Quinoaa!: heinäkuuta 2011\nMonimutkaistuva maailmamme tarvitsee uusia ratkaisuja\nSeuraavan artikkeli kertoo aikaamme kohtaavista muutoksista ja ihmisen mahdollisuuksista suhtautua muutosstressiin. Minkä tien/tavan sinä valitset? Artikkelin on kirjoittanut Evolutionary communityn/ Vapaus-akatemian perustaja Timo Nikkilä.\nOlemme eläneet viime vuosikymmenet yhä nopeammin ja kiihtyvämmin muuttuvassa maailmassa. Aika, joka ennen tarvittiin yhteiskunnallisten tai globaalien muutosten syntymiseen on supistunut vuosiin, kuukausiin ja jopa päiviin. Ja kiitos yhä nopeammin toimivan massamedian ja erityisesti Internetin, tiedämme niistä reaaliajassa. Meille ei jää enää aikaa sopeutua muutoksiin sillä luonnolliselle tavalla johon olemme tottuneet – rauhallisesti. Ei – nyt muutokset vyöryvät päällemme ja joudumme helposti tietotulvaan ja mielen kaaokseen, kun luontainen sopeutumiskykymme ei enää riitä niitä sulattamaan ja sisäistämään ja tekemään niistä ymmärrettäviä ja hallittuja. Elämme jatkuvassa muutosstressissä, niin yksilöllisellä, yhteisöllisellä, yhteiskunnallisella kuin globaalillakin tasolla.\nMeillä on periaatteessa kolme tapaa ja vaihtoehtoa suhtautumisessamme tähän muutosstressiin: suljemme silmämme ja korvamme ja painamme päämme pensaaseen ja kiellämme näin tapahtuneet ja sulkeudumme omaan pieneen mikromaailmaamme\n– suljemme maailman ulkopuolellemme ja keskitymme omaan elämäämme\nkoemme ja otamme itseemme nämä maailman muutokset ja muutosstressin, voimme pahoin ja koemme maailman tuskan ja kaaoksen omassa sisäisessä maailmassamme\n– haluamme monesti auttaa ja osallistua tämän kaaoksen selvittämiseen, mutta emme löydä siihen keinoja ja aiheutamme itsellemme vain toivottomuutta ja voimattomuutta.\nKumpikaan näistä keinoista ei ratkaise muutosstressiä aiheuttavia ongelmiamme – vain sysäävät ne pois tietoisuudestamme ja mahdollisesti traumatisoivat meidät kieltämisen jatkuessa pitempään tai sitten kohtaamme ne ja voimme pahoin. Ja silloinkin kun haemme ratkaisuja, niin monesti pyrimme löytämään yksinkertaisia ja menneisyydessä toimineita ratkaisumalleja, mutta jotka eivät nyt toimi monimutkaistuneessa maailmassamme. Tämä yksinkertaisten ratkaisujen hakeminen näkyy hyvin niin kotimaisessa politiikassa kuin EU:n velkakriisin ratkaisuyrityksissä. Yksinkertaiset ”rajat kiinni ja jokainen hoitakoon omat asiansa” tai ”liiasta velasta aiheutunutta tulipaloa pitää sammuttaa lisäämällä velkaa, koska muita vaihtoehtoja ei ole” ratkaisumallit eivät tee muuta kuin antavat ehkä hetken lisäaikaa, mutta samanaikaisesti vain pahentavat itse ongelmaa ja kärjistävät sitä.\nMikä on siis se kolmas vaihtoehto – tapa ratkaista näitä monimutkaisia ja yhä nopeammin ja kiihtyvämmin kärjistyviä aikamme ongelmia? Vaihtoehto on se minkä jo Einstein on lähes kliseeksi muodostuneissa sanoissaan todennut – ”emme voi ratkaista ongelmia samalla ajattelulla ja tietoisuudelle, jolla ne ovat syntyneet”. Eli meidän on 3. löydettävä ratkaisuja menemällä eteenpäin – ei taaksepäin – ja kyettävä nostamaan tietoisuuttamme nykyistä korkeammalle tasolle. Korkeammalle tasolle meneminen edellyttää nyt pääsemistä ehdollistuneen mielemme ja kulttuurimme yläpuolelle – tilaan, jossa voimme nostaa nämä mielemme ja kulttuurimme luomat aikamme ongelmat kohteiksi tietoisuudessamme, jossa pääsemme irti omasta vakiintuneesta identiteetistämme ja kulttuuristamme, ja jossa meidän on mahdollista nähdä nämä ongelmamme suoraan ilman tiedostamattomia todellisuuden näkemisen esteitämme. Tämä on mahdollista kun oivallamme olevamme itse se tietoisuus, joka on vapaa kaikesta ja joka kaikkea tarkkailee. Kun voimme katsoa maailmaamme tästä mielen takaisesta läsnäolosta ja tietoisuudesta käsin, niin näemme näiden ongelmiemme takana olevat todelliset syyt. Voimme myös nähdä ns. kolmannen tien näiden ongelmien ratkaisemiseksi – aiempien ”aika hoitaa” ja ”ongelmat ratkaistaan niistä itsestään käsin” sijaan. Kolmas tie tarkoittaa sitä, että emme pyri ratkaisemaan näitä ongelmia niiden olemassa olevan todellisuuden sisällä vaan ylitämme tämän todellisuuskuplan ja vapaudumme etsimään ratkaisuja tämän yhden todellisuuden ja mahdollisuuksien maailman ulkopuolelta. Emme myöskään usko, että aika hoitaa ongelmamme. Ja kun valitsemme tämän kolmannen tien, niin elämä itse ja sitä eteenpäin vievä luovuus, paljastavat itsensä tässä uudessa mielen takaisessa läsnäolossa ja tietoisuudessa ja näyttävät meille tämän kolmannen tien mukaisen ratkaisun. Meidän tulee vain olla avoin tälle uudelle ratkaisulle, sen mahdollisuudelle, niin se avautuu meille. Ja kun se avautuu meille, niin meidän toimittava sen mukaisesti.\nKäytännössä tämä kolmannen tien löytäminen edellyttää nykyisen todellisuuttamme määrittävien paradigmojen vaihtamista uusiin tähän kompleksisempaan maailmaamme paremmin soveltuviin paradigmoihin. Näitä paradigman muutoksia ovat mm.\nkosmologisen paradigman muutos, jonka avulla näemme maailmankaikkeuden elävänä, jatkuvasti itseään uudistavana ja kehittävänä ja kvanttihyppäyksiin kykenevänä, ei kuolleena kohti lämpökuolemaa kohti kulkevana mekanistisena koneena, vaan elävänä organismina, jonka osallisia me kaikki olemme\nmaailmankuvamme, arvomaailmamme ja todellisuuskäsityksemme muutos, joka näkyy siirtyessämme mekanistisesta, materialistisesta ja deterministisestä todellisuuden näkemisestämme luonnolliseen, tietoiseen, vapaaseen ja itseään muuttamaan kykenevään evolutiiviseen ja integraaliseen todellisuuskäsitykseen ja\noman itsemme näkemisen paradigman muutokseen, joka tarkoittaa sitä, että oivallamme olevamme kaikesta tietoinen ja kaikkea tarkkaileva tietoisuus emmekä mielemme ajatukset ja tunteet tai kehomme – olemme tietoisuus, jossa kaikki on ja tapahtuu, emme tässä tietoisuuden kentässä olevat asiat ja kohteet eli mielemme objektit tai kehomme.\nNämä kolme paradigman muutosta toteutuessaan mahdollistavat sitten kaikkien muiden elämäämme, yhteiskuntiamme ja maailmanyhteisöämme määrittävien kulttuuristen järjestelmien paradigmojen muutokset, joita ovat mm. muutokset koulutuksessamme, terveydenhuollossamme, taloudessamme tai politiikassamme. Nämä muutokset sitten muuttavat maailmamme luoden uusia, vaihtoehtoisia kulttuurisia ja yhteiskunnallisia todellisuuksia ja järjestelmiä. Tiivistäen sanoen tarvitsemme todellisuuskäsitystämme määrittävien kosmologisen, maailmankuvallisen ja oman itsemme näkemisen paradigmojen muutokset, jotka avaavat meille tien uuteen ehdollistuneen mielemme ja kulttuurimme ylittävään tietoisuuteen, jonka kautta voimme tehdä myös nämä muut elämäämme määrittävät paradigmojen muutokset.\nRatkaisu aikamme monimutkaistuneeseen maailmaan ja sen ongelmien ratkaisemiseen löytyvät siis sisältämme ja todellisuuskäsityksestämme käsin. Ne eivät siis löydy suoraan näiden ongelmien ratkaisupyrkimyksistämme, vaan löytämällä ns. kolmas tie uusien paradigmojen luomien todellisuuksien kautta.\nKun toteutamme Einsteinin sanoihin sisältyvän totuuden ja löydämme aikamme ongelmien ratkaisemiseen tarvittavan niiden luomisen tason ylittävän tietoisuuden tason, niin ratkaisemme oman elämämme ja elämisen- ja muutosstressin aiheuttaman ahdistuksemme ja kaaoksen, luomme mahdollisuuden ns. kolmannen tien ratkaisujen löytymiseen ja saavutamme sisäisen ja ulkoisen maailmamme välille harmonian. Pystymme hyväksymään sen, että elämää ja maailmaamme ei tarvitse eikä edes pysty hallitsemaan, vaan ne voidaan ylittää ja saada hallintaan siirtymällä nykyisyyden ylittävälle uudelle todellisuuden ja vapauden kokemisen tietoisuuden tasolle.\nMonimutkaistunutta maailmaa ei sen kriiseistä pelasta se, että turvaudumme menneisiin yksinkertaisiin ratkaisumalleihin tai kiellämme ongelmien olemassaolon, vaan nousemalla niiden ylitse uuteen luonnolliseen, vapaaseen ja tietoiseen todellisuuden näkemiseen ja kokemiseen eli uuteen elämän paradigmaan. Sen kautta löydämme tarvittavat kolmannen tien ratkaisut, jotka perustuvat aikamme ongelmien todellisten syiden ratkaisemiseen, ei vain niiden oireiden lyhytaikaiseen lievittämiseen. On aika mennä eteenpäin ja nyt siihen on lisäksi myös evolutiiviset edellytykset kun olemme jo saavuttaneet postmodernin maailmankuvan ja arvomaailman. Nämä toimivat ponnahduslautana eteenpäin kohti evolutiivista ja integraalista maailmankuvaa, todellisuutta ja tietoisuutta.\nAikamme ongelmat ovat ratkaistavissa, mutta edellyttävät nykyisen tietoisuutemme tason ylittämistä. Haaste on kova, mutta mahdollinen.\nItse tehtävä Food Detective - testi on helppo tapa saada selville mahdolliset ruoka-aine yliherkkyydet. Sain kuulla testistä käydessäni Optimal Performancen luona juttusilla ja päätin olla yhteydessä tuotteen maahantuojaan. Sain testin ilmaiseksi (norm. 88€+postikulut), kun lupasin kirjoitella kokemuksiani blogissa. Ostin toisen testin lisäksi siskolleni ja tässäpä nyt olisi kokemuksiani kyseisestä testistä, jota suosittelen lämpimästi.\nAlle kaksi prosenttia ihmisistä kärsii ruoka-aineallergioista, kun taas ruoka-aine yliherkkyydestä kärsivien määrän arvioidaan olevan jopa 45 prosenttia. Oireet tulevat esiin jonkin ajan kuluttua ruoka-aineen nauttimisen jälkeen, joten haitallisten ruoka-aineiden tunnistaminen voi olla vaikeaa. Esim. maito tai leipä saattavat aiheuttaa nivelkipuja vasta kolmen päivän kuluttua. Jotkut ruoka-aineisiin liittyvät oireet voivat johtua myös entsyymien puutteesta tai herkkyydestä joillekkin kemiallisille aineille, kun taas toiset johtuvat immuunijärjestelmän reagoinnista.\nRuokayliherkkyyteen voivat vaikuttaa myös huono ruoansulatus, dysbioosi kandidaasi, loiset, suolistoinfektiot, epätasapainoinen ruokavalio, alkoholin kulutus tai lääkkeiden vaikutukset. Vasta-aineiden tuottaminen on yksi elimistön tapa reagoida haitallisiin aineisiin. Tavallisesti vasta-aineet yhdistyvät ruoka-aineiden proteiineihin muodostaen komplekseja, jotka immuunijärjestelmä tuhoaa. JOs immuunijärjestelmä on ylirasittunut, kompleksit voivat kerääntyä esim. niveliin tai ruoansulatuskanavaan aiheuttaen ruokayliherkkyysoireita. Oireita ovat mm:\n- Hengitystiet - nenän tukkoisuus, sivuontelon tulehdus, astma\n- Lihakset ja luusto - niveltulehdus, nivelkivut, lihassäryt, voimattomuus\n- Vatsa ja suolisto - oksentelu, turvotus, kouristukset, ilmavaivat, nesteen kerääntyminen, pahoinvointi, ummetus, ripuli, painonhallintaongelmat, koliikki\n- Keskushermosto - migreeni, päänsärky, kuulo-ongelmat, keskittymisvaikeudet, mielialan vaihtelut, masennus, levottomuus, väsymys, yliaktiivisuus\n- Iho - nokkosihottuma, atooppinen iho, rohtuminen, kutina ja muut ihottumat\nOireet saadaan yleensä hallintaan, kun ruokavaliosta poistetaan ongelmia aiheuttavat ruoka-aineet. Tunnistamisen ensimmäinen vaihe on Food Detective - testin tekeminen. Vasta-aineiden määrän lisääntyminen veressä ei sinällään ole ongelmallista, mutta se auttaa tunnistamaan ruoka-aineet, jotka todennäköisesti aiheuttavat oireita. Jos testi osoittaa, että veressä on paljon tietyn ruoka-aineen vasta-aineita, kyseinen ruoka pitää jättää kokonaan pois ruokavaliosta ainakin kolmeksi kuukaudeksi. Kun oireita ei enää ole, poistetut ruoka-aineet voidaan palauttaa yksitellen, minkä jälkeen niiden vaikutuksia tarkkaillaan.\n(Lähde: Food detective ravinto-opas)\nTesti oli helppo tehdä, jos vain uskaltaa piikittää itseään :) (ei paha!). Samalla tulee leikittyä pitkästä aikaa kemistiä, kun erilaisia nesteitä ja purkkeja sekoitellaan tietyn väliajoin. Testi näyttää mahdolliset herkkyydet 40:lle eri ruoka-aineelle, joista mukana on mm. maito, viljat, kananmuna, useita vihanneksia, muutama hedelmä, lihat, kalat, muutamia pähkinöitä, palkokasvit, soija- ja kaakaopapu, sienet ja hiiva. Yliherkkyys on jaoteltu kolmeen luokkaan, lievä, keskivaikea tai vaikea riippuen siitä, kuinka tummaksi kyseinsen ruoka-aineen kohta värjäytyy. Omalla kohdallani ei tullut yhtäkään keskivaikeaa tai vaikeaa tapausta, mutta lieviä tuli muutamia: vehnä, maissi, ruis, durum, gluteeni, manteli, parapähkinä, cashew, lehmänmaito, valkoinen kala, peruna, paprika, palkokasvit, maapähkinä ja inkivääri. Monia näistä olin intuitiivisesti jo vältellyt aiemmin - ja suuret epäilykset minulla olikin ainakin cashewista ja rukiista. Jonkin verran tulokset osuvat yhteen myös ayurvedan ja kehotyyppitulkinnan kanssa.\nSiskoni kohdalla osoittautui muutama keskivaikea ja yksi vaikea yliherkkyys "yllättäen" painottuen maitoon ja viljoihin. Kokemukseni myötä maito- ja viljatuotteiden aiheuttama suoliston epätasapaino aiheuttaa suurimman osan ihmisten oireista ja vaivoista toki unohtamatta myös yleisesti yksipuolista ja epäluonnollista ruokavaliota ja elämäntapaa. Kuten tämäkin testi kertoo, niin kun saamme kehomme puhdistettua herkkyyksiä aiheuttavista ruoista, niitä voi lisätä uudelleen varovasti. Samaa asiaa juttelimme toissapäivänä Elävän veren "gurun" Marko Vapan kanssa (Mikon kaksoisveli). Hänen kokemuksen myötä veri tulee ensin puhdistaa, mutta kun se on puhdas, voi taas huolettomammin syödä myös epäpuhtaampaa ruokaa. Ongelma monella on kuitenkin se, että he eivät missään elämänsä vaiheessa puhdista kehoa ja vertansa, vaan sinne laitetaan jatkuvasti samoja yliherkkyyttä ja kuonaa lisääviä ruokia. Totesimme yhdessä myös, että kun saamme kehomme puhdistettua niin yleensä myös ajatukset eli mieli puhdistuvat. Kun mieli on puhdas ei yleensä ole stressiä, joka taas aiheuttaa epäsuotuisia elämäntapavalintoja. Toisaalta moni on kuulemma syönyt vuosia jo prikulleen "oikein" ja terveellisesti, mutta veri ei ole puhdistunut. Impulssi kehon puhdistamiseen ja ihmisen kokonaisvaltaisen terveyden ymmärtämiseen tulee siis tulla sisältä- eikä ulkoapäin. Loppuun muutama pohdinta tälle päivälle:\n- Suoritatko sinäkin terveyttä?\n- Onko sinulla silti stressiä tai kiirettä?\n- Olisiko ratkaisut ihan jossain muualla, kuin missä luulet sen olevan?\nSuosittelen silti kaikille näiden pohdintojen lisäksi tämän testin tekemistä. Se voi olla pieni askel kohti laajempaa tiedostamista.\nTilaa Food Detective testi tästä\nPäivitystä edelliseen ilmoitukseen:\nEtsimme vapaalla aikataululla täydellistä asuntoa juuri meille.\n- Luonnon lähellä\n- Järven vieressä\n- Omakotitalo tai isompi erillistalo esim. paikka jossa voisi pitää kurssi- tai yritystoimintaa\n- Voi olla vanhakin\n- Tampere, Pirkkala, Lempäälä..max 20 km Tampereelta\n- Min. 4 h+k\nVapaus-akatemian kesätapaaminen huomenna Tampereella! (mistä on kyse??)\nJos Evolutionary Community ja sen suomalainen "versio" Vapaus-akatemia kiinnostaa jollain tasolla, pidämme huomenna Tampereella Sorsapuistossa (Tampere-talon vieressä) klo 19 alkaen tapaamisen, jossa jäsenet kertovat kiinnostuneille uusille jäsenille yhteisön toiminnasta.\nPäivitämme sivujamme jatkuvasti ja pyrimme selkeyttämään sanomaamme, jotta yhä useampi löytäisi itsessään olevan vapauden. Jos oppimme pitäisi jotenkin tiivistää, se varmaankin liittyisi ensi kertaa jopa vaikeilta ja mahtipontisilta kuulostaviin termeihin "Conscious evolution" eli "tietoinen evoluutio" sekä "Evolutionary enlightenment" eli "evolutiivinen valaistuminen/valistuminen".(Huom. etsimme vielä parempia suomalaisia vastineita muutamille ilmaisuille). Näitä termejä ei tosiaankaan tarvitse heti ymmärtää. Itsekään en olisi vielä pari vuotta sitten uskonut lukevani aiheeseen liittyviä kirjoja ja vielä englanniksi, kun suomeksi niitä ei ole saatavilla. Sisälläni tapahtuneet kokemukset, mielen asteittainen antautuminen ja tietoisuuden laajentuminen avasivat ovet näille asioille, vaikka välillä ajauduin etsimään vastauksia myös henkisistä kirjoista.\nJos kuitenkin yritän hieman avata kyseisiä termejä?\nJos katsomme elämän tarinaa hieman laajemmin ja tutustumme kosmoksen historiaan, voimme todeta, että elämä on aina kehittynyt, ylittänyt itsensä ja entiset saavutuksensa ja mennyt eteenpäin kriisien kautta, kaaosten saattelemana. Juuri tässä ajassa olevat erilaiset kriisit niin globaalissa kuin yksilöllisessä mittakaavassa pakottavat meitä heräämään ja kehittymään. Ihmisten sisällään kokema turhautuminen "hyvän elämän" etsimiseen joko materialismin tai henkisyyden kautta on merkki pian koittavasta murroksesta. Meidät pitää usein ajaa ensin kaaoksen partaalle, jotta tajuaisimme - valitettavasti:) Itsensä ylittäessään elämä on luonut uusia ilmentymiä - viimeisimpänä ihmisen ja ihmismielen. Juuri näinä aikoina olemme tulossa tietoisiksi eli koemme ensin välähdyksiä uusista tietoisuuden tiloista (läsnäolo, vapaus!) ja myöhemmin tilan vakiintuessa tunnemme ja tiedämme sisällämme olevamme osa tätä samaa universaalia luomisvoimaa, josta kaikki elämä on saanut alkunsa. Tämä luomisvoima on mielemme takana, eikä rationaalinen mielemme pysty sitä ymmärtämään, joten älä yritä pohtia asiaa. Luomisvoima vapautuu yksilö kerrallaan, kun ensin opimme olemaan läsnä ja pääsemään mielen kahleista. Tietoinen evoluutio ilmenee meidän kauttamme.\nKautta aikain on ollut tietoisuutta ja tietoisia ihmisiä ja henkiset opit ovat kannustaneet valaistumiseen pyrkimistä. Koska juuri nyt elämme evoluution murrosaikaa, on myös maailmankuvamme muuttumassa ja siksi valaistumisella ja tietoisuudella on eri funktio, kuin ennen. Pelkkä tietoisuuden tilan nostaminen esim. meditaation avulla ei välttämättä riitä, vaan meidän tulee opetella läsnäoloa ja todellisuuden kohtaamista joka hetki - ei vain sisäisessä maailmassamme. Emme tule enää tietoisiksi, jotta itsellä olisi hyvä olla, vaan sitä, että oivaltaisimme tärkeän tehtävämme juuri tässä ajassa. Rationaalista mieltämme on tarkoitus käyttää työkaluna ilman, että se hallitsee meitä. Sille tulee löytää oikea paikkansa. Se pitää ylittää ja sisällyttää. Tätä on uusi evolutiivinen valaistuminen/valistuminen.\nJotta siis pystyisimme toimimaan elämän oikeanlaista kehittymistä tukevalla eikä tuhoavalla tavalla meidän tulee ensin itse vapautua tai pikemminkin ymmärtää ja oivaltaa olevamme jo vapaita osana mielen takana olevaa tietoisuutta, joka on meille kaikille sama. Arkielämässä ja yksin asioita pohtimalla tai henkisiä harjoitteita tekemällä pysymme usein vain mielessämme, mutta jo vapauden oivaltaneiden, läsnäolevien ihmisten seurassa tilasta tulee helpommin pysyvämpi. Kaikkein tärkeintä on oma tahto vapautua ja siihen tarvitaan paljon rohkeutta ja nöyryyttä.\nVain vapaina ja tietoisina luomme aidosti uutta maailmaa. Ilman omia henkilökohtaisia intressejä ja keskitymme itsestään laajempaan kontekstiin ja oman elämän asiat tuntuvat yhtäkkiä pieniltä, vaikka toki "omaa elämää" voi yhtälailla elää. Vain siihen ennen käytetty turha ajatustyö, menneen ja tulevan miettiminen ja murehtiminen unohtuu, kun läsnäolosta käsin aikaa ei ole. Luonnollisesti elämä muuttuu helpoksi! Toisten ihmisten avulla - peilaamalla - opimme vapautumaan ja ilmaisemaan todellista itseämme entistä enemmän. Aitoa itseä ei yhteisössämme pääse pakoon, toisin kuin monella arkielämässä.\nVaikka vapauden löytäminen, sen ilmentäminen ja tietoinen evoluutio ovat ns. pääoppejamme, yhteisöllämme ei kuitenkaan ole selkeätä visiota siitä, mitä tulemme tekemään nyt tai tulevaisuudessa. Opetamme jokainen toisiamme ja annamme elämän ilmentää kullakin tapaamiskerralla sitä, mitä sen on tarkoitus ilmentää. Emme halua vastustaa mitään ja voimme aina muuttaa suuntaa, jos siltä vaikuttaa. Mottomme onkin: - ”annetaan elämän elää kauttamme”.\nNyt yhteisössämme on vajaa 20 jäsentä, eri ammattialojen ja ikäryhmien edustajia. Toimintamalleinamme on foorumi/keskustelupalsta, yhteischatit ja -tapaamiset - syksyllä myös paikallistapaamiset.\nTervetuloa tapaamiseen tai yhteisöön! Ilmoittaudu mielellään tapaamiseen etukäteen minulle: heidi@navadina.net / 0443091828\nLoppuun vielä kirjasuositus:\nTässä on kaikki asiaan liittyvä tarvittava (ja vähän enemmänkin):\nSaa mm. Amazonista\nMe monet monet ihmiset hurahdamme näinä aikoina ravinnon ja kehon puhdistamiseen ja terveystietoisuuteen ja otamme niihin liittyviä asioita osaksi uutta elämäämme. Kun kehomme alkaa puhdistua, aineenvaihdunta oikeasti toimia, tukokset ja kuonat pääsevät poistumaan ja energiaa vapautuu oikeasti elämälle saamme paremman fyysisen olon ja aivojen puhdistuessa yhteyden ensimmäistä kertaa mieleemme. Mistä tässä elämässä olikaan kyse? No tuskin ainakaan siitä laatikkoelämästä, mitä ennen elin? Elämää täynnä mielen luomia kuvitteellisia rajoitteita, uskomuksia siitä, millainen "hyvä" elämä on ja siitä, millainen ihminen minä olen ja miten minä pärjään, menestyn ja miten minut huomioidaan. Minäkeskeinen elämä, jossa elimme ei edes omien vaan muiden päähämme iskostettujen halujen, tarpeiden ja uskomusten vietävänä on ollut kuitenkin tärkeä evolutiivinen kehitysvaiheemme, joten siitä on hyvä olla kiitollinen. Tässä ajassa se ei kuitenkaan palvele enää ketään. Se on tuonut paljon hyvää, kuten moraalin ja järjen kehityksen, mutta myös ihmislajia ja maapalloa tuhoavan käyttäytymisen ja teknologian.\nKun tietoisuutemme laajenee, ymmärrämme, että voimme oikeasti vaikuttaa niin kehoomme kuin elämäämme. Kärsimys ja hetkellinen pako (=mielihyvien tavoittelu) jää pois ja tilalle tulee hetkessäelämisen nautinto, uusien tilanteiden ja ihmisten avoin kohtaaminen ja yleensäkin avoimuus uudelle todellisuudelle. Ympäröivä maailma, jota olemme ennen objektiivisesti tarkkailleet on ennen ollut subjekti, mutta nyt kaikki kääntyy toisinpäin! Tajuamme, että luomme maailmaa sisältäkäsin ja maailma itsessään on neutraali = objekti. Luomme todellisuutta sisältäkäsin. Subjekti-objekti - vaihdos on elämän mullistava juttu!\nKaikki kärsimys johtuu siitä, että samaistamme jotkut asiat omiksemme ja identiteetiksemme ja ainoastaan se estää meitä elämästä täysin vapaana. Kun muutama identiteettiimme sidottu asia, kuten uskomus siitä, että "emmäosaa" tai "emmä tiedä tarpeeksi" tai toisinpäin "tiedän jo tarpeeksi" lähtee identiteetistämme eli subjektista lentoon, tajuamme, että jatkossa kyse on tahdosta. Tahdosta luopua kärsimystä aiheuttavista asioista, jotka ovat erillisessä minäkuvassa. Henkinen matka on alkanut. Etsimme apua kirjoista ja lukuisista henkisistä keinoista ja meditoimme, jotta kaikki ikävät asiat lähtisivät minusta mahdollisimman nopeasti pois.\nValitettavasti yrittämällä emme voi vapautua mielestämme etenkään, jos motiivina on oma parempi olo. Voimme vapautua siitä vain, jos kohtaamme joka hetki avoimena todellisuuden ja todella haluamme vapautua. Meidän tulee haluta vapautta enemmän kuin mitään muuta ja oman identiteetin kuristaminen tekee tietenkin kipeää. Myös mielemme voi näennäisesti haluta täyttä vapautta, vaikka sydän sanoisi, että "tahdon oikeasti vielä menestyä". Siksi et voi tehdä mitään vapautumisesi eteen - vain tarkkailla "kuka puhuu". Kun vapautuminen ja antautuminen uudelle lähestyy, se yleensä tarkoittaa jälleen kerran vanhasta luopumista. Uuden ja vapaamman (mutta ei täysin vapaan) elämän kivat jutut saattavat alkaa tuntumaan epämukavilta. Voimme huomata, että luopuessamme vanhasta roolistamme, omaksuimme uuden - toki paremman - mutta silti: roolin. Tämä rooli voi esiintyä esim. yltiöpositiivisuutena, liiallisena avoimuutena, auttajana (koska itsekin saan siitä jotain), jopa teennäisenä rauhallisuutena, liekittäjänä. Sillä tavalla, millä sinä määrittelet itsesi. Uuden roolin omaksuminen saattaa olla tärkeä - jopa välttämätön vaihe, jotta pääsemme vanhasta minästämme/roolistamme kokonaan eroon. Ego tulee hyväksyä kokonaisuudessaan, niin hyvässä kuin pahassa. Kuten varmaan ymmärrätte, tarkoitus on kuitenkin elää täysin ilman rooleja ja naamareita. Ego ei tietenkään pidä roolittomuudesta, identiteetin riisumisesta. Se elää niistä. Se sätkyilee viimeiseen asti, vaikka uusi tyhjyys on sokaisemassa sen.\nMitä on silloin, kun ei ole mitään, mille elää? Mitä on silloin, kun edessä on ei mitään? Luulinhan jo avanneeni oven, näkeväni valon ja olevani perillä. Kaikki oli selvää ja täydellistä, mutta nyt kävelen uudessa tunnelissa, eikä mikään ole enää varmaa. Edessä oleva ovi on melko raskas ja välillä yritän avata sitä. Ei ole voimia. Tahtoa sitäkin enemmän. Mistä voisin vielä luopua? Mille voisin vielä antautua? Paljon ovia on avattu ja saatu toivoa ja jopa täysin uusi elämä. Mutta elämä ei näköjään pysähdy, vaikka välillä se antaa mahdollisuuden levätä välietapeilla. Ei ole järkeä jäädä paikoilleen - jopa nautiskelemaan. Olemme täällä töissä, evoluution palveluksessa. Useimmat enimmäkseen fyysisesti, toiset enemmän henkisesti. Kaikki ovat tärkeitä, mutta tässä ajassa tarvitsemme jykevämpiä aseita, kuin mitä on tarjolla. Järjellä on ollut tärkeä tehtävä kehittyä. Nyt meidän tulee ylittää se, jotta voimme sisällyttää sen. Käyttää sitä työkaluna ilman, että se hallitsee meitä. Tarvitsemme lisää tietoisuutta ja vapautta. Menemme jälleen kohti uutta todellisuutta ja maailmankuvaa, vaikka mukavalta se ei aina tunnu. Kop kop.\nTässä Tulevaisuuskylä - tapahtuman juliste, jota saa mielellään jakaa netissä. Tarkempi ohjelma löytyy tästä.\nItse tuottamiani ohjelmanumeroita ovat lauantain 3.9:\nIdeoin tapahtumaan mukaan myös kirjastotalossa olevan terveyspyramidin esittely, ulkolavoilla pidettävät "Tulevaisuuden urheilua" - näytöksen ja naurujoogan sekä perjantain kansanmusiikki-iltaan tuleva ystäväni Hannan "bändin" Duo Hurmeen.\nKuten koko ohjelmasta voitte nähdä,ohjelmaskaala on kovin laaja - alkuperäiskansojen oppia, rakentamista, taidetta, naurujoogaa, elokuvia, tulevaisuuden teknologiaa, urheilua, puhdasta ravintoa, kansanmusiikkia, reggaee, stand uppia...eiköhän jokaiselle löydy jotain!\nMainostan tapahtumaa paremmin elokuussa, mutta jo tässä vaiheessa suosittelen varaamaan ajan perjantaille Vanhan kirjastotalon kabinetista, jossa Mikko Vapa tekee halukkaille elävän- ja kuivanveren analyyseja. Ks. lisää e-coahin sivulta ja varaa aika analyysiin: mikko.vapa@gmail.com\nMm. tässä hyvää lisäinfoa asiasta\nPs. Henna K:lle suurkiitokset julisteen suunnittelusta!\n- Ymmärrys ja pysyvä tieto siitä, että olet jo täydellinen ja valmis\n- Sitä, että enää ei tarvitse kehittää mieltä (itseä)\n- Läsnäolon taikaa\n- Ollut sinussa aina - nyt vasta tulet tietoiseksi siitä\n- Elämän ja evoluution ilmentämistä kauttasi\n- Rakkautta ja iloa ilman syytä\n- Pyyteetöntä ystävyyttä\n- Elämistä osana elämää ja ykseyttä\n- Sitä, että voi tehdä ihan mitä haluaa\n- Sitä, että voi syödä ihan mitä haluaa\n- Vanhojen halujen ja tarpeiden muuttumista vapaaehtoiseen vaatimattomuuteen\n- Vanhojen rajojen rikkomista - tai oivaltamista, että rajoja ei ole ikinä ollutkaan\n- Leikkiä lasta ja olla aikuinen samaan aikaan\n- Löytää itsensä uusista tilanteista, täysin uusien asioiden ja ihmisten ympäriltä\n- Menneisyyden ja identiteetin unohtamista\n- Laajemman kontekstin näkemistä - kyse ei ole sinusta!\n- Helppoa, huoletonta ja pelotonta elämää ilman "minää"\n- Toiveikkuutta tulevaisuudesta, maailmasta, jota itse luot\n- Vaikka oikeasti vain tämä hetki ratkaisee - tässä hetkessä\nkaikki on aina hyvin\n- Samalla tyhjyys ja kaikki\n- Ollut sinussa aina - aito minä on vapaa\nVaikka keskityimme vapausaiheisessa retriitissä enimmäkseen laajempaan kontekstiin eli itsemme ulkopuolella oleviin asioihin, yhtenä päivänä pidimme hautajaiset. Hautasimme oman identiteettimme eli asiat, jotka määrittävät itsemme sen verran, kun niitä pystyi nousemaan tietoisuuden valoon sillä hetkellä. Mielihän ei siitä tykännyt lainkaan, vaan vastusti viimeiseen asti. Omalla kohdallani jo lukuisat erityiseen ja erilliseen minään liittyvät käsitykset ja määritelmät, jotka ovat vaikuttaneet ja rajoittaneet lähes koko elämääni ovat nousseet tietoisuuden valoon viimeisen parin vuoden aikana. Mutta eivät ne kaikki sieltä hetkessä tyhjene. Mörköjä on kaapissa - meillä jokaisella. Kuitenkin se, miten niitä käsitellään on oleellista. Useimmissa terapioissa ja jopa henkisissä parannuskeinoissa niissä "möyritään" ja niihin keskitytään ja ne jäävät jopa vuosiksi "päälle". Toinen tapa, jota me käytimme on läsnäoleva keskustelu, jossa ei ollut mitään pyrkimystä. Käytimme toisiamme peileinä ja olimme avoimia sille, mitä on tarkoitus nousta. Kun erilaiset asiat eri ihmisillä oli nostettu hellästi tietoisuuden valoon - usein kyynelien saattelemana - oli aika keskittyä jälleen oleelliseen eli tähän hetkeen. Näin "mörkö" ei saanut voimia, vaan unohtui saman tien. Näinkö helppoa se on?\nOleellista on se, että emme pysty tekemään tätä harjoitusta yksin tai ainakin luulen, että se on melko hankalaa. Juuri toisten ja etenkin läsnäolevien ihmisten käyttäminen peilinä on huomattavasti tehokkaampaa. Mitään ei tietenkään pakoteta tulemaan ulos, mutta jos ihminen on valmis ja tahto vapautua on suuri, on purkauskin yleensä väistämätön. Tuossa harjoituksessa konkretisoitui jälleen se, että olemme kaikki yhtä. Kun yhtä ihmistä "haastateltiin", niin esiin nousseet asiat saattoivat herättää voimakkaita reagtioita ihan toisissa ihmisissä. Tajusimme kerta kerran jälkeen, että kun puhumme toiselle, puhumme tosiasiassa itsellemme. Kun sanomme toiselle: "Uskalla olla heikko", tarkoitamme usein samaa myös itsellemme. Kun sanomme toiselle: "Rakastan sinua", tarkoitamme usein "Rakastan itseäni". Toinen henkilö vain herättää sinussa sen, mitä jo olet ja näin usein kuvittelemme, että rakkaus tulee ulkopuolelta.\nYksi asia, mikä omalla kohdallani on viime vuosina noussut esiin on lapsuudesta peräisin ollut käsitys siitä, että olen vahva ihminen. Viime vuosina olen tiedostanut sitä jonkin verran, mutta kyllä sitä edelleen on jäljellä. Lopulta sekin murtui kyseisessä harjoituksessa ja prosessit jatkuivat vielä kotona. Tietoisuuteeni nousi kumppanini avulla lukuisia asioita, jotka olin kieltänyt pitkään itseltäni. Toimintamallit paljastuivat tilanteessa, jossa niitä ei pystynyt peittämään. En lähde tarkemmin erittelemään kyseisiä valheellisia malleja, mutta sen verran voin sanoa, että tietyt ihmiset (ei kumppanini) ovat vedonneet mieleeni ja olen käyttäytynyt alitajuisesti heidän seurassaan siten, että mieleni on saanut vahvistusta ja pönkitystä. Tämä on sama kaava, kuin perinteisesti parisuhteissa: Valitsemme osin tiedostamattamme kumppanin, joka pönkittää meidän egoamme. Vahvat miehet valitsevat heikomman naisen ja toisinpäin. Jos tietoisuuteemme jossain vaiheessa suhdetta tulee se ymmärrys, että "en olekaan mieleni/vahva/heikko", illuusio murtuu. Tällöin, emme ehkä tarvitsekaan toista osapuolta toimimaan vastapainona. Meissä onkin molemmat puolet itsessämme, vahvuus ja heikkous ja jossain vaiheessa voimme ymmärtää, että "meissä onkin jo kaikki".\nMitä sitten, kun oivallamme olevamme kaikki. Mihin sitten kumppania tarvitaan? Voimme rakastaa kaikkia ihmisiä ja asioita tasavertaisesti, eikä rakkaus ole sidottu tiettyihin kohteisiin. Tässä vaiheessa elämä ja evoluutio voi astua peliin. Mutta niillä ei ole enää mitään tekemistä mielihalujesi kanssa. Toisin sanoen sinut ohjataan sellaisen kumppanin luokse, joka ei ole mielenkiintoinen! Kumppanisi on se, jossa näet itsesi ja jota voit aidosti käyttää peilinä. Mieltäsi ei enää tässä vaiheessa ole tarvetta vahvistaa, vaan se on työnnetty syrjään. Mistä sen sitten tietää, että hän on se oikea (ja tarkoitan tietenkin tällä hetkellä oikea)? Sen vain tietää. Ei ole vaihtoehtoa. Mielesi ehkä koittaa jopa vastustella, mutta elämän ja evoluuton voimalle ei mahda mitään. Kyllä, kumppanini on mielenkiinnoton, mutta juuri sen vuoksi hän on kaikki ja auttaa minua ilmentämään yhä enemmän sitä, mitä jo olen. Kiitos.\nVapaaksi, vapautta ilmentämään ja uutta maailmaa luomaan!\nTakanani on neljän päivän retriitti aiheista tietoisuus, läsnäolo, vapauden oivaltaminen, vapauden ilmentäminen ja uuden maailman luominen. En kuuna päivänä olisi uskonut, että olisin mukana tällaisessa, mutta minultapa ei asioita (onneksi) enää kysytä. Kopioin seuraavan tekstin Katariinan blogista:\nVapaiden ihmisten maailma\nElämä on saanut aivan uuden kontekstin. Sen lähteenä on toiminut yhteisömme Vapaus-Akatemia, tai nykyään Evolutionary Community. Olettehan, lukijat, huomanneet vasemmalla olevan linkin yhteisön sivuille? Tutustukaa sivuihin ja ottakaa yhteyttä! Evolutionary Communitylle on juuri avattu myös Facebook-sivut ja toimintaa tullaan muutenkin tiivistämään lähiaikoina. Uusia jäseniä otetaan nyt avosylin vastaan. Muuta sinulta ei vaadita kuin että olet halukas oivaltamaan vapautesi, tai olet sen jo tehnyt! Kun oivallat vapautesi - ja ymmärrät mitä tuo vapaus tarkoittaa - sinusta tulee tietoisuuden evoluution avoin apuväline. Elämässäsi ei ole enää kyse sinusta erillisenä yksilönä, vaan se saa korkeamman merkityksen. Me olemme se, minkä kautta tietoisuus tulee itsestään tietoiseksi.\nPohdimme porukalla kesätapaamisessamme, mikä on yhteisömme olennainen sisältö - se houkutin, joka vetäisi ihmiset mukaan, jotta vapaiden ihmisten joukko kasvaisi ja tietoisuus ilmenisi maailmassa yhä vahvemmin, ja jotta maailma siten muuttuisi. Yhteisön nimi muutettiin jokin aika sitten englanninkieliseksi, koska kontekstin on oltava globaali - ei ole kyse vain Suomesta, vaan koko maailmasta! Miksi sitten evolutiivinen yhteisö on suomenkieliseltä nimeltään Vapaus-Akatemia? Miten vapaus liittyy evoluutioon?\nVain mielensä maailmasta ulos astuneet ovat vapaita olemaan evoluution käytettävissä. Mielen illuusion purkaminen tapahtuu tietoisuuden tilaa ja tasoa nostamalla, mutta sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että jokainen meistä on jo vapaa. Ainoastaan se, missä määrin itse kukin kykenee ilmentämään tuota vapautta elämässään on riippuvainen tilasta ja tasosta, eli siitä kuinka vahvasti tiedostaa tietoisuuden ja millaisen maailmankuvan kautta todellisuutta katselee.\nVapaiden ihmisten maailma on ideaalikuva ja siten houkutin: vapaudumme mielestämme yksi kerrallaan, ja toisaalta jo vapautensa oivaltaneet raivaavat tietä muille helpottaen yhä useampien vapautumista. Niin syntyy uusi maailma. Luodaan se!\nTutustukaa myös uuden jäsenemme Harrin blogiin "Mielestään vapaa"\nOlisiko lukijoissani innokkaita auttajia kirjani valokuvien ottamisen kanssa? Seuraavista kohteista tulisi ottaa kuva:\n- Rasva (hyvät rasvat, kasvisöljyt, luomuvoi yms)\n- Runsas salaattikuva\n- Superfoodit-kuva, jossa esim.\nJos innostut asiasta, laita minulle yksi tai useampi kuva. Toivon kuvan olevan hyvälaatuinen ja jpg -muotoinen ja sommitelmallinen .\nMuistuttelen myös Tulevaisuuskylän Tulevaisuuden ruokaa! -kilpailusta, johon on vielä reilu kuukausi aikaa osallistua!\nPitkästä aikaa ravintojuttuja. Heikki kirjoitti hetki sitten hyvän postin liittyen VHH eli vähähiilihydraattiseen diettiin. Kannattaa lukea teksti kokonaisuudessaan, mutta tässä muutamia itselleni herännenneitä ajatuksia aiheeseen liittyen.\nVHH:n ja sen eri modifikaatioiden perusidea on siis minimoida tai karsia ruokavaliosta hiilihydraatit ja tämän vuoksi luonnollisesti proteiinin ja rasvan määrä lisääntyy. Moni huomaa nopeasti positiivisia muutoksia: paino tippuu ja nälkä häviää, kun verensokeri laskee ja turhat tärkkelyskalorit jää pois. Muutokset ovat tosiaan positiivisia, mutta usein vain lyhyellä aikavälillä riippuen tietenkin siitä, kuinka paljon rasvaa ja proteiinia mätetään ja mikä niiden laatu on. Kypsennetty proteiini+rasva on kehollemme vaikeasti käsiteltävää - tottakai se sulaa hitaasti suolistossa ja näin pitää nälkää pois. Miten se sitten vaikuttaa suolistoomme, elimiimme ja energiatasoihimme pitkällä aikavälillä on eri juttu.\nOtetaan näkökulmaksi hieman ihmistä kokonaisvaltaisesti käsittelevää ayurvedaa, vuosituhansia vanhaa intialaista lääketiedettä. Monet erilaisia dieettejä kokeilevat ovat ainakin oman kokemuksen mukaan usein ayurvedisen kehotyyppiluokittelun mukaan pittatyyppejä, eli heidän kehossaan on jo ennestään enemmän tai vähemmän tulielementtiä. Jos ja kun pitta lähtee innokkaasti myös VHH-kokeiluihin, laitetaan jo entisestään lämpimään kehoon lisää tulta lihan ja rasvan muodossa. Mitä sitten tapahtuu? Liiallinen pitta aiheuttaa lyhyemmällä tai pidemmällä tähtäimellä epätasapainotiloja, kuten maksaongelmia (eläinkunnan tuotteissa olevien vieraiden aineiden ja liian lämmön rasittaessa sitä), stressiä (liha stimuloi liikaa mieltä), iho-ongelmia (iho peilaa maksan toimintaa), hiusten lähtöä yms yms. Seuratkaapa kuvauksiin sopivia ihmisiä lähipiirissänne ja arvatkaa kehotyyppi :)\nKun pittaa tai mitä tahansa muutakin doshaa (vata, kapha) lähdetään ayurvedassa tasapainottamaan, laitetaan liha minimiin/pois ja samoin liialliset ja etenkin kypsennetyt rasvat. Suoliston toimintakyky heijastaa suoraan terveytemme tilaa, eivätkä raskaat liha- tai rasvaruoat ole millään lailla suoliston toimintakykyä edistäviä. Toki myös huonosti pilkkoutuvan (ei-blendattu) raakaruoan lisääminen voi aiheuttaa hallaa suolistolle - kaikki näkökulmat tulee siis huomioida.\nVHH ja kaikenlaiset muut dieetit, joissa on selkeä "saa syödä- ja ei saa syödä -ohjeistus" voi sopia kuitenkin peruslaiskoille ihmisille, joita länsimaissa riittää. Pelkkä semiyrittäminen esim. raakaravinnon tai luomun suhteen ei vain riitä, jos viikonloppuisin annetaan mennä entiseen malliin ja joka päivä voidaan tilanteiden mukaan joustaa paremmista ruoka-aineista. Ei ihme, jos näillä pienenpienillä yrityksillä paino ei putoa tai ajatus ei kulje. Kun ihminen pääsee siihen ymmärryksen tilaan, että voi vaikuttaa ihan oikeasti oloonsa ja kehoonsa niin ruoka kuin liikuntavalinnoilla, hänen itsetuntonsa kasvaa ja mieli vahvistuu. Kun itsetunto- tai itsevarmuus kasvaa, ihminen pystyy helpommin omaksumaan lisää ja haluaakin yleensä mennä parempaan suuntaan ja lopulta huomioida ja painottaa yhä enemmän ja enemmän terveysnäkökulmia sen sijaan, että esim. tietyllä ruokavaliolla vain laihdutaan/laihdutetaan. Siksi erittäin monen raakaravintoon, luomuun ja supereihin hurahtaneiden - ja siitä pysyvän elämäntavan ottamisen taustaan kuuluu usein muita kokeiluja, joskus ääripäissäkin käyneitä, kuten Heikin tapauksessa.\nNs. proteiiniuskovaisuus ja ns. hiilarikammo voi siis olla tarpeellinen vaihe, jotta siitä päästään eteenpäin terveystietoisemmaksi. Turhien hiilihydraattien karsiminen kun näyttäisi mainstreamille olevan vielä haastavaa puhumattakaan perusruokavalion saattamisesta kuntoon eli syömällä edes jotenkin alkuperäisessä muodossa olevaa perusruokaa. Massojen on helppo ottaa ohjeita ulkopuolelta, kuulla vain sana "laihtua" ja elämä on myyty VHH tai muille suuntauksille. Terveys tai etenkin sana kokonaisvaltaisuus on tuolla jossain hamassa...\nKoska monet kuitenkin etsivät tai löytävät ohjeistuksia VHH ruokavalioon valtamedioista, joissa mennään usein ääripäähän, eikä huomioida laatua, lisään Heikin ohjeiden lisäksi vielä omia ohjeita VHH:sta kiinnostuneille "perusruokaa syöville", jos niitä nyt ylipäänsä blogini lukijoista löytyy.\n1. Karsi ensin ruokavaliostasi huonot hiilihydraatit (peruna, valkoiset leivät, pastat ja riisit ja muut viljat)\nNäistä irrottautuminen tulee olla jonkun aikaa totaalinen, mikäli kärsit vähänkin ummetuksesta tm. suolistovaivoista (tai epäilet viljojen sopivuutta). Myöhemmässä vaiheessa, kun kehosi on tasapainottunut - ja tähän voi mennä kuukausia-vuosia - voit ehkä lisätä niitä pikku hiljaa takaisin pieninä määrinä, jos haluat. Muista tällöin ehdottomasti parempi laatu, kuten gluteenittomat viljat, luomuviljat- ja peruna yms.\n2. Älä kuitenkaan karsi hyviä ja hitaita (hitaasti verensokeria nostavia) hiilihydraatteja, kuten vihanneksia ja marjoja. Päinvastoin ainakin tuplaa niiden määrä entisestään. Jos sinulla ei ole suolisto-ongelmia tai ongelmia viljojen sulamisen kanssa, voit käyttää niitä edelleen pieniä määriä, mutta huomio erityisesti niiden vähäisempi määrä ja laatu.\n3. Voit hieman lisätä proteiinin ja rasvan määrää hiilihydraatteja karsiessasi, mutta kiinnitä huomio niiden laatuun: suosi luomulihaa ja raakoja rasvoja (kylmäpuristetut luomuöljyt, avokado, luomuvoi) tai sitten kypsennettäessä rasvoja suosi kookosöljyä. Suosi lihan sijaan järvikaloja ja kasvisproteiinia, mutta ei jalostettua (kuten soijanakit), vaan esim. papuja, linssejä, herneitä, ituja ja kohtuudella siemeniä ja pähkinöitä. Nauti kananmunatkin luomuna ja juustoista suosi fetaa/luomua/raakajuustoa.\n4. Suosi nestepitoista ruokaa ja juo tarpeeksi vettä. VHH:n yksi ongelma on sen kuivattava vaikutus kehoon. Juo reilusti (puhdasta) vettä ja nauti päivittäin edellä mainitsemiani kasviksia ja marjoja, esim. aamuisen smoothien muodossa.\n5. Luonnollisesti karkkien, sipsien, limujen yms. muiden e-koodien syöminen/juominen ei kuulu mihinkään ruokavalioon.\n6. Emäksisöi kehoasi viherjauheilla/vihersmoothieilla. VHH painotus happamoittaa yleensä kehoa entisestään, vaikka viljat jättäisikin pois.\n7. Esimerkkipäivä terveellisemmäksi modifioidusta VHH/Paleo:sta (jos siis raakapainotteinen ravinto ja uuden opettelu on haastavaa):\nAamupala: Smoothie, jossa vihreitä, marjoja, proteiinijauhetta, puolikas avokado tai kunnon proteiini/rasvatyypille luomumunakas, jossa paljon vihreitä kasviksia (kokeile, kumpi sopii paremmin - vaihtele, alkuun ehkä munakas, myöhemmin smoothie)\nLounas: Runsaasti kasviksia (höyrytettyjä/raakoja hyvin pureskeltuna), kohtuudella munakas/luomulihaa/kalaa/papuja, luomuöljyä tai avokadoa\nVälipala: Marjoja tai smoothie tai/ja hieman pähkinöitä/siemeniä/superfoodeja. Maustamaton myös luomujogurtti ok kohtuudella käytettynä.\nPäivällinen: Samantapainen, kuin lounas\nVältä illalla proteiinin/rasvojen syöntiä. Syö ennen nukkumaanmenoa mielummin vaikka hedelmä. (Auts, vaikka ei kuulu perus Vhh:n!)\nHerkkuhetkiin raaka/tummaa luomusuklaata / suklaa-avokado-proteiinijauhe moussea tms.\nOmalla kohdalla monien vuosien (kasvispainotteinen) proteiinitankkaus loppui pari vuotta sitten täysin, kun aloin puhdistamaan kehoani. Lisäsin hyvin imeytyvää tuoreruokaa ja sain aineenvaihduntani liikkeelle ja oikeita ravinteita hyvin imeytyvässä muodossa kehooni. Elimet ja etenkin mieli (aivot?) alkoivat puhdistumaan ja mm. maksan puhdistuminen näkyi ihoille tulleina hetkellisinä näppyinä. Lisäsin runsaasti ruokavaliooni hyviä rasvoja, mm. kookosöljyä, joka tuntui edesauttavan puhdistumista. Viime aikoina olen hieman lisännyt "perusproteiinin" määrää, samoin laadukkaampia viljatuotteita kun taas rasvojen määrä on vähentynyt. Kasvisperäiset soija ym. tuotteet eivät houkuta niiden jalostettavuuden vuoksi, vaan suosikkiproteiinin lähde levätuotteiden lisäksi on kala, jota nautin tällä hetkellä jopa pari-kolme kertaa viikossa. Kalalajeja kannattaa vaihdella ja suosia pieniä järvikaloja tai luomulohta. "Perusproteiiniton" vaihe tuntui tulevan tarpeeseen ainakin minulle.\nYksi kysymys on itselleni kuitenkin auki. Onko raaka/kasvisravintoa ravintoa nauttivilla tarpeeksi proteiinien imeytymistä edistävää suolahappoa ja ylipäänsä tarvitaanko sitä silloin? Useimmat ihmiset saattavat kärsiä suolahapon vajaatuotannosta ja imeytymisongelmista, mutta tämän artikkelin mukaan myös liikatuotanto saattaa olla ongelma. Molemmissa keisseissä on samat oireet! Monien raw food - lähteiden mukaan vihersmoothieiden lisääminen edistää myös suolahapon tuottoa ja toisaalta - kun proteiini on helpommassa muodossa vatsalaukussa olevaa suolahappoa ei tarvitse tuottaa niin paljon, kun ruoka siirtyy nopeammin ohutsuoleen. Jokatapauksessa tämä asia vaatii vielä perehtymistä ja omia kokeiluja. Kerron jatkossa!\nTässä vielä parin vuoden takainen tofumunakas, kunnon proteiinipommi, jota voisin VHH-dieettiin suositella, vaikka itselle se on tässä vaiheessa liian tukkivaa.\nTunnisteet: ajatuksia, kaikki reseptit, ravintoväittämiä


Hotels.comin ennustukset matkailuvuodelle 2014 - AC-Sanafor\nKansainvälisten turistien lukumäärän odotetaan jatkavan kasvuaan vuonna 2014. Hotels.com paljastaa matkailun kärkitrendit ja ennusteensa alkavalle vuodelle.\n“Tuleva vuosi pitää sisällään jännittäviä mahdollisuuksia matkailualalle”, Hotels.comin viestintäjohtaja Alison Couper kommentoi puhuttaessa vuoden 2014 odotuksista. ”Ennakoimme, että vähemmän perinteiset matkakohteet kuten Latvia lähtevät nousuun. Myös Brasilian matkailu tulee hyötymään monista maassa järjestettävistä suurista urheilutapahtumista.” Hotels.com ennakoi myös mobiilivarausten tulevan yhä helpommaksi ja yleisemmäksi tavaksi tehdä hotellivaraus vaivatta.\nHotels.comin vuoden 2014 matkailutrendeihin kuuluvat:\n1. Urheilumatkailu nostaa majoituksen kysyntää\n2014 tulee olemaan suuri urheiluvuosi. Brasilia isännöi kesä-heinäkuussa järjestettäviä, järjestyksessään 20. jalkapallon MM-kisoja. Ennen sitä Venäjän Sotši vetää puoleensa valtavat määrät kisakansaa kaupungissa järjestettäviin talviolympialaisiin. Maaliskuussa seuraavat samoissa maisemissa talviparalympialaiset.\nTänä vuonna pelattu Confederations Cup antoi Brasilialle esimakua siitä, mitä kisaisäntämaa voi odottaa kesällä 2014: hotellihaut eri puolilta maailmaa lähtivät raketin lailla nousuun turnauksen lähestyessä. Esimerkiksi MM-kisojen lohkoarvonnan jälkeen kiinnostus Sao Pauloa, Belo Horizontea ja Manausta kohtaan kasvoi suuresti Brittein saarilla, sillä Englanti pelaa alkulohkopelinsä näissä kaupungeissa. Myös hotellihaut Englannin otaksuttuun ”päämajakaupunki” Rio de Janeiroon ovat kasvaneet nelinkertaisiksi MM-kisapäivämäärien kohdalla.\nVenäjällä odotetaan samanlaista buumia ja Sotšiin suuntaavan turistimäärän ennakoidaan kasvavan 4,4 miljoonaan henkeen vuonna 2014. Tapahtuman puitteiden rakennukseen alusta loppuun käytetään arviolta 39 miljardia euroa. Uudet olympiatason tilat, kuten stadionit, luisteluradat, jääkiekkoareenat ja alppihiihtorinteet, sekä 30 uutta neljän ja viiden tähden hotellia ja 54 kolmen tähden hotellia voivat tarjota Sotšille merkittävät taloudelliset hyödyt pitkälle kisojen jälkeiseen aikaan.\n2. Latvialla mahdollisuudet matkailun kasvuun\nVuodesta 2014 odotetaan Latvialle suurta vuotta. Maan valuutta lati korvataan tammikuun 1. eurolla ja maan pääkaupunki Riika saa nauttia huomiosta vuoden 2014 Euroopan kulttuuripääkaupunkina. Riikalla on paljon tarjottavaa vierailijoille ja sen ympärivuotiseen tapahtumakalenteriin kuuluu mm. Pohjois-Euroopan mittavin valofestivaali. Kaupungista löytyy myös Euroopan parhaita hinta-laatu-suhteita tarjoavia hotelleja: Hotels.comin viimeisimmän Hotel Price Index -raportin mukaan kaupungissa hotelliyön keskihinta oli varsin kohtuulliset 69 €. Turistit saavat siis rahallaan enemmän Latvian pääkaupungissa kuin monissa muissa Euroopan kohteissa.\n3. Monet kohteet korjaavat elokuvaturismin hedelmät\nElokuvat innostivat matkailijoita edelleen vuonna 2013: Kauhea kankkunen 3 -leffan ensi-ilta toukokuussa nosti Las Vegasin hotellihakuja 159 prosentilla. Nevadan kuulu kasinokaupunki saanee vieraakseen paljon elokuvaystäviä myös veteraanitähtikaartin tähdittämän Last Vegasin myötä (pääosissa Michael Douglas, Robert De Niro, Morgan Freeman and Kevin Kline).\nSeattle ja Portland voivat varautua kiinnostuksen kasvuun, kun 50 Shades of Grey -elokuvan kuvaukset alkavat kaupungeissa. New Yorkissa kuvattava The Amazing Spider-Man 2 voi myös kiehtoa monta elokuvia rakastavaa turistia.\nNämä eivät ole silti ainoita elokuvia, jotka kenties innostavat ihmisiä matkustamaan kuvausmaahan. Mm. Peter Jacksonin Hobitti: Sinne ja takaisin puolestaan tuonee laumoittain Tolkien-faneja jälleen Uuteen-Seelantiin ja sen Taru sormusten herrasta -taruston matkakohteisiin.\n4. Mobiilivarauksia ajaa henkilöautoihin tuleva teknologia\nYhä useammat matkailijat käyttävät mobiilisovelluksia matkoja varatessaan. Tämän trendin uskotaan jatkuvan myös tulevana vuonna. Vuonna 2013 Hotels.comin mobiilisovellusten latausmäärä ylitti 25 miljoonaa latauskertaa. Hotels.comin data osoittaa, että mobiilisovelluksia käytetään eniten pikaisiin äkkilähtöreissuihin ja varaus tehdään usein vasta majoituspäivänä; 89 % huoneista varattiin kahden tai yhden yön yöpymistä varten ja 68 % vuoden 2013 ensimmäisen puoliskon aikana mobiilin kautta suoritetuista varauksista tehtiin alle kaksi vuorokautta ennen majoittumispäivää.\nVuonna 2014 sovellukset saapuvat myös henkilöautoihin ja mahdollistavat spontaanit hotelliyöpymiset, kun kuski voi tehdä hotellivarauksen auton kojelaudassa olevan hands-free-sovelluksen kautta. Hotels.comin mobiilisovellus on ensimmäinen laatuaan matkailualalla, joka on yhteensopiva Fordin SYNCApplinkin™ kanssa ja auttaa matkustajia löytämään yöpaikan vaivatta.\nhotelli , hotellivaraus , hotelscom , matkailutrendit , 2014


Onneksi joulu ohi, ja etenkin ne yliöverisyömiset, herkullista tottahan toki, mutta jotenkin suhteellisuuden taju katoaa johonkin ja kauas joulun aikana. Nyt sitten salaattipöydän ja kevyempien ruokien ääreen, ja teenkin sen erittäin mielelläni. Uusi diy-hyllyni kaipasi valaisinta, ja ihme kyllä Clasulta sellaisen löysin, vieläpä edukkaasti. Betonin näköinen alusta ja suuri lamppu. Näyttää kuin hehkulamppu olisi syttynyt päässäni.\nNew lamp on my new diy shelves, a concrete like basis with a big bulb.\nToi on itsellä ostoslistalla :-)\n27. joulukuuta 2016 klo 13.38


Homeopaattista journalismia | Asian laita\n4 min read 2014-03-26\nYle julkaisi tiistaina 25.3.2014 uutisen, jossa lääkäri Juha-Pekka Kaukonen kritisoi kovin sanoin vaihtoehtohoitoja. Aloitan heti kärkeen uutisen surkuhupaisimmalla lainauksella:\nVirallisen koululääketieteen edustajat perustavat toimintansa tieteelliseen tutkimukseen. Vaihtoehtoisesten hoitomuotojen tehosta ei ole näyttöä, muistuttaa Kaukonen. Hänestä on harmillista, miten paljon vaihtoehtolääketiede saa esimerkiksi palstatilaa mediassa.\n“Vastapuolella on laaja tieteellinen tieto ja toisella puolella pöytää jonkin suppean huuhaatiedon omaaja. Ja heitä kohdellaan tasa-arvoisesti. Silloin tulee vaikeuksia hahmottaa asioita. Monet lääkärit vierastavat tällaisia tilanteita.”\nSurkuhupaisaa lainauksesta ei tee sen sisältö vaan asiayhteys. Kaukonen siis harmittelee, kuinka vaihtoehtohoitoja käsitellään mediassa lääketieteen kanssa tasaveroisina. Miten tähän vastaa toimittaja? Hakee aiheeseen vastakommentit homeopaatilta!\nEn voi oikein sanoin kuvailla, kuinka amatöörimäisen kuvan juttu antaa tekijöistään. Kun haastateltava kritisoi median toimintaa, median edustaja päättää toimia juuri kritisoidulla tavalla. Ja koska objektiivisuuden harhaan pitää sitoutua sataprosenttisesti, homeopaatin kommentit iskettiin suodattamattomina suoraan juttuun.\nLainataan siis Suomen homeopaattien yhdistyksen Satu Järvilehtoa:\nSuomen homeopaattien yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja Satu Järvilehto pitää Kaukosen kommentteja kyseenalaisina. Samaa mieltä hän on kuitenkin esimerkiksi siitä, että koululääketieteen ja vaihtoehtohoitojen käsitteleminen tasavertaisina vaihtoehtoina ei kannata.\n“Ei voi verrata omenoita ja päärynöitä. Molempia tarvitaan. Sydäninfarktissa koululääketiede on ylivertainen, homeopatia taas aivan lyömätön lasten korvatulehduksissa tai vaikka allergisessa ihottumassa”, Järvilehto sanoo.\nTässä kohtaa toimittaja olisi voinut esimerkiksi kysellä hiukan näytön perään. Lyömättömät parannuskeinot kelpaisivat lääkäreillekin, vaikka Järvilehto onkin sopivasti valinnut suhteellisen harmittomat sairaudet, jotka toki ovat kiusallisia mutta joilla on tapana tulla ja mennä ja parantua myös lääkkeittä.\nSamalla olisi voinut kysäistä kommenttia esimerkiksi PLOS Onessa julkaistuun seurantatutkimukseen Comparative Effectiveness of Homoeopathic vs. Conventional Therapy in Usual Care of Atopic Eczema in Children: Long-Term Medical and Economic Outcomes. Paperin mukaan lasten atooppinen ekseema ei hoitunut homeopatialla sen paremmin kuin perinteisellä hoidollakaan, mutta homeopatian hoitokulut kyllä olivat suuremmat.\nKäypä hoito -ohjeet eivät muuten tunne atooppiselle iholle tehokkaita vaihtoehtohoitoja. Homeopaattien yhdistykseltä epäilemättä löytyy kasapäin viitteitä päteviin vertaisarvioituihin kaksoissokkotutkimuksiin, joten julkisen palvelun hengessä nämä olisi voinut listata artikkelin perään.\nSuomen homeopaattien yhdistyksen Satu Järvilehto sanoo, että vaikka esimerkiksi homeopatian vaikutusmekanismia ei ole tieteellisesti todistettu, se ei tarkoita, etteikö hoitomuoto toimisi.\n“Se kertoo siitä, että tiede ei ole vielä tarpeeksi edistynyttä. Homeopatiaa on käytetty satoja vuosia, joten vaikuttavuus on kokemuksen perusteella todistettu moneen kertaan.”\nTässä taas toimittaja olisi voinut kysyä ihan keneltä tahansa tieteelliseen metodiin edes auttavasti perehtyneeltä apua. Vaikka vaikutusmekanismista ei olisi minkään valtakunnan käsitystä, tehon voi kyllä tutkia, monesti vaikkapa tuolla kaksoissokkotutkimuksella. Se on vallan tuttua tekniikkaa, siihen tiede kykenee vallan mainiosti – ja se on testi, jota homeopatia ei läpäise. Kun ei ole vaikutusta, ei tuon vaikutusmekanisminkaan todistelulla tarvitse pitää niin kiirettä.\nSatu Järvilehto huomauttaa, että vaihtoehtohoitoja on turha niputtaa yhteen, koska ne ovat täysin erilaisia hoitomuotoja.\n“Kritisoijien ongelma on, että he eivät alkuunkaan ymmärrä esimerkiksi homeopatiaa vaan sekoittavat sen vaikka yrtteihin ja rohdoksiin. Homeopatia on integroitu terveydenhuoltojärjestelmiin useissa Euroopan maissa, joissa se on myös sairausvakuutuksen piirissä”, Järvilehto sanoo.\nNe voi niputtaa yhteen siinä mielessä, että näyttöä niiden vaikutuksesta ei ole. Toki osa vaihtoehtohoidoista saattaa olla ihan oikeasti, aktiivisesti vaarallisia kohteilleen, kun taas osa vie vain rahat ja antaa taudin viedä terveyden.\nHomeopatia on tosiaan paikoitellen integroitu terveydenhuoltojärjestelmiin. Tyypillisesti tässä yhteydessä tuodaan esille Saksa, joka on perinteisesti vahva homeopatian maa, mutta vilkaistaan toki muuallekin.\nEsimerkiksi Isossa-Britanniassa on jopa homeopaattisia sairaaloita, vaikkakin Wikipedian mukaan homeopatian käyttö on vähentynyt reilusti. Paikallinen terveysviranomainen NHS kertoo sivuillaan, että “homeopaattiset valmisteet vastaavat vaikutukseltaan plaseboa, ja periaatteet, joihin homeopatia pohjautuu, ovat tieteellisesti epäuskottavia”. Parlamentti on julkaissut asiasta laajan katsauksen (PDF).\nSveitsissä puolestaan valtio lopetti homeopatian vakuutuskorvaukset vuonna 2005 todettuaan, että homeopatiasta ei ole hyötyä. Sveitsissä kuitenkin kansa saa päättää ja kansa haluaa huuhaata, joten vuoden 2009 kansanäänestyksessä homeopatia palautettiin korvattavaksi. Äänestyksen jälkeen Sveitsi teetti arvioinnin, joka julisti homeopatian tehokkaaksi; raportin tekijät tosin paljastuivat yhtä lukuunottamatta homeopaateiksi, ja tuotoksen laadusta on esitetty rankkaa kritiikkiä.\nTerveydenhoitojärjestelmään integroituminen ei siis kerro mitään homeopatian tehosta. Se kertoo ainoastaan, että muuallakin Euroopassa uskotaan huuhaahan, ja joskus se pääsee vaikuttamaan myös terveyspolitiikkaan.\nYleisradion terveysuutisoinnilla ei mene kovin vahvasti. “Virtsakurlaus voi karkoittaa kurkkukivun”, “Syöpä on upea lahja”, “Syyllinen on vehnä”, “Sähkösaasteen sairastuttama jää heitteille”, “Jäsenkorjauksella vähennetty satoja leikkauksia”. Uutistyötä näyttää vaivaavan omanlaisensa homeopatia: kun jatkuvasti laimennetaan ja laimennetaan, ei lopputuotteessa ole journalismista enää jälkeäkään.\nMiten politiikka toimii


Rkc Pinewood: tammikuuta 2016\nOsa 37: Peterson\nLopultakin saan tämän tänne julkaistua ja sanonkin, että kiitos sinulle, joka olet tätä tullut lukemaan! Toivottavasti pääsette juoneen takaisin kiinni seuraavien jaksojen myötä! Sivulla on myös kertausosa kierroksista 1-4. Petersonien teksti on suoraan sieltä kopioitu. Toivon, että viihdyt jälleen Pinewoodin kiemuroiden parissa :) .\nAikaisemmin Petersoneilla tapahtunutta:\nVesi lotisi osuessaan jäiseen maahan muodostaen kasvin varren tyveen mutaisen lätäkön. Matilda katseli huolestuneena kasvitarhan vielä viimeisiä kasveja, jotka sojottivat pystyssä routaisessa maassa. Talvi oli tullut aikaisin Pinewoodiin, eikä kaikkea oltu saatu vielä kerättyä kasvimaalta. Multa ei ottanut enää imeäkseen vettä, eikä tyttö uskonut, että kasveista enää mitään syötäväksi kelpaavaa irti saataisiin, ellei sitten halunnt järsiä jäisiä juuria. Kylmä tuuli puhalsi pyrkien tytön villaisen viitan loimien läpi, saaden tämän kietomaan viitan yhä tiukemmin itsensä ympärille. Tinaisen kannun kylmä rautainen kahva tarttui hänen lämpimään käteensä tämän puristuessa sen ympärille. Silti hän oli paljon mieluummin ulkona kasvien parissa, kuin sisällä äitinsä ja veljensä hiljaisen paheksuvassa seurassa. Nämä eivät olleet antaneet hetkeksikään anteeksi sitä, ettei tyttö suostunut heidän avioliittosuunnitelminsa, vaan lähti kamarineidoksi paronitar Catherinelle.\n***** Lisa hieroi käsiään yhteen lämpinävä loimuavan takkatulen ääressä kuunnellen samalla Matiaksen myyntipuheita oven takana. Poika ei ollut isänsä veroinen myyntimies, se hänen oli myönnettävä, vaikka kuinka paljon poikaansa palvoikin. Erik oli vioistaan huolimatta aina pitänyt huolen siitä, että heillä oli ollut tarpeeksi riikintaalereita ruokaan, vaatteisiin, sekä talon peruskorjauksiin.\nNyt talon seinät alkoivat hiljalleen muistuttaa enemmän talonpojan hökkeliä tiiviydeltään ja kylmä talvinen tuulenvire pääsi puhaltamaan heidän kauniisti koristelluissa huoneissaan. Lisa painautui lähemmäs tulen lämpöä tuntien poskipäidensä kuumottavan sen loimussa. Erikin kuoltua ja Matiaksen noustua perheen pääksi kaikki, mitä heillä oli ollut, oli alkanut kadota. Heillä ei enää ollut kuin hienot tavaransa ja muisto menneestä hyvinvoinnista, kulissi, jota Lisa piti yllä kaikin voimin. Ennen riikintaalerien kauniista hohteesta nauttinut rahalipas ammotti nyt tyhjyyttään, kuin nauraen heidän surkeudelleen. Matiaksen avioliitto Rowleyn kanssa ja sen mukana tulevat myötäjäiset olivat heidän ainoa mahdollisuutensa selviytyä.\n**** Matias tunsi turhautumisen valtaavan sydämensä. Hän näki jälleen asiakkaan kasvoista, että oli menettämässä tämän kiinnostuksen. Hyllyt notkuivat tavaraa, mutta kukaan ei tuntunut tarvitsevan niitä. Päivittäin hän joutui heittämään myymättömiä homeisia vihanneksia ja hedelmiä talontakana olevaan kompostiin. Häpeissään hän oli muutamana päivänä tuonut vähemmän pilaantuneet vihannekset Matildalle pyytäen tätä laittamaan illallista niistä, sillä muuta syötävää ei ollut. Hän yritti kaikkensa, mutta se ei vain tuntunut riittävän. Ihmisiä tuli heidän pieneen puotiinsa, kuin kunnioittaen vielä hänen isänsä vanhaa muistoa, mutta siihen se tuntui jäävänkin. Liian harvoin Matias sai nämä vakuutettua siitä, että Petersonien puodin tuotteet olivat niistä pyydettävien riikintaalerien arvoisia. Kalan myynti silloin, hedelmän myynti tällöin, ei pitänyt heidän talouttaan pystyssä.\nMyöhään yöhön Matias vakuutteli asiakkaita ostoksista, mutta vain harvat ostivat. Hän ei ymmärtänyt, millä hänen isänsä oli saanut päivittäin myytyä hyllyt tyhjiksi. Hän oli ollut tuolloin vain pieni poika. Ei Matias ollut ehtinyt oppia isältään mitään ennen tämän kuolemaa ja nyt äiti oletti, että hän olisi vain astunut isänsä jättämiin tyhjiin saappaisiin ja alkanut pyörittämään puotia samalla menestyksellä. Kiitollisena Matias otti asiakkaan ojentaman riikintaalerin vastaan puristaen sitä kädessään kuin todetakseen, että se oli todellinen.\nKaikesta tästä hän syytti siskoaan Tildaa. Ei siksi, etä hän olisi uskonut Tildan murhanneen isänsä, kuten äiti väitti. Se oli hänestä paksua jopa äidiltä. Mutta hän inhosi Tildaa siksi, että tämä oli olemassa olollaan vienyt häneltä mahdollisuuden oppia hoitamaan puotia. Erik oli keskittynyt Tildaan kaikessa, opettaen tälle asioita, joita tytön ei olisi tavinnut osata. Siitä Matias oli mustasukkainen siskolleen isovarpaansa kärjestä viimeisen hiuskarvansa päähän asti. Hän kuitenkin toivoi, että oppisi jotain yliopistossa, johon hänellä oli mahdollisuus kirkon lahjoituksen ansiosta lähteä. Vaunut hakisivat Matiaksen huomenna ja kun hän palaisi olisi hänellä kandidaatin tutkinto merkantilismista, kaupankäynnin tutkinto, jota edes hänen isällään ei ollut. Silti hän pelkäsi, ettei hänestä edelleen olisi isänsä veroista myyntimiestä. Erik oli ollut luontainen kauppamies, mutta Matias oli perinyt isältään vain heikkouden vastustaa Lisan päätöksiä.\nMatilda katseli tunteet ailahdellen äärilaidasta toiseen, kuinka hänen äitinsä ja veljensä nostivat maljan tämän tuleville opinnoille. Voi kuinka hän olisi itsekin antanut mitä tahansa, jos olisi vain päässyt yliopistoon, mutta sinne ei huolittu tyttöjä, eikä heillä olisi edes ollut varaakaan. Kuinka monesti hän oli kuullut, etteivät tytöt tarvinneet koulutusta. Oli vaarallista, jos nainen alkoi ajatella, sillä tämä ajatteli joka tapauksessa väärin, koska ei kyennyt miehiseen ajattelutaitoon. Matilda puristi pikaria kädessään vastuestaen houkutusta viskata sen sisältö jomman kumman pöydässä istuvan niskaan. Hän ei ollut tyhmä, Tilda ja isä olivat olleet hänen sankareitansa, mutta Matias oli vain saamaton nahjus, joka ei koskaan ollut päässyt äidin helmoista, eikä varmasti tulisi pääsemäänkään.\nVihaisena hän seivästi puoliksi mädäntyneen lantun palasen, jonka Lisa oli kummasti annostellut juuri hänen lautaselleen, kun Matiaksen lautasella kaikki vihannekset näyttivät olevan kunnossa. Kukaan ei kuitenkaan kiinnittäisi hänen olemassa oloonsa mitään huomiota. Lisa ja Matias näkivät vain toisensa. Matilda saattoi van kauhulla ajatella millaista Daniellan, Matiaksen morsiammen, elämä tässä kirotussa perheessa tulisi olemaan. Hän olisi halunnut varoittaa Daniellaa, mutta ei uskaltanut. "Äiti älä huolehdi, kyllä minä pärjään ja onhan minulla Darren mukana!" Matias tuhahti hyväntahtoisesti äidilleen. Ehkä omaksikin yllätyksekseen Matias tunsi suurta helpotusta siitä tiedosta, että pääsisi hetkeksi pois tästä talosta, äitinsä alati valvovan silmän alta. Tämä ei koskaan ollut säästellyt sanojaan, vaikka Matias tiesi, että hän oli saanut kaikkein vähiten osakseen äitinsä lihamestarin veistäkin terävämpiä toteamuksia. Silti hän tunsi tukehtuvansa tässä talossa. Lisa oli noussut pöydästä tyytyväisesti vatsaansa hieroen huomauttaen samalla, että Matilda voisi joutessaan kerätä samalla astiat, aivan kuin tytöllä ei olisi ollut mitään muuta tekemistä. Lisa ei ollut puhunut hänelle montaa sanaa sen jälkeen, kun tyttö ilmoitti lähtevänsä kuninkaanlinnaan kamarineidoksi. Toisaalta Matilda piti tästä hiljaisesta Lisasta, joka ei hänelle puhunut. Äidillä kun ei koskaan tuntunut olevan mitään hyvää sanottavaa kenellekään, jos tämä edes äidiksi kutsumista ansaitsi.\nMatilda katseli vaahtoavaa vettä, kun hän tipautti tinalautaset pesuveden joukkoon. Kuplat elivät niin lyhyen ajan, mutta silti saivat sen ajan tehdä mitä halusivat ja riemuita ympäri vatia. Hän ei elämässään ollut koskaan tehnty muuta kuin, mitä hänen äitinsä oli hänelle suonut. Kamaripalvelijana kuninkaallisessa palatsissa oli suuri kunnia kenelle tahansa, josta olisi pitänyt voida olla ylpeä. Hän oli kerran elämässään tehnyt, mitä hän itse halusi ja saanut siitä hyvästä äitinsä vihat niskaansa. Hän tiesi, että vanhempia pitäisi kunnioittaa, mutta mitä jos nämä eivät kunnioitusta ansainneet?\nMatilda istahti oleskeluhuoneeseen kääntäen selkänsä kohti tulta toivoen liekkien loimun hieman edes lämmittävän hänen työstä ja kylmästä kolottavaa selkäänsä sekä yksinäisyydestä palelevaa sydäntä. Tässä hän oli istunut jo monet yöt miettien omaa elämäänsä ja tulevaisuuttaan puikkojen kiemuraista liikettä katsellen, kuin ne olisivat selvittäneet hänen omia kiemuraisia ajatuksiaan joka pyörähdyksellä.\nTildan lähdöstä asti hän oli ollut yksin hänen äidin ja veljensä pitäessään yhtä. Matilda ei vain mahtunut joukkoon. Kaikki keskittyi siihen, että nämä odottivat hänen lähtevän kaikessa hiljaisuudessa antaen heidän olla rauhassa. Ikävä pusersi Matildan sydäntä tämän yrittäessä muistaa aikaa, kun hänen isänsä ja isosiskonsa vielä olivat eläneet tässä talossa. Kunpa hän olisi vain uskaltanut kertoa totuuden äidilleen tuosta kakusta. Hän sen oli leiponut yhdessä Tildan kanssa, eivätkä he todellakaan olleet isää myrkyttäneet, vaikka Lisa oli tarttunut tuohon väitteeseen, kuin se olisi ainoa valo synkässä metsässä.\nMatias istuutui sänkynsä reunalle katsellen kynttilän valon luomien varjojen tanssia vuoteen peitteissä. Hän ei tiennyt mihin hänen elämänsä oli menossa, oliko tuolla jossain olemassa tarujen onnellinen loppu hänelle, vai oliko kaikki jo kirjoitettu valmiiksi epäonnistumaan. Hänet oli pakotettu ottamaan morsiammekseen tyttö, jonka myötäjäiset olivat suurimmat ja hyödyttivät eniten perheen liikettä. Oliko kukaan kuitenkaan muistanut häntä tässä kaikessa? Monena iltana poika oli yrittänyt avata sydämensä tytölle, mutta Daniella ei vain saanut hänen sydämessään aikaan minkäänlaista liikettä. Lisa jaksoi päivittäin muistuttaa, että hän oli nyt perheenpää ja heidän perheensä tulevaisuus oli Matiaksen vastuulla. Silti hänestä monesti tuntui, että oli yhä sama kaksitoistavuotias poika,jonka isä hymyili hänelle rohkaisevasti pojan harjoitellessa ensimmäistä kertaa liikkeen hyllyjen täyttämistä. Hänen mieltään ei helpottanut sekään, että Matildan olemattomat naimakaupat olivat myös Matiaksen vastuulla. Yhtäkkiä hän oli vain 16-vuotias, jonka päätöksiin koko perhe luotti sokeasti. Petersonien säästöjen hupeneminen sai Matiaksen sydämen puristumaan tiukasti kasaan pojan rinnassa. Asema ja varallisuus, johon hänen esi-isänsä olivat tehneet valtavasti töitä oli kadonnut suvun nuorimman osaamattomuuen takia, kuin tuhkapilvi kuivaan tuuliseen ilmaan. Kaikesta vastuusta huolimatta Matias ei tiennyt alkuunkaan, miten yhtäkään niistä asioista tulisi hoitaa, eikä Lisa suostunut neuvomaan. Hän halusi vain olla yksin. Istua lammen rannalla katsellen ongenkohon iloista liikettä auringossa kimaltelevalla veden pinnalla. Hänen elämänsä ei ollut häntä varten tarkoitettu.\nEnsi lumi leijaili Petersonien talon ylle Matildan toivoessa sen peittävän hänen yksinäisyytensä mukanaan. Kauniiden vuokravaunujen pyörät kirskahtivat liikkeelle aisojen valittaessa kohtaloaan. Matilda katseli vaunujen kaunista muotoa miettien, että ne olisivat kelvanneet aatelisillekin. Lisa oli vaatinut, että Matias lähtisi näyttävästi. Äidille tärkeintä ei ollut olla rikas, vain näyttää siltä.\n”Niin kauan kuin, et kunnioita sukumme nimeä ja asut talossani, toivon etten näe sinua.” Lisan ääni oli viiltävän kylmä kuin ilmakin. Matilda tiesi, että oli saanut jäädä veljensä armosta taloon, siksi aikaa kuin hänen täytyi. Hetken hänen teki mieli vastata, ettei hänellä ollut aikomustakaan viettää aikaa äitinsä seurassa, mutta tyttö tyytyi vain nyökkäämään kohteliaasti.\nPäivät kuluivat vaihtuen viikoiksi ja viikot kuukausiksi. Kauniit kuurankukkaset koristivat huoneen ikkunaa, kuin tuoden lohtua Matildan yksinäiseen elämään. Huone oli talon pienin ja kylmin, vailla koristuksia. Lisa ei koskaan ollut mitään tarvetta kajota tyttöjen huoneeseen. Lisa ei olisi varmasti vanginnut huoneeseen edes pahinta vihamiestän. Huone, joka joskus oli ollut hänen ja Tildan yhteinen, oli täynnä muistoja, jotka saivat hänet yhä hymyilemään. Nyt Tildan sängylle ei enää olisi ollut pienessä huoneessa tilaa, vaan sängyn paikan täytti hiljaa hyrisevä rukki, tuottaen lankaa Matildan tarpeisiinsa. Matilda halusi vain saada valmiiksi kamarineidon asunsa mahdollisimman nopeasti kankaista, jotka paronitar Catherine oli lähettänyt hänelle. Kamarineidolle tarkoitetut kankaat olivat yhtä pehmeitä kuin hänen äitinsä hienoimman mekon kangas. Hän itse ei omistanut mitään vastaavaa. Lisa kuunteli kylmän tuulen ujellusta vasten talon seiniä toivoen hiljaa mielessään, ettei kylmä tuuli pääsisi kiertämään laudoituksen välistä sisälle. Hän nautti hiljaisuudesta, yksinäisyydestä, rauhasta, kaikesta siitä, mitä talvi toi mukanaan. Silti nainen ei voinut malttaa olla odottamatta, että talvi olisi lopulta ohitse ja Matias palaisi kotiin. Elämä syttyisi jälleen henkiin tässä talossa, joka aivan liian kauan oli ollut vailla vahvaotteista isäntää. Tyttäriensä kanssa hän oli epäonnistunut, mutta Matiaksessa Lisa näki tulevaisuuden. Pojassa kyti velvollisuus sukua kohtaan, jollaista kummassakaa hänen tyttäressään ei koskaan ollut näkynyt.\n**** Matilda nautti katsellessaan puikoilla nopeasti vaihtuvia silmukoita takkatulen lämmittäessä hänen kylmettynyttä selkäänsä. Istuminen vetoisessa pienessä huoneessa sai hänen nuoret luunsa kolottamaan kuin hän olisi vanha muori. Hetkeksi hän sulki silmänsä kuullessaan hamekankaan karhean kahinan lattiaa vasten äitinsä askelten säestämänä. Askeleet pysähtyivät takan eteen ja hetken, joka tuntui venyvän ikuisuudeksi, vallitsi hiljaisuus, jossa olisi voinut kuulla jopa hienoimmankin neulan helisevän äänen tämän pudottua lattille. Lisan karhea ääni rikkoi lopulta hiljaisuuden naisen puhuessa rauhallisesti korostaen jokaista sanaa, joka tämän suusta ulos pääsi. ”Huomasin tänään, että kaupan puolelta on kadonnut säkillinen porkkanoita. Satutko sinä tietämään asiasta mitään?”\nMatilda tunsi vatsansa muljahtavan ympäri hänen muistaessaan pahasti pakkasesta kärsineen porkkana säkin. Hän oli antanut säkin nälkiintyneelle talonpojalle, jonka silmät olivat loistaneet kuin tämä olisi juuri saanut säkillisen kultaa syliinsä.\n”Luulin sinun jo ymmärtäneen, ettei sinulla ole mitään asiaa kaupan puolelle, saati sitten ottamaan mitään sellaista, joka ei kuulu sinulle!” Lisa totesi ääni selkeästi särkyen vihasta ja halvennuksesta.\nMatilda tunsi jotain repeävän sisällään, jotain mitä hän ei kyennyt paikkaamaan ja tuosta raosta kaikki hänen tunteesa kuohuivat ylitse. Hänestä tuntui kuin hän olisi katsellut näytelmää jostain kaukaa, jossa hän uskaltautui laittamaan vastaan äidilleen, jonka halveksuvat kasvot saivat tuon etäisen Matildan suuttumaan yhä enemmän ja avaamaan suunsa. ”Porkkanat olivat PILALLA! Niitä ei olisi syönyt kuin todella nälkäinen! JA tiedätkö mitä? Minä annoin ne ILMAISEKSI!!!” Matilda kuuli jostain kaukaa oman äänensä huutavan. ”Sinä typerä heitukka! Et ymmärrä millaisia nuo nälkiintyneet lutikkapesät ovat! Ne kiittävät ensin kauniisti saadessaan ilmaiseksi ja kohta vaativat lisää ja lisää kunnes vievät kaiken!” Lisa huusi äänen särkyen yhä enemmän voimasta, jonka nainen sen tuottamiseen käytti. Matilda ei enää välittänyt, hänen äitinsä oli hirviö, kylmä patsas, joka ei ansainnut itseään kutsuttavan ihmiseksi ja tuon kaiken hän antoi vuotaa huuliensa välistä. Kaiken, mitä hän oli kokenut, mitä hän oli tuntenut noina yksinäisinä tunteina, joita hän oli viettänyt huoneessaan, jonka eristys ei olisi kelvannut edes talonpojille. Padon säryttyä hiukan, se murtui lopulta kokonaan päästäen ulos kaiken mädän, mitä Matilda oli isänsä kuoleman jälkeen tuntenut unohtamatta sekuntiakaan.\nMatildan maailmassa räjähti katkaisten hänen loputtoman vuodatuksensa äitinsä kohtelusta. Hetkeen tyttö ei ymmärtänyt mitä oli tapahtunut. Kipu säkenöi hänen vasemmassa poskessaan leviten korvaan. Poskea kuumotti kuin se olisi ollut kiinni roihuavassa tulessa. Hiljaisuus oli jälleen vanginnut heidät molemmat sisäänsä. Vain takassa hiljakseen räiskyvä tuli uskalsi enää puhua. Hitaasti Matilda nosti käden kuumottavalle poskelleen vieläkään kunnolla ymmärtämättä, mitä oli tapahtunut. Kyyneleet kihosivat tytön silmiin kivun saattelemina. Lisa seisoi yhä hiljaa liikahtamatta. Sitten se iski, kovempana kuin posken kipu suoraan sisuksiin tieto siitä, että hänen oma äitinsä oli juuri lyönyt häntä. Äiti, joka ei näyttänyt olevan edes pahoillaan teostaan. Rikkomatta hiljaisuutta Matilda poistui huoneesta toivoen, ettei hänen äitinsä olisi huomannut kimaltevia kyyneliä hänen poskillaan. Sitä iloa hän ei olisi halunnut äidilleen tuottanut. Ja kaikki tämä vain vaivaisen paleltuneen porkkanasäkillisen takia.\nMatilda heräsi levottomasta unestaan kuristavaan tunteeseen. Kauhuissaan hän etsi kuristajaansa huoneesta, mutta se oli tyhjä. Hiljaa hän nousi sängystä hiipien veljensä huoneeseen. Huoneeseen, josta hän oli monesti pienenä löytänyt veljuensä lohduttavasta kainalosta turvan painajaisilleen. Toivoen osan tuosta turvasta säilyneen Matilda avasi asumattoman huoneen oven. Haikeana hänen katseensa kiinnittyi tyhjään sänkyyn, jossa hän niin monesti oli viettänyt yönsä veljestään turvaa hakien. Ikkuna verhon takaa hiljalleen nouseva kajaste kiinnitti tytön huomion. Hetken Matilda ihaili tuota kaunista väriloistoa, kunnes sen lähde nousi hänen uniseen tajuntaansa. Tulipalo! ”ÄITI! HERÄÄ!” Matilda huomasi kiljuvansa tytön käsien samalla ravistellessa nukkuvaa Lisaa olkapäistä. ”Pihakoju on tulessa!” Matilda jatkoi epätoivoista huutoaan toivoen äitinsä kuulevan häntä unimaailmassaan. Matilda juoksi kovempaa kuin koskaan muisti jalkojensa häntä kuljettaneen kohti ulkona roihuavia liekkejä. Liekit ahmivat ahnaasti perheen rattaitta pyrkien levittämään koukeronsa yhä kauemmas ja kauemmas. Tyttö ähkäisi äänekkäästi nostaen kätensä kasvojensa suojaksi tuntiessaan liekkien polttavan kuumuuden poskillaan. Hetken hän rukoili, että Matias olisi ollut paikalla, sillä hän ei tiennyt mitä tehdä. Lisa ryntäsi pihalle silmät vielä puoliksi unessa. Kylmä viima läpäisi hänen vanhan yöpaitansa saaden naisen hytisemään kylmyydestä, ennen kuin liekkien kuumuus saavutti hänen alitajuntansa. ”Mitä sinä olet mennyt tekemään?” Lisa kiljaisi nostaessaan kätensä kasvojensa suojaksi. Hän saattoi nähdä sielunsa silmin, kuinka kaikki minkä eteen hän oli elämänsä uhrannut, katosivat noiden liekkien syleilyyn. Hysteerisenä hän purskahti itkuun kiroten samalla kaiken maan ja taivaan väliltä. Mitä hän oli tehnyt, että häntä rankaistaisiin tällä tavalla? Matilda kuunteli hetken Lisan suusta tulevia solvauksia, joista miltein kaikki tuntuivat olevan hänelle. Tuntien vihan kytevän veressään kuumempana kuin ympärillä roihuavat liekit, Matildan oli pakko tehdä jotain. Hän muisti isän vanhan pumpattavan paloruiskun, jota tämä oli säilyttänyt kaikki nämä vuoden turhan panttina. Naapurit olivat hälyyttäneet palokellolla kaupungin oman palovartioston ja sytyttäneet palotorniin lyhdyn, joka ohjeisti piemeässä palovartion heidän luokseen. Matilda ei kuitenkaan malttanut odottaa, hän saattoi tehdä liekeille jotain ja sen hän myös teki.\n”Sinä kauhea tyttären irvikuva! Poika sinusta olisi pitänyt tulla!” Lisa huusi ääni särkyen raivosta nähtyään tyttärensä sammuttavan pihalla loimunneen liekkimeren. ”Tuotat minulle vain pelkkää häpeää!” Matildaa ei äidin puheet liikauttaneet enää. Hän oli ollut joskus äidin silmäterä, mutta menettänyt asemansa Tildan lähdettyä. Lisan sydämeen ei mahnut rakkautta, sillä se oli liian täynnä ylimielisyyttä. Palovartija ei saattanut ymmärtää naisen käytöstä. Hän olisi itse ollut ylpeä, jos hänen tyttärensä olisi tehnyt samoin kuin tuon naisen tytär. Ei tämä mikään häpeä ollut, vaan sankari ja sen hän antoi myös naisen kuulla. ”Senkin letukka! Ettäs kehtaatte puhua tyttärellenne tuolla tavalla! Teidän ei kuuluisi olla äiti ja säälin kaikkia, jotka joutuvat olemaan teidän kanssanne tekemisissä!” Lisa seisoi paikoillaan hiljaa kuin etsien sanoja, jotka olisivat kuvanneet parhaiten hänen raivoaan, joka loimusi hänen silmistään kuumemmin kuin liekit olivat heidän pihallaan hetkeäkään olleet. Tämän avatessa suunsa kurkusta ei kuulunut kuin hiljainen koriseva ääni. Matilda katseli silmät suurina hämmennyksestä miestä, joka oli mykistänyt hänen äitinsä. Tyttö ei koskaan ollut nähnyt äitinsä jäävän sanattomaksi. Peläten ehkä naisen vastausta palovartija nappasi nopeasti Matildan kainaloonsa ja talutti tämän vaunulleen Lisan seisoessa yhä tuijottaen edessään olevaa maata kuin suolapatsas. ”Minä vien neidin varmuuden vuoksi lääkärille, sillä en voi luottaa siihen, että te välittäisitte sitoa hänen kätensä.” Matilda hämmästeli mistä mies puhui istuutuessaan vaunujen puiselle penkille, kunnes huomasi palohaavan kämmenpohjassaan. Lisa seisoi pitkään pihalla tuijottaen pihasta poistuneita vaunuja lumihitaleiden leijuessa hiljalleen hänen ympärillään. Nainen ei välittänyt yrittää kietoa yöpaitaansa tiukemmin palelevan vartalonsa ympärille, vaan antoi kylmyyden upota lihaansa saaden naisen vartalon tärisemään holtittomasti. Jokin miehen sanoissa oli koskettanut häntä. Hän oli aina tiennyt, ettei ollut paras äiti, mitä hänen lapsensa olisivat voineet toivoa, mutta ei hän koskaan ollut kuvitellut olevansa huonoinkaan. Jokin hänen sisällään liikahti, mutta vain hetken. Hetken hän antoi itsensä välittää ihmisistä ympärillään, mutta vain hetken. Rakkaus oli heikoille ja rikkaille, ei hänelle. Hän ei ollut kumpaakaan, eivätkä hänen lapsensakaan.\n**** Matilda katseli silmät suurina aamuauringon kylmässä loisteessa kylpevää edessään kohoavaa loistokasta kaupunkiasuntoa. Hän ei montaa kertaa elämässään ollut tullut Pinewoodin rikkaiden alueelle ja nyt tuo ystävällinen palovartija oli jättänyt hänet tähän huikaten, että muistaa mainita nimensä, koska lääkäri oli hänelle yhden velkaa. Matilda laski kätensä pakkasesta jääkylmälle rautaportille työntäen samalla porttia eteenpäin. Upottaen jalkansa tuoreeseen lumihankeen Matilda asteli eteenpäin katsellen samalla ympärillään kohoaavaa uutta maailmaan, jonka osa hänkin talvallaan olisi talven päättyessä lähtiessään kamarineidoksi. Ystävällisesti hymyilevä nainen avasi oven katsellessaan hämmästellen sen takana hytisevää tyttöä. Ojennettuaan häpeillen naiselle reikäisen ulkoviittansa Matilda mutisi ujosti palovartija Edwardsin lähettäneen hänet lääkärille kätensä ruhjeen takia.\n”Hei Matilda! Ei sinun tarvitse pelätä täällä ollenkaan”, nainen sanoi ystävällisemmällä äänensävyllä, kuin mitä hän oli pitkiin aikoihin kuullut. ”Minä olen Genesis Fredrickson. Mieheni Timotheus katsoo varmasti kättäsi, mutta juuri nyt hänellä on potilas. Vien sinut odottamaan. Tule perässäni.” Matilda seurasi Genesiksen ystävällistä ääntä alas portaita jalat täristen jännityksestä. ”Tim?” nainen sanoi kysyvällä äänellä kuin herättääkseen miehensä huomion. ”Jaksatko vielä ottaa yhden potilaan vastaan?” Matilda kuuli miehen henkäisevän syvään, mutta myöntyi kun Genesis mainitsi palovartijan nimen. Yö oli ilmeisesti ollut pitkä lääkärille yöllä tapahtuneen verisen tavernatappelun takia. Potilaita oli riittänyt enemmän kuin tarpeeksi, mutta koska Edwards oli pyytänyt, hän katsoisi vielä nopeasti tyttöä.\nMatilda huokaisi syvään tuntien sydämensä hakkaavan rinnassaan kauhusta kuin ulos pyrkien. Hän ei koskaan ollut jäänyt vieraanmiehen kanssa kahden suljettuun tilaan ennen tätä hetkeä. Seinät olivat täynnä pelottavia kuvia kuolleista, eikä hän ollut aivan varma olivatko ne tiedettä vai paholaisen töitä. Lääkäri ei ollut paljoakaan häntä vanhempi, vain muutaman vuoden ja silti tämä oli jo äärimmäisen arvostettu hyväntahtoisuudensa sekä taitojensa takia. Matilda kuunteli, kun mies kieltäytyi ottamasta edelliseltä potilaalta rahaa vedoten, ettei hän voinut viedä rahoja tämän perheen elannosta. Matilda kuuli miehen huikkaavan, että hän voisi nyt tulla sermin takaa. Lääkäri oli pöydän ääressä sekoittelemassa rohtojaan, kun Matilda kiipesi pöydälle istumaan tuntien mahansa sisällön pyörivän villisti hänen katsellessaan seinille olevia kuvia. Hän ei tiennyt mitä ne olivat, mutta ei hän oikeastaan halunnutkaan tarkemmin tietää. Hänestä ei olisi ollut lääkäriksi. Tim asteli hänen luokseen kysyen, mikä tyttöä vaivasi, selittäen samalla, että oli jo ottanut vapauden sekoittaa tälle voiteen palohaavaa varten, kun tämä oli kerta tullut palovartijan kyydillä. Miehen lause jäi kuitenkin kesken tämän nostetua katseensa tytön kasvoihin. Mies näytti siltä kuin olisi nähnyt kummituksen. Matilda nousi ikävä tunne siitä, ettei hän ollut ehtinyt siistiytyä tulipalon jäljiltä. Silti kukaan muu ei häntä ollut säikähtänyt, joten miksi tämä mies, jolla oli seinät täynnä mitä iljettävämpiä piirrustuksia pelästyi häntä. Tytön sydän kuitenkin jätti lyönnin välistä lääkärin henkäistyä ”Matilda?”. Ääni oli aivan eri kuin miten mies oli aikaisemmin puhunut, se oli hyvinkin tuttu, hän oli viettänyt lapsuutensa kuunnellen tuota ääntä, joka oli lukenut hänelle iltasatuja ritarien seikkailuista. Tuo ääni ei kuitenkaan kuulunut miehelle, vaan hänen siskolleen.\nHetkeen hän ei miettinyt mitään, vaan toimi täysin vaistojensa varassa. Matilda hyppäsi pöydältä likistäen isosiskonsa käsiensä väliin niin lujasti kuin pystyi peläten tämän kohta katoavan uudestaan ja kaiken olleen vain unta. ”Tilda minä olen pahoillani!” Matilda kuiskasi ääni täynnä kyyneliä. Hän sai lopultakin sanottua nuo sanat, joita niin pitkään oli halunnut siskolleen sanoa isän kuoleman jälkeen. Äiti oli kaatanut kaiken tämän niskaan ja syyttänyt tätä isän murhaamisesta, eikä Matilda ollut tehnyt mitään puollustaakseen sisartaan. Hän oli vielä tuolloin uskonut sokeasti kaiken, mitä äiti sanoi. Vasta nyt hän ymmärsi.\n”En uskonut enää näkeväni sinua!” Matilda henkäisi irroittaessaan puristavan otteensa siskonsa ympäriltä.\n”En minäkään sinua!” Tilda henkäisi ääni yhtä kyynelten täyttämänä kuin Matildankin. Tämä jatkoi hengästyneenä kertoen, kuinka oli monesti halunnut ottaa yhteyttä siskoonsa, muttei ollut uskaltanut Lisan takia. Matilda katseli ympärilleen Tildan kertoessa silmän loistaen innostusta tarinaansa, kuin aikoinaan tämä oli kertonut ritarien urotöistä.\nTämä oli rakentanut elämänsä alusta alkaen uudestaan perustuksista lähtien. Hetken hän tunsi katkeruuden kylvävän siemeniään mielessään siitä, että siskolla oli mennyt kaiken tämän aikaa niin hyvin ja hän itse oli kärsinyt suunnattomasti kotona äitinsä oikuista. Matilda kuitenkin päätti olla välittämättä tuosta tunteesta ja antaa sen asian olla. Tilda oli varmasti tehnyt niin kuin parhaaksi näki. Hän oli nyt löytänyt siskonsa, eikä todellakaan aikonut päästää irti.\nMatilda ei malttanut lähteä kotiin heti Tildan salvattua hänen kätensä, vaan liittyi tämän ja Genesiksen seuraan aamiaiselle. Sisko oli todella utelias kuulemaan perheensä ja naapuruston kuulumisia. Matilda huomasi kertovansa siistityn version Tildalle hänen ja Lisan suhteesta. Tyttö ei missään nimessä halunnut aiheuttaa enempää tuskaa siskolleen, joka selvästikin oli omistanut elämänsä korvatakseen teon, josta äiti häntä oli vihapäissään syyttänyt. Enemmän Tilda tuntui olevan kiinnostunut Matildan pääsystä kamarineidoksi ja sen tuomista mahdollisuuksista päästä lääkärin tehtäviin hovissakin, jotta hänelle jäisi enemmän rahaa hoitaa köyhiä ilmaiseksi. Matilda katseli siskoaan ja tämän vaimoa tietämättä oikein kuinka suhtautua näiden elämäntapaan. Hänelle oli aina opettettu, että oli olemassa mies ja vaimo. Näin luoja oli sen tarkoittanut, mutta kun hän katseli siskoansa ja tämän onnea, niin ei hän voinut ymmärtää, miksi jokin niin kaunis ja puhdas voisi olla pahasta. Hän oli saanut siskonsa takaisin, eikä hän halunnut minkään enää tulevan heidän väliin. Hiljaa mielessään Matilda toivoi itsekkin joskus olevansa yhtä onnellinen kuin miltä Tilda nyt näytti. Välillä se tuntui vain kovin kaukaiselta ajatukselta. Tildan tuoksu huumasi Matildan vieden tytön kauas menneisyyteen, aikaan jolloin he vielä olivat yhdessä pakertaneet kasvimaalla. Tilda ei enää pakertaisi kasvimaalla, mutta ei hänkään kauaa. Hoviin päästyään, Matilda voisi hyvin pitää yhteyttä siskoonsa, mutta ennen sitä he sopivat, etteivät näkisi. Matilda säilyttäisi tämän salaisuuden, kunhan vain saisi pitää siskonsa jälleen elämässään. Kumpikaan ei halunnut irroittaa otettaan, koska he tiesi, etteivät näkisi ennen talven loppumista, ikävä oli nyt suurempi kuin mitä se oli ollut ennen jälleennäkemistä.\n***** Matias ojensi käsiään kohti takassa lämpimästi lepattavia liekkejä yrittäen imeä edes osan sen lämmöstä sydämeensä. Kihlasormus kimalsi hänen sormessaan kaunista loistettaan, muistuttaen miestä koko ajan siitä mitä oli menettänyt. Paljon oli tapahtunut sinä aikana, kun hän oli yliopistossa ollut ja niin paljon jäänyt tapahtumatta sellaista, mitä hän katuisi koko ikänsä. Darrenin iloinen ääni keskeytti Matiaksen ajatukset vaatien miestä liittymään seuraansa. ”Olisi sinunkin aika jo opiskella!” Darren tuhahti iloisesti sylissään olevan kirjan pölyisten sivujen takaa. Matias tunsi katumuksen pistävän sydämessään. Luostari oli tarjonnut hänelle uskomattoman mahdollisuuden suorittaa kandidaatin tutkinto Pinewoodin yliopistossa, tutkinto johon hänellä ei itse olisi ikimaailmassa ollut varaa ja hän ei ollut jaksanut avata kirjoja pitkiin aikoihin.\nDarren oli ottanut kaiken irti tästä mahdollisuudesta. Miehen tapasi miltein aina nenä kirjoissa, tutkien historian parhaimpien kauppiaiden menestyksen salaisuuksia. Matias ei vain kyennyt keskittymään. Pahoitellen kovasti, ettei voinut liittyä Darrenin seuraan taaskaan pidemmäksi aikaa, Matias suuntasi kohti ulos vievää ovea lisäten vielä: ”Ei tekisi minun pahaa opiskella, mutta ei tekisi sinullekaan pahaa joskus käydä ulkoa!”\nMatias istui sänkynsä reunalla valmistautuen jälleen yhteen unettomaan yöhön. Hän ei ollut saanut nukuttua pitkiin aikoihin, mutta toisaalta hän mielestään ansaitsikin sen. Yksinäisyys antoi hänelle mahdollisuuden ympäröidä itsensä muistoilla, satuttivat ne häntä itseään sitten kuinka paljon. Heti hänen saavuttua yliopiston tiluksille, oli häntä tuovien vaunujen pyörä rikkoutunut tiellä olleeseen kiveen. Matias oli auttanut kuljettajan vaunuineen paikallisen puumestarin luokse, jossa tämän vaimo oli tarjonnut matkasta nälkyyntyneelle Matiakselle leipäsiivun. Silloin hän oli nähnyt tämän. Puumestarin tyttären, joka oli saanut nuoren miehen sydämen sykkimään niin kuin legendoissa kerrottiin rakkaudesta. Syvä huokaus kaikui huoneen vanhoista seinistä, kuin korostaen miehen huonoa omaa tuntoa. Matias oli ollut valmis luopumaan kaikesta, hylkäämään lupauksensa ja ottamaan kauniin Evan vaimokseen, mutta elämä ei ollut niin yksinkertaista kuin rakkaustarinoissa kerrottiin. Rakkaus ei kiivennytkään jokaisen esteen ylitse voittajana, joskus se oli vain tuomittu epäonnistumaan. Darren oli hänen parasystävänsä ja hän oli luvannut ottaa vaimokseen tämän siskon. Teoillaan hän olisi särkenyt vain luvattunsa sydämen, mutta myös suhteensa parhaaseen ystäväänsä. Hän olisi ajanut sukunsa kaupan vararikkoon Evan olemattomien myötäjäisten takia. Rowleyn perheen maksamat myötäjäiset olivat heidän kauppansa ainoa toivo. Miten Matias olikaan yrittänyt keksiä jotain muuta tapaa, mutta sellaista ei ollut olemassa. Matias sulki silmänsä, mutta kipu ei kadonnut mihinkään. Hän saattoi nähdä sielunsa silmin, kuinka hän oli joutunut hylkäämään Evan lammen rannalle. Heidän lampensa, jossa he niin monesti olevat toisensa salaa tavanneet ja unelmansa yhdessä jakaneet.\n**** ”Mihän sinä taas katosit ystäväiseni?” Darren kysyi hämmästellen ystävänsä tyhjiä silmiä. Hän oli huolissaan Matiaksesta, joka tuntui etääntyvän päivä päivältä elämästä ja uppoavan yhä syvemmälle oman mielensä sisään. Tämä ei ollut koskenutkaan ohrapuuroonsa, vaikka sen keskellä kimalteli kauniisti rasvakimpale. Darren ei tiennyt, mitä oli tapahtunut, ennen kuin he olivat kohdanneet Matiaksen kanssa yliopistolla. Ensimmäisinä kuukausina tämä oli ollut onnellisempi kuin Darren oli koskaan ystävänsä nähnyt olevan, mutta kuukausi sitten jotain tapahtui ja Matias oli muuttunut, joksikin jota hän ei tunnistanut.\n”Tänään sinä lähdet minun kanssani kirjastoon. Sinä olet ollut jo aivan tarpeeksi omissa oloissasi ja opintosi ovat selkeästi kärsineet. Mennään yhdessä, lupaan olla katoamatta mihinkään,” Darren totesi äänensä lähes yhtä määräävänä kuin mitä Matias oli äidiltään tottunut kuulemaan. Juuri kun Matias oli kieltäytymässä ystävänsä tarjouksesta, tämä jatkoi: ”Etkä keksi yhtään tekosyytä!”\n**** Matias istui kuin nauliintuneena yliopiston kirjaston epämukavalla penkillä tuntien ahdistusta ympärillään pyörivistä muista opiskelijoista. Tuoli oli tällä hetkellä hänen turvapaikkansa, vaikka mies ei ollut aivan varma kauanko se pysyisi pystyssä hänen allaan. Joku oli yrittänyt aikoinaan tehdä tuolista mukavan lukemisen tyysijan kahdella tyynyllä, mutta vuosien saatossa tyynyjen täytteet olivat kadonneet ja pistelivät niillä istuvaa aina tämän liikahtaessa.\nMatias tunsi ystävänsä tyytyväisen katseen itsessään. Darrenin ilme oli kuin koiran omistajalla, jonka lemmikki oli juuri oppinut uuden tempun. Matias ei ymmärtänyt kuinka Darren oli hänet tänne saanut suostuteltua, mutta viimeisiin tentteihin lukeminen ei ollut huono idea. Se hänenkin täytyi myöntää.\n”Kiitos Darren!” Matias mutisi hiljaa säästyäkseen kanssa opiskelijoiden paheksuvilta katseilta hiljaisuuden särkemisen takia, ”tämä oli ihan hyvä idea.” Darren katseli hetken ystäväänsä ja levitti huulilleen tavanomaisen iloisen virnistyksensä, joka sai hymyilyn kohteen itsensäkin väkisin hymyilemään. ”Oli minulla kyllä oma lehmä ojassa sen suhteen, että sinut tänne toin,” mies virnuili huulet kääntyen aina vain suurempaan hymyyn. ”Haluan, että tapaat erään henkilön.” mies sai sanottua, kun heitä lähestyneet askeleet pysähtyivät Darrenin tuolin viereen saaden miehen nousemaan tuolistaan nopeammin kuin Matias oli tämän ikinä nähnyt liikkuvan.\n”Matias, tässä on kihlattuni Eva,” Darren esitteli kaunista tummaihoista vieressään seisovaa naista silmät loistaen kuin pikku lapsella jouluaamuna. Matias tunsi veren seisahtuvan suonissaan. Hän olisi maksanut mitä tahansa, jos vain olisi saanut saavillisen sahtia, johon upottautua. Kuinka Darren oli kaikista naisista löytänyt juuri hänen Evansa. Hänen elämänsä rakkauden, josta hän oli luopunut juuri osittain parhaan ystävänsä takia.\n”Olet ensimmäinen jolle kerromme kihlauksesta. Evan perheellä ei ole mahdollisuuksia maksaa myötäjäisiä, joten olemme päättäneet mennä naimisiin ennen kotia lähtöä. Tällöin minun sukuni ei voi meitä estää. Matias, olet paras ja luotetuinystäväni, kohta lankoni sinun ja siskoni liiton ansiosta, joten voisitko olla osallisena minun hääseurueessani?” Darren käänsi anovan, mutta iloisen katseensa ystäväänsä. Matias tunsi kuinka jotain kaunista särkyi hänen sisällään ja valui pitkin rintakehää jättäen jälkeensä ensin kirpaisevan polttavan tunteen, joka hetkessä muuttui pelkäksi kylmyydeksi. Hänen ystävänsä ei tiennyt, kuinka paljon tämä häneltä pyysikään. Evan silmistä hän näki, että kohtaaminen oli tullut myös tälle täydellisenä yllätyksenä, eikä nainen ollut vielä unohtanut. Silti tämän katseessa oli anova sävy, joka pyysi Matiakselta, ettei tämä paljastaisi häntä Darrenille. Ääni hänen sisällään vaati Matiasta kertomaan kaiken tapahtuneen Darrenille, mutta hän ei voinut vastustaa Evan anovien silmien katsetta. Hän yhä rakasta tuota naista ja rakastasi luultavasti koko elämänsä. Sivuuttaen äänen sisällään Matias nyökkäsi Darrenille levittäen väkinäisen hymyn kasvoillensa ja ojensi kätensä Evalle esitellen samalla itsensä.\n**** Matilda katseli ylpeänä luomustaan, jonka eteen hänen sormiinsa oli tullut kovettumat niihin kohtiin, joita vastaan lanka oli hangannut. Hameeseen kiteytyi kaikki se, minkä takia hän oli jaksanut elää nämä viimeiset ajat äitinsä luona. Se oli lupaus paremmasta tulevaisuudesta, paikasta johon hän kokisi kuuluvansa ja jossa häntä arvostettaisiin. Tänään oli se päivä. Viikko sitten hän oli saanut kirjeen hovista, jossa kerrottiin vaunujen saapuvan hakemaan häntä tänä aamuna vielä hämärän verhotessa Pinewoodia. Matilda ei millään olisi jaksanut odottaa lähtöä, mutta silti kaikki ei ollut niin kuin hän olisi halunnut.\nAskel kerrallaan Matilda käveli kohti suurinta pelkoaan. Hän ei voinut lähteä kotoaan ilman että olisi hyvästelyt äitinsä, oli tämä kuitenkin hänen äitinsä. He eivät olleet vaihtaneet sanaakaan tuon tulipalon jälkeen, joka oli tapahtunut kuukausia sitten, sillä äiti ei ollut poistunut enää huoneestaan. Nyt Lisa ei kuitenkaan ollut sulkeutuneena huoneeseensa, vaan Matilda löysi tämän mietteissään tuijottamasta takkatulen lumoaviin liekkeihin. Pitkään he seisoivat siinä hiljaa paikoillaan vain kuunnellen toistensa hiljaista hengitystä. Lisa ei kääntänyt kasvojaan hetkeksikään Matildan puoleen. Lopulta Matilda henkäisi äitinsä selälle hiljaa olevansa nyt lähdössä. Lisa ei vastannut, vaan piti katseensa tiukasti takkatulen loimussa. Tyttö ei ollut varma, oliko hänen äitinsä edes kuullut, mitä hän oli juuri tälle sanonut. Kului hetki, joka venyi Matildan mielestä ikuisuudeksi. Vain pihkaiset polttopuut räiskyivät takassa kuin pyrkien katkaisemaan äidin ja tyttären välillä vallitsevan hiljaisuuden. Matilda miltein säihkähti, kun Lisa lopulta kääntyi ympäri vetäen syvään henkeä kuin valmistautuen pitkään puheenvuoroon. Juuri kun tämä oli sanomassa asiansa, rautahanskan terävä koputus hiljensi naisen. ”Vaununne odottavat neiti Peterson!” Komea pitkähiuksinen nuori mies sanoi äänellä, joka selkeästi kertoi, että hän ei aikoisi pyytää Matildaa siírtymään vaunuihin toista kertaa. Tyttö katsoi vielä viimeisen kerran äitiinsä ennen lähtöään. Lisan huulilla karehti hento hymyntapainen tunne, jonka Matilda arveli luultavasti itse kuvittelevansa äitinsä huulille. Hiljainen nyökkäys hyvästiksi oli se, mitä hän äidiltään sai. Toisaalta ei hän ollut enempää uskaltanut odottanutkaan. Matilda loi viimeisen katseen lapsuuden kotinsa pihaan pohtien palaisiko hän enää koskaan. Hänen kotinsa oli nyt kuninkaanlinnassa kaukana kauppiaiden kaupungin osasta. Matilda kietoi viittaansa tiukemmin ympärilleen kuin toivoen saavan siitä jotain lämpöä irti. Hänen kylmyytensä ei kuitenkaan johtunut säästä, vaan pettymyksestä toiveeseen, että hänen äitinsä olisi edes heidän erotessaan osoittanut rakkautta häntä kohtaan. Matilda huokaisi katsellen taivaan tähtiä kuin etsie niistä itselleen lohdutusta. Kai häntäkin vielä joku joskus rakastaisi.\n**** Auringon noustua korkealle Pinewoodin taivaalle sulattaen viimeisiä rippeitä kauppiaiden pihalla olevasta kevyestä lumikerroksesta. Kevät oli jo aivan ovella ja auringon säteiden lämmön saattoi jo tuntea ihollaan. Matias kiitti ystävällistä maamiestä, joka oli ottanut hänet kyytiin tienposkesta saadakseen seuraa pitkälle matkalleen. Välttävin arvosanoin hyväksytty kandidaatin tutkintotodistus lämmitti miehen matkakassissa muistuttaen, ettei yliopistolla vietetty aika ollut kaikki aivan turhaa. Matias ehti kuulla vain ulko-oven kolahduksen, kun hän jo tunsi äitinsä tutun tuoksun nenässään ja tämän kädet vartalonsa ympärillä. ”Tervetuloa kotiin!” Lisa henkäisi onnellisempana kuin Matias oli äitiään nähnyt sitten isän kuoleman jälkeen.\n”Onko Matilda vielä kotona?” Matias kysyi hämmästellen, miksei sisko tullut vastaan matkalaista ja harmistui kuullessaan tämän lähteneen jo aikaisemmin aamulla. Hän oli kovasti toivonut ehtivänsä kotiin ennne siskon lähtöä. Lisan kasvoille nousi vieläkin maireampi hymy tämän huomatessa Daniellan saapuneen naapurista toivottamaan kihlattunsa tervetulleeksi kotiin. Matias seisoi selin tyttöön kääntymättä katsomaan tämän saapumista. Hän olisi antaunut mitä vain, että olisi voinut iloita kihalattunsa näkemisestä, jos hän edes olisi voinut sanoa haluavansa nähdä tätä. Mies yritti pitää tunteensa kasassa, mutta pystyi siihen vain juuri ja juuri. Hänen elämänsä rakkaus oli lupautunut hänen parhaalle ystävälleen ja nyt hänen täytyi seurata sivusta tuota onnea, eikä hän koskaan voinut puhua tapahtuneesta kenellekään. Matias puristi kämmenensä tiukasti nyrkkiin toivoen pystyvänsä puristamaan samalla tavalla itsensä kasaan ja kääntyi katsomaan tulijaa. Daniella seisoi aivan hänen takanaan silmän odotuksesta tuikkien, pieni suu viivaksi jännityksestä jähmettyneenä. Matias avasi kämmeensä nostaen sen vasten Daniellan pehmeää poskea. Tämä oli kaunis, kauniimpi kuin monet, joita hän oli eläessään nähnyt. Hän oli kuullut tyttöä kehuttavan monissa piireissä. Tästä tulisi loistava vaimo kenelle tahansa, jonka tyttö vain itselleen huolisi, mutta ei hänelle.\nHetken mielijohteesta Matias laski kätensä kevysti tytön vyötärölle vetäen tämän vasten huuliaan kuvitellen sen pienen hetken Daniellan olevan hänen oma Evansa. Daniella saattoi olla hänen tuleva vaimonsa, mutta hänen sydämensä kuului ikuisesti Evalle, eikä siellä ollut enää tilaa Daniellalle.\n**** Matka oli lopulta ohitse. Aamun hämärä oli vaihtunut illan pimeydeksi ja taas uuden aamu hämäräksi. Matilda seisoi keskellä lumihankea katsellen ylös linnan kivisiä seiniä. Hän saattoi vain kuvitella millaisia tarinoita seinät jo nyt pitivät sisällään, vaikkeivät ne olleet vielä kauaa olleet pystyssä. Nyt oli hänen aikansa jättää oman tarinansa noiden seinien kerrottavaksi.\nTaloudenhoitajar Woods tervehti Matildaa heti valtaistuinsalissa. Tyttö tunsi itsensä typeräksi huomatessaan suunsa jääneet auki hänen katsellessa salin ylenpalttista loistetta, jollaista hän ei ollut osannut kuvitella edes unissaan. Kristalli ja kulta kimaltelivat kirkkaammin kuin järvenpinta aurinkoisena kesäpäivänä, miltein häikäisten loisteellaan. Woods komensi kamaripoikaa viemään Matildan vähäiset matkatavarat edeltä tytön huoneeseen antaen tytölle selkeästi hetken aikaa katsella ympärilleen, kunnes komensi tämän seuraamaan itseään. Matilda seurasi naista kivisten käytävien ja portaiden kautta käytävälle, joka oli yksinomaan tarkoitettu naispuolisten palvelijoiden huoneiksi. ”Voit jättää viittasi tänne ja vaihtaa yllesi palvelusasusi.” Lisa puhui kuin olisi pitänyt samankaltaisen puheen jo satojakertoja aikaisemmin. ”Kruununperijän kihaltun paronitar Catherinen kamarineitona olet hyvin tärkeässä asemassa. Muista se! Mitään mitä täällä näet tai kuulet ei saa vuotaa linnan ulkopuolelle. Niin ja palvelijoiden välisiä rakkaussuhteita ei suvaita alkuunkaan!” Lisa jatkoi äänen selkeästi tiukentuessa loppuakohden. Matildan ilme näytti ilmeisen säihkähtäneeltä naisen kasvojen kovuuden leppyessä nopeasti hymyilemään, ”mutta nyt ei anneta paronittaren odotella enempää.” Woods saattoi Matildan paronittaren huoneistoon ohjeistaen tyttöä koko matkan siitä, kuinka tämän nyt odotettiin käyttäytyvän uudessa asemassaan. Matildan kääntyessä kysymään tältä vielä viimeisiä neuvoja hän huomasi naisen jo kääntyneen sättimään nuorta palvelusneitiä tämän tavasta kantaa kuninkaallisia lakanoita. Matilda seisoi pitkään huoneen nurkassa osaamatta tehdä mitään muuta kuin tuijottaa yksityiskohtia ympärillään olevissa koristuksissa. Hitaasti hän käveli huoneen suuren ikkunan luo katsellen linnan ympärillä korkeaksi kohoavia muureja, jotka eristivät hovin ulkopuolisesta maailmasta. Linna oli kuin kaupunki, jonka väki eli omien lakiensa mukaisesti. Matildan katse kiinnittyi vahtitorniin, jonka kellot kumisivat pahaenteisesti kuin varottaen linnan asukkaita tulevasta pahasta.\nOvi hänen takanaan kolahti ja Catherine astui sisälle. Huoneen täytti silkkipuvun pitkän helman herkkä kahina nuoren paronittaren astellessa kamarineitonsa luokseen vartiotornin kellojen kumahdellessa tahtia antaen. Matilda oli pitänyt uuden pukunsa kankaita hienoina, mutta Catherinen arkipukukin säihkyi kultalangalla tehdyistä kirjailuista.\nCatherine kiersi pitkien leveiden hihojen peittämät käsivartensa Matildan ympärille rutistaen vanhaa ystäväänsä tiukasti itseään vasten. Kangas Mathildan kämmentä vasten oli pehmeämpi kuin mitä hän oli ikinä voinut edes kuvitella sen olevan. Hänen ajatuksensa keskeytyi hänen huomatessa ylhäisen tytön tärisevän hänen sylissään kuin ketunpoika luolassaan.\n”Täällä on kaikki aivan kauheaa! Kuningas pidätytti kuningattaren maanpetoksesta ja lähetti kaksi vartiostoa tekemään vielä lisää pidätyksiä!” Catherine sai peloltaan nyyhkäistyä Matildan ymmärtämättä yhtään, mistä lady puhui.\nVartiokellot jatkoivat pahaenteistä kuminaansa luoden pelonilmapiirin Pinewoodin ylle, soittaen kuolemansävelmäänsä niille, joita vartiot olivat lähteneet noutamaan.\nTämän osan julkaisu kesti minulta aivan liian kauan. Seuraavat osat ovatkin sitten valmiita jo julkaistavaksi ja tarkoitus on julkaista ne kahden viikon välein, kuten ennenkin!\nMissään vaiheessa, en Pinewoodista ole luopunut, enkä ole luopumassa :) !\nTavataan siis kahden viikon kuluttua!\nLähettänyt Mesinen klo 15.56 3 kommenttia: