Leia 2/2016 by Natural Resources Institute Finland (Luke) - Issuu\n2 * 2016 Luonnonvarakeskuksen asiakaslehti\nLisätehoja metsätalouteen s. 4 TTIP-sopimus\nmuokkaa maailmankauppaa s. 12\nSuomen biotalous? s. 14\nauttavat vähentämään metaanipäästöjä s. 18\noikeille raiteille s. 24\nLEIA * 2016 1\nLuken koordinoimalla EFFORTE-hankkeella pyritään parantamaan metsätöiden tehokkuutta, ympäristöystävällisyyttä ja kannattavuutta."\n8 Puun kysyntä kasvaa - mutta kuinka paljon?\n10 Lyhyesti 12 TTIP-sopimus muokkaa maailmankauppaa Kuva: Pui-Chung Lau\nVähemmän suolaa, enemmän peptidejä! 20 Koristehavupuilla\nSinertääkö Suomen biotalous?\nuutta väriä ja muotoa viherrakentamiseen\n21 Porkkanankuorista muhentuu arvonlisää\n16 Kalankasvattajat tähyävät\n22 Maistuvia elämyksiä\n18 Akvaariolehmät auttavat\n30 Ruokamyrkky kavahtaa\nkuivatusta ja maitohappobakteereja\nKuva: Veikko Möttönen\nKotimaiselle humalalle olisi jälleen kysyntää Kuva: Olga Pihl\n34 Lintujen maailma\nKolumni: Ruoan geneettinen erämaa\nLuke tulee lähemmäs asiakasta\nPuun kysyntä kasvaa – mutta kuinka paljon? Jos kaikki suunnitellut biojalostamot toteutuvat, raakapuun kysyntä pomppaa rajusti. Luken suhdannekatsaus ennakoi metsäsektorin kehitystä jo 25. kertaa.\nLeia on Luonnonvarakeskuksen (Luke) asiakaslehti, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa. Leia verkossa: www.luke.fi/leia Julkaisija: Luke, puh. 029 532 6000 etunimi.sukunimi@luke.fi www.luke.fi Päätoimittaja: Ulla Ramstadius, Luke Toimitussihteeri: Leena Hulsi, Viestintätoimisto Jokiranta Oy Kannen kuva: Hannu Huttu Taitto: Jouni Hyvärinen, Luke Paino: Juvenes Print Paperi: Galerie Art Volume 2. vuosikerta ISSN 2343-0400 (painettu) ISSN 2343-0419 (verkkojulkaisu) Osoitteenmuutokset: leia@luke.fi\niotaloudelle perustuvan yhteiskunnan rakentaminen, kiertotalouden valtavat kasvuodotukset sekä globaalin biotalouden investointitarpeet luovat uutta imua tutkimuspalveluillemme. Tähän vastaamme kuuntelemalla asiakkaitamme entistä herkemmällä korvalla sekä rakentamalla uudenlaisen toimintamallin asiakastyöhömme. Haluamme olla helpommin lähestyttäviä. Toivomme, että uudet, ketterät toimintatapamme helpottavat yhteistyötä ja auttavat löytämään innovatiivisia ratkaisuja kestävän biotalouden edistämiseen. Asiakasjoukkueemme on kontaktoinut jo lähes sataa asiakasyritystämme, ja työ jatkuu. Olemme kuunnelleet toiveitanne ja esitelleet, minkälaisia ratkaisuja Tutkimuspalvelumme oma osaamisemme tarjoaa biotalouden keskeisiin kysymyksiin. ovat nyt entistä Käymme jatkuvaa keskustelua muun muassa eri toimialojen kokonaiskestähelpommin vyyden arviointiin liittyvistä kokonaisaavutettavissa." suuksista, biotalouden tuotannonalojen kannattavuudesta, energiatehokkuudesta, biotalouden sivuvirtojen hyödyntämisestä, tuotteiden jäljitettävyydestä sekä kokonaan uusien, biopohjaisten tuotteiden kehittämismahdollisuuksista. Luken tutkimuspalvelut ovat nyt entistä helpommin saavutettavissa koko Suomessa ja globaalistikin. Olemme nimenneet asiakasvastaavat eri toimialoille ja alueille. Tämän lisäksi myös kansainvälisten asiakkuuksien hoitoon panostetaan yhä enemmän. Asiakaspäälliköidemme kautta koko Luken tarjooma on kätenne ulottuvilla. Asiakaslehdessämme esitellään kiinnostavia makupaloja Luken tutkimuksesta ja yritysyhteistyöstä. Lisää löydät osoitteesta luke.fi, josta myös Luken palvelut ja asiakasjoukkueemme yhteystiedot ovat saatavilla. Haluamme kasvaa yhdessä asiakkaidemme kanssa biotalouden visionääriksi ja vahvaksi osaajaksi. Lähdetään yhdessä rakentamaan biotalouteen perustuvaa yhteiskuntaa!\nJUTTA KAUPPI Asiakkuusjohtaja LEIA * 2016 3\nLisätehoja metsätalouteen teksti: KARI AHOKAS kuva: HANNU HUTTU\nuken aluejohtaja Jori Uusitaloa ei ole aivan helppo saada langan päähän. Tämä on ymmärrettävää, sillä noin 4,2 miljoonan euron EFFORTEtutkimushanke on juuri käynnistynyt. Luken koordinoimassa yhteiseurooppalaisessa hankkeessa on kaikkiaan 23 osallistujaa viidestä eri maasta. Yli neljän miljoonan euron kokonaisbudjetti jakautuu osapuilleen kahtia EU:n ja hankkeeseen osallistuvien yritysten kesken. Vastuu projektin johdosta on viime kädessä Uusitalolla.\nOlosuhteita on voitava ennustaa Hankkeessa pyritään kehittämään innovatiivisia menetelmiä puunkorjuuseen sekä metsänhoitoon. Tavoitteena on parantaa metsätöiden tehokkuutta, ympäristöystävällisyyttä ja kannattavuutta. Yksi tutkimuksen painopisteistä liittyy puunkorjuun tarpeisiin. Voimakkaan kausivaihtelun vuoksi metsätyöt tuppaavat seisomaan etenkin keväisin, jolloin metsään ei välttämättä pääse kelirikon vuoksi. Koneiden seisottaminen tulee monin tavoin kalliiksi. Ja vaikka korjuukohteelle kelirikkoaikaan juuri ja juuri päästäisiinkin, on mahdollista, että kosteassa kelissä maasto vaurioituu. Ympäristön kannalta tämä ei ole kestävä toimintamalli.\n– On tärkeää meille ja koko alalle, että tutkimme nyt käytännössä puunkorjuukohteiden toimintaympäristöä, maastoa ja olosuhteita, hankkeeseen osallistuvan Metsä Groupin tutkimusjohtaja Olli Laitinen sanoo. Hankkeen toisessa osiossa keskitytään metsän kasvun lisäämiseen metsänhoidon menetelmiä kehittämällä. Kolmas tavoite rakentuu korkean teknologian ympärille – ja nivoutuu ensimmäiseen, kantavuutta ja kulkukelpoisuutta edistävään teemaan. – Kehitämme nyt menetelmiä, joilla metsän kantavuutta voidaan nykyistä paremmin ymmärtää ja ennustaa. Teollista internetiä ja paikkatietoa hyödyntämällä voidaan kehittää uudenlaisia sovelluksia, jotka parantavat metsätöiden tuottavuutta ja ympäristöystävällisyyttä, Uusitalo kertoo. Käytännössä tämä voisi tarkoittaa esimerkiksi ajantasaisia kulkukelpoisuuskarttoja. Ne pystyisivät kertomaan, minne käytettävissä olevilla kalustolla vallitsevissa olosuhteissa pääsee. – Älykkäitä ohjausmenetelmiä on mahdollista hyödyntää myös metsänhoidon tuottavuuden parantamiseen, Uusitalo sanoo. Optimitilanteessa uusi teknologia auttaisi tekemään metsikkökuvioiden eri kohtiin aina sopivimmat puulaji- tai metsänhoitoketjuvalinnat. Tämä lisäisi osaltaan metsän kasvua – kestävästi.\nLehtipuiden koneellisella kitkennällä vältetään vesakoituminen ja säästetään työaikaa. Suomessa vasta vain noin prosentti nuoresta metsäalasta hoidetaan kitkemällä.\nYritykset ja tutkijat yhdessä EFFORTEn käytännön työ etenee useammalla rintamalla neljässä työpaketissa, jotka on edelleen jaettu 20 eri tehtävään. – Emme usko, että vain yksi ainoa metodi veisi tavoitteisiin. Tämän vuoksi vertailemme eri menetelmiä kenttäkokeissa ja lukuisissa testeissä rinnakkain, Uusitalo kertoo. Suomesta hankkeeseen osallistuvat Luken ja Metsä Groupin lisäksi Metsäteho, Stora Enso, UPM ja Arbonaut. Muut osallistujat tulevat Ruotsista, Ranskasta, Sveitsistä ja Britanniasta. – Kokemuksemme aiemmista yhteistutkimushankkeista ovat olleet niin myönteisiä, että osallistumme innokkaasti EFFORTEn kaltaisiin esikilpailullisen alueen tutkimusprojekteihin, Metsä Groupin Laitinen sanoo. – Pidämme erittäin hyödyllisenä mallia, jossa käytännön tarpeista hyvin perillä oleva elinkeinoelämä hakee relevantteja tutkimusaiheita yhdessä tiedemaailman kanssa. Hyödyt ovat moninkertaiset, kun tutkimusta tehdään yhdessä. Kolmivuotista EFFORTE-hanketta rahoittaa Bio-Based Industries Joint Undertaking eli BBI-ohjelma, jonka kokonaisbudjetti on 3,7 miljoonaa euroa.\nMetsiä pitää jatkossakin hoitaa niin, että puut kasvavat ja sitovat hiiltä.\nErkk n sa i Ok\nen : Kuva\nEr k ki O\nks en an\nLisää puuta samasta metsästä Puun tarve kasvaa. On kuitenkin epävarmaa, saadaanko metsistä kysyntää vastaava määrä puuta nykyisillä tuotantomenetelmillä. Samalla on muistettava ottaa huomioon myös muut metsien käyttömuodot. Luken Metsä 150 -projekti ratkoo haastetta tutkimusprofessori Jari Hynysen johdolla. Hanke kerää yhteen nykyisen tutkimustietämyksen siitä, mitkä ovat tehokkaimmat keinot lisätä metsien kasvua ja puuntuotantoa kestävästi. - Kasvua kohentavien keinojen olisi syytä olla myös mahdollisimman kustannustehokkaita, Hynynen sanoo. Vuoden kestävä ohjelma etsii parhaat keinot kasvun lisäämiseen ja esittelee laskelman siitä, mitkä olisivat eri keinojen vaikutukset puuntuotannon potentiaaliin. Suuntaa-antava aavistus on jo olemassa.\n- Jos kaikki mahdolliset tehostamiskeinot otettaisiin käyttöön, kotimaisen teollisuuspuun vuosittaista kertymää voitaisiin kasvattaa nykyisestä 50-60 miljoonasta kuutiometristä noin 80 miljoonaan, Hynynen arvioi.\nHuomio taimikoihin ja lannoitukseen Hynynen uskoo, että erityisesti metsän varhaishoidossa olisi kehittämistä. - Akuuttina ongelmana on se, että taimikoita hoidetaan selvästi vähemmän kuin mikä on puuntuotannollisesti suositeltua. Taimikonhoito on kallista, eikä tekijöitäkään aina löydy, Hynynen sanoo. Hänen mukaansa myös metsän lannoitukseen liittyy käyttämättömiä mahdollisuuksia. - Lannoitus hiipui rajusti 80-90–lu-\nvuilla, kun happosateet ja typpilaskeumat olivat otsikoissa. Lisäksi valtiontukien loppuminen vaikutti lannoittamisen silloiseen romahdukseen, Hynynen kertoo. Rakeistettu tuhka vaikuttaa nyt lupaavalta lannoitteelta, myös kiertotalouden näkökulmasta.\nHaavasta ja pajusta biomassaa? Metsä 150 –projekti kartoittaa myös sitä, mitkä keinot soveltuvat parhaiten minnekin päin maata. Alueellinen näkökulma on siis otettu huomioon. Uutena avauksena kartoitetaan uudenlaisen biomassatuotannon potentiaalia. - Selvitämme lisäksi, millaisia tuloksia nopeakasvuisten lehtipuiden, kuten haavan ja pajun, lyhytkiertokasvatus esimerkiksi turvetuotannolta vapautuneilla suonpohjilla voisi tuottaa. Tekemistä riittää. Tutkimuksen alla on myös muun muassa se, miten metsänkasvatusta täytyy sopeuttaa muuttuvaan ilmastoon. Metsä 150 -ohjelman tulosten perusteella jatkotutkimus suuntautuu alueille, joissa sitä kipeimmin kaivataan. - Kohteista ei ole pulaa, Hynynen naurahtaa. Tuloksia siitä, mihin puun kasvua lisäämällä on mahdollista päästä, käyttää hyväkseen myös hallituksen Puu liikkeelle -kärkihanke. Sen tavoitteena on monipuolistaa ja lisätä puun käyttöä jalostusarvon kasvattamista unohtamatta. LEIA * 2016 7\nudet biojalostamot. Kasvava Kiina. Epävakaa Venäjä. Brexit. Muun muassa näillä tekijöillä on suoria tai epäsuoria vaikutuksia suomalaisen raakapuun kysyntään. – Vaikuttavien tekijöiden kenttä on melkoinen himmeli, Luken erikoistutkija Jari Viitanen naurahtaa ja tietää, mistä puhuu. Luke julkaisi lokakuussa Viitasen toimittaman metsäsektorin suhdannekatsauksen, joka seuraa kuluvaa vuotta ja ennakoi seuraavaa. Vuosittainen katsaus oli lajissaan jo kahdeskymmenesviides. – Koko metsäala on kiinnostunut tulevasta. Mikä on raakapuun arvo, ja kuinka se kehittyy? Tämä koskettaa niin yrityksiä, ministeriöitä kuin etujärjestöjäkin ja tietysti metsänomistajia, Viitanen sanoo. Metsänomistajien kannattaakin hyödyntää Luken vuosikatsausta, joka 8\nPuun kysyntä kasvaa – mutta kuinka paljon? on laajin selvitys Suomen metsäsektorin näkymistä ja vieläpä maksuton. Tuoreimmalla suhdannekatsauksella on enimmäkseen hyvää kerrottavaa. – Vienti vetää, tuotanto pyörii ja puuta tarvitaan lisää. Negatiivista on kuitenkin vientihintojen ennallaan pysyttelevä tai jopa laskeva taso, Viitanen sanoo. Kilpailu globaaleilla markkinoilla hillitsee hintoja. Metsänomistajien tulot kuitenkin lisääntyvät – kiitos kasvavien tuotantomäärien.\nBiojalostamot janoavat puuta Uusia biojalostamoja on suunnitteilla Kemiin, Kemijärvelle, Kajaaniin ja Kuopioon. Metsä Groupin biotuotetehdas Äänekoskella valmistuu pian. Yhtiö on jo kasvattanut puuostojaan. – Jos kaikki suunnitteilla olevat biojalostamot toteutuvat, puunhankinnasta tulee melkoinen kilpajuoksu. Puunhankinta kasvaisi silloin 10–15 miljoonaa kuutiota. Kaikki hankkeet eivät välttämättä kuitenkaan toteudu, Viitanen pohtii. Myös muun muassa UPM:n Kymin tehtaan kasvava selluntuotanto sekä Kotkamillsin kartonginvalmistus kasvattavat osaltaan puunkäyttöä.\nLuken katsauksen mukaan sahatavaraa lähtee tänä ja ensi vuonna vientiin enemmän kuin koskaan aiemmin. – Paperin tuotanto vientiin valitettavasti supistuu edelleen, Viitanen kertoo. Metsäteollisuustuotteiden ulkomaankaupan tuloista kuitenkin peräti 39 prosenttia tuli viime vuonna yhä paperista. Markkinakehityksen ennakointi ei ole helppoa. Himmelin yhdenkin langan katkeaminen voi mullistaa kaiken. Brexitin vaikutukset näyttävät jäävän lähinnä Britannian sisäisiksi. Hyydyttäviä seurauksia koko euroalueen taloudelle ei siis todennäköisesti ole odotettavissa, mutta valuuttakurssien muutoksilla on vaikutuksia puumarkkinoihin. Britannian markkina on Suomelle tärkeä, sen osuus on lähes kymmenen prosenttia maamme metsäviennin kokonaisarvosta. Punnan heikentyminen vaikeuttaisi vientiä. Venäjän suhteen riittää jännitettävää. Duuma saattaa kieltää havuraakapuun viennin, mikä tarkoittaisi noin miljoonan Venäjältä tuodun havupuumotin korvaamista kotimaisella. Ja jos Venäjän talous kääntyisi nousuun, kartonkivientimme itään voisi kasvaa. Lue lisää www.luke.fi/blogi\nMTK:n tutkimuspäällikkö Erno Järvinen on Luken metsäsektorin suhdannekatsauksen tyytyväinen tehokäyttäjä. - Hyödynnämme tieteellisesti pätevää tutkimustietoa mahdollisimman paljon. Luken suhdannekatsaus on meille hyvin tärkeä, koska emme itse voi laatia ennusteita, Järvinen kertoo. Luken vuosittainen suhdannekatsaus jokakeväisine päivityksineen on Järvisen mielestä erittäin kattava tietopaketti. - Ennusteen lisäksi mukana on paljon hyvää analyysia toimialan kehityksestä, Järvinen kiittelee.\nLuonnonvarakeskuksen Metsäsektorin suhdannekatsaus 2016-2017 ennakoi metsäteollisuuden tuotanto- ja vientimäärille kasvua paperia lukuun ottamatta. Kuuminta on sahatavaran, sellun ja kartongin kysyntä.\nKuva: Rodeo/Tuomas Marttila\nLähteet: Metsäteollisuus ry ja Luke (ennusteet)\nYksityismetsien keskimääräiset nimelliset kantohinnat 2015-2017e 2016e\nSellu ja kartonki jyräävät: sekä tuotanto- että vientimäärät kasvavat vuosina 2016-2017. Vientihinnat alamäessä: kilpailun vuoksi vientihinnat laskevat kaikissa päätuoteryhmissä vaneria lukuun ottamatta tänä vuonna. Hinnat tasaantuvat vuonna 2017.\nSahatavaralla kova kysyntä: sahatavaraa viedään tänä vuonna 8,5 miljoonaa kuutiometriä - kotimaan kulutus on yhä alamaissa, koska omakotirakentaminen on vaisua.\nMetsäteollisuuden puun käyttö kasvaa: kotimaan markkinahakkuut nousevat tänä vuonna 59,5 miljoonaan kuutiometriin ja ensi vuonna 61,8 miljoonaan kuutiometriin. Puumarkkinoilla hintakehitys maltillista: kuusitukin ja –kuidun kantohinnat nousevat vuonna 2016 hieman, muilla puutavaralajeilla kantohinnat aavistuksen alenevat. Puukauppatulot kasvavat: yksityismetsätalouden bruttokantorahatulot pysyvät vuonna 2016 noin 1,7 miljardissa eurossa mutta nousevat hieman vuonna 2017. Yksityismetsätalouden liiketulos/hehtaari on yli 110 euroa vuonna 2016 ja yli 115 euroa vuonna 2017. Metsähakkeen käyttö polkee paikallaan: metsähakkeen käytön arvioidaan kasvavan 8,2 miljoonaan kiintokuutiometriin tänä vuonna ja pysyvän ensi vuonna samalla tasolla. Pellettituotannossa pientä eloa: puupellettien tuotanto pysyy tänä vuonna viime vuoden tasolla mutta kasvaa ensi vuonna muutamia prosentteja. LEIA * 2016 9\nmilj. kiloa Kotimainen ahven\nTeollisuuden ja kaupan varastoissa oli kesäkuun lopussa yhteensä 555 miljoonaa kiloa viljaa. Viljamäärä on noin kolmanneksen enemmän kuin vuosi sitten ja suurin kahdeksaan vuoteen.\nSuomalaisten syömästä kalasta vain alle puolet on kotimaista. Luonnonvarakeskuksen ja Itä-Suomen yliopiston tutkimuksen mukaan kotimainen ahven soveltuisi kalanviljelyyn nykyisten viljelylajien täydentäjäksi. Villien kalojen ottaminen vesiviljelyyn vaatii määrätietoista kehitystyötä, jotta viljelyyn soveltuvan emokalaston luomisen lisäksi myös kasvatusolot saadaan mahdollisimman tuloksellisiksi ja tuotanto ekologisesti kestäväksi. Suurin haaste ahvenen viljelyn onnistumisessa on ruokinta, sillä ahventa on vaikea saada syömään tehotuotannossa käytettyä kuivarehua. Ahven on sosiaalinen kala, ja sen on ajateltu oppivan ruokailukäyttäytymistä lajitovereilta tai jopa toisilta kalalajeilta. Tulosten perusteella taimen ei kuitenkaan soveltunut ahventen opettajaksi. Tuoreen sivusaaliskalan, kuten kuoreen, lisäys ravintoon ensimmäisinä laitoskasvatuskuukausina paransi merkittävästi ahventen siirtymävaiheen eloonjääntiä.\nKuva: Natalia Räikkönen\nsoveltuu myös kalanviljelyyn\nSuomesta on löytynyt uusia tuholajeja ja ennestään esiintyviä tuholaislajeja on levinnyt yhä pohjoisemmaksi. Luonnonvarakeskuksen vuoden 2015 metsätuhoraportin mukaan aiemmin Etelä-Suomen tautina pidettyä kuusenneulasruostetta esiintyy nyt jo melko yleisesti pohjoisen kuusikoissa. Myös männyn neulasia tuhoava punavyökariste on levinnyt laajalle keskiseen Suomeen ja Lappiin. Uusia Suomeen tulleita lajeja ovat esimerkiksi männyllä esiintyvä etelänversosurma ja hevoskastanjasta eristetty Phytophthora-laji. Itä-Aasiasta kotoisin oleva ja tuhoisasti maailmalla levinnyt aasianrunkojäärä löydettiin viime lokakuussa Vantaalta. Suomessa sitä tavattiin koivulta ja raidalta. Suomen ilmaston on katsottu sopivan aasianrunkojäärille huonosti, mutta ne näyttävät kuitenkin selvinneen täällä ainakin viidestä talvesta. Tuholaisen uskotaan pysyttelevän erityisen lämpimillä alueilla, kuten teollisuusalueilla, tienvarsilla sekä etelään aukeavien metsien reunoilla. Metsissä sen ei arvella menestyvän. Kuva: Ville Welling\nUusia metsätuholajeja levinnyt Suomeen\nLuonnonvarakeskus koordinoi valtioneuvoston rahoittamaa EU-HAVI-hanketta, jossa kartoitetaan Euroopan unionin listaamien haitallisten vieraslajien esiintymistä Suomessa ja selvitetään, mihin toimenpiteisiin niiden vuoksi pitäisi ryhtyä. Suomen luonnossa esiintyviä EU:n listaamia haitallisia vieraslajeja ovat jättiputket, täplärapu, keltamajavankaali ja villasaksirapu. Tutkijat etsivät myös kustannustehokkaita toimintamalleja haitallisten lajien kitkemiseksi luonnosta. Erityisenä selvityskohteena kansallisessa vieraslajistrategiassakin on hyvin haitallisiksi todettujen jättiputkien torjunta. Lisäksi arvioidaan EU:n vieraslajiluetteloon kuuluvien lemmikkieläinten sekä puutarha- ja akvaariokasvien riskiä levitä Suomen luontoon. Vieraslajihavaintotietojen keräämisessä toivotaan kansalaisten apua. Havainnot voi ilmoittaa www.vieraslajit.fi-portaalin kautta. Kuva: Saila Karhu\nMetsäkanalintujen kannat pienentyneet roimasti Metsäkanalintukantojen taantuminen jatkui pääosassa maata. Erityisen voimakkaasti kannat ovat pienentyneet Pohjois-Suomessa. Etelä- ja Keski-Suomessa lintutilanne on pysynyt edellisvuoden tapaan vaatimattomana. Lajien yhteistiheys on monella alueella koko 28-vuotisen\nkolmiolaskentakauden alhaisin. Metsäkanalinnut laskettiin 23.7.–2.8. koko maassa 800 riistakolmiosta. Tuloksista selvisi, että kaikilla lajeilla keskitiheydet olivat tuntuvasti alle edeltäneen kymmenen vuoden keskiarvon.\nMaaperämallit apuna ilmastonmuutoksen hillinnässä Maaperä on suuri hiilivarasto, jonka käyttäytymistä muuttuvassa ilmastossa ei täysin tunneta. Tuoreen tutkimuksen mukaan maaperän hiilivarastoja ja niiden muutoksia voitaisiin kuitenkin ennustaa paremmin lisäämällä malleihin sekä maaperän ravinteisuuden että maalajikoostumuksen vaikutuksia. Maasta ilmakehään siirtyvän hiilidioksidivirran määrittäminen on tärkeää, jotta voidaan tehdä parempia metsänhoidollisia ratkaisuja ilmastonmuutoksen hillinnässä. Tällä hetkellä maaperän hiilivarastoennusteet ovat epävarmoja, ja ilmastonmuutoksesta johtuvaa hiilidioksidivirtaa maasta ilmakehään on vaikea arvioida. Tarkempien mallien avulla voitaisiin ennustaa hiilen kiertoa täsmällisemmin. Luke on tutkinut maaperämalleja yhdessä Ruotsin maataloustieteellisen yliopiston ja Japanin metsäntutkimuslaitoksen kanssa.\nUutta terttuherukkaa viljellään kuin viiniä Marjojen kulutusbuumi on lisännyt tuoreina myytävien marjojen kysyntää. Kuluttajat arvostavat entistä enemmän marjan ulkonäköä, kokoa ja laatua. Luken Piikkiön toimipaikassa Kaarinassa tutkitaan, voidaanko viiniköynnösten viljelyssä käytetyllä kasvatustavalla tuottaa laadukkaampaa puna- ja valkoherukkaa. Jotta tertuista saataisiin mahdollisimman pitkiä, suurimarjaisia, pitää kasvi ohjata tuottamaan vähemmän marjaterttuja. Tähän päästään leikkaamalla kasveja voimakkaasti. Uudella menetelmällä kasvatettu terttuherukka tuetaan ja leikataan samalla tavoin kuin viiniköynnökset, eli pääversoja saa olla vähän ja sivuversot typistetään. Eri lajikkeet sopivat uuteen viljelytapaan eri tavoin. Luken tutkimusten mukaan ainakin kotimaiset valkeat lajikkeet Lepaan Valkea ja Piikkiön Helmi sekä syvänpunainen Punahilkka vaikuttavat soveltuvan saksittuun kasvatustapaan erittäin hyvin. Lukessa on jalostettu uusi, vielä nimeämätön punaherukka, joka on osoittautumassa erinomaiseksi valinnaksi tähän kasvatusmenetelmään. LEIA * 2016 11\nmaatalous & markkinat\nmuokkaa maailmankauppaa teksti: MARJATTA SIHVONEN\nllen Huan-Niemi tutkii erilaisia TTIP-sopimuksen (Transatlantic Trade and Investment Partnership) vaihtoehtoja sekä niiden vaikutusta maataloustuotteiden kauppaan. Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkijan Janne Niemen kanssa tehty uusin tutkimus osoittaa, että eurooppalaisten kuluttajien mieltymys tuttuihin elintarvikkeisiin vaikuttaa merkittävästi siihen, miten TTIP-sopimus lopulta näkyy eri maiden taloudessa. 12\n– Eurooppalaisille ruoka on kulttuuria, amerikkalaisille tehokkuutta. Miten nämä asiat yhdistetään? Huan-Niemi tiivistää jättiläisten ongelman.\nEurooppalainen ruoka haluttua luksusta Eurooppalainen ruoka käy kaupaksi Yhdysvalloissa. Maatalous- ja elintarviketuotteiden kauppa on ollut EU:lle voitollinen viimeiset 17 vuotta. Yhdysvaltain alijäämä EU:n kaupassa oli peräti 12 miljardia dollaria vuonna 2015. – EU hyödyntää loistavasti alhaisten tullien ja korkean myyntihinnan suhdetta viemällä Yhdysvaltoihin luksustuotteita kuten alkoholia ja juustoja. EU on lisännyt myös maataloustuotteiden tuontia, mutta tässä kehityksessä voittajia ovat Brasilia ja Argentiina. Tämän Yhdysvallat haluaa tietysti muuttaa, Huan-Niemi sanoo. Aiemmat Euroopan parlamentin ja USA:n maatalousministeriön tutkimukset ovatkin osoittaneet, että TTIP-sopimus kääntäisi maataloustuotteiden kauppataseen toisin päin ja Yhdysvallat korjaisi voitot.\n– Jättiläiset riuhtovat toisiinsa takertuneita sarviaan, kuvaa Luken tutkija Ellen Huan-Niemi EU:n ja Yhdysvaltojen välisten TTIP-vapaa kauppaneuvottelujen tilannetta. Viimeisen sanan kiistassa saattaa saada kuluttaja.\n- Jos amerikkalaisia juustoja ei saisi markkinoida eurooppalaisilla nimillä, Yhdysvaltojen juustoteollisuus romahtaisi, arvioi tutkija Ellen Huan-Niemi.\n– Myös me laskimme samasta aineistosta, että jos kaikki tullit ja osa tuontirajoituksista poistettaisiin, Yhdysvaltain alijäämä muuttuisi 5 miljardin dollarin ylijäämäksi.\nSuomen Yhdysvaltoihin suuntautuvaan elintarvikevientiin TTIP-sopimuksella ei ole ratkaisevaa vaikutusta, jos vientituotteiden jalostusaste ei nouse. Maataloustukiin sopimus ei vaikuta. Vuonna 2015 Suomi vei Yhdysvaltoihin viljatuotteita tullin tilastojen mukaan 5 miljoonalla eurolla ja meijerituotteita 19 miljoonalla eurolla. Jos TTIP-sopimus poistaisi tullit ja osan tuontirajoituksista, viljatuotteiden vienti kasvaisi Luken tutkijan Ellen Huan-Niemen mukaan yli puolella ja meijerituotteiden vienti lähes nelinkertaistuisi. Muihin EU-maihin verrattuna kasvu olisi kuitenkin pientä. - Ruotsissa ja Tanskassa elintarvikevienti osataan meitä paremmin. Viljan vienti ei kannata, vaan se pitäisi jalostaa alkoholijuomiksi. Maitotuotteissa suuri markkina ovat laktoosittomat tuotteet, joita kulutetaan paljon niin Yhdysvalloissa kuin Aasiassakin. Niiden vientiin kannattaisi panostaa, Huan-Niemi suosittelee.\n– Tilanne kääntyi kuitenkin täysin päinvastaiseksi, kun otimme laskelmissamme huomioon EU:n kuluttajien vahvat ostomieltymykset eurooppalaisiin tuotteisiin ja tuotemerkkeihin: USA:n EU-viennin potentiaali vähenisi ja Yhdysvaltain maataloustuotteiden kauppa jäisi yhä jopa kuusi miljardia dollaria alijäämäiseksi, Huan-Niemi laskee.\nNimisuojat kuumaa valuuttaa Kuluttajan ostomieltymykset eivät voi toteutua, jos tuotteiden alkuperää tai tuotantotapaa ei merkitä. Neuvottelujen suurimpia kompastuskiviä ovatkin EU:n tuotteiden maantieteelliset alkuperämerkinnät. Niiden sisällyttäminen TTIP-sopimukseen olisi iso riski paitsi Yhdysvaltojen tuonnille myös kotimarkkinoille. – Jos amerikkalaisia juustoja ei saisi markkinoida eurooppalaisilla nimillä, heidän juustoteollisuutensa romahtaisi. Amerikkalaiset eivät oikein halua ymmärtää, miten feta-sanan käyttöön on oikeus vain kreikkalaisilla. Mutta nimillä on merkitystä. En itsekään osannut ostaa suomalaista fetaa sen jälkeen, kun sen nimi muuttui kuutiojuustoksi, Huan-Niemi naurahtaa. Euroopan parlamentti vaatii, että TTIP ei heikennä EU-standardeja. Se suhtautuu torjuvasti myös amerikkalaisten elintarvikkeiden, kuten hormonilihan ja klooridesinfioidun broilerin, tuontiin. Silti EU:lla on neuvotteluissa paljon voitettavaa. Maatalouskaupassa voi\nsyntyä halukkuutta kompromisseihin, jos Yhdysvallat vastavuoroisesti helpottaa EU:n markkinoille pääsyä muilla sektoreilla. – EU haluaa pääsyn palvelumarkkinoille ja kilpailuun julkisista hankinnoista. Tällä hetkellä siihen on mahdollisuus vain amerikkalaisilla yrityksillä. Siellä ovat TTIP-sopimuksen isot voitot. – Maatalous on pieni kokonaisuus palveluihin verrattuna. Se kuitenkin hankaloittaa neuvotteluja, koska maataloudessa osapuolten tavoitteet ovat niin kaukana toisistaan, Huan-Niemi muistuttaa.\nTTIP:ssa tarvitaan demokratiaa Huan-Niemi tuntee myös muut kauppaneuvottelut, Tyynenmeren alueen TPP:n ja lukuisat kahdenväliset sopimukset, joilla pyritään ohittamaan WTO:n hitaat käytännöt. TTIP-neuvottelijoilla on kiire, koska sopimuksesta halutaan maailman vapaakaupan standardi. Huan-Niemi kuuluttaa prosessiin demokratiaa. Eurooppalaisen kuluttajan hän soisi käyttävän vaikutusvaltaansa poliittisiin päättäjiin. Yhdysvalloissa neuvotteluihin vaikuttaa vahvasti suuryritysten lobbaus. Huan-Niemen mukaan ei ole mahdollista, että sopimus jäisi kokonaan toteutumatta. Kaikkien maataloustuotteiden tullien ja rajoitusten purku ei myöskään ole todennäköistä. Kenen\ntutkija siis arvelee lopulta voittavan TTIP:ssä? – Toivottavasti ei ole yhtä voittajaa, vaan päästään win-win-tilanteeseen, jossa enemmistö hyötyy tästä globalisaatioon kuuluvasta prosessista. Myös kohtuuttomat menetykset pitää korvata. Siihen tarvitaan aktiivisia äänestäjiä ja kansalaisjärjestöjä, jotka vaativat päättäjiä toimimaan harkiten, Huan-Niemi painottaa.\nNimisuoja on vaikea pala purtavaksi EU haluaa pitää tiukasti kiinni nimisuojan sisällyttämistä TTIP-sopimukseen. USA puolestaan ei voi ymmärtää tietyn maantieteellisen alueen ominaislaatuun perustuvaa nimisuojaa ja sanoo EU:n menneen nimisuojauksessa liian pitkälle. EU:ssa on tällä hetkellä lähes 1300 nimisuojattua elintarviketta ja 1750 viiniä. Lukumääräisesti eniten nimisuojauksia on Italialla ja Ranskalla. Suomessa niitä on vain kymmenen: Puruveden muikku, Kitkan viisas, Lapin Poron kylmäsavuliha, Lapin Poron kuivaliha, Lapin Poron liha, Kainuun rönttönen, karjalanpiirakka, kalakukko, sahti ja Lapin puikula. Lue Jyrki Niemen blogi osoitteessa www.luke.fi/blogi LEIA * 2016 13\nsininen biotalous Luonnonvarakeskuksessa ja Suomen ympäristökeskuksessa valmistellaan maa- ja metsätalousministeriön johdolla Suomen sinisen biotalouden tiekarttaa. Samaan aikaan kootaan myös tietoa alan kasvumahdollisuuksista yksiin kansiin. Vesiin liittyvässä osaamisessa uskotaan olevan paljon potentiaalia.\nSinertääkö V Suomen biotalous?\näestön kasvu ja elintapamuutokset pakottavat etsimään uusia ratkaisuja maailman vesihuoltoon ja alkutuotantoon. Kalankasvatus on jo ylittänyt naudanlihan tuotantomäärät, ja vesiviljely on maailman nopeimmin kasvava alkutuotannon muoto. – Veden merkitystä biotaloudessa on syytä korostaa, sillä Suomella on paljon siihen liittyviä mahdollisuuksia. EU:ssa sininen kasvu määritellään mereen liittyvänä liiketoimintana. Suomessa näemme puhtaan veden luonnonvarana ja veteen liittyvän osaamisen laajemminkin tärkeänä, maa- ja metsätalousministeriön asiantuntija Timo Halonen sanoo. – Pohjoismaat ja toisaalta eri toimijat Suomessakin ymmärtävät sinisen biotalouden toisistaan poiketen, jatkaa Luken Sininen biotalous -temaattisen ohjelman päällikkö Asmo Honkanen. Honkanen ja Halonen ovat mukana laatimassa sekä kansallista että pohjoismaista sinisen biotalouden tiekarttaa. Heidän näkemyksensä mukaan on tärkeää määritellä, mitä siniseen biotalouteen kuuluu ja mitä se ei ole. Tiekartat selkeyttävät alan yhteiset tavoitteet ja toimenpiteet. – Vesiluonnonvarojen kestävä hyödyntäminen voisi olla yhdistävä tekijä, jossa Pohjoismaat ovat aidosti maailman parhaita. Sekä EU:ssa että FAO:ssa on tärkeää, että meillä on vahva maaryhmä, joka\nnostaa asioita esiin ja vaikuttaa tutkimusrahoitukseen ja politiikkaan. Pohjoismainen tiekartta jäsentää tekemistä pitkällä aikavälillä, Halonen tiivistää. Tiekartat menevät joulukuussa Pohjoismaiden ministerineuvoston käsiteltäviksi.\nSinisissä tilastoissa kasvun näkymiä?\nvastata nopeastikin omalla tuotannolla ja uusilla tuotteilla. – Meidän pitäisi pystyä hyödyntämään kala kotimaan arvoketjussa korkean jalostusarvon tuotteina, Halonen sanoo. Myös vesimatkailussa ja hyvinvointipalveluissa on Halosen mukaan erittäin hyvät kasvun mahdollisuudet.\nUusia tulokulmia Samaan aikaan tiekartVesiosaamisessa on tojen kanssa etenee Lukessa sinistä tulemerkittäviä kasvun sinisen biotalouden vaisuutta rakennetaan mahdollisuuksia. tilastointi. Maa- ja elintutkimuksen ja elintarviketalouden tilaskeinoelämän yhteitoista yhdisteltävät tiedot sillä pilottihankkeilla. eivät ole Honkasen mukaan Honkasen mukaan alan vielä kaikilta aloilta kattavia, kehittäminen liittyy kaikkeen mutta kasvun mahdollisuudet ovat tuotantoon, jossa hyödynnetään vetnäkyvissä.\ntä – kalastuksesta hyvinvointipalveluihin – Lukessa on tehty laaja tilastojulkaisu, ja teollisiin symbiooseihin. Haasteena on jossa sinisen biotalouden tutkimus ja tilassektoriajattelun purku ja tietovarantojen tot käyvät vuoropuhelua uudella tavalla, käyttö. Honkanen kertoo. – Sininen biotalous ei tarkoita sitä, että Arvioita taloudellisesta kasvupotentiolisimme vielä keksineet jotakin uutta, aalista tehdään vuoteen 2025 saakka. vaan sitä, että katsomme asioita uudesta – Kasvun edellytyksenä on, että tulokulmasta. pystymme kansainvälistymään vesiLuken pilottihankkeissa korostetaanosaamisessa sekä rakentamaan julkisen kin kokeilemista. Tutkimuksen aikajänne ja yksityisen sektorin kumppanuuksia, ongelman tunnistamisesta tulosten julHalonen toteaa. kaisemiseen on liike-elämälle usein liian Kotimaasta Halonen nostaa esimerpitkä, joten piloteissa ideat viedään heti kiksi kalatuotannon kauppataseen, joka käytäntöön. Tällöin on kuitenkin varauon 350 miljoonan arvosta negatiivinen. duttava myös epäonnistumisiin. Kotimaiseen kalankysyntään voitaisiin Halonen painottaa, että julkinen sektori ei voi kehittää sinistä biotaloutta yksin.\nSinisen biotalouden kehittäminen liittyy kaikkeen tuotantoon, jossa hyödynnetään vettä tavalla tai toisella.\n– Elinkeinoelämäkin on saatava ulos laatikostaan. Myös pörssiyhtiöiden pitäisi lähteä mukaan uusiin biologisiin tuotantotapoihin, joilla voidaan tehdä isoja läpimurtoja, miettii Honkanen.\nLähtökohtana kestävä kehitys Biotalouteen on kotimaan mediassa ja tutkimuskentällä kohdistettu kritiikkiä kestävyyden alistamisesta kasvulle. Sinisen biotalouden kehittäjät vakuuttavat, että ympäristöpolitiikan ja yritystoiminnan tavoitteet voidaan sovittaa yhteen. – Kaikissa globaaleissa haasteissa korostuvat vesiin liittyvät käyttöpaineet. Vain kestävät toimintatavat tarjoavat yrityksille pitkän aikavälin kilpailuedut, siitä olemme ympäristöministeriön kanssa yhtä mieltä. Perustutkimuksesta ja vesien hyvän tilan saavuttamisesta ei voi tinkiä, muuten ei voida luoda kestäviä ratkaisuja, Halonen sanoo. Onnistumisia sinisillä rintamilla Honkanen ja Halonen odottavat jo kymmenen vuoden kuluttua. Jos kunnianhimoiset tavoitteet toteutuisivat, Suomi tunnettaisiin tuolloin kansainvälisenä vesiosaajana, alan kauppatase olisi positiivinen ja julkinen ja yksityinen sektori toimisivat yhdessä.\nKalankasvattajat tähyävät avomerelle teksti: MARIA LATOKARTANO\nulevaisuudessa kalaa viljeltäneen Suomessakin aiempaa enemmän avomerellä. Näin muun muassa siksi, että rajallisista rannikkovesistä kilpailee kalanviljelijöiden kanssa moni muukin toimija. Luonnonvarakeskus selvittää parhaillaan, mitkä merialueet soveltuvat parhaiten viljelyyn ja millaista tekniikkaa avomerikasvatus vaatii. Tutkimusta tehdään yhteistyössä alan yritysten kanssa. – Avomerikasvatuslaitoksen rakennuttaminen on merkittävä investointi. Meidän roolimme on auttaa yrityksiä minimoimaan uuteen toimintaympäristöön siirtymisestä aiheutuvaa riskiä, tutkija Markus Kankainen Luonnonvarakeskuksesta kertoo. 16\nLaitakarin Kalan kanssa Luke on tehnyt yhteistyötä alkumetreiltä asti. – Luonnonvarakeskus on auttanut meitä etsimään kasvatuspaikkaa, ja sopiva löytyi Oulun alueelta. Lupahakemuksemme on parhaillaan aluehallintoviraston käsittelyssä, ja toivomme, että voimme aloittaa kasvatuksen kesällä, Laitakarin Kalan toimitusjohtaja Timo Karjalainen kertoo. Kasvatusalueen olosuhteista on kerätty dataa Luken ympäristöpoijun avulla. EHP-Tekniikka Oy:n toimittama laite mittaa veden virtausnopeutta, sameutta, johtavuutta, hapekkuutta sekä lämpötilaa ja tuulen voimakkuutta – eli ympäristötekijöitä, jotka vaikuttavat kalanviljelyn onnistumiseen. – Avomeripaikkoja ei aiemmin ole käytetty kasvatuksessa, joten meillekin oli arvoitus, miten lämpötilat kehittyvät tai miten tuulista siellä on, Karjalainen kertoo. – Esimerkiksi meriveden lämpötila vaikuttaa siihen, miten nopeasti kalat kasvavat. Kun viljelijä tietää, miten lämpötila vuoden mittaan vaihtelee, hänen on helpompi arvioida, minkä kokoisia poikasia laitokselle kannattaa tuoda, miten niiden ruokintarytmiikka pitää järjestää\nja milloin kalat ovat valmiita perattavaksi, Kankainen kertoo.\nItämeri on omanlaisensa ympäristö Kun sopiva viljelyalue on löytynyt, kalankasvattajalla on edessään seuraava pulma: millaiset rakenteet ja laitteet kestävät avomerellä? – Valtameriin verrattuna Itämeri on aivan omanlaisensa ympäristö, jossa olosuhteet voivat olla todella ankarat. Jäät aiheuttavat haasteita, ja lisäksi Itämeri on monin paikoin matala ja aallokko on tiheä ja jyrkkäreunainen, Kankainen kertoo. Liikkuvien jäiden ja myrskyjen aiheuttamaan ongelmaan löytyy kaksi ratkaisuvaihtoehtoa: joko kasvatusrakenteet tuodaan talveksi saariston suojaan tai ne upotetaan meren pinnan alapuolelle. Ahvenanmaalainen Brändö Lax on yksi Suomen suurimpia kirjolohen ja siian kasvattajia. Yksi yhtiön laitoksista sijaitsee Ahvenanmaan ja Turun saariston välisellä avoimella merialueella, missä yritys, Luke ja Suomen ympäristökeskus ovat tehneet yhteistyötä avomerikasvatuksen kehittämiseksi. – Tyhjennämme laitoksen lokakuussa, kun syysmyrskyt alkavat, ja viemme kasvatuskehikot takaisin paikalleen toukokuus-\nKuva: Jaakko Seppälä\nLuken ympäristöpoiju mittaa tekijöitä, jotka vaikuttavat kalankasvatuksen onnistumiseen. Kuva: Pui-Chung Lau\nsa, projektikoordinaattori ja iktyonomi Pia Lindberg-Lumme kertoo. Syksyllä Lindberg-Lumme lähtee yhdessä toisen suomalaisyrityksen ja Luonnonvarakeskuksen asiantuntijoiden kanssa Kanadaan tutustumaan vedenalaiseen kasvatuslaitokseen. – Jos rakennelma soveltuu Suomen olosuhteisiin, voisimme ensi kesänä kokeilla sitä kasvatuslaitoksellamme.\npinnalla on kamera, joka pyörii 360 astetta. Tiedonsiirtoon vuokrasimme Soneralta mastopaikkaa, ja kuva välittyi toimistoomme Brändöön, Lindberg-Lumme kertoo. Kuvanlaatu oli erinomainen. – Pystyimme tarkkailemaan, miten verkkokassit käyttäytyivät eri sää- ja virtausolosuhteissa ja kävivätkö hylkeet hätistelemässä kaloja. Lisäksi kameroiden avulla kerättiin tietoa kalojen ruokailukäyttäytymisestä, Lindberg-Lumme lisää. Näyttää siltä, Etäkasvatusta Kun kalojen ruoettä etäohjattavan kameroiden avulla kailurytmi selviää, avomerikalanniiden ruokinta voidaan Kasvatettiinpa kalaa kasvattamon ajoittaa oikein, jolloin tulevaisuudessa rehua ei päädy hukpinnan alla tai sen rakentaminen on kaan. Oikea-aikaisella tuntumassa, yksi onmahdollista. ruokinnalla voidaan gelma on vielä ratkaivähentää sekä yrityksen sematta. Miten laitoksen kustannuksia että ympäristön valvonta ja kalojen ruokinta kuormitusta. järjestetään? Näyttää siltä, että kokonaan etäoh– Ulkomerellä voi tuulla 20 metjattavan avomerikalankasvattamon rakentariä sekunnissa ja aallot olla seitsemänmetminen on mahdollista. Rakennetaanko niitä risiä. Sellaisella säällä ei kasvatuslaitoksen – ja millä aikataululla –, on toinen kysymys. lähelle pääse veneellä. Puhumattakaan – Haasteena on hinta. Avomerelle sovelsiitä, ettei ole kovin kustannustehokasta tuvat rakenteet ja tekniikka maksavat paljon, ajaa päivittäin 40 minuutin venematkaa joten tuotantomäärien pitäisi olla suuria, suuntaansa, Offshore Fish Finland Oy:n Kankainen sanoo. toimitusjohtaja Jyri Luotonen sanoo. – Toisaalta, asiat voidaan tehdä yksinSekä Offshore Fish Finland että Brändö kertaisestikin. Kasvatuskassit saadaan kyllä Lax ovat yhdessä Luken kanssa selvittäkestämään avomeriolosuhteita ja se, että neet, onnistuisiko kalankasvatus avomerelihminen valvoo veneellä laitoksen toimintaa lä etänä. silloin, kun se on mahdollista, voi olla teho– Kahdessa kasvatusaltaassamme on kas vaihtoehto. Luken vedenalainen videokamera, ja lisäksi\nToistaiseksi otollisimmat lämpötilat kirjolohen tuotannolle ovat Suomen eteläisillä merialueilla. Mitä pohjoisemmaksi Pohjanlahdella edetään, sitä hitaammaksi kalan kasvu käy. Tämä on tilanne nyt, mutta millainen se on jatkossa, jos ilmasto seuraavien vuosikymmenten aikana muuttuu? Muun muassa tähän kysymykseen haetaan vastauksia SmartSea-hankkeessa. - Jos vedet lämpenevät, parhaat tuotantoalueet saattavat siirtyä pohjoiseen. Toisaalta, jos mietitään avomeriolosuhteita, ei iso ja syvä vesialue välttämättä koskaan lämpene liikaa ja kala voi hakeutua itselleen sopivimpaan lämpökerrokseen, Luonnonvarakeskuksen tutkija Markus Kankainen sanoo. Kankainen arvelee, että tulevaisuudessa saatamme kasvattaa eri kalalajeja ja -kantoja kuin nyt. Yksi keino varautua muutokseen voi olla tuotantokalakantojen jalostaminen niin, että ne kestävät entistä lämpimämpää vettä. Suomen Akatemian Strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittamassa SmartSea-hankkeessa on mukana kahdeksan tutkimuslaitosta, ja sitä koordinoi Ilmatieteen laitos.\nKuva: Pui-Chung Lau\nOn taloudellisesti, eettisesti ja ympäristön kannalta järkevää suosia hyvätuottoisia eläimiä."\nauttavat vähentämään metaanipäästöjä teksti: ULLA RAMSTADIUS\nTulevaisuudessa ilmastoystävällisen lehmän jalostusvalinta voidaan tehdä geenien perusteella. Tuore tutkimus on löytänyt lehmän perimästä alueita, jotka ovat yhteydessä metaanin tuottamisen määrään. Tutkimuslehmät eivät märehtineet lasikaapeissaan turhaan.\nhmisen tuottamista kasvihuonekaasuista 16 prosenttia on metaania, josta kolmasosa on peräisin nautakarjatuotannosta: maapallolla on reilu miljardi nautaa, joista jokainen hönkäilee ilmastoa lämmittävää metaania noin 500 litraa päivässä. Voisiko vähäpäästöisen lehmän saada aikaan jalostuksen keinoin? Tähän asti on ollut selvillä, että perimä ja ravinto vaikuttavat lehmän pötsin mikrobiston koostumukseen ja toimintaan. Suoliston mikrobit puolestaan vaikuttavat merkittävästi lehmän koko elimistön toimintaan. – Samantyyppinen vuorovaikutus on havaittu aikaisemmin myös ihmisillä, Luken professori Johanna Vilkki taustoittaa. Aberdeenin yliopiston johtamassa ja EU:n rahoittamassa RuminOmics -hankkeessa Luonnonvarakeskus tutki yhdessä kymmenen muun eurooppalaisen tutkimuslaitoksen kanssa märehtijän perimän, ravitsemuksen ja pötsin mikrobikoostumuksen välisiä vuorovaikutuksia ja selvitti, miten nämä liittyvät lypsylehmän energiatehokkuuteen ja metaanipäästöihin.\nMetaanituotoksessa suuria yksilöllisiä eroja RuminOmics-hankkeessa tutkittiin noin tuhatta lehmää Euroopan eri maista. Luken Jokioisten navetan metaboliakammioissa vieraili sata suomalaista\nGeenit paljastavat vähäpäästöisen lehmän Lähitulevaisuudessa vähäpäästöisten lehmien valinta jalostukseen voidaan tehdä geenien perusteella, sillä tutkimuksessa lehmän omasta perimästä tunnistettiin alueita, joiden vaihtelu on yhteydessä\nKasvihuonekaasupäästöt mitattiin metaboliakammioissa sadalta suomalaiselta ayrshireltä.\ntuotetun metaanin määrään tuotettua maitokiloa kohti. – Jatkossa selvitämme, vaikuttavatko nämä geenit lehmien pötsien mikrobikoostumusten eroihin vai muihin lehmän ominaisuuksiin kuten pötsin kokoon, tuotostasoon tai rehunkäyttökykyyn. Tutkimuksessa havaittiin myös, että tietyt pötsin bakteerit vähentävät metaanin tuotantoa. – Haimme geneettistä profiilia naudoilta, joilla tuota toivottavaa bakteeristoa oli runsaasti, Vilkki sanoo.\nPäästöt pienemmiksi ja maito terveellisemmäksi Lehmän ravinnossa on runsaasti tyydyttymättömiä rasvahappoja, mutta pötsin mikrobisto muuntaa niitä tyydyttyneiksi. Siksi noin 70 prosenttia maidon rasvoista on kovia rasvoja. Tutkituilta lehmiltä mitattiin maidon rasvahappokoostumus ja selvitettiin sen yhteyttä pötsin mikrobikoostumukseen. Jatkossa selviää, voisiko maidon rasvahappokoostumus kertoa lehmän metaanipäästöjen määrän. – Pyrimme lehmän ruokintaa muuttamalla lisäämään metaanipäästöjä vähentävien mikrobien osuutta. Kenties tämän menetelmän avulla myös maidon ravitsemuksellisuutta voidaan muuntaa entistä terveellisempään suuntaan, Vilkki pohtii.\nMikä metaboliakammio? Luken Jokioisten koenavetan neljässä metaboliakammiossa mitataan lypsylehmien metaanin tuotantoa. Kammioiden suunnittelussa eläinten hyvinvointi on otettu mahdollisimman hyvin huomioon. Jotta tutkittavat lehmät viihtyisivät parinkymmenen kuution kokoisissa kammioissaan, ne on sijoitettu navettaan muiden lehmien lähelle. Kammioissa on teräskehikot ja seinät ovat läpinäkyvää polykarbonaattilevyä, jotta lehmät näkevät laumatoverinsa. Lehmän turvallisuuden takaa hätäovi, joka aukeaa, jos laitteistoon tulee sähkövika tai hiilidioksidin määrä kohoaa liian korkeaksi. Tutkimuksissa kammioiden sisään- ja ulostuloilman hiilidioksidin, hapen, metaanin ja vedyn koostumusta mitataan kaasuanalysaattoreilla. Ilmavirtauksen määrää mitataan massavirtausmittarilla. Lehmien päivittäinen rehunsyönti ja maitotuotos mitataan sekä tallennetaan ja eläinten erittämä sonta ja virtsa kerätään. Näin voidaan analysoida lypsylehmien energia-aineenvaihdunta metaanimittausten ohella.\nKuva: Olga Pihl\nayrshireä, joilta kasvihuonekaasupäästöt mitattiin. Lisäksi tarkkailtiin ruoansulatusta, tuotosominaisuuksia, energiatehokkuutta ja -aineenvaihduntaa sekä pötsin mikrobikoostumusta. Yksittäisten lehmien, eri tilojen ja maiden välisissä mittaustuloksissa oli huomattavia eroja, sillä esimerkiksi ruokintatavat eri maissa eroavat paljon toisistaan. Oli odotettua, että suomalaiset ja ruotsalaiset lehmät tuottivat muita maita enemmän metaania. Tämä johtuu niiden säilörehuvaltaisesta ruokinnasta, ei perimästä. – Jos lehmien metaanipäästöjä halutaan vähentää, jalostusvalintaa ei kannata tehdä suoraviivaisesti jättämällä karjaan vähäpäästöisimpiä lehmiä. Tulokset viittaavat päinvastoin siihen, että alhaisen metaanituotoksen lehmät eivät ole tehokkaita, sillä ne eivät pysty käyttämään hyväkseen rehun energiaa. Lehmän suhteelliset metaanipäästöt mitattuna tuotantoyksikköä, maito- tai lihakiloa kohden vähenevät, kun tuotostasoa tai tuotantoikää kasvatetaan. – On siis taloudellisesti, eettisesti ja ympäristön kannalta järkevää suosia hyvätuottoisia eläimiä ja pitää niitä tuotannossa mahdollisimman kauan, Vilkki suosittelee.\nKoristehavupuilla uutta väriä ja muotoa viherrakentamiseen teksti: AIMO JOKELA kuvat: TEIJO NIKKANEN\noistaiseksi alle kymmenen Yleisistä kotimaisista metsäpuista, prosenttia Suomessa myymyös havupuista, on kuitenkin olemassa tävistä koristehavupuiden myös koristetarkoituksiin sopivia muotoja. taimista on kasvatettu Nämä erikoismuodot voivat olla hyvinkotimaassa. Nyt viherrakin koristeellisia. Tällaisia ovat esimerkiksi kentamiseen soveltuvien kultakuusi ja kultamänty, kääpiökasvuiset kotimaisten koristehavupuiden tarjontaa ja pallomaiset tuulenpesäkuuset sekä kapyritään lisäämään Luonnonvarakeskukpealatvaiset surukuuset ja pilarimännyt. sen ja taimistoviljelijöiden käynnistämällä Luke tuottaa lisäysaineistoa yhteistyöhankkeella. taimistoille Luonnonvarakeskuksen osaamisen avulla markkinoille halutaan tuottaa Nikkasen mukaan havupuiden erikoishavupuulajikkeita, jotka kestävät Suomen muodot ovat yleensä syntyneet geneettiilmastoa paremmin kuin tuontitaimet. Sasen muutoksen seurauksena, joten niitä ei malla pienennetään kasvitautiriskejä voida lisätä normaalisti siemenestä. ja tuetaan kotimaista työtä. Siksi on käytettävä kasvullista – Haluamme luoda lisäystä, varttamista, pistokotimaisten koristehakaslisäystä tai solukkovilIkivihreät vupuiden tuoteperheen jelyä. yhteistyössä taimisto– Hyödynnämme havupuut paranviljelijöiden kanssa. ja tuotteistamme tavat rakennetun Hankkeessa voimme geenivarakokoelmiin ympäristön viihsiirtää kasvullisen ja puistoihin koottuja tyisyyttä ympäri lisäyksen osaamistamhavupuiden erikoisme käytäntöön, sanoo muotoja. Tavoitteena vuoden. tutkija Teijo Nikkanen on tuottaa viherrakenLukesta. tamisen tarpeisiin noin Yleisimmät metsäpuumkymmenen koristehavupuume eli mänty, kuusi ja koivu eivät lajikkeen valikoima, Nikkanen välttämättä ole parhaita viherrakentamikertoo. seen, vaikka siihenkin niitä käytetään. Luken Punkaharjun toimipaikassa vali– Puistometsissä niillä on paikkansa, taan koristetarkoituksiin sopivat erikoismutta voimakkaammin rakennettuun muodot, kootaan valitut kloonit ja muodot ympäristöön halutaan yleensä muitakin sekä lisätään ne emotarhoihin, joissa vaihtoehtoja. Syynä voivat olla vaihtetuotetaan kustannustehokasta lisäysailunhalu, urbaanin ympäristön asettamat neistoa taimistoille ja muille kaupallisille kestävyysvaatimukset tai esteettiset syyt, toimijoille. Nikkanen sanoo. 20\nHavupuiden erikoismuodot vielä harvinaisia Kotimaisten havupuiden koristemuotoja on käytetty viherrakentamisessa toistaiseksi hyvin vähän. Yksittäisiä kultakuusia voi joskus nähdä puistoissa ja hautausmailla. Surukuusta kasvatettiin ja markkinoitiin koristepuuksi 20−30 vuotta sitten. Niitä näkee kaupunkien puistoissa siellä täällä. Nyt surukuusia on tulossa uudelleen viherrakentamisen käyttöön. Taimistojen tarjonnassa on kotimaisten lehtipuiden koristeellisia erikoismuotoja jonkin verran. Alan merkittävin toimija on Taimityllilä, joka tuottaa taimia solukkoviljelyn avulla. Katajan kotimaisia koristelajikkeita tuottaa pistokaslisäyksen avulla Hongiston Taimisto. Kuusen koristemuodot ovat melkein poikkeuksetta Keski-Euroopasta tuotuja. Juttu on aiemmin julkaistu Maaseudun Tulevaisuuden Tiede-sivulla. Se on luettavissa myös osoitteessa www.luke.fi/artikkelit.\nSuomessa havupuita käytetään viherrakentamisessa vähän, sillä kestäviä ja koristeellisia kotimaisia havupuulajikkeita on tarjolla niukasti. Tilanteeseen on nyt tulossa parannus, sillä viherrakentamisen tarpeisiin on kehitteillä kotimaisten havupuiden tuoteperhe.\nmuhentuu arvonlisää teksti: JOHANNA LEPPÄNEN kuva: MARKETTA RINNE\nToisen jäte on toisen raaka-aine. Näin totesivat Luonnonvarakeskuksen tutkijat kuunnellessaan elintarvikeyrittäjien kertomuksia alaa yhdistävästä ongelmasta, joka voi jalostua myös arvonlisäksi.\nasvisten jatkojalostuksessa, pilkonnassa ja prosessoinnissa syntyy sivuvirtoja, joista osa on syöntikelpoisia tai muuten hyödynnettävissä. Kasvissivutuotteen tehokas jatkokäsittely voi tuoda viljelijälle tuloja kustannusten sijasta. Sivuvirtojen jatkokäyttöä pohtivatkin sekä suuret että pienet elintarvikeyrittäjät, joille hyödyntämättä jäävät sivuvirrat voivat olla merkittävä kuluerä. Kasvissivutuotteita voidaan kompostoida tilalla tai viedä erilaisiin käsittelylaitoksiin. Sivutuotteiden rehukäyttö on kasvisyrityksille tuttua, jos elintarvikeyritysten yhteydessä on ollut eläintiloja. Nykyisin kasvissivutuotteita käytetään sellaisenaan tuotantoeläinten rehuna sekä riistaeläinten ravintona. – Yritysten toiveissa on saada sivuvirroista lisäarvoa. Pääasia on, ettei sivutuotteista synny lisäkustannuksia ja että ne saadaan hyötykäyttöön, vanhempi tutkija Minna Kahala Lukesta kertoo. Kun sivutuotteet hyödynnetään, niiden sisältämät ravinteet eivät myöskään päädy väärään paikkaan ympäristöä rasittamaan.\nLaatuvaatimukset korkeita Luke selvittää parhaillaan, miten porkkanasivutuotteesta saadaan jalostettua eläinrehua ja miten sitä voidaan tehokkaasti kompostoida maanparannusaineeksi. Porkkanasivutuote on vesipitoista, ja se sisältää runsaasti sokereita. Sen rehukäyttöä rajoittavat suuret kuljetuskustannukset ja lyhyt säilyvyys. Rehukäyttö on kuitenkin houkuttelevaa, sillä siinä on\nenemmän taloudellista potentiaalia kuin maanparannuskäytöllä. Kaatopaikalle kasvissivuvirtoja ei saa enää toimittaa, vaan ne on vähintäänkin kompostoitava, mikä tuo usein lisäkustannuksia. – Jos sivutuotteiden jalostusastetta kyetään nostamaan ja asiakas suostuu maksamaan tuotteesta, on mahdollista, että lopulta sivujakeet tuottavat voittoa, professori Marketta Rinne Lukesta sanoo. Tutkijat ovat testanneet porkkanan sivuvirtajakeen fermentointia ja erilaisten säilöntäaineiden sopivuutta porkkanarehulle. Alustavat tulokset ovat hyviä. – Säilöntäkokeissa huomattiin, että säilöntäaineilla saatiin parannuksia rehun laatuun, Rinne sanoo. Tulosten perusteella myös fermentoitu porkkanan sivutuote soveltuu säilyvyydeltään ja muilta ominaisuuksiltaan seosrehun komponentiksi erityisesti nautakarjalle. Rehukauppaa säädellään tarkasti, ja tuotantoketjun on oltava kunnossa. – Rehuvalmistajilla on ankara vastuu tuotteestaan, jos eläimet sairastuvat. Siksi haluamme säilöntäkokeilla myös varmistaa, että tuote on hygieeniseltä laadultaan rehuksi sopivaa, Rinne kertoo. Porkkanan varasto- ja lajitteluhävikki on noin 30 prosenttia, ja kuorinnassa noin puolet raaka-aineista voi mennä sivuvirroiksi. Vihannesalan yrityksille tarjotaan nyt konkreettisia ohjeita sivuvirran hyödyntämiseksi. – Teemme yritysten vapaaseen käyttöön Hyvä tapa toimia -ohjeistuksen kasvissivutuotteiden käsittelyyn. Ohjeessa otetaan huomioon lainsäädännön lisäksi myös kustannukset, Rinne kertoo.\nVihannekset kompostin kautta pellolle Kasvissivutuotteet sisältävät orgaanista ainetta ja ravinteita, joita voidaan hyödyntää viljelykierrossa nykyistä tehokkaammin. Luken tutkimuksessa testattiin porkkanasivuvirtojen kompostoinnin tehostamista. - Porkkanan ongelmana on märkyys. Kompostoinnissa tarvitaan paljon kuiva-ainetta sivutuotteen sekaan, Luken tutkija Marja Lehto sanoo. Perinteisesti kuiva-aineena on käytetty turvetta, mutta nyt kokeiltiin ruokohelpeä, pahvia, puulastua ja biohiiltä. Ennen kompostointia massasta puristettiin ylimääräinen neste pois. Ruokohelpi hajoaa hitaasti ja pitää lämpötilan korkeana. Myös biohiili nopeuttaa kompostoitumista. Yritykseen tulevaa väriaineetonta ja niititöntä pahviakin on mahdollista hyödyntää, sillä se näyttää toimivan hyvin. Tällä hetkellä porkkanakomposti menee pilottitiloilla omaan maanparannuskäyttöön. Sillä on myös kaupallista potentiaalia, mutta asia vaatii vielä selvittelyä. - Toiveissa on, että puhdas kasviskomposti saadaan jatkossa tuotteistettua tilojen ulkopuolelle myytäväksi maanparannusaineeksi. Juttu on aiemmin julkaistu Maaseudun Tulevaisuuden Tiede-sivulla. Se on luettavissa myös osoitteessa www.luke.fi/artikkelit.\nMaistuvia elämyksiä teksti: MINNA NURRO\nLaaturavintolaan lähteminen ei enää edellytä erityistä juhlaa, vaan sinne pistäydytään myös arkena. Onnistunut ruokahetki syntyy huippuluokan raaka-aineista – ja hyvästä seurasta.\n- Jos Suomessa olisi espanjalainen ruokakulttuuri, meillä olisi mielenterveysongelmia huomattavasti nykyistä vähemmän, arvioi keittiömestari Pekka Terävä. Kuva: Veikko Somerpuro\nOnnistunut ateria syntyy laadukkaista raaka-aineista, osaavasta palvelusta ja ennen kaikkea mukavasta yhdessäolosta.\neittiömestari Pekka Terävä on huomannut, että suomalaiset ovat oppineet satsaamaan itseensä. Hyvästä ruoasta ja juomasta miellyttävässä ympäristössä ollaan valmiita maksamaan. Tärkeintä ruokailussa ovat Terävän mukaan kuitenkin toisten ihmisten seura. – Hyvä ruoka ja viini ovat vain somiste, jota palvelu ryydittää eteenpäin. Tärkeintä ruokailijoille on viihtyisä sosiaalinen hetki, hän toteaa. Ruokailun sosiaalisen ulottuvuuden korostaminen on ehkä hieman yllättävää huippukeittiömestarilta, joka toimii kansainvälisen Bocuse d´Or -kokkikilpailun presidenttinä ja luotsaa helsinkiläisistä laaturavintoloista koostuvaa Olo Groupia. Terävä on kuitenkin sanojensa takana. Hän näkee ruokailun ennen kaikkea yhdessäolona. – Jos meillä Suomessa olisi espanjalainen ruokakulttuuri, jossa perhe kokoontuu päivän päätteeksi yhteiselle aterialle, olisi mielenterveysongelmia vain promille nykyisestä, hän sanoo.\nTuoreita elämyksiä lautasella Terävän mukaan ravintolan tehtävä on tuottaa asiakkaalle myönteisiä elämyksiä. Sen takia Ravintola Olon ja konsernin muiden ravintoloiden käyttämät raaka-aineet tulevat suoraan tuottajilta. Suora yhteys tuottajaan takaa sen, että laatuun voi luottaa. Hankintaverkostoa on rakennettu kymmenen vuotta, ja siihen kuuluu noin sata maatilaa ympäri Suomea. Monet niistä ovat luomutiloja. Terävän mukaan tuotantotapa ei kuitenkaan ratkaise laatua, vaan se, että tuotteet saadaan keittiöön mahdollisimman tuoreina. – Esimerkiksi kaikki viljatuotteet tulevat Malmgårdin luomutilalta Loviisasta: kun vilja on vastajauhettua, sen kaikki aromit ovat tallella. Vihannekset tulevat Tammisaaresta, karitsa Ahvenanmaalta ja muikun mäti Mikkelin lähistöltä, Terävä havainnollistaa. Myös ihmiset tuotteiden takana ovat tärkeitä: jokaisen raaka-aineen tuottaja\nTärkeintä ruokailijoille on viihtyisä sosiaalinen hetki.\ntunnetaan henkilökohtaisesti. Asiakkaalle osataan kertoa hyvinkin tarkkaan, mistä aterian ainekset ovat peräisin. – Jos asiakkaat esimerkiksi kysyvät, onko jokin tuote luomua, niin toki se kerrotaan, Terävä mainitsee.\nMyös luomun oltava laatua Luomun käyttö Olossa ja sen sisarravintoloissa kuvastaa luomuraaka-aineiden tilannetta ravintoloissa laajemminkin: luomua käytetään, mutta sitä pidetään sen verran itsestään selvänä, että asiasta ei kerrota aktiivisesti asiakkaille. Food Service Feedback 2015 -tutkimuksen mukaan 15 prosenttia ammattikeittiöistä käyttää luomua ruoanlaitossa päivittäin. Eniten luomua käytetään yksityisen sektorin ravintoloissa; julkisissa ruokapalveluissa sitä on eniten tarjolla päiväkotilapsille. Luken tutkija ja Luomuinstituutin tutkimuskoordinaattori Jaakko Nuutila, keittiömestari itsekin, toteaa, että alan ammattilaisten suhde raaka-aineisiin on hyvin henkilökohtainen. Nuutilan mukaan keittiömestareiden kiinnostus luomua kohtaan on viime vuosina lisääntynyt. – Tärkeä tekijä raaka-aineiden valinnassa on aistinvarainen laatu. Jos luomun käyttöä ammattikeittiöissä halutaan lisätä, raaka-aineiden laadun on kestettävä suurkeittiömittakaava, hän huomauttaa.\nEroja löytyy Nuutila itse liputtaa luomun puolesta myös ammattikeittiöissä ekologisista ja eettisistä syistä. Mitä tulee aistinvaraiseen laatuun, hän toteaa, että tiettyjä raaka-ainekohtaisia eroja on. – Esimerkiksi luomun ja tavanomaisen tuotteen makuero on selvä mansikalla ja kurkulla. Eläinkunnan tuotteiden puolella taas esimerkiksi luomubroileri on jo koostumukseltaan aivan erilainen kuin tavanomaisesti tuotettu, hän sanoo.\nUusia avauksia luomuun Luke haluaa sitoa luomututkimuksen entistä vahvemmin osaksi elintarviketutkimusta ja satsata erityisesti tuotteiden jalostusarvon kasvattamiseen. Lisäksi Luke ottaa vuoden 2017 alussa vetovastuun Luomuinstituutissa, jota Helsingin yliopisto on luotsannut yhteistyöorganisaation ensimmäiset toimintavuodet. Tutkija Jaakko Nuutila Lukesta kartoittaa parhaillaan jo tehtyä luomututkimusta sekä siihen soveltuvan tutkimusinfran tilannetta. Syksyn aikana Luken työpajoissa kehitellään kolmea uutta tutkimuskokonaisuutta: luomun tuotteistaminen, kaupallistaminen ja vienti sekä luomuruokavalio ja luomu suomalaisessa yhteiskunnassa. - Luomuraaka-aineet on saatava jalostettua nykyistä pidemmälle, jotta toimiala kehittyisi. Niiden prosessointiin tarvitaan uusia innovaatioita, koska läheskään kaikkia tavanomaisella puolella sallittuja apuaineita ei ole käytettävissä, Nuutila taustoittaa. Luomuruokavaliota tutkitaan osana kansainvälistä yhteistyötä. Tutkijat selvittävät luomuraaka-aineisiin perustuvien ruokavalioiden vaikutuksia ihmisen ravitsemukseen, ympäristöön sekä yhteiskuntaan. Tutkijoita kiinnostaa esimerkiksi kasviperäisen valkuaisen käytön lisääminen. Kolmas tutkimuskokonaisuus tarkastelee luomun asemaa ja hyväksyttävyyttä suomalaisessa yhteiskunnassa. - Tarkoitus on tutkia luomun osuutta erilaisissa päätöksentekoprosesseissa ja selvittää, mitkä ilmiöt ja tekijät estävät tai edistävät luomun kehittymistä, Nuutila havainnollistaa.\nLasten lisääntynyt ylipaino ja vanhusten vajaaravitsemus ovat suomalaisen ruokatodellisuuden ongelmalliset ääripäät. Ruokapudokkaiden tavoittamiseksi kehitetyistä yhteistyömalleista on saatu hyviä kokemuksia.\nhdysvalloissa yhä useampi alhaisen tuloluokan asuinalueista on muuttunut ruokaerämaaksi, jossa pikaruokaa on huomattavasti helpompi löytää kuin tuoreita kasviksia. Vaikka ruokaerämaa onkin Suomessa kohtalaisen tuntematon ilmiö, liittyy ravitsemukseen huolestuttavia piirteitä myös täällä. Luken asiantuntijoiden mukaan korjattavaa olisi erityisesti lasten ja vanhusten ravitsemuksessa. Vuonna 2008 tehtyjen selvitysten mukaan vain kolmannes peruskoulun seitsemäsluokkalaisista söi päivittäin tuoreita kasviksia ja hedelmiä. Leikki-ikäiset puolestaan saivat alle puolet lasten suositellusta päivittäisestä kasvis-, hedelmä- ja marja-annoksesta. Samat tottumukset seuraavat nuorisoikään. Turun yliopiston ja Luken tekemään kyselyyn vastanneista ammattioppilaitosten ja lukioiden opiskelijoista puolet söi vain 1–2 annosta kasviksia päivässä. Viime vuonna tehty\nParannettavaa on myös vanhusten ravitsemuksessa, sillä heidän keskuudessaan aliravitsemus on yllättävän yleistä. Itä-Suomen yliopiston tutkimuksessa havaittiin vastikään, että 75 vuotta täyttäneistä kotihoidon asiakkaista lähes yhdeksän kymmenestä on aliravitsemusriskissä tai aliravittuja. Erityisesti sairastelevien vanhusten vajaaravitsemus on tavallista niin kotona, hoivakodeissa kuin sairaaloissakin. –Vanhemmiten ruuansulatuskanavan toiminta heikkenee ja ravintoaineiden tarve muuttuu. Esimerkiksi valkuaisaineiden eli proteiinien tarve kasvaa. Niitä tarvitaan, jotta lihakset eivät heikkene ja vie toimintakykyä huonommaksi, Tahvonen sanoo. Terveellisestä ravinnosta on hyötyä ruuansulatuskanavan ja aivojen uusiutumiselle vielä ikääntyneenäkin. – Vielä 60–65-vuotiaat voivat elintapamuutoksillaan ehkäistä esimerkiksi muistisairauksia vanhuudessa. Luke on mukana eurooppalaisessa Optifel-hankkeessa, jonka tavoitteena on parantaa ikääntyvien ravitsemusta. Hanke jatkuu vuoteen 2017, ja siinä tehdään\nVaihtoehtoja ja neuvontaa\nErikoistutkija Terhi Latvala Lukesta uskoo, että pienillä muutoksilla saataisiin paljon hyvää aikaan. Iso rooli on esimerkiksi julkisilla ruokapalveluilla. –Ne voisivat omilla valinnoillaan opettaa ihmisiä käyttämään proteiinilähteinä esimerkiksi markkinoille tulleita uusia kaura- ja papuvalmisteita. Latvala kertoo papututkimuksesta, jossa kuluttajat kertoivat, että eivät osaa itse käyttää papuja raaka-aineena mutta sanoivat kuitenkin syövänsä mielellään niistä tehtyjä ruokia. Konkreettisia ateriaesimerkkejä ja neuvontaa kannattaa myös professori Tahvonen. – Eläkkeelle jäädessä ihmisen elämäntilanne muuttuu ja työpaikkaruokailu jää pois. Kunnat tai sote-viranomaiset voisivat vuosittain järjestää eläkkeelle jäävälle ikäryhmälle yhteisen ruokailutilaisuuden, jossa näytettäisiin esimerkein oikeanlaisen aterian koostumus. – Tämä voisi olla ensimmäinen kosketus ravintoneuvontaan. Tilaisuus voitaisiin uusia esimerkiksi sairastumisen jälkeen. Vanhukset ovat epäyhtenäinen ryhmä: osa on hyvin selvillä terveellisistä elintavoista mutta osalta puuttuu perusKuva: Vastavalo.fi\nIäkkäille lisää proteiineja\nkysely on osa NuHeViMa-hanketta, jolla edistetään nuorten kasvisten käyttöä useilla eri menetelmillä ja seurataan niiden vaikuttaKasvisten, vuutta. Ravitsemustietouden marjojen ja lisääminen on tarpeen, hedelmien käyttö sillä lasten ylipainoisuus on kasvanut, mutta on Suomessa jopa lähes tavoitteeseen on kolminkertaistunut viimeisten vuosikymmenten vielä matkaa. aikana. Leikki-ikäisistä ylipainoisia on 10–15 prosenttia ja kouluikäisistä lähes viidennes. – Kasvisten, marjojen ja hedelmien käyttö on Suomessa kasvanut, mutta tavoitteeseen on vielä matkaa. Suositeltavaa olisi syödä niitä noin puoli kiloa päivän aikana. Määrä saattaa kuulostaa isolta, mutta Välimeren maissa kasviksia ja hedelmiä kuluu helposti kilo päiväsmuun muassa ikääntyville suunnattujen sä, professori Raija Tahvonen Lukesta elintarvikkeiden tuotekehitystä. sanoo.\ntietoa siitä, miksi ravitsemukseen kannattaa kiinnittää huomiota, Tahvonen sanoo. Moni kotona asuva vanhus käyttää ruokapalvelua, joiden lounaslistoissa ei oteta asiakkaiden ruokatottumuksia huomioon. Vanhukset ovat yksilöitä erilaisine mieltymyksineen, minkä vuoksi Tahvonen toivoo ruokalistoihin valinnanvaraa. Näin voitaisiin turvata, että vanhukset nauttivat täysipainoisen aterian. – Ehkä ihmisiä voisi kuljettaa myös ruuan luo? Silloin he saisivat samalla ruokaseuraa, ja valinnanmahdollisuuksiakin olisi helpompi järjestää. Hyviä kokemuksia kohdennetusta ravintoneuvonnasta on saatu esimerkiksi muistisairaiden kotona, jossa hoitajana on muistisairaan iäkäs puoliso. – Räätälöityyn vuoden mittaiseen neuvontaan osallistuneiden muistisairaiden elämänlaatu parani, proteiinien saanti lisääntyi ja kaatumiset vähenivät, kertoo ravitsemussuunnittelija Taija Puranen Gerontologinen ravitsemus Gery ry:stä. Ravitsemusohjaus olisikin hyvä ottaa osaksi puolisohoitajien vertaisryhmätoimintaa. Monelle tulee yllätyksenä, että päivittäisessä ruokavaliossa on liian vähän proteiineja. Tilannetta on kuitenkin helppo korjata lisäämällä ruokavalioon esimerkiksi proteiinipitoinen välipala kuten marjarahka, viili, jogurtti tai proteiini juoma. \nLEIA * 2016 25\nRuokatottumukset omaksutaan lapsuudessa – Valinnan mahdollisuuksien lisääminen voisi tehdä myös kouluruuasta halutumpaa. Jos leipä ei ole tuoretta, ruokailija valitsee näkkärin ja jos kasvikset ovat mössöä, ne jäävät ottamatta, Tahvonen sanoo. Professori on tyytyväinen, että esimerkiksi koulujen välipala-automaateissa on nykyisin tarjolla terveellistä syötävää. Hän toivoo, että terveelliset välipalat eivät joutuisi kilpailemaan limsa- ja munkkihoukutusten kanssa. – Ei voi vaatia, että 15-vuotias kantaa vastuun syömisistään. Kouluissa pitäisi selkeästi sopia, että kioskille tai kauppaan ei mennä kesken koulupäivän. Lasten elämään osallistuvien aikuisten rooli on merkittävä, sillä ruokatottumukset syntyvät jo lapsuudessa. Turun yliopiston vuonna 1990 alkaneessa STRIP-tutkimuksessa on osoitettu, että toistuvalla, varhaislapsuudessa alkaneella ravitsemusohjauksella voidaan vaikuttaa suotuisasti lapsiperheiden ruokavalion rasvan laatuun ja sitä kautta verenkiertoelimistön kuntoon. Turussa säännöllisellä ravitsemusohjauksella pystyttiin lisäämään myös vanhempien kiinnostusta ravinnon terveellisyyteen. Turun yliopiston lapsi- ja nuorisotutkimuskeskuksen erityisasiantuntija Hanna Lagströmin mukaan neuvoloilla on tärkeä rooli odottavien perheiden opastajana. Tässä vaiheessa saatu ravitsemustieto voi auttaa vanhempia muuttamaan omia ruokatottumuksiaan jo ennen kuin lapsi syntyy perheeseen. Ruokatottumusten kehittymiseen vaikutetaan kotien ohella monessa paikassa: päivähoidossa, kouluissa, kerhoissa, terveydenhuollossa ja harrastusten parissa.\nProfessori Raija Tahvosen mukaan ravitsemusongelmien syynä ei ole ensisijaisesti raha. EU-hankkeissa on selvitetty, että ruokavalion laatu ei välttämättä riipu siitä, paljonko varoja on käytettävissä. Edullisia ja terveellisiä ruoka-aineita ovat esimerkiksi kaalit, sipulit, juurekset, palkokasvit ja itsepoimitut marjat. - Suomessa voisi hyödyntää nykyistä enemmän sesonkituotteita. Talvella painotus kannattaa siirtää kurkuista, tomaateista ja salaateista erilaisiin juureksiin ja muihin peltokasveihin, jotka ovat silloin myös ympäristön kannalta parempi valinta, hän sanoo. - Vanha kunnon hernekeitto on hyvälaatuista ruokaa. Myös täysjyväviljoissa on huomattava määrä proteiineja, ja niiden aminohappokoostumusta täydentävät maito, hapanmaitotuotteet, palkokasvit sekä kala, kana ja pieninä määrinä myös punainen liha. Proteiineja saa lisäksi kananmunista sekä pähkinöistä ja siemenistä. Pari ruokalusikallista pähkinöitä päivässä antaa sopivan lisän hyviä rasvoja, kuituja ja B-vitamiineja. Täysjyvävehnäjauhojen ja halpojen leivontaan markkinoitujen erikoisvehnäjauhojen hintaeroa Tahvonen ihmettelee. - Tässä kohdassa rahastetaan ihmisten terveydellä. Vaalean vehnäjauhon hinta on alhaisempi, vaikka sen jauhatusprosessi on paljon monimutkaisempi kuin täysjyväjauhon.\nSuomessa pitäisi hyödyntää nykyistä enemmän sesonki tuotteita.\nTerveellistä ruokaa voi kokata edullisesti\nMaukkaasta ja terveellisestä keräkaalista on jalostettu useita eri lajikkeita. Niiden muodostamaan Capitata-ryhmään kuuluvat valkokaalin lisäksi punakaali- ja suippokaalilajikkeet. Edullinen kaali on erinomainen C-vitamiinin ja kalsiumin lähde.\nVuosisatoja sitten laki velvoitti kasvattamaan talojen seinustoilla humalaa, joka oli Suomelle tärkeä vientituote.\nKotimaiselle humalalle olisi jälleen kysyntää teksti: JOHANNA LEPPÄNEN\nuomalainen olutteollisuus käyttää pääasiassa tuontihumalaa. Kotimaisella raaka-aineella voisi olla tilausta etenkin omintakeisia tuotteita valmistavilla pienpanimomarkkinoilla. Myös viljelijät ovat kiinnostuneet kasvattamaan humalaa. Ongelmana on kuitenkin se, että Suomen ilmasto-olosuhteisiin sopeutuneita humalakantoja on vaikea löytää. – Ulkomailta tuoduista humalista ei välttämättä saa täällä satoa, koska niiden kasvurytmi on erilainen. Ne eivät ennätä tuleentua. Kotimaiset humalakannat ovat sopeutuneet tänne, joten niitä pitäisi nyt elvyttää, tutkija Merja Hartikainen Luonnonvarakeskuksesta sanoo. Luke tutkii pitkään Suomessa kasvaneita geenivarahumalia ja valmistelee niillä käytännön kenttäkokeita yhdessä viljelijöiden kanssa. Lisäksi näitä kotimaisia humalakantoja verrataan geneettisesti ulkomaisiin lajikkeisiin ja kerättyihin kasvikantoihin. – Olisi hyvä nähdä, ovatko pohjoismaalaiset humalat erityisiä tai suomalaiset humalat vielä erityisempiä, erikoistutkija Lidija Bitz Lukesta kertoo. Tarkoituksena on myös aktivoida viljelijöitä ja löytää verkostoja, joissa viljelijät voivat vaihtaa keskenään kokemuksia.\nKuva: Jouni Hakalahti\nPaluu menneeseen Oikeastaan kyse on paluusta vanhaan. Humala on ollut Suomessa vuosisatoja sitten merkittävä vientituote, ja humalistoja oli taloilla jopa lain vaatimuksesta. Pienellä maalla on mahdollista nousta jälleen humalanviljelijäksi, ja esimerkkiä voi etsiä Euroopasta. – Slovenia on pieni maa, mutta se on kymmenen suurimman humalantuottajan joukossa. Matkustimme viljelijöiden kanssa elokuussa Sloveniaan tutustumaan humalanviljelyyn, Bitz sanoo. Matka ajoittui sadonkorjuuaikaan, jolloin viljelijät pääsivät tutustumaan korjuuseen ja sadon käsittelyyn. Matkalla tavattiin myös paikallisia viljelijöitä. Juttu on aiemmin julkaistu Maaseudun Tulevaisuuden Tiede-sivulla. Se on luettavissa myös osoitteessa www.luke.fi/artikkelit. LEIA * 2016 27\nVähemmän suolaa, enemmän peptidejä! teksti: MARJATTA SIHVONEN\nLuonnonvarakeskus ja lihaja elintarviketalo HKScan tutkivat yhdessä, mitä elintarviketeollisuuden sivutuotteita voitaisiin käyttää suolan korvikkeena. Ehdokkaiksi sopivia peptidejä on päästy jo maistamaan.\nKuva: HKScanin arkisto\nKScanin tutkimus- ja kehitysjohtaja Mika Tuomolalle on itsestäänselvyys, että elintarviketeollisuus tarvitsee tutkimuskumppaneita. – Viime vuosina tutkimuksen ja elinkeinoelämän vuoropuhelu on parantunut huomattavasti. Tulosta syntyy, kun voimme vaihtaa ajatuksia siitä, mitä tutkimuksella voidaan parhaiten selvittää ja millaista tietoa me teollisuudessa tarvitsemme, Tuomola sanoo.\nTutkimus pitää lihan lautasella? Tänä syksynä nyhtökaura ja muut kasvisproteiinituotteet ovat saaneet runsaasti huomiota osakseen. Tuomola ei pidä uutuuksia uhkana lihateollisuudelle. Päinvastoin – monipuolistuva tarjonta näyttää Pohjois-Euroopan suurimpiin kuuluvan ruokayhtiön tutkimusjohtajasta mielenkiintoiselta. Tuomolan mukaan liha-alaa ja sen tuotteita on kuitenkin kehitettävä jatkuvasti, jotta liha pysyisi keskeisenä osana terveellistä sekaravintoa. Suolan sisältämän ja terveydelle haitallisen natriumin korvaaminen muilla aineilla on yksi teemoista, joita tutkitaan maailmalla kiivaasti. Luken ensimmäi-\nHKScan haluaa kehittää liha-alan tuotteita, jotta liha pysyisi keskeisenä osana terveellistä sekaravintoa.\nset tulokset kanasta saatavista suolanmakuisista peptideistä onkin otettu kiinnostuneesti vastaan. – Suolaisuus on oleellinen osa elintarvikkeiden makua. Monia elintarvikkeita on ylipäänsä vaikeaa saada suolattomina. Leivän pinnallekin ripotellaan suolaa, koska se vain maistuu meistä niin herkulliselta, Tuomola kuvailee. Muun muassa verenpainetaudin riskitekijänä tunnetun suolan korvaaminen peptideillä saattaisi olla siis kansanterveydellisestikin merkittävä asia.\nnetelmien kehittäminen – linkki laboratoriosta tuotantoon. – Kuluttajille yksi näkyvimmistä tutkimuksen tuloksena syntyneistä tuotteista on Rypsiporsas, joka on rekisteröity tavaramerkki. Suuri osa tutkimuksesta ei kuitenkaan näy kuluttajalle. Tuloksia on sovellettu paljon eläinten ruokinnan ja rehujen kehittämisessä, teollisuuden prosessien tehostamisessa ja hiilijalanjäljen pienentämisessä. Näitä asioita pitäisi tuoda enemmän esiin ja kertoa niistä kuluttajille, Tuomola pohtii.\nTutkimuksessa hyödynnetään niin saHKScan toimii koko Itämeren alueella, nottua sivuvirtaa, jota syntyy HKScanin joten myös tutkimusyhteistyö on kansainbroilerituotteiden valmistuksessa. välistä. Kilpailu on myös kovaa, – Hyödynnämme jo nyt eikä Luke valikoitunut pepkaikki sivuvirrat, mutta tiditutkimuksen tekijäksi kehitämme ketjuja sattumalta. jatkuvasti. Ajattelemme – Tutkimuslaitoksivuvirtoja pyramidisen on kehitettävä oma Ruoka na, jossa alimmaisena profiili, jotta se olisi on keskeinen osa on käyttö esimerkiksi uskottava ja mielenenergiantuotannossa, kiintoinen kumppani. biotaloutta. ylimmäisenä lääketeKaikkea kaikille työollisuuteen soveltuvan tapa ei toimi, Tuomola materiaalin tuotanto. huomauttaa ja toivoo, että Pyramidissa on pyrittävä elintarviketutkimus pysyy mahdollisimman ylös, Tuomola jatkossakin Luken osaamisen kertoo. kärjessä. Täydellistä suolan käytön lopettamista – Ruoka on keskeinen osa biotaloutta ei tavoitella, sillä suola on maun lisäksi – elintarviketutkijathan biotalous-sanantärkeää myös elintarvikkeiden rakenteelle kin keksivät jo kauan ennen poliitikkoja, ja säilyvyydelle. Hyvä, tuotantoon soveltuTuomola muistuttaa. va tutkimustulos koostuu tiedosta, jonka Tuomola painottaa myös yhteistyön avulla lihatuotteiden natriumpitoisuutta jatkuvuutta. Julkista rahoitusta tarvitaan voidaan alentaa, ja samalla saadaan paremturvaamaan tutkimusfasiliteetteja, jotta pi hyöty sivuvirroista. kaikesta toiminnasta ei tulisi lyhytjänteistä projektityöskentelyä. Tietovarantojen ja HKScan hyödyntää tulokset osaajien pitäisi olla helposti hyödynnettäLuke vastaa tutkimuksen suunnittelusta vissä myös projektin päätyttyä. ja toteuttamisesta. HKScan on puolestaan HKScanilla otetaan mielellään uudenkiinnostunut tuloksista, jotka ovat sovellaisiakin tutkimusosaajia yhteistyöhön. lettavissa teollisuuteen. – Tutkimuslaitokset tarjoavat niukalti HKScanilla on useita tutkimusyhteisesimerkiksi kuluttajakäyttäytymisen tuttyökumppaneita. Meneillään on hankkeita kimusta. Sitä kaivattaisiin lisää, tutkimuseri yliopistojen ja VTT:n kanssa. Tuomola johtaja sanoo. muistuttaa, että tärkeä osa tutkimusta on myös pilotti- ja teollisuusmittakaavan me-\n- Viime vuosina tutkimuksen ja elinkeinoelämän yhteistyö on parantunut merkittävästi, HKScanin tutkimus– ja kehitysjohtaja Mika Tuomola sanoo.\nTutkimusta vuoropuheluna Saltpep-tutkimus alkoi vuonna 2015. Tutkimuksessa kehitetään elintarviketuotannon sivuvirroista komponentteja, joilla voidaan korvata osa elintarvikkeiden suolasta. Lisäksi tutkitaan fosforin ja kollageenin käyttömahdollisuuksia ja lasketaan tuotannon ympäristövaikutuksia. Tutkimusta rahoittaa TEKES. Rahoituksesta 11 prosenttia tulee hankkeessa mukana olevilta yhdeksältä yritykseltä. Tutkimusta johtaa Luken erikoistutkija Anne Pihlanto. – Hankkeessa mahdollisesti syntyvän patentin saa Luonnonvarakeskus. Patenttiprosessin jälkeen tulokset tulevat julkisiksi, Pihlanto sanoo.\nRuokamyrkky kavahtaa kuivatusta ja maitohappobakteereja Kun ruokaa on vähän, huono ruoka on yleensä parempi vaihtoehto kuin ei ruokaa ollenkaan. Aflatoksiinin saastuttaman ruoan suhteen tilanne voi olla toinen – ruoassa yleisesti piileskelevä myrkky voi aiheuttaa lasten kääpiökasvuisuutta. teksti: NIINA PITKÄNEN\nKuva: iStock/Claudia Dewald\nadonkorjuun jälkeen viljaan voi päästä kasvamaan hometta, ja jotkut homeet tuottavat myrkyllisiä yhdisteitä kuten aflatoksiineja. Aflatoksiinit ovat tunnettuja syöpää aiheuttavia aineita. Esimerkiksi Keniassa suurin osa maissista sisältää aflatoksiineja. Luken koordinoima FoodAfrica-tutkimusohjelma on toiminut Keniassa jo neljän vuoden ajan, joten maan aflatoksiinitilanne on hyvin tiedossa. – Useimmissa maissa on olemassa aflatoksiinille altistumiselle sallitut ylärajat, mutta kaikki eivät niitä noudata. Tämä tarkoittaa vähemmän tulonmenetystä mutta enemmän vaarallista ruokaa markkinoille. Lisäksi Afrikan elintarvikevienti kärsii, koska aflatoksiinien tasot ylittävät EU:n sallimat rajat, huomauttaa FoodAfrica-ohjelman tutkija Johanna Lindahl International Livestock Research Institute ILRI:stä. FoodAfrica-ohjelman tulosten mukaan aflatoksiinilla saattaa olla vakavia vaikutuksia etenkin lasten elämään. – Kun tutkimme lasten kasvua Nairobin köyhillä asuinalueilla, selvisi, että suuria aflatoksiinimääriä maidon kautta saaneet lapset olivat kääpiökasvuisempia kuin muualla. Emme kuitenkaan vielä tiedä, johtuuko tämä todella aflatoksiinista vai jostain toisesta yleisestä tekijästä, sanoo ILRI:n tutkija Delia Grace.\nKuluttajat valmiita maksamaan turvallisesta ruoasta Aflatoksiinien välttämiseen on olemassa keinoja, mutta niiden jalostaminen isoon mittakaavaan ei ole helppoa. Maissin kuivaaminen kunnolla sadonkorjuun jälkeen vähentää aflatoksii-\nAfrikan elintarvikevienti kärsii, koska aflatoksiinien tasot ylittävät EU:n sallimat rajat.\nnien esiintymistä merkittävästi, mutta kuivatustekniikka ei ole laajalti käytössä. FoodAfrican tekemän selvityksen mukaan viljelijät käyttävät uusia tekniikoita lähinnä silloin, kun ne ovat ilmaisia tai kun tuottaja saa aflatoksiinivapaasta tuotteestaan normaalia\nparemman hinnan. Kuluttajat ovat tosin halukkaita maksamaan turvallisesta ruoasta enemmän, mikä kävi ilmi 600 nairobilaiskuluttajalle tehdystä kyselystä. – Kaikissa tuloluokissa kuluttajat olivat halukkaita maksamaan lisähintaa turvallisista maitotuotteista, Lindahl sanoo.\nVanha keino parempi kuin pussillinen uusia? Yksi FoodAfrica-ohjelman tutkimusosio keskittyi selvittämään, miten maississa ja maitotuotteissa esiintyviä aflatoksiineja voisi vähentää. Hyväksi konstiksi osoittautui perinteinen maitohappokäyminen, jota käytetään etenkin Kenian maaseudulla. Maitohappokäytetystä maissista ja maitotuotteista löytyi maitohappobakteereja, jotka hillitsevät aflatoksiinia muodostavien homeiden kasvua. – Tämä perinteinen biologinen keino vaikuttaa hyvältä vaihtoehdolta taistella aflatoksiineja vastaan niin talouden kuin ympäristönkin kannalta kestävästi. Tutkimukset näiden maitohappobakteerien kyvystä sitoa aflatoksiinia jatkuvat FoodAfrican kakkosvaiheessa, kertoo Luken emeritusprofessori Hannu J. Korhonen.\nKoulutus muuttanut toimintatapoja FoodAfrica-ohjelman neljän toimintavuoden aikana sadat maanviljelijät Keniassa ja Ugandassa ovat saaneet koulutusta aflatoksiinien vähentämiseen tähtäävistä toimintatavoista. Yli 80 prosenttia koulutuksen saaneista viljelijöistä myös muutti toimintaansa koulutuksen jälkeen. FoodAfrican työ Keniassa jatkuu muun muassa säätietoihin perustuvan aflatoksiinin muodostumisennustemallin rakentamisella. Mallien ansiosta viljelijöillä olisi käytössään entistä enemmän tietoa oman päätöksentekonsa pohjaksi.\nFoodAfrica-ohjelma •\t•\t•\t•\nVuonna 2012 käynnistynyt tutkimus- ja kehitysohjelma, jolla parannetaan ruokaturvaa eli ruuan saatavuutta, turvallisuutta ja laatua Länsi- ja Itä-Afrikassa. Ohjelma tarjoaa uutta tietoa ja työkaluja tutkijoille, päätöksentekijöille ja paikallisille viljelijöille ruokaturvan kehittämiseksi. Hankkeessa on mukana kuusi maata: Benin, Ghana, Kamerun, Kenia, Senegal ja Uganda. Ohjelmaa koordinoi Luonnonvarakeskus. Ohjelman kumppaneita ovat CGIAR-laitokset eli Bioversity International, International Food Policy Institute (IFPRI), International Livestock Research Institute (ILRI) ja World Agroforestry Centre (ICRAF) sekä Helsingin yliopisto ja Hämeen ammattikorkeakoulu HAMK. FoodAfrica-ohjelman päärahoittaja on Suomen ulkoasiainministeriö.\nBlogit JUHA-PEKKA HOTANEN: Rahkasammalet ovat tärkeitä suoekosysteemien toiminnassa. Keskustelu turvemaiden hyödyntämisestä on nostanut rahkasammalet mukaan myös ilmasto- ja energiapolitiikkaan. Käytöstä poistettuja turpeennostoaloja soistetaan uudelleen, ja työn nopeuttamisessa voidaan käyttää rahkasammalten uusia viljelytekniikoita. MERI KALLASVUO: Suomi on Itämeren suurin kalastusvaltio. Silti syömämme kala on pääosin ulkomaista. On olemasa neljä tärkeää syytä, miksi kotimaisen kalan syönti kannattaa: saat lautasellesi tuoretta lähiruokaa, teet ympäristöteon, muutat ruokavaliosi terveellisemmäksi ja tuet Suomen taloutta. ILKKA P. LAURILA: Maailma on muuttumassa uskomusyhteiskunnaksi ja tieteen roolia kyseenalaistetaan yhä enemmän. Yhteiskunnallinen vaikuttavuus on siis tärkeää. On ajateltava, että tutkimuksen elinkaari päättyy vasta, kun sen avulla on edes hitusen muutettu maailmaa. Muutos edellyttää, että yhteiskunnallisia päätöksiä tehdään näyttöön ja argumentaatioon perustuen. MARIKA LAURILA: Turpeen ohella soiden ja muiden kosteikkojen vehreä sato tarjoaa uusia mahdollisuuksia esimerkiksi villiherkkuihin, ravintolisiin, luonnonkosmetiikkaan ja ötökkäkarkotteisiin. Ennen kuin raaka-aine päätyy kaupan hyllylle, on kahlattava valvova säädössuo. Luonnontuotealan tutkijoille ja kehittäjille riittää työsarkaa. TUIJA ARONEN: Solukkoviljelyn tuotantopotentiaali on huikea. Yhdestä grammasta solukkoa voidaan saada parhaimmillaan jopa tuhat taimea. Solukkoviljelijän unelma olisi pystyä monistamaan vanhoja havupuita. Sellaisia valioyksilöitä, jotka ovat todistaneet laatu-, kestävyys-, koriste- tai muut erityisominaisuutensa vuosikymmenten aikana. Lue tutkijoiden blogit osoitteessa: www.luke.fi/blogi\nKaikki biotalouden tilastot yhdestä osoitteesta:\nstat.luke.fi LEIA * 2016 31\nKuva: Kristian Karlsson\nPuulla vauhtia Mosambikin talouteen teksti: HANNU KASKINEN\nosambik on metsävaroiltaan Afrikan suurimpia valtioita. Mosambikin pinta-alasta on metsää 51 prosenttia eli 41 miljoonaa hehtaaria. Puun jalostusaste on matala ja puuteollisuus on kehittymätöntä, joten metsäsektorin osuus bruttokansantuotteesta on vain neljä prosenttia. Iso osa puutavarasta viedään ulkomaille raakapuuna. Suurin vientimaa on Kiina. Puun kestävää käyttöä pyritään lisäämään Mosambikissa Luonnonvarakeskuksen ja paikallisten toimijoiden yhteistyöllä. Kaksivaiheisen FORECAS-hankkeen ensimmäinen vaihe toteutettiin vuosina 2012–2015. Tänä vuonna ulkoministeriö myönsi 700 000 euroa kehitysyhteistyöhankkeen toiselle vaiheelle, joka ulottuu vuoden 2018 loppuun.\nKuva: Veikkö Möttönen\nMittausryhmä punnitsemassa puunäytteitä puuston tilavuuden ja biomassan seurantaa varten.\nUmbila-tukin sahausta valmistellaan mosambikilaisen SECAMA-yhtiön puutuotetehtaalla.\nMosambikin metsäsektorin suurimpia ongelmia ovat metsäpalot, kaskiviljely ja laittomat hakkuut. Metsäsektoriin ei ole juuri investoitu, sillä riskit ovat isot ja rahoitusmarkkinat kehittymättömät. Mosambikissa hyödynnetään neljää tai viittä puulajia, joiden käytöstä on pitkä kokemus. Näihin puulajeihin kohdistuva\nTutkimus etenee verkostoissa Kuva: Veikko Möttönen\nHankkeen ensimmäisessä vaiheessa asiantuntijat siirsivät tietotaitoaan muun muassa järjestämällä kursseja, työpajoja ja seminaareja Mosambikissa sekä ohjaamalla harjoitteluja Suomessa. Näkyviä tuloksia ovat Mosambikin maakuntiin perustetut pysyvät koealat, joista seurataan puuston kasvua ja tuotoksia. Lisäksi Mosambikin pääkaupunkiin Maputoon perustettiin puuteknologialaboratorio yhdessä paikallisten kumppaneiden kanssa. Puulaboratoriossa on valmiudet esimerkiksi puukuitujen ja vuosikasvujen tutkimiseen. Toisen vaiheen koordinaattori, Luken tutkija Veikko Möttönen kertoo, että Mosambikissa on panostettu puumateriaalitieteen koulutukseen, joten päteviä tutkijoita oli melko helppo löytää. – Nyt yritämme lisätä puulaboratorion käyttöä tutkimuksessa, mutta myöhemmin markkinoimme laboratoriota myös paikallisille yrityksille. Möttösen mukaan jo FORECAS-hankkeen edellinen vaihe onnistui lisäämään paikallisten tutkijoiden tilastoanalyysitaitoja sekä metsäntutkimuksen tiedonjakamista ja tietohallinto-osaamista.\n– Brachystegia-suvun puut ovat esimerkkejä hankkeeseen valituista puulajeista, jotka ovat vähän tunnettuja mutta jalostusmahdollisuuksiltaan lupaavia, Möttönen sanoo. Luonnonmetsistä saatavia raaka-aineita tarvitaan puutuotealan lisäksi elintarvikkeiden ja lääkkeenomaisten tuotteiden tuotantoon. Näissä kaikissa johtolankana on raaka-aineiden kestävä hyödyntäminen Mosambikin pienyrityksissä ja pienteollisuudessa. Kestävällä metsätaloudella voidaan tukea Mosambikin taloutta merkittävästi, sillä suuri osa väestöstä on riippuvainen metsistä. Peräti 80 prosenttia energiankulutuksesta perustuu puun ja puuhiilen polttoon. Energiapuun lisäksi tärkeitä metsien tuotteita ovat ruoho, bambu, ruoko, lääkekasvit ja syötävät luonnonkasvit.\nPuulaboratoriossa on valmiudet esimerkiksi puukuitujen ja vuosikasvujen tutkimiseen.\nhakkuupaine on tehnyt tai uhkaa tehdä niistä uhanalaisia. Näitä puulajeja ovat esimerkiksi umbila, chanfuta, jambire ja mecrusse. Käynnissä olevan FORECAS-hankkeen päätavoite on lisätä tietoutta vähän tunnetuista puulajeista. Tutkijat uskovat löytävänsä lajeja, jotka soveltuvat puutuoteteollisuuteen tai muihin käyttötarkoituksiin.\nLuken asiantuntijat pyrkivät myös parantamaan mosambikilaisten kumppaniensa tiedonvälitystä. Tavoite on niin ikään edistää mosambikilaisten puualan toimijoiden verkostoitumista. – Ensimmäisessä vaiheessa järjestimme verkostoitumiskokouksen, johon tuli väkeä viidestä naapurimaasta. Nyt jatkamme puuntutkijoiden verkostoitumisen edistämistä Etelä- ja Itä-Afrikassa. Päättäjien metsäakatemiassa taas lisätään vaikuttajien metsäasioiden tuntemusta, Möttönen kertoo. Ensimmäisen vaiheen koordinaattorin, nykyisin Euroopan metsäinstituutin Pohjois-Euroopan toimistoa johtavan Sinikka Västilän mukaan hyöty on molemminpuolinen: Mosambikissa vahvistuu metsäntutkimus ja Lukessa kasvaa kehitysmaiden metsätaloustuntemus. LEIA * 2016 33\nKuka? •\t•\t•\t•\nLintujen maailma kiehtoo metsäntutkijaa teksti: MARJA LATOKARTANO\nTatu Hokkanen on työssään laatinut metsäpuiden siemensatoennusteita lähes 25 vuoden ajan ja vapaaajallaan harrastanut lintuja 50 vuoden ajan. Vielä ei kyllästytä.\napsuudessaan Tatu Hokkanen vietti usein kesälomia Valkealassa, lähellä Repoveden kansallispuistoa. Naapurustossa asui kesäisin kolme samanikäistä poikaa. – He harrastivat lintuja, ja siitä se kipinä minullekin syttyi, Hokkanen kertoi. Poikajoukko samosi metsiä ja pellonreunoja kiikarit kaulallaan ja lintukirja kainalossa. Jokainen havainto kirjattiin ylös muistivihkoon. – Minulla on näköjään lintuharrastuksen 50-vuotisjuhlavuosi, sillä täytin äskettäin 60 vuotta, Hokkanen naurahtaa. Työpaikallaan Luonnonvarakeskuksessa Hokkanen on viettänyt viime päivät työhuonettaan raivaten, sillä edessä on muutto uusiin tiloihin Viikkiin. – Paperia on valtavasti, mutta olen päättänyt vetää kylmää linjaa – kaikki tarpeeton pois. Hokkasen työura alkoi vuonna 1984 silloiselta Metsäntutkimuslaitokselta, missä hän työskenteli määräaikaisena hyönteistutkijana. Sitten avautui vakituinen paikka metsänhoidon ja -uudistamisen parissa. Hokkanen haki tehtävään, sai paikan ja on sillä tiellä edelleen. – Vastaan muun muassa metsäpuiden kukintaennusteiden laadinnasta ja siemensatoseurannoista, hän kertoo. 34\nTatu Hokkanen, s. 1956, varttunut tutkija, MMM, pääaineena metsäeläintiede ja sivuaineena metsänhoitotiede. Asuu perheineen Helsingin Puistolassa. Työskentelee Lukella metsänhoidon ja -uudistamisen tutkijana. Kiinnostui linnuista jo 10-vuotiaana.\nValtakunnalliset siemensatoennusteet ovat tärkeitä metsänsä uudistamista suunnittelevalle metsänomistajalle. Lisäksi niiden avulla turvataan Pohjois-Suomen siemenhuoltoa. – Pohjois-Suomessa jalostettua siementä ei ole riittävästi, joten lisää hankitaan käpyjä keräämällä. Keräämistä varten on tarpeen tietää, koska ja millä alueilla on odotettavissa hyvä satovuosi, Hokkanen kertoo. Koivun kukintaennusteet puolestaan kiinnostavat paitsi allergikkoja myös lääkefirmoja. – Koivulla kukinnan vuosivaihtelut voivat olla valtavan suuria. Ennuste auttaa arvioimaan, minkälaisia määriä allergialääkettä minäkin vuonna tarvitaan.\nHarrastuksesta hyötyä myös työssä Noin 30 vuoden uran jälkeen työ jaksaa yhä inspiroida tekijäänsä. – Koen työni mielenkiintoiseksi, tutkimus on kiehtonut minua pienestä pitäen. Paras palkinto on, kun ennuste osuu oikeaan ja siitä on todellista hyötyä yhteiskunnalle. Hokkasta ilahduttaa myös se, että hän on päässyt yhdistämään työnsä ja lintuharrastuksensa. Viime vuosina hän on nimittäin tutkinut yhdessä eri yliopistojen biologian ja ekologian asiantuntijoiden kanssa, millainen yhteys vallitsee siemensatojen ja lintukantojen välillä. – Siemenet ovat monille lintulajeille tärkeä ravintolähde, ja kun sato vaihtelee, myös kantojen runsaus vaihtelee. Hokkasen oma harrastuneisuus on jo vuosia suuntautunut lintujen rengastamiseen. – Se oli tietoinen valinta. Koen rengastamisen konkreettiseksi, ja mukana on myös tutkimuksellinen elementti, joka itseäni motivoi. Merkittävä osa rengastuksistani liittyy erilaisiin linnuston seurantaprojekteihin. Hokkanen rengastaa lintuja ympäri vuoden. Mieluisimpia retkikohteita ovat saaristo ja lintuasemat. – Periaatteessa rengastan kaikkia lintuja. Ainoastaan petolintujen pesäpoikaset olen jättänyt muille. Niiden rengastajia on paljon, ja itse olen huono kiipeämään. Vaimo Marja ja täysi-ikäinen poika Verneri liittyvät mielellään seuraan aina, kun rengastusmatka suuntautuu saaristoon. Luonnossa liikkuessa hienoja hetkiä tulee eteen jatkuvasti, mutta yksi tapaus on erityisesti jäänyt Hokkasen mieleen. – Olin lintuasemalla Ahvenanmaalla huhtikuussa, kun yllättäen tuli niin sanottu pudotuskeli eli matalapaine ja kaikki linnut laskeutuivat maahan. Punarintoja pomppi joka puolella, haahkoja oli varmaan pari tuhatta ja allien huudot täyttivät ilman. Se oli upea kokemus.\nRuoan geneettinen erämaa\numper on yksi perunamaailman jaloissa. Hän kertoo salapoliisityöstä, jossa kuuluisuuksia. Se on ruma ja apuvälineinä ovat vanhat siemenkatalogit. muhkurainen peruna, jossa on Hän kertoo huhuista ja kuumista vinkeisperimätiedon mukaan saippuatä, jotka liittyvät johonkin legendaariseen mainen aromi. Se oli 1800-luomenalajikkeeseen, jonka pitäisi löytyä vulla irlantilaisten perusperuna, joltakin vanhalta ranchilta, sekä toiviokoska se antoi hyvän sadon köyhässäkin matkoista näiden vinkkien perässä. maaperässä. Sitten tuli perunarutto ja Buchanan kertoo myös löytämisen Irlannin suuri nälänhätä. Lumper katosi riemusta, kun tutkimusmatkaaja kohtaa kuvasta, ja jälkipolvet kuulivat siitä enää odotettuja ja odottamattomia lajikkeita. vain tarinoita. Ja vielä täyteläisemmästä onLumper ei kuitenkaan nistumisen tunteesta, kun lakadonnut kokonaan. 170 jikkeen saa kukoistamaan Perinnevuotta myöhemmin omassa puutarhassa. irlantilainen perunanTämä ei kuitenkaan ole lajikkeiden viljelijä onnistui elpäätepiste. Seuraavakvaalimisesta on vyttämään lajikkeen, si jaetaan pistokkaita viime vuosina ja siitä tuli Irlannissa ja siemeniä muille muodostunut jymymenestys. Kaikki harrastajille, vaihhalusivat maistaa detaan kokemuksia, todellinen perunaa, josta he olivat vinkkejä ja reseptejä buumi. kuulleet niin paljon. Kun sekä syödään ja juhlitaan ihmiset maistoivat Lumyhdessä. peria, he tunsivat pääsevänsä Kaiken keskipisteessä ovat osaksi maansa historiaa. tietenkin itse lajikkeet. Buchanan Perinnelajikkeiden vaalimisesta on kertoo kurkusta, joka muistuttaa ulkonäviime vuosina muodostunut todellinen öltään kesäkurpitsaa. Se on päältä kautbuumi monissa länsimaissa. Se ei ole ihme, taaltaan keltainen, mutta kun sen leikkaa sillä on vaikeaa kuvitella koukuttavampaa auki, sisällä onkin vihreä kurkku. Hän kerharrastusta kuin perinnelajikkeet. Siinä too omenasta, joka maistuu täyteläisemyhdistyvät seikkailu, salapoliisityö, löytämältä kuin mikään, mitä hän on siihen asti misen ja onnistumisen riemu sekä yhteimaistanut. Hän kertoo vesimelonista, joka söllisyys. Samalla tulee tehneeksi jotakin, on valtavan makea ja aromikas ja jossa on jolla voi olla suuri merkitys tulevaisuuden niin pehmeät kuoret, että nekin voi syödä kannalta. tai pureksia niin kuin herneenpalot. Yhdysvaltalainen harrastajaviljelijä Samanlaisen tarinan voisi tietysti kerDavid Buchanan kirjoittaa teoksessaan toa mistä päin maailmaa tahansa – myös Taste, Memory Pohjois-Amerikan perinmeiltä. Suomesta tunnetaan valtava määrä nelajikebuumista tavalla, joka saa vanhalla maatiaiskantoja ja perinnelajikkeita. Meilluontoharrastajalla sukat pyörimään läkin on perinnelajikkeiden ympärillä tällä\nhetkellä aivan uudenlaista innostusta, ja Luke on siinä keskeisesti mukana. Tietoa vanhoista maatiaiskannoista ja lajikkeista kerätään, ja geeninäytteitä tallennetaan varmuusvarastoihin. Perinnelajikkeiden kenttä on niin rikas, että sieltä riittäisi ammennettavaa monille startup-yrityksille. Perinnelajikkeet innostavat, koska ne ovat ruokaa, jolla on paikka ja historia. On eri asia käydä kaupassa kuin etsiä, kasvattaa ja vaalia vanhoja lajikkeita kuin aarteita. Minkä hartaasti kasvatat, sen hartaasti syöt. Perinnelajikkeiden avulla liitymme sukupolvien ketjuun: tällaista ruokaa isovanhempamme ja isoisovanhempamme söivät. Tuntuu ihmeelliseltä ajatella, miten nopeasti kaikki on muuttunut. Ei tarvitse mennä kovinkaan kauas menneisyyteen, kun viljelykasveihimme ja kotieläimiimme oli vielä tallentuneena valtava geneettinen monimuotoisuus. Nyt tuo monimuotoisuus on typistynyt muutamiksi massatuotetuiksi valtalajeiksi, joilla on globaali levinneisyys. Tämä ei ole ruokaerämaa, mutta se on ruoan geneettinen erämaa. Kaikki rikkaus, jota tähän erämaahan voidaan kantaa, on investointi tulevaisuuteen.


Bluetooth-hiiren tai -ohjauslevyn käyttäminen iPadilla - Apple-tuki\nBluetooth-hiiren tai -ohjauslevyn käyttäminen iPadilla\nTässä artikkelissa kerrotaan, miten Bluetooth-hiirtä tai -ohjauslevyä käytetään iPadin selaamiseen ja miten tätä kokemusta voi muokata.\nKatso ensin, miten voit yhdistää Bluetooth-hiiren tai -ohjauslevyn iPadiin. Tämän ominaisuuden käyttö edellyttää iPadia, jossa on iPadOS 13.4 tai uudempi.\nKun olet yhdistänyt Bluetooth-hiiren tai -ohjauslevyn iPadiin, näyttöön ilmestyy pyöreä osoitin .\nLiikuta hiirtä tai pyyhkäise ohjauslevyllä samalla tavalla kuin kannettavaa tai pöytätietokonetta käytettäessä. Voit säätää osoittimen liikkumisnopeutta sekä muita ohjauslevyn ja hiiren asetuksia.\nOsoittimen muoto muuttuu, kun se liikkuu näytössä olevien elementtien yli. Esimerkiksi tekstin päällä osoitin muuttuu I-palkiksi merkiksi siitä, että voit asettaa osoittimen tekstidokumenttiin tai korostaa ja kopioida verkkosivulla olevia sanoja:\nKun osoitin viedään iPadOS:n eri osien päälle, myös niiden ulkoasu muuttuu ja ne helpottavat selaamista pienten animaatioiden avulla. Appien työkalupalkin painikkeet vaihtavat esimerkiksi väriä ja Koti-valikon appikuvakkeet suurenevat:\nOsoitin häviää näkyvistä, kun sitä ei ole käytetty muutamaan sekuntiin. Saat sen uudelleen näkyviin liikuttamalla hiirtä tai koskettamalla ohjauslevyä.\niPadOS ei tue vieritystä tai muita eleitä Apple Magic Mouse -hiirtä (1. sukupolvi) tai Magic Trackpad -ohjauslevyä (1. sukupolvi) käytettäessä.\nOhjauslevyn asetusten säätäminen\nJos haluat muuttaa Bluetooth-ohjauslevyn toimintaa, valitse Asetukset > Yleiset > Ohjauslevy. Näkyviin tulevassa näytössä voit säätää seuraavia asetuksia:\nJos haluat säätää osoittimen liikkumisnopeutta ohjauslevyä käytettäessä, vedä Seurantanopeus-liukusäädintä.\nJos haluat, että sisältö seuraa sormiesi liikettä vieritettäessä, ota käyttöön Luonnollinen vieritys.\nJos haluat, että ohjauslevyn napautus rekisteröidään klikkaukseksi, ota käyttöön Klikkaa napauttamalla.\nJos haluat käyttää kahden sormen klikkausta tai napautusta toissijaisena klikkauksena, ota käyttöön Toissijainen klikkaus kahdella sormella.\nToissijainen ohjauslevyn klikkaus toimii iPadOS:ssä kuten pitkä painallus iPad-kosketusnäytössä tai Ctrl-klikkaus (tai hiiren oikean painikkeen klikkaus) Macissa. Jos esimerkiksi käytät toissijaista ohjauslevyn klikkausta iPadin appikuvakkeen kohdalla, sen kontekstivalikko avautuu.\nVoit käyttää toissijaista klikkausta iPadissa myös millä tahansa osoitinlaitteella pitämällä Ctrl-näppäintä painettuna klikkauksen aikana.\nHiiren asetusten säätäminen\nJos haluat muuttaa Bluetooth-hiiren toimintaa, valitse Asetukset > Yleiset > Ohjauslevy ja hiiri. Näkyviin tulevassa näytössä voit säätää seuraavia asetuksia:\nJos haluat säätää osoittimen liikkumisnopeutta hiirtä käytettäessä, vedä Seurantanopeus-liukusäädintä.\nHiirtä käytettäessä voit myös valita toiminnon toissijaiselle klikkaukselle. Toissijainen klikkaus toimii iPadOS:ssä kuten pitkä painallus iPad-kosketusnäytössä tai Ctrl-klikkaus (tai hiiren oikean painikkeen klikkaus) Macissa. Jos esimerkiksi käytät toissijaista hiiren klikkausta iPadin appikuvakkeen kohdalla, sen kontekstivalikko avautuu.\nValitse Toissijainen klikkaus ja valitse sitten, tapahtuuko toissijainen klikkaus hiiren vasenta vai oikeaa painiketta klikattaessa, tai ota toiminto pois käytöstä. Voit käyttää toissijaista klikkausta iPadissa myös millä tahansa osoitinlaitteella pitämällä Ctrl-näppäintä painettuna klikkauksen aikana.\nJos haluat muuttaa osoittimen ulkoasua ja toimintatapaa, avaa Asetukset-appi ja napauta Käyttöapu > Osoittimen ohjaus. Tässä valikossa voit muokata seuraavia ominaisuuksia:\nVoit tehdä osoittimesta tummemman ja vähemmän läpinäkyvän ottamalla käyttöön Lisää kontrastia -asetuksen.\nNapauttamalla Kätke osoitin automaattisesti voit valita, miten pitkään osoitin on näkyvissä, kun sitä ei liikuteta.\nVoit valita osoittimelle toisen värin napauttamalla Väri.\nVoit tehdä osoittimesta suuremman tai pienemmän vetämällä Osoittimen koko -liukusäädintä.\nVoit ottaa Osoittimen animaatiot käyttöön tai poistaa ne käytöstä.\nVoit säätää sivujen vieritysnopeutta Bluetooth-hiirtä tai -ohjauslevyä käytettäessä vetämällä Vieritysnopeus-liukusäädintä.\nNäyttönäppäimistön näyttäminen ja kätkeminen\nEikö näyttönäppäimistöä näy, kun ohjauslevy tai hiiri on yhdistettynä? Napauta näytön oikeassa alakulmassa olevaa näppäimistöpainiketta . Napauta näkyviin tulevassa valikossa Näytä näppäimistö -painiketta . Voit kätkeä ohjelmistonäppäimistön napauttamalla Hylkää-painiketta .\nJulkaisupäivämäärä: 27. tammikuuta 2021


Nopea Muunna numerointi, luettelot tai monitasoluettelo normaaliksi sanaksi\nJokaisen listan kohteen alussa olevia numeroita ei voi valita tai kun poistat tai lisäät kohteita luettelossa, muut luettelossa olevat kohteet numeroidaan uudelleen toimien kompensoimiseksi, jos olet käyttänyt sanan numeroidun luettelon ominaisuutta. Joissakin tapauksissa sinun on ehkä muunnettava numeroitu luettelo, luokat tai monitasoluettelo tavalliseksi tekstiksi. Kutooli Wordille Luettelo tekstiin apuohjelma voi nopeasti muuntaa numerointi luettelon, luodit tai monitasoinen luettelo pelkkään tekstiin sanassa.\nMuunna numerointi / numeroidut luettelot tekstiksi\nMuunnetaan luokat / luetteloitava luettelo tavalliseen tekstiin\nMuunnetaan monitasoluettelo tavalliseksi tekstiksi\nKlikkaus Kutools > Luettelo tekstiin. Katso kuvakaappaus:\nOlettaen, että halutaan muuntaa numerointi / numeroidut luettelot pelkkään tekstiin alla olevan kuvakaappauksen mukaisesti, voit tehdä sen seuraavasti:\nValitse numerointi / numeroidut luettelot ensin ja aseta apuohjelma napsauttamalla Kutools > Luettelo tekstiin. Vihje: Jos valitset osan asiakirjasta, kaikki tässä valinnassa olevat numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot muunnetaan tavalliseksi tekstiksi. Jos haluat muuntaa kaikki asiakirjan numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot, älä valitse mitään dokumentin osaa ja asenna apuohjelma suoraan.\nNapsautuksen jälkeen Luettelo tekstiin, näet tulokset alla olevan kuvakaappauksen mukaisesti.\nJos haluat muuntaa luodin / luettelomerkin luettelon alla olevan kuvakaappauksen mukaisesti tavalliselle tekstille, voit tehdä sen seuraavasti:\nValitse ensin luettelot luettelosta / luetteloluettelosta ja aseta apuohjelma napsauttamalla Kutools > Luettelo tekstiin. Vihje: Jos valitset osan asiakirjasta, kaikki tässä valinnassa olevat numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot muunnetaan tavalliseksi tekstiksi. Jos haluat muuntaa kaikki asiakirjan numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot, älä valitse mitään dokumentin osaa ja asenna apuohjelma suoraan.\nJos haluat muuntaa monitasoluetteloa alla olevan kuvakaappauksen mukaisesti tavalliselle tekstille, voit tehdä sen seuraavasti:\n1. Valitse ensin monitasoinen luettelo ja sitten apuohjelma napsauttamalla Kutools > Luettelo tekstiin. Vihje: Jos valitset osan asiakirjasta, kaikki tässä valinnassa olevat numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot muunnetaan tavalliseksi tekstiksi. Jos haluat muuntaa kaikki asiakirjan numeroitavat luettelot, luettelot tai monitasoiset luettelot, älä valitse mitään dokumentin osaa ja asenna apuohjelma suoraan.\n2. Napsauttamisen jälkeen Luettelo tekstiin, näet tulokset alla olevan kuvakaappauksen mukaisesti.