Parkinsonin tauti | Mehiläinen\nParkinsonin taudin kolme pääoiretta ovat lepovapina, liikkeiden hidastuminen ja lihasjäykkyys. Oireet alkavat hitaasti usein ensin toisen puolen raajoissa, kunnes ne vähitellen leviävät kaikkiin raajoihin. Vapina on luonteeltaan ns. pillerinpyöritysvapinaa, se ilmenee erityisesti levossa, on harvajaksoista, ja usein lievittyy tahdonalaisen liikkeen aikana. Jännittäminen, väsymys tai fyysinen rasitus voivat lisätä vapinaa.\nLiikkeiden hidastuminen näkyy vuoteesta tai tuolilta nousun vaikeutena, askeleet muuttuvat lyhyiksi ja laahustaviksi tai töpöttäviksi. Käsien myötäliikkeet vaimenevat kävellessä tai katoavat kokonaan. Sairastuneen ryhti on seisoessa ja kävellessä etukumara, kyynärpäät, polvet ja lonkat ovat jäykästi koukussa. Raajojen taivutuksessa liikkeessä tuntuu vastusta. Sairaus voi näkyä myös kasvojen ilmeettömyytenä ja käsialan pienentymisenä. Ääni voi muuttua hiljaiseksi ja puhe monotoniseksi. Sairauden edetessä tilanvaihtelut heikentävät toimintakykyä. Hyvät ja huonommat hetket vaihtelevat päivän ja viikon sisällä ja muutokset voivat olla hyvinkin yhtäkkisiä.\nParkinsonin tautiin liittyy myös ns. ei-motorisia oireita. Autonomisen hermoston oireina voi esiintyä matalaa verenpainetta tai verenpaineen vaihtelua, lämmönsäätelyhäiriöitä, ihon rasvoittumista, suolen toiminnan hidastumista, tihentynyttä virtsaamisen tarvetta ja seksuaalihäiriöitä. Syljen eritys voi lisääntyä. Kaatuilua esiintyy sairauden edetessä liittyen tasapainon säätelyjärjestelmän rappeutumiseen Univaikeudet, levoton yöuni ja päiväaikainen väsymys voivat olla ensioireitakin jo ennen liikuntavaikeuksia. Sairauden edetessä psyykkiset oireet ja muistivaikeudet ovat yleisiä.\nParkinsonin taudin tutkiminen\nParkinsonin taudin diagnoosi on kliininen, oireisiin perustuva eli mitään kuvantamis- tai laboratoriotutkimuksia ei tarvita, jos oirekuva on tyypillinen. Jos sairastuneella on kaksi kolmesta pääoireesta (lepovapina, liikkeiden hidastuminen ja lihasjäykkyys), Parkinsonin tauti on todennäköinen. Laboratoriokokeilla ja pään kuvantamisella voidaan tarvittaessa sulkea pois muita sairauksia. Jos oirekuva tai sairauden alkamisikä on epätyypillinen, voidaan lisätutkimuksena käyttää aivojen isotooppikuvausta, jossa voidaan nähdä dopamiini-välittäjäaineen epäsymmetrinen vähentyminen aivojen tyvitumakkeissa. Diagnoosin ja lääkehoidon aloituksen tekee yleensä neurologi.\nParkinsonin tautiin ei ole parantavaa eikä merkittävästi sairauden kulkua hidastavaa hoitoa. Lääkehoito on oireiden hoitoa. Lääkityksen aloittamisella heti diagnoosin varmistuttua ei ole kiirettä, vaan se voidaan aloittaa sitten, kun oireista on selkeää toiminnallista haittaa.\nLevodopa on Parkinson-lääkkeistä tehokkain. Se on dopamiinin esiaste ja muuttuu aivoissa dopamiiniksi korvaten solurappeuman aiheuttamaa dopamiinivajetta. Toisena lääkeryhmänä ovat aivojen omaa dopamiinituotantoa vahvistavat dopamiiniagonistit ja kolmantena ovat dopamiinin vaikutusta tehostavat MAO-B-estäjät, joita käytetään joko yksin taudin alkuvaiheessa tai yhdistettynä muihin Parkinson-lääkkeisiin.\nJos lääkkeiden säätely osoittautuu hankalaksi, sairastuneella on paljon päivittäisiä tilanvaihteluita tai tablettien nieleminen on vaikeaa, voidaan asettaa vatsanpeitteiden läpi infuusiopumppu, jota kautta annostellaan levodopaa suoraan ohutsuoleen. Vaikeimmissa tapauksissa voidaan päätyä neurokirurgiseen toimenpiteeseen, missä aivoihin asennettavan sähköstimulaattorin avulla voidaan lievittää pahimpia oireita.\nArtikkelin on kirjoittanut neurologian erikoislääkäri Tarja Suomalainen.


Neljän seinän sisällä - Suomen Arkkitehtiliitto SAFA Hesa-SAFAn blogi\nHesa-SAFAn blogi kesäkuu 17, 2020\nKoronapandemia siirsi suomalaiset etätöihin ja koululaiset kotikouluun. Ei ole itsestäänselvyys, että kaupunkikoti soveltuu mihinkään näistä toiminnoista ihanteellisesti etenkään pienten asuntojen kohdalla. Mitä koronakeväästä opittiin?\nVaikka koronapandemian laajuista mullistusta ei osattu ennakoida, asumisen laatua ja kestävyyttä on suunnittelussa pyritty jatkuvasti kehittämään arkkitehtien ja kaupunkien tahoilta. SAFA on Asuntoreformi-arkkitehtuurikilpailuissa etsinyt ideoita kaupunkiasumisen monimuotoisuuden ja asumisvaihtoehtojen tueksi. Helsingissä Asuntoreformi 2020 -kilpailun kohdetontit oli valittu “uutta Helsinkiä” olevilta asuinalueilta Jätkäsaaresta, Meri-Rastilasta ja Pohjois-Pasilasta.\nMyös asuntojen rakennuttamismallit kehittyvät. Vasta hiljalleen meillä jalansijaa saanut tuotantotapa on ryhmärakennuttaminen, joka voisi auttaa sopeutumaan kotiemme ahtauteen myös poikkeustilanteissa.\nKaupunkikoti kaipaa lisää joustavuutta\nTekniikan tohtori, arkkitehti SAFA, Jyrki Tarpio Tampereen yliopistosta peräänkuuluttaa poikkeusolojen keskellä tilojen monikäyttöisyyden huomioimista suunnittelussa ja rakentamisessa. Hän on tutkinut suomalaisten asuntojen tilallista joustavuutta ja mukautumiskykyä erilaisiin asumisen tarpeisiin ja vertaillut niitä mm. keskieurooppalaisiin asuntoihin. Nykyään monessa yhteydessä ja monialaisesti viljeltävää muuntojoustavuus-termiä hän kertoo välttelevänsä. Asuntosuunnittelun yhteydessä hän haluaa pelkistää termin seuraavasti:\n“Itse esitän, että kattotermi olisi joustavuus, eli mukautumiskyky. Asuntosuunnittelussa on kaksi pääperiaatetta, jotka tuottavat joustavuutta ja ne ovat muunneltavuus ja monikäyttöisyys”, Tarpio erittelee. Hän huomauttaa, että joustavuus- tai muuntojoustavuus-käsite mielletään usein rajallisesti ainoastaan muunneltavuus-merkityksessä. Se kuitenkin tarkoittaa tilaa rajaavia rakenteita, talotekniikkaa sekä konkreettisia rakennus- ja muuntotöitä, jotka ovat raskaita toteuttaa. Monikäyttöisyyteen perustuvaa joustavuutta sen sijaan on koronatilanteen kaltaisessa äkillisessä mullistuksessa nopeakäyttöistä ja helppoa soveltaa.\n“Monikäyttöisyys tarkoittaa, että tila on jo valmiiksi sellainen, että se sopii pelkästään kalusteita ja laitteita vaihtamalla erilaisiin käyttöihin. Esimerkiksi koronaeristyksessä perinteinen makuuhuone muuttuu työhuoneeksi kajoamatta itse tilaan ollenkaan. Tilojen muunneltavuus on olennaisesti työläämpää ja palvelee eri tarpeita, kun ajatellaan vaikkapa purkamista saati lisärakentamista”, Tarpio sanoo.\nKoronakotitoimiston kaoottisuudesta voi saada käsityksen kuvittelemalla esimerkiksi lapsiperheen, jossa on kaksi vanhempaa ja kaksi lasta. Kaikki jäävät kotioloihin koko vuorokaudeksi. Yhtäkkiä kotona on jatkuvasti neljä ihmistä. Ei töiden ja koulun pariin hajaantumista aamulla. Ei myöskään harrastuksia tai kylässä käyntiä vuorottamassa oleskelua ja kotirutiineja. Entinen olohuone onkin etätyön ja lastenhoidon keskellä äkkiä aikamoinen sotku. Moni kaipaa kotiinsa erillistä työpistettä, jonka voi rauhoittaa muulta elämältä ja vastaavasti tilaa, missä työasiat eivät koko ajan ole näkyvillä.\n“Eivät he voi avotilassa tai olohuonekeittiössä töitä tehdä keskittyneesti. On yhtäkkiä syntynyt aivan uusi yksityisen tilan haaste, varsinkin nykyisille asunnoille. Olemme tottuneet siihen, että keittokalustus on olohuoneen reunalla tai perällä ja samalla tämä on myös läpikulkutilaa, josta kuljetaan huoneisiiin”, Tarpio havainnollistaa.\nNäin ei kuitenkaan aina ole ollut. Vielä 1970-luvulla Suomessa toteutettiin halli ja huoneet -periaatteella hyvin käytännöllisesti ryhmittyviä asuntoja. Ne eivät ole tällä hetkellä kovin muodikkaita, mutta Tarpio näkee niissä myös hyviä puolia:\n“Tehtiin ns. tylsiä kolmioita. Kun on eteinen keskellä ja käynti neljään tilaan ympärillä: keittiö, olohuone ja kaksi makuuhuonetta, niin käytännössä kaikista näistä saa yksityisen.”\nTarpio myöntää, että keskellä oleva hallimainen käytävä ei aina vastaa nykyisen tilajaon ihanteita, vaikka kyseessä on varsin perinteinen asuintilan jaottelun tapa, jota löytyy paljon 1970-lukuakin vanhemmasta rakennuskannasta. Nykyasuntoihin luodaan ilmavuutta avotilatyyppisillä ratkaisuilla, mikä sinänsä on hyvä. Neliöiden ollessa tiukoilla asuntoon muodostuu kuitenkin helposti rauhatonta läpikulkutilaa.\nUusia tiloja työn ja asumisen välissä\nUseissa ryhmärakennuttamishankkeissa ja aktiivina Koti kaupungissa -yhdistyksessä toiminut Katja Virta, Arkkitehti SAFA, kertoo positiivisista kokemuksista uuden asuntotuotantomuodon parissa. Hänen mukaansa hankkeissa on nähtävissä potentiaalia joustoon ja muuttuvien tilanteiden hallintaan esimerkiksi yksilöllisten pohjaratkaisujen myötä. Tilojen käyttötavat moninaistuvat, mutta ennen kaikkea yhdessä toimimisella ja jaetulla tilalla on rooli, kun elinpiiri äkkiä joutuu rajoitetuksi.\nEsimerkkejä ryhmärakennuttamisesta Helsingissä ovat As Oy Messi Helsingin Kalasatamassa ja Jätkäsaaren As Oy Malta, joissa asukkaat ovat alusta lähtien olleet suunnittelussa mukana. Tiimityöskentely antaa kaikille projektissa äänen ja luo kontakteja naapureiden välille. Yhteisöllisen taloyhtiön merkki on myös, että sisäinen viestintä ja käytännöt toimivat. Pesulavuorojen järjestämisestä ruokaostosten tekemiseen voidaan koronatapausten sattuessa sopia talon omissa kanavissa.\nVirta kuitenkin huomauttaa, että kun suuressa rakentajajoukossa saattaa myös syntyä “kuin omakotitaloja kerrostaloon”. Hän kuitenkin arvioi, että tulevaisuudessa kehitetään jo suunnitteluvaiheeseen moduulimaisempia ratkaisuja ja prosesseja. Joka tapauksessa ryhmä tarpeineen ja vaatimuksineen on kasassa ennen kuin lähdetään suunnittelemaan. Rakennuskonsultti ohjailee ryhmän toimintaa ja arkkitehti tuo hankkeisiin konkretiaa.\nToiveet voivat olla hyvin lennokkaita, joten tärkeää on löytää yhteiset tavoitteet ja määritellä, kuinka paljon panostetaan esimerkiksi yhteistiloihin. Ne ovat yksi kriisikestävyyden resurssi niin perinteisessä kuin ryhmärakennuttamisessa, mutta etenkin ryhmärakennuttamiseen sitoutuvalla voi olla toivomuksena yhteisöllisempi asuminen, joka myös käytännössä toteutuu näissä kohteissa helpoimmin. Esimerkiksi Kalasataman Messistä löytyy laatikkoviljelyä, yhteiskeittiö, -sauna, -takkahuone ja harrastetiloja, jotka tuovat liikkumavaraa.\nTällä hetkellä monet yhteiskäyttötilat taloyhtiöissä ovat kuitenkin koronan vuoksi pois käytöstä. Virta näkee ne silti voimavarana. Jos yhteiskäyttötiloihin kuuluu kerhohuoneita tai harrastetiloja, joissa oleskelee yksi ryhmä kerrallaan, ne ovat riskittömämpiä kohtaamispaikkoja ja tarvittaessa tiloja voisi jakaa pienempiin. Hän mainitsee myös Malta-talon asuntojen erilliset vierashuoneet, joita voisi lainata työhuoneiksi tai muiksi monikäyttötiloiksi. Voitaisiin kuvitella vaikka skenaario, jossa perhe täytyisi eristämällä jakaa riskiryhmäläisiin ja työssäkäyviin.\nVaikka ahtaus on huomattava haaste, tulisi huomioida myös tarpeet eri perhemuotojen välillä. Jo videopalaveria varten pariskunta samassa asunnossa tarvitsee erilliset tilat, yksinasuva ei. Toisten ollessa perheen kanssa jatkuvasti samassa tilassa, on yksinasuja puolestaan pienessä asunnossa vailla virikkeitä. Mistä siis ajankäytön vaihtelua, kun julkiset paikat eivät ole auki? Yhteiset tilat korostuvat näin yhä entisestään.\n“Jos normaalisti yhteistilat laajentavat omaa reviiriä, niin kotioloihin tulee myös poikkeusoloissa joustoa, kunhan yhteiskäyttö suunnitellaan hyvin. Ainakin itse olen huomannut, että yhteiset ulkotilat ja oma piha ovat tärkeitä. Huomaan miettiväni, että yhtäkkiä kaipaan omaa parveketta tai terassia. Kaikki mikä tekisi asunnon käytöstä monipuolisempaa on positiivista”, Virta kertoo.\nAsumisen tarpeita, työntekoa ja sosiaalista olemista, rajaa jatkossakin käytettävissä oleva tila, niin sisällä asuinneliöissä kuin kadulla ja kaupunginosassa. Yksi kouriintuva haaste on lopulta asumisen hinta ja siitä johtava tuotannon tehostaminen. Asuntojen yksitoikkoisuus, yksityisyyden tarve ja toisaalta valoisuus ja avaruus ovat vaikeita toistensa suhteen tasapainoteltavia tekijöitä.\n“Sanoisin, että vanhat hyveet suunnittelussa korostuvat. Perusasiat, kuten että kaikki huoneet ovat tuuletettavia, löytyy henkilökohtainen ulkotila, riittävästi ikkunoita ja valoa. Sekin korostuu, että pienessä asunnossa olisi vähintään kaksi huonetta. Nämä perusasiat tekevät jo paremman “korona-asunnon”, tiivistää Katja Virta.\nJyrki Tarpion mukaan kuntien ja kaupunkien vaatimusten, miksei myös valtion ja ympäristöministeriön ohjauksen kautta joustavuuden voi jatkossa nähdä toteutuvan uudella tavalla, mutta hän epäilee, tuleeko kriisi jatkossa kuitenkaan näkymään itse asuntojen koossa:\n“En osaa sanoa että näin tulisi tapahtumaan. Vaikeaa sellaiseen kehitykseen on pakottaa. Kaupungit kasvavat ja varmaan niihin keskittyy isoa kysyntää jatkossakin. Tällä hetkellä asuntotuotannossa on aivan liian tiukkaa mitoitusta, vaikka ymmärrän mikä sitä ajaa.”\nYhden tällä hetkellä vallitsevan trendin hän soisi jäävän taakse. Se on syöttötehokkuuden maksimointi asuinrakentamisessa. Seurauksena on syvärunkoisia ja usein keskikäytävätyyppisiä taloja. Neliöiden ja rakennuskustannuksien nimissä tehdään kapeita ja syviä asuntoja.\nMyös Katja Virta näkee, että tehokkuusajattelun vuoksi ollaan koettu selviä heikennyksiä esimerkiksi pienien asuntojen valoisuudessa ja asuttavuudessa. Hän ei näe, että “minimitilat” olisivat mahdottomuus, mutta jos niitä tuotetaan, tarvitaan vastaavasti korkeampia vaatimuksia yhteiskäyttöisille tiloille ja ympäröiville palveluille.\n“Se on tasa-arvokysymys lopulta. Aikaisemmin ollaan keskusteltu asuntojen koosta ja tiiviistä kaupunkirakenteesta. Sillä on puolensa. Normaalisti ei ole haitta, jos asut pienessä asunnossa keskustan lähellä. Voit käyttää koko kaupunkia, mutta tässä senkin puolustaja varmaan huomaa, kuinka olosuhteet ovat nyt aivan erilaiset. Täytyy tietää, miten sitä olemassa olevaa tilaa parhaiten käytetään”, Virta vetoaa.\nJoni Kling ja Hesa-SAFAn johtokunta


Mielikuvitus rajana | Puutalobaby\nPelasin muutama vuosi sitten Joelin kavereiden kanssa ihan hurjan hauskalta kuulostavaa peliä. Toivottavasti muistan idean suunnilleen oikein; siinä jokainen pelaaja sai ensinnäkin salaisen lopputuloskortin (tyyliä ”velho syöksyi alas vuoren rinnettä” tai ”karitsa löysi emonsa vajan takaa”) sekä lisäksi nipun sanakortteja (tyyliin ”tie”, ”aurinko”, ”kukkula”, ”perhonen”). Muuta materiaalia pelissä ei sitten ollutkaan, ainoastaan pelaajien mielikuvitus.\nPeli eteni niin, että yksi pelaaja alkoi keksiä kuvitteellista tarinaa, ja toiset saivat ”ryöstää” tarinan itselleen lyömällä pöytään sanakortin oikeassa kohdassa. Eli tarinankertoja:\n”Olipa kerran poika, joka käveli tie…”\n”TIE!”, kortti pöytään ja tarinankerrontavuoro vaihtuu.\n…ja jokainen yrittää vuorollaan kuljettaa tarinaa siihen suuntaan, että voi käyttää sekä omat sanakorttinsa että loppuhuipennuksena iskeä pöytään tarinaan sopivan lopputuloskorttinsa.\nEli jos omassa lopputuloksessa esiintyy velho, on parasta yrittää saada joku hemmetin noita-akka sinne yhteiseen tarinaan mukaan. Ja jos velho tulee alas vuoren rinteeltä, on pelin tapahtumien parempi sijoittua vuorille eikä savannille.\nHuomasitteko: sanoin alussa, että ihan hurjan hauskalta kuulostavaa peliä. Heti ensimmäisellä pelivuorollani nimittäin tajusin, että voi j*mankauta mä olen aivan surkea tässä! Muut pelaajat olivat pelanneet roolipelejä pienen ikänsä – helppohan niiden oli keksiä tarinaan mitä hurjimpia ja kikatushauskimpia käänteitä. Muut olivat elementissään, hihkuivat ja aplodeerasivat toisilleen.\nItse olin omalla vuorollani, että ööö äää ja tota niinku öööö ja sitten siellä varmaan ööö aurinko paistoi…\n”AURINKO!”, joku kiljui. Ja se siitä mun pelivuorosta.\nEnkä ikinä enää pelannut sitä peliä.\nKuvittelutaito. Lapsena se oli ehtymätön, mutta mihin se on aikuiselta kadonnut?\nMinäkin mukamas luulin osaavani, ihan oikeasti luulin. Mutta yksi korttipeli roolipeliharrastajien kanssa paljasti karun totuuden. En osaa enää maalailla mielikuvitusmaailmoja, en ainakaan ex tempore -henkisesti.\nTarvitsen vähintään mind mapin ja power pointin sekä viikon aikaa ennen deadlinea.\nTaas yksi asia, mitä mä en ennen tirppaa ollut tullut ajatelleeksikaan: mielikuvitusleikkien syntyminen.\nItse asiassa ensimmäistä kertaa hoksasin asian alkukesästä, kun Liisa kertoi kommenteissa naperonsa syömiskuvitteluleikeistä – ja minä sain todeta vastauksena (say after me) perinteisen: niin meilläkin! Syöminen oli (tietääkseni) tirpan ensimmäinen kuvitteluun perustuva leikki, noin yhden vuoden ikäisenä.\nVautsi. Tämä on selvästi aivan uusi taito ihmisenä olemisessa. Että pystyy ajattelemaan asioita, jotka eivät tapahdu juuri siinä tilanteessa. Ennen naperon leikki oli pääasiassa tavaroiden kantelemista ja heiluttelua. Nyt mukana on yhtä äkkiä mielikuvitus.\nSeuraavaksi huomasin, että Silva laittoi leikkivaunuihinsa pehmoleluja ja työnsi vaunuja ympäriinsä – ei enää pelkästään kävelyharjoituksena, vaan kyseessä oli aivan oikea leikki, jossa leluja laitettiin ja otettiin pois vaunuista.\nMuutama viikko sitten Silva harjaili nalleaan minun oranssilla Tangle Teezerilläni.\nSama nalle pääsi myös istumaan pallon päälle. Ja mopoon. Ja keinuhevoseen. Ja leikkilentskariin.\nÄidin ja isin kännykällä leikitään ”haloo haloo” -leikkejä. Mutta niin leikitään myös sellaisella keltaisella rullamittanauhalla. Mielikuvitusleikeissähän jollekin esineelle voidaan keksiä kuvitteellinen käyttötarjokoitus, jota sillä ei oikeasti ole. Rullamittanauha onkin leikisti Silvan oma keltainen puhelin. Haloo haloo, bala-bala-bala-bala, haloo haloo!\nTirppa myös rakastaa kirjoja. Usein kun luetaan, luetaan puutalon joka ikinen lastenkirja. Ja niitä kuitenkin on se kolmisenkymmentä… Silva käy hakemassa lastenkirjahyllyltä kirjan kerrallaan, sitten se käydään huolella läpi, osoitellaan jokainen kuva ja äiti/isi saavat luvan kertoa, mitä kuvassa näkyy. Juonellisiin tarinoihin keskittymiskyky ei kuitenkaan vielä riitä.\nMutta isossa kirjahyllyssä on odottamassa myös pitkä rivi kirjoja, jotka ovat olleet minulle lapsuudessa rakkaita. Paljon satuja, tarinoita, kauniita kuvia ja opetuksia. Oma äitini on tuonut niitä Silvan syntymästä alkaen pari kirjaa kerrallaan mukana rinkassaan, kun on matkustanut junalla pohjoisesta tänne.\nMuistan niistä kirjoista lähinnä kuvat ja tunnelmat. Mutta odotan aivan hurjan innolla, että pääsen Silvan kanssa niitä lukemaan.\nOn ihana ajatus antautua uudestaan antautua satujen maailmaan. Peppi Pitkätossu. Olga da Polga ja Vasili Vaski. Venäläisiä kansansatuja. Onneli ja Anneli. Anni Swanin sadut.\nViiden vuoden kuluttua aion haastaa Joelin kaverit uudelleen tuohon samaan korttipeliin. Aion nimittäin nyt todellakin harjaantua näissä velhohommissa.\nOperaatio ”kuvittelutaitojen uudelleenaktivointi” täten käynnistyköön!\n6.8.2013 at 14:11\nRoolipelaajanvaimoa kiinnostaa: mikä oli pelin nimi? :) kuulostaa hauskalta nom-gamer illanistujais peliltä :)\n6.8.2013 at 14:13\nMulla ei ole mitään muistikuvaa :) Mutta kyselen & palaan!\nTätä pelattiin just silleen illanistujaisissa ja avatun viinipullon kanssa – ja muilla oli hurjan hauskaa :D\n6.8.2013 at 14:21\nJoelilta tuli vastaus välittömästi: peli oli Once upon a Time\nMeiltä löytyy kyseinen peli. :) ihan hauska vaikkei itselläkään tuo mielikuvitus riitä kovin monimutkaisiin juoniin…\nOi ihanaa, meillä on myös tallella tuo mun vanhat Tammen kultaiset kirjat, juuri tuo Kisu ja minä. Olen lukenut sitä kaksivuotiaalle pojalleni, joka tällä hetkellä haluaa latkia maitonsa kupista kuin kissa… Onneksi noita vanhoja kirjoja ei ole hukattu minnekään!\n6.8.2013 at 14:15\nJoo, mun äiti toi just viimeksi tuon Kisu ja minä, sekä Pikku äiti ja Kaikkein kultaisin kirja. En ollut näitä edes muistanutkaan, mutta heti kannen näkeminen toi mieleen mielettömät muistot! Etenkin tuo viimeinen oli aivan hurjan rakas – siitä ajattelin kirjoitella joskus ihan erikseen.\nKannattaa olla tällaisesta tavaranjemmaajasuvusta peräisin, itsekään en raaski heittää mitään pois :)\n6.8.2013 at 14:37\nMä oon alkanut jo ihan lukee niitä kirjoja tolle yksivuotiaalle, ehkä kyllä enemmän omaks iloks :D musta on paljon kivempi ja parempi seurata sitä tarinaa kun käännellä sivuja ”joo kissa, siinä on puu, tässä lapsi menee nukkumaan” -tyylillä. Tietty lapsen mielenkiinto ja tajuaminen ei mee ihan siinä mukana vielä ja lauseet jää usein kesken kun tyyppi kääntelee sivuja sinne tänne, mut pyrkimys on kova kehittää sitä keskittymistä ja ymmärtämistä. Uskon vakaasti että se satujen oikee lukeminen kehittää kielellistä ilmasua, ja mulle tää onkin ehkä ainoita ”tämä kehittää lasta” -juttuja joita toteutan (en oo siis muuten kovin ansiokkaasti laulanut, piirtänyt, akrobatisoinut, värikylvettänyt, syömisopettanut, puhunut kieliä, kuunteluttanut tiettyä musiikkia jnejnejne niitä miljoonaa muuta asiaa jotka myös jollain tavalla kehittää lasta. Eli tapansa, mielenkiintonsa ja ”tärkeysjärjestyksensä” tietysti kullakin :)).\n6.8.2013 at 15:06\nJoo, mä oon ihan ehdottoman samaa mieltä tuon lukemisen ja kielellisen kehittymisen suhteen! Harmi vaan, että meillä ei se ”oikea” lukeminen onnistu vielä yhtään :) Tirppa niin vauhdikkaasti ”toi! toi! toi!” -osoittelee kuvia ja vaatii nimeämään, että lauseesta ehtii lukea vain kaksi sanaa kerrallaan ennen kuin pitää olla kertomassa, että ”joo, kissa siinä, kissa, mau joo kissa sanoo mau”. :) Ja sitten vaihtuukin jo sivu :)\nMutta pääasia varmaan tässä vaiheessa, että innostus kirjoihin on syntynyt :) Ja kovasti odotellaan, että meilläkin päästään tarinoinnissa kahta sanaa pidemmälle :)\nTommi (Ei varmistettu)\n6.8.2013 at 14:54\nOnce Upon a Time on hyvä peli, mutta pelaajien pitäisi muistaa seuraava sääntö:\n”The object of the game is to win; the point of the game is to have fun”\nEli jokaisen pelaajan täytyy pyrkiä viihdyttämään muita pelaajia. Kun tästä tehdään yleisesti lausuttu sääntö, kilpailunhaluisimmatkin on messissä. Silloin nokittelunhalu valjastuu yleisen hauskanpidon tarpeisiin. Pahinkin korttihai ymmärtää, että nyt tehdään esittävää taidetta ja muiden reaktiot on välttämättömiä voiton kannalta.\n6.8.2013 at 15:00\nHehee, mä olen vaan tunnetusti huono häviäjä – mutta näkisitpä vaan, mä oon vielä huonompi voittaja :D\nEsittävä taide on muuten just hyvä ilmaisu tuolle pelille. Ehkä mä pian uskallaudun taas kokeilemaan :)\n6.8.2013 at 16:57\nVähän tuon tapaista peliä leikittiin lapsena sisarusten kanssa. Silloin tosin ei ollut mitään sääntöjä, vaan ensimmäinen aloitti tarinan ja jätti sen jännään kohtaan, josta toisen piti jatkaa. Pitäisikin kokeilla tuota ihan säännöillä, tarinoiden keksiminen on hauskaa :)\nMeillä isä oli varsinainen tarinankertoja. Äiti ei kelvannut kuin lukemaan kirjoja mutta isä osasi kertoa kaikki jännimmät iltasadut. Usein saduissa seikkaili tyttö ja poika, joilla sattumalta oli samat nimet kuin minulla ja veljelläni. Aiheet lähtivät muistaakseni liikkeelle lastenhuoneen pimennysverhoista ja ne olivat todella jännittäviä, ikinä kun ei voinut tietää mitä seuraavaksi tapahtuu. Myös omat sanoitukset lauluihin oli ihan parhautta.\nNythän sinulla on hyvä aika alkaa harjoittelemaan, kun yleisö ei ole liian vaativa esimerkiksi juonen järjellisyyden kannalta. Siinä vaiheessa, kun koko ajan kysytään miksi jokin tapahtui tai sanottiin, on vaikeampi alkaa tarinoimaan lennosta.\n6.8.2013 at 19:16\nMeidän pojille luettiin iltasatu vielä kun olivat 11- ja 12- vuotiaita, poikien pyynnöstä. Jatkoivat kyllä lukemista sen jälkeenkin itsenäisesti, täytyy vaan käydä pelastamassa lukemiset sängyistä isojen poikien seasta.\nAivan huippukiva tapa – me halutaan kans ottaa iltasadut tavaksi! Mulla oli kans lapsena aina iltasatu, se oli tärkeä, ja sitten musta tuli kans varsinainen lukutoukka itsestäkin, luin varmaan koko Kuusamon kunnankirjaston nuortenkirjaosaston läpi :)\nNiin just! Eikö olekin mahtavaa! Seuraan päivittäin hämmentyneenä ja ilahtuneena, miten kaksivuotiaan mielikuvitusleikit kehittyvät. Ja hänen kanssaan voi jo heittäytyä leikkien maailmaan. (Terveisiä vain leikkihuoneen matolta, joka hetki sitten oli vielä järvi, jossa uitiin vimmatusti. Sen jälkeen tietenkin, kun oltiin ensin kalastettu ja soudeltu veneellä. Uidessa kalat sitten porisivat hellalla ja uinnin jälkeen syötiin herkullista melonilla maustettua soppaa. Tästä on toivottavasti tulossa ihan oma postauksensakin.)\nJa ne kirjat. Oi ne kirjat. Omat vanhat, uudet ostetut ja kirjastosta lainatut. Ihan huippua. Tosin ei meidän kaksivuotiaammekaan jaksa vielä kuunnella koko kirjaa luettuna. Mutta hän rakastaa kirjojen tarinoita, kun ne kertoo lyhennetysti ja omin sanoin. Kun samaa kirjaa sitten on käyty läpi lukuisia kertoja, alkaa hän myös kuunnella luettua tarinaa.\n6.8.2013 at 22:49\nMä nii-iiin haluan olla myös tuollainen leikkivä äiti, teidän järvileikit kuulostavat niin ihanilta, että ihan tippa tuli linssiin pelkästä ajatuksesta :) Oi ihanaa, ihan parasta elämää.\n7.8.2013 at 11:59\nNo juu, en minäkään vielä pääse jakamaan itselleni mitään leikkivän äidin kunniamainintaa. :) Mutta sitä leikkeihin heittäytymistäkin opetellaan…\n6.8.2013 at 20:41\nKuulostaa tutulta! Meillä puhelimena toimii ruokakauha ja siihen huudetaan ”hajjooo”. :)\nJa pakko vielä todeta, että todella kauniit nukenvaunut.\nVoi ihana, voin ihan kuvitella pienen kauhaan huutelijan :D\nJa kiitos, nukenvaunut saatiin käytettynä ystävältä – mäkin tykkään hurjasti!\n6.8.2013 at 20:47\nOnneli ja Anneli on ihana! Vanhemmille tytöille (8 v ja 6 v.) ollaan jo luettu ja kaupungin teatterissa käytiin myös katsomassa. Voin suositella sekä kirjaa että esitystä kaikille!\nToinen suosikkki on Peppi Pitkätossu. Sitä luetaan uudestaan ja uudestaan.\nSaariston lapset on myös meidän suosikkeja.\nNuorimmaisen (1v4kk) kanssa vasta aloitellaan lukemis-harrastusta ja pikku hiljaa alkaa kirjat kiinnostaa. Lempparikirja on tällä hetkellä Veera ja menopelit. Sitä lukiessa neiti päristelee niin että sylki roiskuu!\n6.8.2013 at 22:55\nOnneli ja Anneli oli kyllä niin huippu! Menikö se jotenkin niin, että toisen perheessä oli niin paljon lapsia, että ne ei huomannut yhden poissaoloa. Ja toisen vanhemmat oli eronnut, ja molemmat luuli lapsen olevan poissa – ja niin ne pääsivät muuttamaan yhdessä sinne taloon :D Vähän surullistakin tavallaan :) Oh, pitäisipä lukea nuo kirjat itsekin nyt uudestaan.\nJa Peppi oli mun idoli lapsena, mä nii-iin halusin isona Peppi Pitkätossuksi. Ja ehkä musta vähän sellainen tulikin :) (no okei, hyvin vähän, mutta ehkä vähän henkisesti peppi kuitenkin)\n6.8.2013 at 21:11\nTuota peliä pitää ehdottomasti joskus kokeilla!!\nSanna Haa (Ei varmistettu)\n6.8.2013 at 21:37\nVastaavaa peliä voi pelata myös vanhoilla postikorteilla, joita tietenkin on säästetty aikojen alusta asti. Eli tarinankerrontavuoro vaihtuu piirissä ja tarinan on liityttäväpiirin keskeltä nostettavaan korttiin… Tarina saattaa alkaa 1-vuotiskortin sammakkohahmoista, kulkea joulupukin kanssa tuntureilla ja päätyä Kokkolan torille. :D\n6.8.2013 at 22:36\nVau, ihan mahtava idea!!!\nMeillä kerätään Silvan saamat synttäri/muut kortit yhteen sellaiseen salkkuun – voi hitsi, kun niitä sitten alkaa siihen kertymään enemmän, niin me niiii-iiiin leikitään perheen kesken tätä peliä!\n6.8.2013 at 22:15\nIhme, ettei puhelinta ole keksitty jo kivikaudella, sen verran sisäänrakennettua se tuntuu olevan noilla pienihmisillä. Ilolla on kaksi vanhaa kännykkää joihin tulee puheluita aivan toinen toisensa perään. Mutta sen lisäksi puheluita tulee myös kaukosäätimiin, kahvipurkin kanteen, duplo-ukkoon… Vain muutamia mainitakseni. Oudointa tässä on se, että me mieheni kanssa emme ole mitään puheluihmisiä, joten läheskään päivittäistä esimerkkiä ei kotoa tule.\nNo, leikitään meillä toki muutakin, enimmäkseen edelleen ruuanlaittohommia. Myös oikeaa ruuanlaittoa pitää päästä todistamaan sylistä, mikä nostaa vaikeustasoa reippaasti.\n6.8.2013 at 22:41\nSama täällä, meillä puhelimet on enimmäkseen netti/tekstari/kamerakäytössä, mutta silti tirppa on keksinyt tuon korvallapuhumisen :D Nooh, kyllä se viuhtoo silleen sormellakin, tähän tyyliin siis:\nTshih ruuanlaittohommia meidän tirppa ei (hih mistäköhän ihmeen syystä) kyllä vielä leiki :D\n6.8.2013 at 22:45\nJaahas sarjassamme noidutut linkit – uusi yritys embed-koodin kautta:\n7.8.2013 at 09:57\nOudointa tässä onkin, että meilläkin puhelimet (ja tabletit, jolla tätäkin viestiä räpellän) on enemmän ”pyyhkimiskäytössä”. Silti Ilo ei tee sitä ollenkaan vaan puhuu puhelin korvalla ihan old school.\n6.8.2013 at 23:34\nYksi suosikkikirja kaikkien mielestä oli Vaahteramäen Eemeli. Kommellukset on ihan ok, opeteltiin nauramaan omille kämmeille ja tärkein opetus oli, että jos ei ikinä kokeile, ei opikaan mitään. Tosin joskus kyllä äitiä hirvitti, kun sen mukaan puuhailtiin yhtä ja toista…\n7.8.2013 at 10:08\nPuhelinleikki on jotain tosi perinteistä. Se varmaan on lapsesta hirmu jännää ja käsittämätöntä, että tutun ihmisen ääni voi tulla sieltä luurista. Vaikka toki noita leikkii myös lapset, jotka ei ole ikinä olleet puhelimessa. Oletteko muuten huomanneet, että pikkutyttöjen nukkeleikeissä nykyään usein vaunuja työnnetään toisella kädellä ja toisessa on jatkuvasti puhelin! Kertoo jotain ajastamme (eikä välttämättä imartele äitiä).\nMeillä on luettu ihan vauvasta asti. Muistan kun äitini nauroi minulle, että ”et kai sinä oikeasti lue kolmekuiselle”?!?! Luin siis vauvakirjoja joissa on lause per sivu heti kun lapsi osasi katsettaan kirjassa pitää. Molemmista lapsista on kasvanut kirjojen kuuntelun mestareita. Isompi vaati 3-vuotiaana lukemaan 100-sivuisen kirjan kerralla loppuun, kun lomalla kerrankin oli aikaa. Iltasatumme kestävät helposti puoli tuntia, koska aina kun lapset pyytävät lukemaan lisää, minä annan periksi, koska tykkään lukea heille. Kaikki iki-ihanat Astrid Lindgrenit, Peukaloisen retket ja Pekka Töpöhännät on luettu, Onneli ja Anneli on menossa kolmatta kertaa, Risto Räppääjiin olen jo itse ihan kyllästynyt… Lasten sanavarastot ovat valtavat ja kertovat itse pitkiä ja mielikuvituksellisia tarinoita. Silti eskarilainenkaan ei vielä itse lue, eikä osoita kummempaa kiinnostusta opetellakaan, koska kuunteleminen on niin mukavaa :-) Suositelkaapa kivaa (pidempää) satulukemista alle kouluikäisille. Kuvia ei kirjoissa tarvitse juuri olla mutta sama kirja saa mielellään kestää useammankin illan.\nwislabon (Ei varmistettu)\n7.8.2013 at 14:28\nMeidän päiväkodissa 4-6-vuotiaat lapset on tykänneet tosi paljon Heinätusta ja Vilttitossusta, sarjan jokainen kirja luettu ja pyysivät uudestaan. Luettu on myös Nalle Puh sekä Maija Mehiläinen (joka oli toisinaan vähän julma, sitä sensuroitiin, mutta kirja herätti lapsissa keskustelua luonnon kiertokulusta).\nKiitos vinkeistä! Heinähatut ja Vilttitossutkin on jo luettu. Ella-sarjaa varmaan seuraavaksi aloitellaan vaikka jotenkin ajattelin ensin säästellä sitä samaistumisen vuoksi kouluikään, kun siinä sen ikäisistä kerrotaan. Maija Mehiläisestä tai Nalle Puhista en ole pidempiin kirjoihin törmännytkään, vaan niihin yksittäisiin tarinoihin. Pitääpä katsoa. Tove Janssonin alkuperäiset muumit pidempinä teoksina ei itseeni jotenkin iske (vaikka varmaan pitäisi kun samaistun heihin ulkonäön puolesta), mutta ehkä pitäisi kokeilla mitä lapset tykkää.\n7.8.2013 at 16:39\nMeillä on luettu aina ja paljon. Ja taatusti jatkan omien lasten kanssa, jos niitä minulle suodaan. Onnelista ja Annelista itse aikoinaan opin lukemaan.\nMulla oli myös aikoinaan tapana lukea ex-poikaystävälleni iltasatuja vanhoista satukirjoista!\nmeri/onnellinenkoti (Ei varmistettu)\nMulla oli tapana lapsena keksiä huimia iltasatuja veljelleni, jossa minä ja pikkuveli seikkailtiin pääosissa. Mä sitten itsevarmuutta uhkuen kysyin yksi ilta meidän 2,5-vuotiaalta, haluaisiko se kuulla iltasadun, avasin suuni ja ajattelin että tarinasuoni alkais samantien pulppuilemaan. Mutta samalta öööööltä se munkin tarina monin kohdin kuulosti. Onneks oon päässyt helpolla ja Kapun metsän inspiroima Siili etsii vadelmia -tarina on kelvannut nyt monena iltana. Hyvä on myös meidän mökkilaiturin inspiroima Nälkäinen hauki -tarina. Tätä taitoa todellakin pitää alkaa kehittämään.\n8.8.2013 at 09:21\nHyvää nimipäivää Silvalle!


V2.fi | Artikkeli | Sukellus alelaariin, osa 2\n29.08.2007 klo 10.08 | Luettu: 10527 kertaa | Teksti: Matti Lintula\nAlelaarisukelluksen toisessa osassa paneudumme Anttilan ja Citymarketin tarjontaan. Näitä PlayStation 2 -pelejä myydään Mammuttimarkkinoilla ja Keskusvaraston tyhjennyksessä sekä niiden välillä ihan vaan löytökorissa. Hinnat vaihtelevat 4,99 - 14,95, osa oli ostohetkellä alennettu vielä uudestaan 6,95:een. Arvostelijoina toimivat Matti Lintula (ML) ja Mikko Heinonen (MH). Löyhänä teemana on tällä kertaa outoihin tilanteisiin joutuneet naishenkilöt.\nVaikka julkaisijoina on kahta eri "firmaa", ovat nämä pelit itse asiassa lähtöisin samasta tallista, D3Publisher of Europelta. Se julkaisee Japanissa halpapelisarjaa Simple 2000, joista nämä pelit ovat käännöksiä.\n505 Game Street, Citymarket 4,99\nTarina alkaa lupaavasti animetyyppisen mallitytön kuvaussessiosta kauniilla hiekkarannalla. Paikalle paukkaa pieni alien, joka muuttaa tytön kerrostalonkorkuiseksi jättiläisnaiseksi. Luvassa on siis taattua viihdettä kaikille, jotka saavat nautintonsa ylikokoisista bikinipimuista. Pelissä toimitaan sotilaana, jonka tarkoitus on helikopterin, lentokoneen ja tankin avulla pelastaa maailma alieneita häätäen ja tytön tuhointoa jarrutellen. Tehtäviä on kuusi melko lyhyttä ja ne toistavat itseään puuduttavasti.\nKontrollit ovat kankeat ja pelissä eniten käytetyn kulkuneuvon, eli helikopterin, lentäminen välillä suorastaan vihastuttaa. Aivan liian helppo vaikeustaso kuitenkin kumoaa huonon ohjauksen aiheuttaman turhautumisen. Niin ääniltään kuin grafiikaltaankin peli on melko köyhä. Suurin osa ajasta kuluu maisemien sijasta neidon nahkaa katsellessa, joten kantikkaat maastot eivät haittaa. Hämärä juonikaan ei valitettavasti pelasta tätä peliä - mikä on paljon sanottu, kun yhdessä kentässä kuitenkin on tarkoitus käytännössä kuvata jättimäisiä rintoja.(ML)\nEssential Games, Citymarket 12,95\nEnsimmäisenä ei 12+ -ikämerkinnällä varustetusta laatikosta uskoisi kuoriutuvan ulos pikkuisissa bikineissä verisesti zombieita kappaleiksi tahkoavaa animetyttöä. Tarina kertoo kahden siskoksen, Ayan ja Sakin pienestä perheriidasta, jonka lopputuloksena koko Tokio on täynnä eläviä kuolleita. Ayan tai sivullisen Rihon roolissa zombiet laitetaan ojennukseen tarjoten näille vuoroin miekkaa ja korkokenkää kohti kehoa. Liikesarjat ovat onnistuneesti animoituja ja toiminta yltyykin pian varsin näyttäväksi. Jo kerran kuolleet tietenkin hajoavat kappaleiksi ennen lopullista lepoaan, joten välillä kaduilla pelkät jalat juoksentelevat pelaajaa karkuun.\nKontrollit ovat sujuvat ja miekanheiluttelu on helppoa alkuharjoittelun jälkeen. Halpapeliksi ympäristöt ovat hyvin toteutetut ja grafiikka on parempaa kuin monessa täysihintaisessa pelissä. Äänitehosteet ovat riittävät; huohotusta, örinää, sivalluksia ja tyttöjen naisellista vikinää. Musiikkia on, mutta se on melkoisen tylsää pauketta. En suosittele peliä alle 16-vuotiaille verisen sisällön vuoksi, mutta tämän iän ylittäneille ja zombie-splattereista pitäville peli tarjoaa hintaluokassaan ylivertaista viihdettä. Hauska yksityiskohta pelissä on, että kannessa lukee Zombie Hunters, mutta itse pelissä Zombie Zone: Other side - samoin julkaisija on muuttunut matkalla 505 Gamesista Essential Gamesiksi. Ota tästäkin sitten selvä.(ML)\nEssential Games, Anttila 6,95\nPahus vieköön, zombiet ovat (taas) vallanneet koko kaupungin! Jäljellä olet vain sinä, pari lyhythameista hoitsua (tässä ne luvatut tytöt!) ja uskollinen ambulanssisi. Luonnollisesti on siis aika lähteä etsimään eloonjääneitä sillä. Pelin alkuperäinen nimi on The Zombie vs. Ambulance, mikä jo kertookin olennaisimman. Tarkoitus on siis jyrätä elävät kuolleet takaisin kuolleiksi kuolleiksi ja varustella siinä sivussa ambulanssista järkyttävä tappokone. Tämä onnistuukin, kun lanssiin ruuvaa suihkumoottorit, eteen kiinnittää kunnollisen lumi- tai siis zombieauran ja pyöriin vielä roomalaiset terät.\nNäin sekapäiseen ideaan perustuvaksi halpapeliksi Zombie Virus on suorastaan koukuttava. Toiminta ei juuri vaihtelua tarjoa, mutta toisaalta zombien jyräämiseen ja auton rakenteluun ei heti kyllästykään. Peli jakelee kombo-bonuksia tapoista ja uusien osien kehittämiseksi pitää aina listiä tietty määrä kalmoja (mikä on tietysti aivan julmetun loogista). Uudet kentät avautuvat, kun kerää kaupungista kolme poliitikkoa, jotka yhdessä saavat oven auki (-- "" --). Ainoa todella raivostuttava juttu ovat tasojen välissä ilmestyvät pomot, joista osaa vastaan taistelu on tympeän hidasta puuhaa. Hinta huomioiden pelistä on kuitenkin iloa monin verroin moneen täysihintaiseen lisenssipeliin verrattuna.(MH)\n505 Game Street, Anttila 6,95\nValokuvausharrastusta ja tirkistelyä yhdistävä Paparazzi on melkoinen kummajainen peliksi. Tarkoituksena on miellyttää kauniita mallityttöjä ottamalla näistä mahdollisimman edustavia valokuvia kilpaa muiden kuvaajien kanssa. Pelissä päästään kuvaamaan kolmea tyttöä erilaisissa ympäristöissä ja asusteissa. Paparazzi on toteutettu yksinkertaisin grafiikoin, joten mitään fotorealismia ei kannata malleilta odottaa. Tyttöjen animointi on myös paikoin todella tönkköä ja ilmeisesti kävely on mallinnettu suoraan jonkun koodaajan ensimmäisestä korkokenkäkävelystä.\nKuvaaminen on yllättävänkin hauskaa pelaajan viritellessä kuvausasentoa ja kameran asetuksia kohdilleen nopeatempoisten kuvaussessioiden aikana. Muistettavaa on paljon aina oikean linssin valinnasta tarkennukseen ja valotusasetusten säätämiseen. Samaan aikaan tulisi myös saada mallin huomio kiinnitettyä itseensä, joka onnistuu pienten minipelien avulla. Juoni on melko yhdentekevä ja välikuvista, sekä julmetun pitkistä tekstimuotoisista tarinanpätkistä loikkaa mielellään pikakelauksella ylitse. Onneksi varsinaiset kuvaussessiot ovat kelpo ajanvietettä. Ei tätä kuitenkaan pitkäaikaista hupia etsiville voi suositella.(ML)\nPeli alkaa lupaavasti kissan kähinällä, joka asettaakin heti tunnelman kohdalleen. Ensin laitetaan samaan kehään kaksi mahdollisimman pieniin bikineihin sonnustautunutta tyttöä. Sitten annetaan näille liikkeiksi kissatappelumaisia läpsäytyksiä ja aseiksi kaikkea miekasta konekivääriin. Tästä pitäisi ilon irrota. Vaan ei ota irrotakseen. Pelaaminen on todella tylsää iskujen osuessa perille miten sattuu. Vastustajan voi voittaa toistamalla yhtä ainoaa potkuliikettä läpi ottelun. Turnauksesta saa palkintona uuden asusteen käyttämälleen hahmolle, mutta siinä se.\nPelin äänet ovat pienten poksahdusten ohella kuin Nylon Beatin studionauhoilta. Bikinitytöt honottavat surullisesti aina turpaan saadessaan, ja ainakin itseäni tämä jatkuva vinkuminen alkoi häiritsemään hyvin nopeasti. Graafisesti peli ei silmiä hivele, animaatiot eivät näytä kovinkaan luonnollisilta ja pelin kamera ei aina auta pelaajaa kehän hahmottamisessa. Yksi positiivinen asia pelissä kuitenkin on, nimittäin tragikoominen fysiikkamoottori joka vatkaa villisti tyttöjen rintavarustusta mitä huvittavimmin tavoin. Tämän jälkeen Dead Or Aliven vastaavat animaatiot näyttävät todella realistisilta. Valitettavasti hauskasti pomppivien rintojen katselustakin saatava hupi loppuu ennen pitkää ja jäljelle jää vain tylsä mätkintäpeli.(ML)\nNäin on bikinitytöt pelastettu, zombiet lyöty ja maassa jälleen rauha. Tilanteeseen tulee muutos ensi viikolla, kun vyörytämme kehiin väkivaltaviihdettä maan päällä ja taivaissa.\nMatti Lintula & Mikko Heinonen\n< Jarkon Demoputka...\tLeipzigin laitteita ... >\n29.08.2007 klo 14.28\t1\n'Breast Data Aquisition' :D\nKätevää, että helikopterissa on tuollainen ominaisuus.\n29.08.2007 klo 15.59\n"Yksi positiivinen asia pelissä kuitenkin on, nimittäin tragikoominen fysiikkamoottori joka vatkaa villisti tyttöjen rintavarustusta mitä huvittavimmin tavoin."\n29.08.2007 klo 17.28\nKatselinkin näitä pelejä halpihyllyissä, mutta enpä tullut ostaneeksi vielä yhtäkään, vaikka zombimättö sinänsä kiinnostaakin (niin peleissä kuin elokuvissakin). Hyvä tietää, että Zombie Hunters ja Zombie Virus tuntuisivat olevan ihan oikeastikin jopa pelattavia pelejä.\nNuo loput pelit taidan kyllä jättää omaan arvoonsa... =P\n05.09.2007 klo 00.56\nToi zombie hunters/zonehan on aikamoista kulttikamaa japanissa, olen sitä suomeen odottanut(toivonut) vuoden päivät ja nytkö se löytyykin cittarin alelaarista! Sold! Ettekä vie kaikkia!\n24.11.2009 klo 11.52\nParas halpapeli on kevyesti 360n 'Earth Defence Force 2095', loistavaa tavaraa samalta firmalta kun nuo zombie-pelit, tällä kertaa jättiläishyönteisiä vastaan tuliaseilla...\n14.12.2009 klo 22.47\nEarth Defense Force 2017 tarkoitit kai?\nja pelihän on paras co-op räiskintä boksille mitä löytyy


Teatteridiplomi tutki pakko-oireisen elämää | Tiluttelua\n28.1.2015 · by tikkurilanlukio\t· in Artikkeli.\t·\nLukiodiplomikurssit ovat yksi tapa näyttää osaamistaan sellaisissa aineissa, joita ei voi kirjoittaa ylppäreissä. Teatteridiplomin tekijät pääsevät kokeilemaan itsenäistä taiteen tekemistä.\nKatariina ja Iida olivat tyytyväisiä diplomiesitysten jälkeen. Kuva: Antti Pentikäinen.\nTikkurilan lukiossa nähtiin kolmannen jakson lopuksi koulun historian kolmas teatteridiplomi-esitys. Tällä kertaa lavalla esiintyivät abiturientit Katariina Kalliojärvi ja Iida Raaska, ja valosuunnittelusta ja -toteutuksesta vastasi Pyry Jumppanen.\nKalliojärvi ja Raaska tutkivat esityksessään erilaisia pakko-oireita. Teatterituokio koostui kohtauksista, joissa havainnollistettiin niin bakteereiden pelkoa kuin pakkoa tehdä asiat tietyssä järjestyksessä.\nMiltä tuntuu, kun pakko-oire pakottaa tekemään arkiaskareet tietyssä järjestyksessä? Kuva: Antti Pentikäinen.\n– Halusimme tehdä ennen kaikkea fyysistä teatteria, ja ajatus sopi pakko-oireisiin, kertoo Raaska.\nTeatteridiplomin voi suorittaa kolmen teatterikurssin jälkeen. Sellaisiksi käyvät ilmaisutaidon ensimmäinen ja toinen kurssi, esityksen valmistamisen kurssi tai teatteritiedon kurssi.\nIidan ja Katariina esityksessä hyödynnettiin myös projisointeja. Kuva: Antti Pentikäinen-\nDiplomi tehdään täysin itsenäisesti yksin tai ryhmässä, ja sen voi tehdä miltä tahansa teatterin alueelta: näyttelijäntyön, ohjauksen, dramaturgian, lavastuksen tai valaistuksen.\nRaaska suosittelee diplomin tekemistä teatterista kiinnostuneille.\nDiplomiesitys järjestettiin auditoriossa, jonka lavalle oli rakennettu intiimi studioteatteri. Yleisö ympäröi lavan kolmelta suunnalta. Kuva: Antti Pentikäinen.\n– Diplomin tekeminen oli kiinnostavaa, mutta melko haastavaa, kun kahden töissä käyvän ja teatteria harrastavan lukiolaisen aikatuluja piti sovittaa yhteen. Olen kuitenkin iloinen, että ryhdyimme tähän.\nTeksti Satu Kiiskinen\nÄidinkielen ja kirjallisuuden sekä teatteri-ilmaisun opettaja Satu Kiiskinen vastaa teatterin lukiodiplomikurssista. Jos teatterin tekeminen kiinnoostaa, puhu Satulle! Kuva: Antti Pentikäinen.\nAvainsanat: auditorio, lukiodiplomit, taidekasvatus, teatteri, teatteridiplomi, Tilu\n← Maija Ferchen: ”En opettanut ‒ join teetä ja söin suklaata!”\nAtlas kuvaa maailmankaikkeutta →\nOne response to “Teatteridiplomi tutki pakko-oireisen elämää”\nPäivitysilmoitus: Luokkakaverit muuttuvat näyttämöllä siskoiksi | Tiluttelua·


Heinäkuu on Boogiekuu! | SMG Finland\nHeinäkuu on Boogiekuu!\nHeinäkuu, eli Suomen kesä, on takana ja olihan se vain mieletön Haydeninkin osalta. Alkukuusta järjestimme pitkän viikonlopun Jämillä Tampereen laskuvarjokerhon kanssa. Tästä alkoikin sitten kolmen viikon mittainen Boogie-jakso, jonka aikana Hayden tutustui pohjois-suomalaisiin hyppääjiin Pudasjärvellä, ruotsalaisiin ja norjalaisiin hyppääjiin Sundsvallin Bänkås Family Weekissä, pohojanmaalaisiin hyppääjiin Alavudella viikonlopun ajan ja lopuksi etelä-suomalaisiin hyppääjiin Utissa järjestetyissä WAT meets FS -boogeissa. Toisin sanoen siis Hayden sai paljon uusia hyppääjäkavereita ja kuuleman mukaan myös moni hyppääjä päätti tykätä Haydenista!\nPudasjärven tapahtuma oli PSUI ry:n ensimmäinen oma tapahtuma, joka järjestettiin puhtaasti oman kerhon voimin. Pudasjärven lentopaikalla on jo useamman kesän ajan järjestetty jokin suurempi hyppytapahtuma ja tällä kertaa vastuuvuorossa oli PSUI ry. Tapahtuma oli huonoista sääolosuhteista ja hyppääjien vähyydestä huolimatta loistava suoritus kerhon ensitapahtumaksi ja hyppyjä saatiin masinoitua erittäin mukava määrä. Erityiskiitokset vielä hyppytoiminnan organisaattoreille Eijalle, Petrille ja Laurille! Tämän lisäksi suuret kiitokset nälkäisten hyppääjien puolesta keittiössä hääränneelle Raunille ja hyppytoiminnan mahdollistamisesta manifestillemme, eli Annalle!\nSundsvallin tapahtumaan saimme kutsun valtakunnan rajoja ylittävälle kerhoyhteistyölle Sundsvallin laskuvarjokerholta. Tämä pieni, mutta sisukas kerho on järjestenyt Bänkås Family Weekin jo yli 20 vuoden ajan ja tällä kertaa naapurimaamme hyppääjät saivat käyttöönsä Suomen nopeimman hyppykoneen. Vastaanotto, järjestelyt, hyppytoiminta, boogie-meininki, palju ja kuvankaunis ruohokenttä Alnön saaressa olivat sanoinkuvaamatonta. Toivottavasti ensi vuonna saamme myös suomalaisen hyppääjäjengin tähän hienoon tapahtumaan!\nAlavuden toimintaviikon alkajaisiksi Hayden piipahti heittämässä 13 pokaa huonojen säiden säestämänä. Koneen nopeus ja tehokkuus kuitenkin takasivat monelle hyppääjälle hyvin alkaneen toimintaviikon ja kosketuksen hyvään vetämiseen. Kiitos Alavus tästä kutsusta ja syyskuussa nähdään uudestaan!\nBoogie-jakson viimeinen pysäkki oli Utti ja WAT-boogiet. Boogeissa hypättiin parhaana päivänä yli 630 hyppyä. Tämän vuoden kesän mukaisesti myös Utin tapahtumaa huono sää häiritsi oikein urakalla. Onneksi Hayden pääsi lentämään kuitenkin kohtuullisen hyvin ja boogien aikana tuli testattua hienoja hyppypokia normaalien 4km hyppypokien lisäksi, kun lisähapen voimin hyppääjät pääsivät 5km korkeuteen (no okei, yksi poka saattoi lipsahtaa 5,2km korkeuteen). Normaalin hyppytoiminnan lisäksi boogien hienous oli puljapokilla, jolloin Hayden sai kaverikseen Skydive Finland ry:n Cessna Grand Caravanin OH-DZF ja Utin lennon Cessna Caravan OH-SIS:n. Nämä kolme konetta veivät yhteensä noin 40 hyppääjää taivaalle ja saivathan hyppääjät aikaan myös uuden Suomen ennätyksen FS-sequential sarjassa, kun 37 hyppääjää muodostivat kaksi erilaista muodostelmaa taivaalle hypyn aikana.\nMitä seuraavaksi? No ainakin koneen paperit on nyt tsekattu sekä Ruotsin että Suomen viranomaisen toimesta ja molempien mielestä homma näytti juuri sellaiselta kuin homman pitää näyttää. Kiitokset toimijoille, jotka ovat olleet yhteydessä viranomaisiin, niin yhdistyksemme sai varmuuden toimintamme oikeellisuudesta.\nArkeen on palattu, Hayden toimii normaaliin tapaan Jämillä. Hyvää hyppäämistä, hyvää vetämistä ja kauniita auringonlaskuja luvassa. Kiitokset tässä vaiheessa jo kaikille yhdistyksen jäsenille, että olette mahdollistaneet tämän kauden toiminnan ja tehdään loppukaudesta vieläkin parempi ja näytetään säänhaltijoille meidän voimamme hyppääjinä!\nAlla vielä Sundsvallin laskuvarjokerhon tekemä video Bänkås Family Week 2015:sta ja lyhyt kooste Haydenin omaan siipikameraan tarttuneista pätkistä.\n← Ensimmäiset askeleet Suomessa


Liikenneturvallisuusongelma no.1: Kyvyttömät johtajat\nOn luonnostaan lahjakkaita juoksijoita, ja on lahjattomia. Erikoiskoulutuksella lahjattomat voivat parantaa juoksuaan, mutta hyviksi eivät tule koskaan.\nOn luonnostaan lahjakkaita taiteilijoita, ja on lahjattomia. Erikoiskursseilla lahjattomat voivat parantaa taitojaan, mutta hyviksi eivät tule koskaan.\nSama koskee kaikkia osaamisen lajeja.\nOn luontaisia johtajia, ja on lahjattomia. Johtajakoulutuksilla lahjattomat voivat parantaa osaamistaan, mutta hyviksi eivät tule koskaan.\nElinkeinoelämässä ja yritystoiminnassa luontaiset johtajaominaisuudet punnitaan päivittäin. Huipulle valikoituu eritasoisia johtajalahjakkuuksia.\nJulkisella sektorilla tilanne on toinen. Puolueen jäsenkirja ja ”oikeat” poliittiset suhteet tasoittavat tietä johtajiksi täysin lahjattomillekin.\nKaupallisista johtajakoulutuksista on tullut miljardibisnes maailmalla. Se todistaa epätoivoa. Ne eivät tee lahjattomista hyviä johtajia. Niillä täytetään muodollisia vaatimuksia. Ne vapauttavat nimittäjät vastuusta, kun ”sopivia” nimitetään johtajiksi.\nSattuu että muodollisesti pätevä johtaja kuitenkin paljastuu vaarallisen lahjattomaksi. Hänet on pakko siirtää. Virkamiesjohtajaakaan ei voi erottaa, jollei hän ole syyllistynyt virkavirheeseen. Kyvyttömyys ei ole virkavirhe. Ratkaisuksi jää tarjota hänelle virkaa, jonka hän itse hyväksyy. On nähty, että hän hyväksyy vain tehtävän, joka antaa viisinkertaisen palkan ja kymmenkertaisesti alaisia.\nTällä tavalla ministeriöiden alaisten valtionyhtiöiden ja virastojen johtajiksi nousee muodollisesti päteviä kyvyttömiksi todettuja, lahjattomia ja epäpäteviä johtajia.\nLiikenneministeriö on malliesimerkki. Sen alaisuudessa on useita valtionyhtiöitä täynnä johtajantuoleja. Tarpeen vaatiessa ministeriö on perustanut jopa uusia virastoja, joiden johtoon kyvyttömiksi osoittautuneet ovat suostuneet siirtymään. Samalla on voitu siirtää ministeriössä hankalia vastuukenttiä uusien virastojen kannettaviksi kuten esimerkiksi Finavia, Trafi ja Liikennevirasto. Tulokset ovat sen mukaiset. Ja kansa maksaa.\nPääjohtajana on esimerkiksi ylioppilaaksi 19-vuotiaana, kandidaatiksi 24-vuotiaana, ja sen jälkeen seitsemällä ”Johdon koulutuskurssilla pätevöitynyt”. Tulos on sen mukainen.\nVirkamiesjohtajiksi edenneiden liikemiestaidot ovat sen mukaisia. Valtio vaatii virastoilta ja valtionyrityksiltä kustannusvastaavuutta ja voittoa. Virkamiesjohtajille se merkitsee monopoliasemaan turvautuen hintojen korottamista ja uusien maksujen keksimistä. Kun ylihinnoittelun seurauksena asiakkaat vähenevät, hintoja ja maksuja korotetaan, minkä seurauksena asiakkaat vähenevät entisestään, ja hintoja ja maksuja korotetaan taas…\nJollette usko, katsokaa vaikkapa vain Trafia, liikennevirastoa ja Finaviaa!


JUURI NYTItalialaistoimittaja: Ferrari-pomo Marchionne on koomassa\nmaanantai 25.06.2018 klo 18:34\nIskelmälegenda Katri Helena, 72, palaa tämän viikon torstaina keikkalavalle Iskelmä Himos -tapahtumassa.\nLaulaja Katri Helena, 72, joutui keskeyttämään juhannuskeikkansa flunssan aiheuttaman väsymyksen takia. Sitkeä lavatähti aikoo palata levon jälkeen keikoille Iskelmäfestivaaleilla. JENNI GÄSTGIVAR\nIskelmätähtien aateliin kuuluva Katri Helena, 72, joutui juhannuksena keskeyttämään keikkansa Alahärmän Power Parkissa flunssan aiheuttaman väsymyksen takia. Iltalehti tavoitti laulajattaren kotoaan puhelimitse. Katri Helena sanoo voivansa jo paremmin ja odottavansa iloisin mielin seuraavaa keikkaansa, joka on 28. kesäkuuta Iskelmäfestivaaleilla.\n- Asenne on se, että keikka tehdään vaikka pää kainalossa. Näin on varmasti kaikilla muillakin esiintyjillä, Katri Helena hymyilee.\nKatri Helenan työmoraali on ollut viimeisten 55 vuoden uran aikana kova. Hän laskeskelee, ettei keskeytettyjä keikkoja ole näihin vuosiin mahtunut kuin muutama.\n- Olen tehnyt vähintäänkin 3500 keikkaa näinä vuosina. Olisinko ehkä kaksi keikkaa joutunut keskeyttämään, jos en ihan väärin muista, hän heläyttää tutun naurunsa.\n- Niin se vaan on, että tätä työtä on lähdetty tekemään aikoinaan tosissaan. Ihan pienen syyn vuoksi en lähde keikkoja perumaan. Lepäilen nyt kaikessa rauhassa pari päivää, ja olen varmasti sen jälkeen ihan kunnossa. Sitten suuntaan seuraavalle keikalle Iskelmäfestivaaleille. Näitä kesäkeikkoja on kiva tehdä!\nKatri Helena haluaa oikaista haastattelussa väärän luulon - hän ei käynyt juhannuksena ambulanssissa eikä sairaalassa. Sen sijaan ensihoitohenkilökunta tutki hänet Alahärmässä Power Parkissa paikan päällä, ja totesi artistin kaipaavan lepoa.\n- Minulla on kaikki veriarvot kunnossa, vain flunssassa väsähdin. Olin ollut paljon menossa niin keikoilla kuin yksityiselämässä, ja siinä kohtaa keholle tuli piste vastaan flunssan muodossa. Hyvin harvoin näin on käynyt, laulaja toteaa.\nIskelmätähti Katri Helena on ihastuttanut suurta yleisöä keikkalavoilla 55 vuoden ajan. Kuva Vuosisadan kulttuurigaalasta Turusta vuodelta 2017. VESA-MATTI VÄÄRÄ


Autamme sinua löytämään täydellisen huoneen kohteesta Brookdale, Uusi Etelä-Wales, sillä avullamme voit verrata eri hotelleja helposti (mukaan lukien suositut ketjuhotellit). Tällä hetkellä kohteen Brookdale suosituin hotelli on &TravellersChoice1. Sinne on tehty &TravellersChoiceBooked1 varausta edellisen tunnin aikana.\nAutamme sinua löytämään täydellisen huoneen mihin tahansa tarkoitukseen. Löydät palvelustamme 0 hotellia kohteessa Brookdale. Vertaile hotelleja nopean ja helpon hotellihaun avulla. Voit myös rajoittaa hakutuloksia näillä ehdoilla:\n- 0 Hotels.com-asiakkaiden arvostelua yöpymisestä kohteessa Brookdale


Maailman lähetyksen ja evankelioimisen konferenssi alkaa Tansaniassa torstaina 8.3. - Seurakuntalainen\nlähetystyö 06.03.2018 13:55 (päivitetty 13:55)\nMaasainaisten kuoro laulaa häissä. Kuva: Kirkon kuvapankki/Ritva Niemi\nKirkkojen maailmanneuvoston järjestämä maailmanlähetyskonferenssi pidetään Arushassa Tansaniassa 8.–13.3.2018. Konferenssissa pohditaan, miten kristillinen sanoma voi uudistaa ihmisiä ja kansoja nopeasti muuttuvassa maailmassa.\nKonferenssiin osallistuu yli 1000 henkeä, heidän joukossaan Suomesta 20 kirkkojen ja lähetysjärjestöjen edustajaa. Afrikkalaisilla on ollut merkittävä rooli valmisteluissa ja sisältöjen tekemisessä. Edellisen kerran vastaava kokous pidettiin Achimotassa Ghanassa vuonna 1957.\nKonferenssia ennen ovat alkuperäiskansojen nuorten sekä naisten konferenssit. Ensimmäinen painottaa alkuperäiskansojen nuorten roolia missiossa, ja jälkimmäinen tuo näkyväksi naisten roolin kansainvälisessä lähetystoiminnassa.\nMaanosista eniten kristittyjä on Afrikassa\nYli 1000 vuoden ajan Euroopassa oli enemmän kristittyjä kuin missään muussa maanosassa. Vuoden 2017 jälkeen on tapahtunut merkittävä muutos. Nyt ensimmäistä kertaa maanosittain laskettuna eniten kristittyjä on Afrikassa, kaikkiaan 599 miljoonaa, kasvua 17 miljoonaa vuodessa, kertoo uusin World Watch -tilasto.\nAfrikkalaisten kristittyjen määrä on ohittanut Latinalaisessa Amerikassa asuvien kristittyjen määrän, joita lasketaan nyt olevan 597 miljoonaa, kasvua vuodessa kuusi miljoonaa. Euroopassa on tällä hetkellä 550 miljoonaa kristittyä, laskennallisesti neljän miljoonan vähennys vuodessa. Aasian kristittyjen määrä tavoittanee eurooppalaisten kristittyjen määrän muutamassa vuodessa.\nKristittyjen määrä laskee voimakkaasi Lähi-idässä. Kristittyjen vainot ja monet konfliktit ovat johtaneet mm. laajaan maastamuuttoon.\nMaailman kahden valtauskonnon, kristinuskon ja islamin, kasvu jatkuu, ja maailman uskonnollisuus vahvistuu. Arvioiden mukaan vuonna 2050 kristityt ja muslimit muodostavat 64 prosenttia koko maailman väestöstä.\nlähetystyö, maailmanlähetyskonferenssi, tansania\n”Opettelimme puhumaan kuin Graham, sormi pystyssä”