за вірною адресою: в нашому магазині періодично діють акційні знижки, що роблять вашу покупку ще більш приємною. Ціна на шкіряні чоловічі сліпони знижується на 30% і більше, а в сезонні розпродажі знижка досягає і 50%. Компанія RESPECT працює по всій території України. серед наших покупців - жителі таких міст як Київ і Харків, продукція магазина відома в Одесі і Дніпрі, а також інших, менш великих містах. Щоб купити чоловічі сліпони у нас, досить вибрати потрібний розмір і оформити заявку. Купівля буде доставлена до вашого міста через сервіс Нової пошти. Виникли питання? До послуг покупців досвідчені консультанти інтернет- магазина RESPECT і служба зворотного зв'язку. Напишіть нам або зателефонуйте, і ми допоможемо впоратися з труднощами вибору і оформленням замовлення.


Україна виплатить жертвам катастрофи Ту-154 по $1,5 тис. - Korrespondent.net\nУкраїна виплатить жертвам катастрофи Ту-154 по $1,5 тис.\nКорреспондент.net, 5 листопада 2001, 11:17\nУряди Ізраїлю й України домовилися попередньо щодо компенсаційних виплат потерпілим внаслідок катастрофи літака Ту-154 авіакомпанії "Сибір" над Чорним морем, який здійснював рейс Тель-Авів - Новосибірськ, в якій загинуло 78 осіб. Україна здійснюватиме всі розрахунки у гривнях, що у перерахуванні на долари, за словами юридичного радника прем'єр-міністра Ізраїлю Алана Геллера, складе максимум 1 тис.- 1,5 тис. доларів за кожного загиблого.\nПро це повідомляє Gzt.Ru.\nНагадаємо, що минулого тижня страховик компанії "Сибір" АФЕС заявив, що має намір виплатити родичам 15 пасажирів-росіян, які вже мають свідчення про смерть, по 60 тис. карбованців (близько 2 тис. доларів). У компанії припускають, що підсумкова компенсація все ж буде більшою за рахунок позовів до України.\nТим часом, у неділю в Ізраїлі відкрився монумент на пам'ять загиблих в авіакатастрофі ізраїльтян. Найближчим часом пам'ятний обеліск з'явиться й у Новосибірську.\nЯк повідомлялося, Україна визнала, що літак загинув через ненавмисне влучення української ракети, запущеної під час навчань у Криму.