Vihdoinkin omaan kotiin!\nMeidän elämä on tosiaan heittänyt härän pyllyä viimeisen vuoden aikana, ja osoite on muuttunut yhteensä seitsemän kertaa vuoden sisällä! Nyt olemme palanneet Suomeen ja asettuneet kaikista maailman paikoista Heinolaan. Mies sai täältä työn, ja kaipaan niin paljon nyt edes jotain vakautta elämään, että päätimme ostaa heti kuin mahdollista oman asunnon.\nMuutettiin jo tammikuussa Heinolaan ja jouduttiin asumaan ja odottelemaan kalustettussa vuokra-asunnossa helmikuun 18. päivään saakka, kunnes pääsimme tähän omaan asuntoon. Kalustetussa sen vuoksi, ettei tarvinnut kalustaa sitä väliaikaista asuntoa, vaan saamme nyt rauhassa ostaa huonekaluja tähän omaan asuntoon.\nVilhon oma huone!\n-50 -luvun asunnon kauniit tapetit.\nAinon oma huone.\nAsunto on tällä hetkellä kolmio, mutta olohuone, joka on yllä olevassa kuvassa on niin iso, että palautamme sen yhdeksi huoneeksi. Asunto on siis alunperin neliö. Ainon koulu on tien toisella puolella ja keskustaan on matkaa alle kilometri. Lahteen tulee matkaa noin 32 kilometriä, mutta täällä Heinolassakin on toistaiseksi palveluja riittänyt meidän tarpeisiin. Ainoa miinus on se, että junat tulee vain Lahteen saakka. Onneksi bussiyhteydet Helsinkiin on kuitenkin tosi joustavat.\nMelkein samalla ovenavauksella meidän kanssa kotiin muutti myös kaksi uutta perheenjäsentä Pontus ja Pipsa. Pitkään ollaan kissanpennusta puhuttu, mutta aina se on jäänyt (ja hyvä niin, koska muutot). Nyt kuitenkin tuntuu siltä, että pitää tehdä asioita, joita oikeasti haluaa, eikä odottaa.\nSyövän osalta mennään nyt suhteellisen vakaassa tilanteessa. Leikkauksesta olen toipunut melko hyvin, vasen käsi ei vielä toimi oikein kunnolla ja yritän kuntouttaa sitä nyt fysioterapialla. Käsi ei kestä roikkumista, vaan leikatulle kaulan alueelle alkaa särkeä. Vasen puoli kasvoista on vielä turvoksissa ja tunnoton, mutta onneksi kieli on sentään parantunut eikä puhuminen ja syöminen ole enää niin vaikeaa. Olen nyt tiputushoidossa, jota saan joka 3. viikko Meilahdessa. Hoidosta ei ole tullut tähän mennessä mitään sivuoireita, joten olen sietänyt lääkettä hyvin. Nyt odotellaan seuraavia kuvauksia, ja sitten selviää taas missä mennään taudin mahdollisen leviämisen suhteen. Toivotaan puhtaita kuvia siis!\nUusi, toivottavasti parempi vuosi 2019\nKauhistuneet fiilikset siitä, mitä tämä vuosi tuo tullessaan. Paljon hyvää on jo tapahtunut, mutta myös paljon raskaita asioita. En selvinnyt edellisestä kokovartalon ja pään tt-kuvauksesta puhtain paperein, vaan päästäni -aivan korvan etupuolelta löytyi 1cm x 1cm kasvain. Olin leikkauksessa 8.1 ja samassa leikkauksessa vedettiin koko kurkku auki "aataminomenaan" saakka, koska leikkaava kirurgi halusikin poistaa samalla kaulan imusolmukkeet. Leikkausarpi on siis korvan keskikodasta aina tuonne kaulan juureen, ja koska pää kääntyy monta kertaa päivässä toipuminen on ollut kivuliasta ja paljon hitaampaa kuin tuossa päälaen leikkauksessa.\nNaaman vasemman puolen halvaantumisen johdosta sain vielä yhden vaivan itselleni, kun puraisin takahampailla ilmeisesti melkoisen kovaa täysin puutuneeseen kieleeni, joka halkesi sivusta ja siinä on nyt noin 2cm syvä vekki. En tiedä tehdäänkö tälle mitään, lääkärin mielestä parantuu itsestään, mutta nyt reiluun viikkoon ei ole mitään tapahtunut.\nOlin uudessa kokovartalon ja pään tt-kuvauksessa viime viikolla ja nyt viettänyt paljon unettomia, kauhunsekaisia ja itkuisia hetkiä peläten mitkä tulokset niistä tulee. Että lääkäri ilmoittaa, että syöpä on levinnyt kaikkialle vartaloon, tai kaikkialle aivoihin. Että mitään ei ole tehtävissä. Että saan aikaa vaan muutamia viikkoja.\nKaikki tämä on mielessä koko ajan ja on todella vaikea "nauttia joka päivästä". Onneksi myös muutamia ihania asioita on tapahtunut meidän perheelle. Mies sai hyvän työpaikan Heinolan kaupungista, johon olemme nyt asettuneet kalustettuun vuokra-asuntoon. Sen puolesta meillä kävi hyvä tuuri, omistaja lähti 2 kuukaudeksi Espanjaan lomailemaan ja me säästyimme huonekalujen ja kaiken irtaimiston ostamiselta, ja saamme tehdä sen nyt kaikessa rauhassa sitten uudessa kodissa. Katselimme koko joulukuun loppupuolen asuntoja Heinolan ja Lahden alueelta ja päädyimme aivan Ainon koulun vieressä olevaan 1956-luvun pienkerrostaloon, jossa on ihanaa -50 -luvun henkeä. Asunto ei ole kovin iso, mutta pienillä muutoksilla saamme siitä meille sopivan.\nPääsemme asuntoon vasta kuukauden päästä, joten nyt vain odotellaan. Se onkin pahinta, kun odotettavana on vain noita lääkärikäyntejä ja välissä ehtii kehitellä kaikki kauhuskenaariot omasta tulevaisuudesta.\nTällä kertaa, ensimmäistä kertaa leikkauksen jälkeen tt-kuvista en selvinnyt puhtain paperein, vaan päästä löytyi noin 1cm x1cm kasvain. Otetaan siis uusiksi alusta tämä sama rumba: koepala, leikkaus, sädehoito, lääkehoito (jota en siis vielä ole ehtinyt saamaan).\nOikeasti mikään ei ole vielä varmaa, vaan kaikki saattaa tyssätä jo tuohon koepalaan ja kirurgit palaverissa sitten katsovat voidaanko sitä leikata vai ärtyykö syöpä siitä entisestään. Lääkehoidon osalta taas voi tulla tuomio, ettei se auta, koska syöpä uusiutui näin nopeasti ja aggresiivisesti, reilu kuukausi sitten otetussa tt-kuvassa ei siis näkynyt mitään ja nyt jo näinkin iso.\nRaskasta joulunaikaa on tiedossa siis monelta kantilta. Ei ole kotia, vieläkään. Ei ole yhtään energiaa laittaa joulua. Mies ja tytär ovat onneksi Suomessa ja saamme olla koko perhe yhdessä. Vietämme joulunajan täällä meidän mökillä, joka on kaikille tuttu ja rakas paikka. Mies on myös kaikeksi onneksi saanut työpaikan Suomesta ja paikkakunta mihin seuraavaksi -toivottavasti lopullisesti tai ainakin pitkäksi aikaa- päädymme, on Heinola. Loppuvuosi tulee olemaan ihan kiitettävän kiireinen asunnon etsimisen, uuden leikkauksen ja muuton vuoksi.\nMielessä on väistämättä myös, että onko tämä minun viimeinen joulu, viimeinen kerta kun näen lasten ilon joulusta ja viimeinen joulu jonka vietämme koko perheenä.\nMiten lapset pärjää ja selviää, jos äiti kuolee? On tosi vaikea olla iloinen mistään. Ahdistaa ja sydäntä puristaa ihan konkreettisesti, jopa niin paljon että saa pelätä miten paljon se kestää. Tuntuu tosi epäreilulta, että syöpä on uusiutunut ja että tämä tapahtuu minulle. On tosi vaikeaa käsitellä tietoa, että oma elämä ei välttämättä jatku kovin kauaa. Ettei näe omien lasten kasvua, ja pelko siitä, onko ne liian pieniä, että muistavat minua ollenkaan?\nJouduin heti Suomeen tultuani auto-ostoksille ihan itsekseni ja mitään autoista ymmärtämättömänä ostin ensimmäisen mikä vaikutti hyvältä. Auto kesti 2 viikkoa ja korjaamolta sain tuomion moottoriviasta. Automaailman hintakategoriassa se oli halpa röttelö, mutta omaan talouteen 2000 euroa viallisesta autosta ottaa aika koville. Eikä tämä pettymysten sietokyky ole ihan huipussaan muutenkaan. Varsinkin näin joulun alla, kun menoja on hirveästi ja tiedossa on muutto tällä kertaa ilman huonekaluja, eli kaikki on hankittava alusta.\nMiten paljon paskaa yhdelle ihmiselle kaadetaan, että eikö jo riittäisi? Koko vuosi on ollut ihan hirveä. Ainoa valopilkku tietenkin se, että pääsimme Qatariin pitkälle lomalle, mutta kokonaisuutta arvioiden kyllä tämä Qatarin kokemus kääntyy raskaaksi muuttoineen ja epävarmuuksineen. Vaikka olen tietenkin iloinen, että yritimme ja annoimme sille mahdollisuuden, olihan se (ollut) huikea mahdollisuus.\nOlen miettinyt, että sille mikä elämässä on raskasta on hyvin erilaiset rajat eri ihmisille, eikä niitä voi tietenkään vähätellä. Jollekin on raskasta se, että pitää mennä töihin (josta ei pidä) joka päivä tai se, että auto hajoaa tai lapset on koko ajan kipeänä. Sellaista jokaisen arkipäivään kuuluvia raskaita asioita. Minä olen tänä vuonna ollut töissä, jossa tein pitkää, joskus yli 50 tuntista viikkoa. Keväällä muutimme ja syksyllä muutimme uudelleen. Syksyllä muutin vielä Vilhon kanssa kerran Haminasta Kotkaan ja sitten raahasimme tavaramme Qatariin vain tuodaksemme ne takaisin Suomeen reilun kuukauden päästä. Puoli vuotta olemme asuneet muiden nurkissa, tavarat matkalaukussa, olen yrittänyt selvitä Suomessa yksinhuoltajan arkea, käynyt hoidoissa lapsen kanssa, seikkaillut kelataksilla ties minne ja joutunut pärjäämään kelan viidakossa sekä hoitoviidakossa ihan itse. Hoitoja on peruttu päivää ennen hoitoa vaikka kuinka monta kertaa (aiheuttaa lapsenvahti- ja kyytiongelmia) ja esimerkiksi viimeisin kokemukseni Kotkan sairaalasta oli seuraavanlainen: varattu aika 13.30, pääsin lääkärin vastaanotolle klo 16. Olin ilmoittautunut normaalisti, mutta kukaan hoitajista ei ollut käynyt sanomassa lääkärille, että olen saapunut, minulle kyllä käytiin useaan otteeseen sanomassa odotushuoneessa, että ajat ovat myöhässä. Lääkäri sitten totesi, että on odottanut minua, ja minä häntä odotushuoneessa. Tämä on vielä ihan pikku juttu verrattuna siihen kaikkeen muuhun mitä tähän puoleen vuoteen on sisältynyt. Kaikista rankinta on se, ettei ole omaa kotia, eikä edes tietoa miten se järjestyy tämän loppuvuoden aikana, vai järjestyykö.\nNyt ei kai auta muu kuin nokka kohti uusia pettymyksiä, vai miten se olikaan. Olen kuitenkin äärimmäisen kiitollinen siitä, että saamme olla koko perheenä yhdessä emmekä ole enää toisella puolella maailmaa. Lisäksi siitä, että saamme viettää nyt monta rauhallista joulupäivää ihanalla mökillämme, joka on meille kaikille rakas ja tärkeä, tällä hetkellä ainoa kiintopiste Suomessa. Toivon kaikille rauhallista, leppoista joulun aikaa ja etenkin parempaa uutta vuotta.\nTässä muutama kuva koulusta, johon mies tuli tänne opettamaan. Qatar-Finland International School on yksityinen koulu, jossa noudatetaan suomalaista opetussuunnitelmaa. Koulu on kansainvälinen, eli oppilaita on ympäri maailmaa ja opetuskieli on kaikille englanti. Toisena kielenä opetetaan arabiaa.\nSuomalaista koulutusta maailmalle siis! Suomalaista opetusta pidetään maailman parhaana ja sitä halutaan viedä ja ostaa maailmalla. QFI koulun takana toimii koulutusvientiyhtiö EduCluster Finland ja sen takaa löytyy kouluja muualtakin maailmasta mm. tästä vierestä Omanista.\nQFI koulussa on luokat 0-8 ja oppilaita 750 joissa 60 eri kansalaisuutta, henkilökuntaa noin 85, joista 50 % on suomalaisia. Koulu aloitetaan vuotta aikaisemmin kuin Suomessa 0-luokalta, eli esikoulusta 5-vuotiaana. Kaikki koulutulokkaat myös testataan "pääsykokeella".\nMeidän Aino aloitti koulun täällä syksyllä 2. luokalta täysin ummikkona englannin kielellä. Nyt kun ensimmäinen periodi alkaa olla loppusuoralla, englanti sujuu jo melko hyvin! (Minun ja miehen pitänee vaihtaa meidän kahdenkeskinen salakieli hmmm. ruotsiin??)\nKoulupäivät on tokaluokkaisilla 7.30-13 joka päivä ja vanhemmilla oppilailla klo 14 saakka. Koulu sijaitsee vähän kauempana (noin 20min meidän residenssistä), joten kouluun kuljetaan kimppakyydeillä tai oman autonkuljettajan tai hoitajan avulla. Me olemme hakeneet lapsia koulusta vuorotellen tässä samassa talossa asuvien suomalaisten äitien kanssa. Sekin etu tässä asuinpaikan valinnassa, että saamme paljon tukea ja apua toisilta perheiltä ja äideiltä. Sattumoisin meillä on lähes samanikäiset lapset niin koulussa kuin kotona. Samanlainen yhteisöllisyys on Suomessa harvinaista. Täällä se on lähes pakollista, ja se on vain positiivista!\nKoulut on täällä Qatarissa yksityiskouluja, eikä koulunkäynti ole halpaa. Vuosi koulussa on alkaen 10.000 euroa ja sen päälle tulee maksettavaksi esimerkiksi koulupuvut, joita pitää olla useampia esim. liikuntatunneille. Qatarissa paikallisten lisäksi monista eri kansallisuuksista koostuva maa haluaa lapsilleen parasta mahdollista oppimista ja sen takia mekin olemme täällä, tuomassa suomalasta koulutusta maailmalle!\nTohtori tuli taloon!\nMe ollaan ihan urakalla oltu kipeitä, ensin puoltoista viikkoa mahataudissa joka kiersi meidät kaikki, sitten tällainen hirveä flunssa joka piti sisällään kuumetta, kurkkukipua ja ihan perus räkistä.\nTyttö meni siihen kuntoon taas, että hyppi pitkin seiniä, eli kuume seilasi ylös-alas, tyttö oli aivan sekaisin ja houri.\nMeidän vakuutukseen kuuluu tällainen kotilääkäripalvelu, joka osoittautui aivan mainioksi! Soitetaan numeroon, ja sieltä tulee kohta tohtori apulaisineen käymään. Katsoo silmät, suun, korvat, kuuntelee sydämen ja määrää lääkkeen. Eikä siinä vielä kaikki! Laittaa apulaisen hakemaan aamun virtsanäytteen heti aamusta, vie sen labraan ja lähettää lääkkeet (antibiootit) myös apulaisen mukana suoraan kotiovelle! Aivan mahtavaa. Varsinkin kun on kipeänä myös itse, säästyy kaikeltä sairaala ja apteekkirumbalta. Kaikki tämä maksoi meille 50 rialia eli noin 13 euroa sisältäen myös lääkkeet.\nVarmasti uuden soten suunnittelijat ottaa tämän blogikirjoitukseni huomioon tulevissa suunnitelmissaan : )\nTaas sitä mennään! Lauantaina minä ja Vilho tulemme Suomeen ja matkalaukkujen pakkailu on jo pikkuhiljaa aloitettu.\nToukokuun lopussa luovutimme kotimme Joensuussa ja kauhean myynti/lahjoitusrumban jälkeen veimme jäljelle jääneet tavarat kesämökille Heinävedelle. Siellä asuimme kesän ja sen jälkeen tavarat on pakattu laukkuihin ja purettu missä milloinkin puolen vuoden ajan. Puoli vuotta.\nAlkaa riittää, kiitos!\nTulemme Vilhon kanssa Vantaalle pariksi yöksi ja sitten taas Suomi-tukikohtaamme Haminaan viikoksi.\nMinulla alkaa II hoitojakso, ja olemme hoitojen alkamisen siellä etelä-suomen päässä ja sitten siirrymme mökille asustelemaan ja odottelemaan seuraavaa piikkiä. Hoito tulee olemaan suonensisäisesti annettavaa melanoomalääkettä, ilmeisesti osittain kokeellista. Vaste on hyvä, jos hoidon pystyy ottamaan loppuun saakka. Sivuvaikutusten lista on melkoisen pitkä ja karua luettavaa.\nHeti hoitojen jälkee haluan mökille, mun on pakko päästä sinne, se tuntuu nyt ainoalta vakaalta ja pysyvältä asialta tässä maailmassa. Mauri ja Aino tulevat perästä, olemme tällä kertaa erossa vain 18 päivää, ja vietämme joulua ja joululomaa yhdessä Heinävedellä.\nJoulu tuntuu todella kaukaiselta, vaikka marraskuu on jo loppumaisillaan ja normaaliolosuhteissa meillä olisi jo kuusi sisällä ja koristeltu! Ehkä 28 asteen lämpötilassa ja jatkuvassa auringonpaisteessa on vaikeampi joulufiilistellä.\nOlemme olleet jonkin verran kipeinä tämän reissun aikana, ensin vatsataudissa ja nyt viimeisen viikon ihan jäätävässä flunssassa, koko perhe sai vuorotellen tämän taudin; kurkkukipua, kuumetta, flunssaa ja yskää! Onneksi se taitaa pikkuhiljaa taittua.\nOllaan ehditty onneksi tehdä kivoja juttuja täällä ollessa. Tässä kirjoituksessa olevat kuvat ovat meidän päiväreissulta dyyneille ja pikkujouluista, jotka vietettiin rannalla olevan buffeen äärellä sekä ilotulituksesta, joka järjestettiin emiirin kunniaksi.\nIlmat alkaa täälläkin viilenemään ja ihan totta alle 30 tuntuu jo vilpoiselta ainakin iltasin, tai jos tuulee! Mitenköhän meidän käy mökillä, jota on viimeksi lämmitetty elokuussa? Apujoukkoja on kyllä jo kutsuttu hätiin laittamaan mökissä patteria päälle, jottei me vaivuta hypotermiaan ensimmäisenä yönä!\nTässäpä edellisten kirjoitusten lisäksi kuvakoostetta Qatarin arkkitehtuurista.\nTässä käsittääkseni tulevia MM-kisoja varten rakenteilla oleva stadion.\nTalo kuin lahjapaketti.\nKirjasto itsessään on jo nähtävyys, tässä siitä useampi kuva ulkoa ja sisältä.\nQatarin korkein rakennus on 62 kerroksinen Kempinski.\nQatarissa rakennetaan koko ajan ja joka puolella on rakenteilla olevia pilvenpiirtäjiä ja tavallisia asuinrakennuksia.\nJoka puolelle rakennetaan uutta.\nTilaa blogini tekstit Live kirjanmerkkeihin!\nKuvien kopioiminen kielletty. Teema: Yksinkertainen. Teeman kuvien tekijä: ArdenSt. Sisällön tarjoaa Blogger.


Tilauksessa elämä: Määää niin tykkään susta ja muuta noloa\nLähettänyt Acata klo 23:29\nToppahapa maanantaina, helmikuuta 27, 2012 11:53:00 ip.\nAnteeks, kun musta on tullu osamykkä!!! On se nii ihanaa, ku määki saa olla virtsis, mut koska mun pitää olla aina vähä erilainen ku muut ni samaa teemaa jatkaen mä oon sit... pissis! Virtsis ja Pissis ja onnellinen Pippa-vauva <3\nAcata tiistaina, helmikuuta 28, 2012 12:11:00 ap.\nSaat anteeks osamykkyyden, luotan et oot hengessä mukana, pian taas toivottavasti äänessäkin... :) Ooo, Bibu on kyllä niin onnekas tytsy, Pissis ja Virtsis - niitä ei joka tytöltä löydykään... :D


Taylor, Brook | Larson Calculus - Calculus 10e | .app\nBrook Taylor syntyi Edmontonissa, Middlesexissä, Englannissa 18. elokuuta 1685. Hänen vanhempansa olivat englantilaisen ylimystön jälkeläisiä, ja he pystyivät hyvin kantamaan selvästi lahjakkaan poikansa kouluttamisen kustannukset. Brook oli ohjattu kotona ennen lähtöä, iässä kuusitoista, St. John ’ s College at Cambridge University. Hän valitsi tutkimuksen lain ja sai kandidaatin tutkinto vuonna 1708; kuitenkin hän samanaikaisesti harjoittanut hänen kiinnostuksensa matematiikkaan.\nTaylor tutki värähtelyn keskipistettä, ammusten liikettä ja kapillaarien vetovoiman periaatteita. Sir Isaac Newtonin kanssa hän tutki fysiikan lakeja musiikin soveltamiseksi. Taylor kehitti myös teorian näkökulmasta; hänen työnsä tällä alalla muodostaa matemaattisen perustan modernin fotogrammetrian, tieteen maanmittauksen käyttäen ilmakuvausta. Tulokset hänen matemaattinen tutkimus oli niin vaikuttava, että vuonna 1712, iässä kaksikymmentäseitsemän, Taylor valittiin jäseneksi arvostetun Royal Society.\nvuonna 1715 Taylor julkaisi tutkielmat, jotka vakiinnuttivat hänen maineensa korkeimman kaliiperin matemaatikkona: Methodus incrementorum directa et inversa ja lineaarinen perspektiivi. Niistä monista löytöjä selvitetty, Methodus incrementorum on selitys prosessi, joka tunnetaan nyt Taylorin lause, laajentaa toimintoja osaksi ääretön sarja. Nämä määrät olivat hänen lopullinen maksuosuudet matematiikan; hän äkillisesti luopunut kurinalaisuutta vuonna 1719, ja kääntyi sen sijaan tutkimuksen teologian ja filosofian.\nTaylor avioitui kahdesti, ensimmäisen kerran kolmekymmentäkuusi-vuotiaana. Molemmat vaimot kuolivat synnytykseen pian avioliiton solmimisen jälkeen, joskin Taylorin toisen vaimon tytär jäi eloon. Taylor itse kuoli 29. joulukuuta 1731, alle kaksi vuotta lapsensa syntymän jälkeen. Hän oli 46-vuotias.\nCollective Trauma and Stress Following Disasters: APS Journal Articles Public Available


Viesti Kirjoittaja arderi » 14 Touko 2021, 14:22\nKyyberi kirjoitti: ↑06 Touko 2021, 08:57 Hetkonen. Kuka timanttinen omppuvieras?\nHenri Koivisto tulee vieraaks kahen viikon päästä. Huutelen aikatauluista tarkemmin lähempänä, mutta perjantai ja loppuilta on arvioitu alkamisaika. Samankaltasella formaatilla kuin Detrun kanssa vedetty HUSNG, eli jos tykkäs kyseisestä lähetyksestä, niin tääkin varmasti sytyttää. Aiheet on vielä auki, eli toiveita voi esittää alle. Alan kasaamaan pakettia ens viikolla.\nViesti Kirjoittaja arderi » 21 Touko 2021, 13:43\nViesti Kirjoittaja LongJohn » 21 Touko 2021, 20:17\nViesti Kirjoittaja Pokerman82 » 26 Touko 2021, 03:32\nLongJohn kirjoitti: ↑21 Touko 2021, 20:17 No johan on. 4 tuntia jo odottanut striimiä pokerisivujen kanavalla. Tai sitten en.\nOdotan perjantaita, ARDEEEE....... HENKULIIIII\nViesti Kirjoittaja arderi » 28 Touko 2021, 00:20\nHienoa, että jengi odottaa. Katotaan miten pitkälle oma PLO-kompetenssi riittää, vaikka sisältö sinänsä keskustelee mainiosti myös muiden pelimuotojen kanssa.\nSaatiin Pokerisivujen markkinointipuolelta kolme euroa budjettia ja käytettiin se huomisen striimin pumppaamiseen. Videolta voi bongata myös huomiset aiheet.\nStriimi starttaa siis vasta kello 22:00. Jos ei jotain ihmeellistä tapahdu, niin tulee myös Tubeen jälkilähetyksenä. Odotan kyllä todella innolla huomista ennen kaikkea oppimismielessä. Aina kun Henri päästää ilmaa keuhkoistaan, tulee sieltä pelkkää priimaa.\nedit: re-upattu, oli näköjään äänet aivan solmussa\nViesti Kirjoittaja Gudvon » 28 Touko 2021, 12:35\nMulle ei oo tullut sitä lippua minkä voitin ja yrittänyt ottaa yhteyttä asiasta.


Iineksen kuvat 1: Kuvakielikertomus?\nposted by Iines @ 12:33 ip. 7 comments\nAt 17/12/05 7:36 ip., Aleksi said...\nKakkonen osuu maaliin. Jes. Nyt tykkään. :)\nMakro, elikkäs lähikuva. Siis ihan lähilähikuva. Minimitarkennusetäisyydelle ja siitäkin vielä sopivasti zoomaten siis. Silloin pääset leikkimään syväterävyydenkin kanssa.\nTuo, mitä sanoin symmetriasta ei tietenkään ole mitenkään yleispätevä juttu. Liika symmetrisyys saattaa joskus vesittää koko idean.\nJoissakin tilanteissa se toimii, mutta monesti kohteen sijoittaminen hiukan sivuun, ns. kultaiseen leikkaukseen, on varsin toimiva ratkaisu. Minun silmääni sattuvat eniten juuri kallistukset ja selkeät epäloogisuudet asettelussa.\nKaikki säännöt on tehty rikottaviksi, mutta ne täytyy tietää, että rikkominen olisi mahdollista.\nInnostuin tästä sinun kuvajulkaisusta niin, että ajattelinpa lisätä omaanikin hiukan kuvallista materiaalia. Kommenteista pitäisin toki minäkin. :)\nAt 18/12/05 11:31 ap., Iines said...\nSe lähilähikuva pitää varmaan ottaa niin, ettei käytä täysautomatiikkaa.\nNyt tässä vatimattomassa opetteluvaiheessa siis zoomaan niin lähelle kuin pääsen ja sitten painan laukaisinta puoleenväliin kunnes säädöt tarkentuvat, sitten vain - klik. - Opettelen tuon luovan kuvaamisen kyllä, koska kesällä tavoitteeni on ottaa lähikuvia luonnon erilaista pikku ksityiskohdista, kuten hyönteisistä ja linnuista.\nMeikäläinen aloittelija ei paljon uskalla valokuvablogeja kommentoida, vaikka mieli tekisi. Tuo Digikuvaa!!! ei taida olla sinun, vaikka joku Aleksi sitäkin pitää? Vaan sinun on se rauhanturvaajan blogi?\nAt 18/12/05 11:33 ap., aimo-kalevi hotanen said...\nNo joo. Kävin lävitse nuo marginaalissa olevat blogit ja täytyy sanoa, etteivät niiden kuvat huonossa seurassa ole Iineksen kuvien kanssa. Joukosta erottui selvästi labbai omaperäisellä näkemyksellään, tyylillään ja aiheistollaan, joskin hän selittää turhaan kuviaan. Ineksen kuvissa on maisemamaalarin otetta. Ylipäätään pidän reippaasta siveltimestä. On hänellä myös kykyä yksityiskohtien ilmentämiseen. Joutaviakin kuvia on joukossa, mutta niistäkään ei aina henno pian luopua, jos kuvaustilanne on taltioitunyt voimakkaasti mieleen. Surrealistisia ja abstraktisia aineksia on myös havaittavissa joissakin hänen kuvissaan. Voisi olettaa, että hänellä on taiteellista osaamista ihan klassisin kuvataiteen keinoin, mutta valokuvauskin on nykyään taiteellisesti käypä ja arvostettu ilmaisumuoto. Amarylliskokeilut ja muut kuvantamislaitteen tekniset ominaisuudet on tietysti hyvä kokeilla, mutta turhanaikaiseen pedanttisuuteen ei kannata pyrkiä. Valokuvaamaan oppii vain valokuvaamalla, ja työ tekijäänsä neuvoo, ystävien hyvien neuvojen lisäksi.\nJoku on polttanut ikänsä filmiä täydellisen luontokuvan saamiseksi, ja sitten joku satunnainen nuori kulkija pokkaa digipokkarilla "vuoden luontokuva"-palkinnon osuessaan oikealle paikalle oikeaan aikaan. Kaikki voittokuvaan tarvittava optimoituu sormenpainallukseen ja se on siinä. Terveisin\nAt 18/12/05 11:49 ap., Iines said...\nminustakin labbai on noista sivupalkeissa olevista kiinnostavin. En osaa sanoa paras, sillä ansionsa kaikilla on, mutta pysähdyin hänen kuviinsa niin, etten ole vielä edes päässyt niihin vanhimpiin kun aikaa kului viipyillessä.\nKirjoituksesi on hyvä muistutus siitä, ettei kamera ratkaise, vaan kuvaaja kuitenkin, ja halvemmallakin kameralla voi oonnistua. Itseäni harmitti vanhemmassa pikkukamerassani se, että sillä ei voinut (en osannut?) kuvata lähikuvia salaman polttamatta vaaleita värejä. Lisäksi yksityiskohtia ei saanut teräviksi. Siksi kameran vaihto sellaiseen, jota ajattelin voivani pitää jatkossakin ja vaikka täydentää lisävarustein, jos tekninen osaamiseni kasvaa.\nTotta varmaan tuokin, että kuvaamalla oppii. Pohjana tietysti täytyy olla kyky "nähdä" ja kyky sommitella, visualisoida ja tarvittaessa muuntaa kohdetta symboliikan keinoin esitettäväksi.\nAt 18/12/05 11:53 ap., Iines said...\nminua jäi askarruttamaan, että millä tavalla labbai muka selittää liikaa kuviaan. Otsikoimalla niitä vai?\nVoisi olla kyllä paras, kun ei nimeäisi kuvaa eikä panisi mitään tekstejä, pläjäyttäisi vain esille ja antaisi kuvan puhua. Kommentteja olisi sitten kiinnostavaa lukea.\nAt 18/12/05 7:29 ip., a-k.h said...\nKyllä kuvansa voi nimetä, mutta ei niitä tarvitse välttämättä itse kommentoida tai selittää (väheksyä, kehua, noloilla), jollei ole kyse kuvaan liittyvästä debatista. On niinkin, että kuva saattaa herättää mielenkintoa vasta nimen avulla. Oma juttunsa on sekin, mitä kuvaaja haluaa kuvallaan ilmaista ja mitä joku jästipää ei kuitenkaan tajua. Kokemus on tietysti aina subjektiivinen.\nOlen myös havainnut, että epäonnistunut kuva saattaa olla parempi kuin "onnistunut". Joskus ihan vangossa saa syntymään suoranaista taidetta ja joskus ei yrittämälläkään. Kun kerran muinaisuudessa tulin jo nyt aikuisen natiaiseni kanssa taidenäyttelystä, hän kommentoi, että ihan samanlaisia (maalauksia)kuin sullakin paitsi että sulla on huonompia. Sieltä se totuus tulla kolahti, jos ei imeväisen, niin lapsen suusta kuitenkin. Sittemmin olen lätrännyt paljon mustavalkoisten kanssa vessapimiössä, mutta nyt vanha Opemukseni on kirjahyllyn koristeena.\nAt 21/12/05 12:50 ip., R Dahl said...\nTuossa toisessa amarylliskuvassa oli mukava tuo rinnastus, värit ovat myös hyvät, samoin salama ei ole liian näkyvä. Pidin. Suosittelen ottamaan sen Av "moodin" käyttöön, sillä voit sitten ihan huoletta harjoitella aukon merkitystä kuvassa, kamera sitten valitsee sopivan ajan.\nTässä siis minun harrastelija mielipiteeni.\nIhka ensimmäiset kuvat Canon EOS 350D:llä


Lukija täräyttää: Holokaustiin uskoville 10 000 euron haaste! - Uusi MV-LehtiUusi MV-Lehti\nLukija täräyttää: Holokaustiin uskoville 10 000 euron haaste!\nJulkaistu 01.12.2015 14:58, 25687 lukukertaa, Ei kommentteja\nKuka haluaa lähteä lukijan heittämään haasteeseen?\nJos holokausti on oikeasti tapahtunut, holokaustirevisionistien täytyy olla väärässä. Joten haastan holokaustiin uskovat kumoamaan revisionistien väitteet seuraavien sääntöjen puitteissa:\n1. Holokaustilla tarkoitetaan noin 6 miljoonan juutalaisen murhaamista natsien toimesta, pääosin kaasuttamalla keskitysleireillä (teloitusleireillä, esim Auschwitz) sekä ampumalla yms leirien ulkopuolella (esim. Babi Yar). Holokaustilla EI tarkoiteta epämääräistä vainoa.\n2. Holokaustiin lasketaan tässä yhteydessä myös muut väitetyt, natsien toimesta suoritetut massamurhat (500 000 romania yms) siltä osin kuin revisionistiset historiantutkijat ovat niitä kommentoineet.\n3. Mikäli holokaustiin uskova kykenee osoittamaan revisionistien argumentit virheellisiksi, haasteen esittäjä maksaa hänelle 10 000 euroa. Mutta jos käy niinpäin, että holokaustiin uskova onkin kyvytön kumoamaan revisionistien väitteitä, hänen tulee maksaa haasteen esittäjälle 10 000 euroa.\n4. Osoitus suoritetaan käytännössä siten, että käydään (esim MVlehden keskustelufoorumilla) läpi revisionististen historiantutkijoiden julkaisemaa Holocaust Handbook -kirjasarjaa, jonka tekijät itse ovat\nlaittaneet vapaasti imutettavaksi sivulle http://codoh.com/library/series/1187/\nHaasteen esittäjä voi myös esittää holokaustin vastaisia argumentteja kirjasarjan ulkopuolelta.\n5. Ennen debatin alkua sovitaan tarkemmin yksityiskohdista, esim missä vaiheessa katsotaan lopputuloksen olevan selvä. Ei liene kohtuullista vaatia, että holokaustiin uskova kumoaisi ihan joka ikisen em. kirjasarjassa esitetyn väitteen, mutta toisaalta, jos esim 5 ensimmäistä väitettä ovat jo liian vaikeita holokaustiin uskovalle, ei liene mitään mieltä jatkaa, vaan holokaustiin uskova on hävinnyt.\n6. Koska kyseessä on iso rahasumma, debatti käydään omilla nimillä, ja osallistujien on tarvittaessa todistettava henkilöllisyytensä ja etenkin maksuvalmiutensa.\n7. Debatti käydään vain yhden holokaustiin uskovan kanssa, joten etusijalla on ensimmäisenä ilmoittautunut, mutta haasteen esittäjä varaa oikeuden valita vastapuolen, etenkin jos halukkaita ilmaantuu useampia kerralla.\n8. Mikäli debattiin osallistuu poliitikko, joka ajaa Suomeen samanlaista sensuurilainsäädäntöä (holokaustin epäilemisen kriminalisointia, kriittisen tieteen kieltämistä) kuin mitä on eräissä Keski-Euroopan maissa, ja käy niin että poliitikko häviää, hän lupaa (sen lisäksi että maksaa 10 000 euroa) jatkossa toimia sananvapauden ja tieteen vapauden puolesta.\nHolokaustiin uskovan täytyy siis periaatteessa vain lukaista muutama kirja ja kertoa, missä ja miten revisionistiset historiantutkijat ovat väärässä. Pitäisi olla helpompaa kuin heinänteko, jos holokausti on oikeasti tapahtunut.\nMikään lainsäädäntö ei voi hävittää totuutta\nVastarintaliike kiellettiin, koska tämä kiistää holokaustin - katso video, joka vesittää virallisen valheen\nVanhus vankilaan oman näkemyksensä ilmaisusta!\nAftonbladet: Yhteistyö Ruotsidemokraattien kanssa voi johtaa uuteen holokaustiin\nVideo: Tämän ajan holokausti\nVideo: Näin voittajat kirjoittivat historian


Vuoden 2020 kuntoutus- ja sopeutumisvalmennuskurssit on julki - Kuntoutukseen Kuntoutukseen\nEtusivu » Vuoden 2020 kuntoutus- ja sopeutumisvalmennuskurssit on julki\nVuoden 2020 kuntoutus- ja sopeutumisvalmennuskurssit on julki\nNeuroliitto järjestää MS-tautia ja harvinaisia neurologisia sairauksia sairastaville toimintakykyä tukevia ja elämänlaatua parantavia sopeutumisvalmennuskursseja eri elämäntilanteisiin. Vuonna 2020 kursseja järjestetään lähes 50 ympäri Suomen.\nKurssit on jaettu karkeasti neljän pääteemaan alle: voimavarat, työkyky, näkymättömät oireet sekä pari- ja perhekurssit. Avomuotoiset kurssit, joilla käydään noin yhtenä päivänä viikossa, ovat maksuttomia. Kursseilla, joissa yövytään, on omavastuu 12 €/hlö/vrk, mutta nekin ovat alle 18-vuotiaille maksuttomia. Omavastuumaksu sisältää kurssiohjelman, ruokailut ja majoittumisen.\nKursseille voit osallistua, jos olet hiljattain sairastunut tai sairastumisestasi on hieman pidempi aika, mutta sairautesi ei ole vaikea-asteinen. Sinulla voi olla vain ns. näkymättömiä oireita (uupumus, kognitiiviset haasteet), tai jo jonkin verran fyysisiä oireista. Voit käyttää apuvälineenä keppiä tai rollaattoria, mutta koska kursseillamme ei ole avustavaa henkilökuntaa, tulisi sinun pystyä toimimaan itsenäisesti kurssiolosuhteissa.\nKatso kurssit ja hakuohjeet klikkaamalla tästä.\nNeuroliiton Maskun neurologisessa kuntoutuskeskuksessa järjestetään Kelan kursseja MS-tautia, epilepsiaa ja Parkinsonin tautia sairastaville sekä yli 68-vuotiaille monisairaille ja AVH:n sairastaneille. MS-tautia sairastaville on suomenkielisiä laitosmuotoisia kuntoutuskursseja ja sopeutumisvalmennuskursseja sekä ruotsinkielinen sopeutumisvalmennuskurssi. MS-tautia sairastavien kuntoutusta järjestetään Maskussa rautaisella ammattitaidolla monen vuoden kokemuksella.\nYli 68-vuotiaiden monisairaiden kuntoutuskurssit on tarkoitettu Ahvenanmaalla, Pohjanmaalla, Satakunnassa tai Varsinais-Suomessa asuville. Kurssit sopivat monisairaille henkilöille, jotka asuvat kotona tai palvelutalossa ja joille sairaudet aiheuttavat tarpeen kuntoutukselle.\nKatso Maskun kurssit ja hakuohjeet klikkaamalla tästä.


Cherry Juice - Sivu 5 - Aniki\nViesti Kirjoittaja Mida » To Huhti 24, 2008 08:55\nCherry Juice on kyllä ollut napakymppi. Kyllähän aluksi pelotti, että se oikeasti näyttää Tanemuran kädenjäljeltä, mutta onneksi piirrostyyli oli paljon selkeämpää eikä sivuja oltu ladattu niin täyteen kaikkea turhaan, kuten Tanemuralla on tapana tehdä. Muttamutta, sisäinen fanityttöni heräsi, sillä mikäs muukaan on niin kiinnostavaa kuin kielletty rakkaus! >3<\nMinamilla ei ole nännejä DDDDD:\nViesti Kirjoittaja Kaisa » La Kesä 14, 2008 11:05\nViesti Kirjoittaja Sesshou » La Kesä 14, 2008 12:34\nToivottavasti tänään pääsen kauppaan ostamaan toisen osan... En malta odottaa. Ensimmäinen osa oli kyllä mieleiseni. Pidin Fukushiman piirtojäljestä ja sarjan juonesta.\n// Nyt on luettu tuo kakkonenkin ja täytyy sanoa, että oli hyvä. Loppu varsinkin...\nViimeksi muokannut Sesshou, La Kesä 14, 2008 18:27. Yhteensä muokattu 1 kertaa.\nViesti Kirjoittaja Mida » La Kesä 14, 2008 13:15\nAh, kakkososa oli vallan hurmaava. Kiitos Egmont, kun olette hommanneet tällaisen loistosarjan! Asiat etenevät sopivaan tahtiin, sarjassa on paljon söpöjä tyttöjä ja poikia, ja voi itku sentään, mihin kohtaan tuo pokkari loppuikaan! Huhhuh.\nViesti Kirjoittaja soinap » La Kesä 14, 2008 20:36\nTämä kakkososa oli mielestäni parempi kuin ensimmäinen, koska tässä tapahtui paljon enemmän ja Minamikin uskalsi lähestyä Otomea enemmän. Kiitos Egmont kun julkaisette tätä!\nViesti Kirjoittaja mmmmm » Ti Kesä 17, 2008 01:20\nKoskien osaa kaksi.\nPakko muuten kysyä, oliko alkuperäisessä sarjakuvassa tuota "Tämä tarina on fiktiota, henkilöt, yhdistykset, tapahtumat ynnä muut eivät kuvaa todellisuutta" -disclaimeria? Englanninkielisen version etsin käsiini, enkä siitä moista löytänyt, joten olettaisin tämän olevan ihan Egmontin omaa keksintöä? (mikäli näin ei ole, esitän pahoitteluni ja suuntaan postini hieman kauemmas)\nItse olen yrittänyt pysyä kaukana julkaisuissa epäolennaisiin asioihin puuttumisista ja niistä itkemisestä, mutta mietin vain että olisikohan siltikin voinut olla joku muu paikka tuolle vastuunvapauslausekkeelle, niin tarinan eheyden kuin kuvataiteenkin kannalta. Tuo lause nimittäin pisti silmään kuin mies vaatekaupassa, enkä nyt oikein ymmärrä edes mitä tarkoitusta se palvelee. Koko sarjan ideahan juuri rakentuu tuon Minamin ja Otomen rakkauden ympärille ja tällainen juuri ennen "kriittistä" boiling-point hetkeä tapahtuva käsienpesu ei tilannetta mitenkään paranna saati korjaa, (mikäli edes tässä mitään ongelmaa onkaan) korkeintaan rikkoo juuri tuon herkän hetken lumoavan tunteen ja hajoittaa ehyen lukukokemuksen. Parempihan se olisi sitten ollut vaikka kanteen laittaa, jos haluttuun ja vielä tehokkaampaan vaikutukseen oltaisi pyritty. Myöhäistähän se tilanne jo kuitenkin tuossa vaiheessa on.\nJos tapausta ollaan kuitenkin jouduttu harkitsemaan maailmantilanteen yms. vuoksi ja vallan pakottava tarve on ylimääräistä tekstiä sekaan laittaa, niin kaipa parhain tapa olisi sellainen leffatyylinen viimeisellä sivulla oleva samansisältöinen lause, joka ajaisi asiansa yhtälailla. Hieman tuli tuosta mieleeni, jos elokuvaa televisiosta katsoessa, juuri ennen huikean jännittävää loppuratkaisua, tulisi mainostauko ja Pizza Perjantai jamitusaaltoineen lähtisi soimaan. Okei, varmasti olette asiaa miettineet ja ratkaisuunne tulleet tiedostaen tällaisetkin mussutusviestit, mutta ei vain auta. Siinä se on ja mieltä kalvaa päivien loppuun asti.\nMutta oli miten oli, kiitoksia kuitenkin sarjasta, tuostakin finnistä huolimatta ihan ilolla tätäkin lukee ja seuraavaa osaa lähikioskin hyllyjen välissä kyttäillään.\nEdit: kiitos ja anteeksi.\nViimeksi muokannut mmmmm, Ti Kesä 17, 2008 09:50. Yhteensä muokattu 1 kertaa.\nViesti Kirjoittaja Egmontin Yookai » Ti Kesä 17, 2008 09:16\nVrykyli kirjoitti: Pakko muuten kysyä, oliko alkuperäisessä sarjakuvassa tuota "Tämä tarina on fiktiota, henkilöt, yhdistykset, tapahtumat ynnä muut eivät kuvaa todellisuutta" -disclaimeria? Englanninkielisen version etsin käsiini, enkä siitä moista löytänyt, joten olettaisin tämän olevan ihan Egmontin omaa keksintöä? (mikäli näin ei ole, esitän pahoitteluni ja suuntaan postini hieman kauemmas)\nJapaniin joudut postisi lähettämään. Samankaltaiset vastuusta vapautumiset löytyvät esim. Ravesta ja Death Notesta, eli finnejä on luvassa jatkossakin. Pyritään välittämään japanilaisen version kaikki nyanssit täkäläisille lukijoille aknea myöten.\nViesti Kirjoittaja Momiji » Pe Kesä 20, 2008 12:41\nLainasin kaveriltani toisen osan ja mielestäni tarina on kovin vaihtelevanlaatuista. Tarkoitan siis että välillä on tosi kauniita kuvia ja tarina etenee sopivaan tahtiin, kun taas välillä kuvat on tosi sutaistun näköisiä ja juoni on niin sekava että... Mutta asiasta toiseen, Minami ja Imai Hokuto vai mikä olikaan ovat tosi saman näköisiä! Pokkari loppui kyllä aika jännään kohtaan ja jos kaverini ostaa tämän sarjan loppuun niin lainaan häneltä että saan tietää miten tässä käy...\nViesti Kirjoittaja ann » Pe Elo 15, 2008 21:49\nKolman osan lätkäisitte sitten myyntiin ihan varoittamatta. 8D No hyvä vain, tykkäsin lukea (Full Moon tosin sinä päivänä kiinnosti enemmän, kun taisivat tulla samaan aikaan kauppoihin...).\nNjiih, pakko saada tietää mitä niille kahelle käy!\nMuuten, mistäköhän johtuu että luulin pitkän aikaa että CJ oli kolmiosainen... o____o'\nViesti Kirjoittaja soinap » Pe Elo 15, 2008 21:58\nCherry Juice kolmosessa oli hyvä suomennos, mutta paikoittelen aika sekavahko. Laatu oli jälleen kivaa, tosin kannet aaltoilivat minulla jälleen aika paljon. Kansi oli söps. Ja loppui kivaan kohtaan ja loppuun asti olen lukenut joten tiedän miten loppuu, nännänännää XD Mutta toivon mukaan ilmestyy ajallaan kahden kuukauden kuluttua :------)\nViesti Kirjoittaja Fullmoon_ » La Elo 16, 2008 14:58\nKolmannen osan ostin ja luin samantien. Olen oikeastaan jo koko sarjan netistä lukenut, mutta halusin ostaa myös suomeksi enimmäkseen vain sen takia että halusin tarkistaa suomennoksen laadun. Ja suomennos oli ihan hyvä. Jäänpä odottamaan vikaa osaa.\nViesti Kirjoittaja ann » La Elo 16, 2008 20:10\nsoinap kirjoitti: Kansi oli söps.\nEi yhtä söps kuin kaks edellistä. Kun mä ekan kerran näin CJ kolmosen kannen (enkkuversiosta), mä ajattelin että se oli suorastaan ruma kahteen edelliseen verrattuna. Okei, ei se ruma ole, mutta eri laatuinen kuin edelliset.\nNjääh, vika osa jännittää!~\nViesti Kirjoittaja Momiji » La Elo 16, 2008 20:38\nLainasinpas tänään kaveriltani kolmosen ja se oli juoneltaan näistä kolmesta mielestäni paras. Suomennos oli hyvää ja kansikuva ihana, seuraavaa osaa odottelen.\nViesti Kirjoittaja Yotsuba » Su Loka 05, 2008 11:34\nPidän Cherry juicesta. Piirrokset ovat välillä ihan hienoja ja välillä hieman sutaistun näköisiä. Juoni on kuitenki hyvä joten aijon ostaa sarjan viimeisenkin osan.\nViesti Kirjoittaja ann » Ma Loka 06, 2008 16:38\nHeii mitens on seuraavan osan laita, tuleeko jo tällä viikolla (vai muistanko väärin)? 8DD


Mitä toksisuustestin tulos kertoo? - Mikrobioni\nEtusivu > Ajankohtaista > Blogi > Mitä toksisuustestin tulos kertoo?\nValtaosa sisäilmatutkimuksista käynnistetään kiinteistön käyttäjien oireilun tai olosuhdehaittailmoituksen perusteella. Tutkimuksen tavoitteena ja kiinteistönomistajan tahtotilana on saada selvyys siitä, mitä hän voi korjata tai muuttaa, jotta käyttäjät olisivat tyytyväisiä sisäolosuhteisiin eivätkä oireilisi. Rakennustekniset ja ilmanvaihtotekniset tutkimukset vastaavat näihin kysymyksiin ja yksinkertaisimmillaan korjaava toimenpide voi olla esimerkiksi ilmamäärien säätö.\nOireilmoitusten ja rakenteita avaavien tutkimusten väliin on pyritty kehittämään testejä, joiden avulla sisäilman haitallisuutta ihmiselle voitaisiin helposti arvioida. Eilen julkaistussa katsauksessa on kootusti kerrottu, millaisia kaupallisia toksisuustestejä on jo tarjolla ja mitä haasteita niiden käytössä vielä on (Mahiout S., Korkalainen M., Wallenius K., Viluksela M., Santonen T., Huttunen K. 2019. Miksi sisäilman haitallisuutta ei voida arvioida toksisuustesteillä? Duodecim 135:735-43)\nSuurimmat haasteet liittyvät sisäilmaoireiden monimuotoisuuteen, testimenetelmiin, näytemateriaalin edustavuuteen sekä käytännön toimenpiteiden kannalta erityisesti tulosten tulkintaan. Seuraavanlaisiin kysymyksiin pitäisi siis vielä saada luotettava vastaus ennen kun toksisuustestien käyttö voisi soveltua sisäilman haitallisuuden arvioimiseen:\nMistä sisäilmaoireilu johtuu?\nMitkä mekanismit ovat oireilun taustalla?\nMitkä olisivat ne oikeat toksisuustestit, joilla tämä terveyshaitta voidaan tunnistaa?\nMitä solumalleista saatu tulos tarkoittaa käytännössä?\nMiten tulosta voidaan soveltaa terveydellisen merkityksen arvioinnissa, kun kyseessä on monimutkainen kokonaisuus – ihminen?\nMiten saadaan kerättyä edustava näyte, joka todella kuvaa rakennuksesta johtuvaa tilan altistumisolosuhdetta, eikä esimerkiksi puhdistusaineiden kemikaalijäämien tai ulkoilmasta peräisin olevien pienhiukkasten vaikutuksia?\nMiten tavanomaisesta ’ongelmattomasta’ tilasta kerätty näyte itsessään vaikuttaa soluihin eli mikä on ns. normaalitaso?\nMiten saatua tulosta tulkitaan – paljonko on paljon?\nOn selvää, että uusien kenttäkelpoisten tutkimusmenetelmien kehitystä tarvitaan. Toksisuustesteihin liittyviä haasteita ja avoimia kysymyksiä on kuitenkin vielä paljon. Vaikka näytemateriaali saataisiin edustavaksi, ei yksittäinen toksisuustesti pysty kuvaamaan kaikkien epäpuhtauksien haittavaikutuksia eikä solulla tehtävän testin tuloksesta voida vetää suoraviivaisia johtopäätöksiä ihmiselle aiheutuviin terveyshaittoihin. Esimerkiksi, jos kaupallinen toksisuustesti mittaa solujen liikkuvuutta, ei tuloksen perusteella saada tietoa altisteen ärsyttävyydestä, herkistävyydestä tai vaikkapa keskushermostovaikutuksista. Katsausartikkelin mukaan sisäilman toksisuustestit ovat uusi aluevaltaus, jossa menetelmien kehitys- ja validointityö on vasta alussa.\nNiin kiinteistön omistajan kuin rakennuksen käyttäjänkin edun mukaista on, että tutkimuksissa käytetyt menetelmät ovat luotettavia ja niille on tulkintaohjeet olemassa. Mikäli vielä ei pystytä sanomaan, mitä toksisuustestin antama tulos merkitsee ja mihin toimenpiteisiin niiden perusteella tulisi ryhtyä, on tutkimukseen käytetyt rahat menneet hukkaan. Ja koska rahaa ei yleensä ole ylimäärin, kannattaa ne suunnata järkevästi tutkimuksiin, joilla on mahdollisuus vastata näihin kysymyksiin.


Art and Life by TS: Vehnänoras\nUusi tuttavuus tälle Smoothien tekijälle: Vehnänoras. Olen kyllä kuullut, että sitä käytetään terveysjuomissa ja nyt tuli kokeiltua itsekin.\nVehnänoraissa on proteiineja 23 %, hiilihydraatteja 37 %, raakakuitua 17 %, rasvaa n. 6,5 % ja suhteellisen runsaasti lehtivihreää eli klorofylliä (0,04 %). Niissä on runsaasti vitamiineja, mineraaleja ja aminohappoja. Vitamiineista vehnänoraassa on runsaasti A-, B-, C- ja E-vitamiineja ja niissä on huomattavia määriä myös beeta-karoteenia, lykopeenia, kseaksantiinia, tiamiinia (B1), riboflaviinia (B2), niasiinia (B3), pyridoksiinia (B6 ), B12-vitamiinia, K-vitamiinia, biotiinia, foolihappoa ja pantoteenihappoa.\nLähettänyt Art and Life by TS klo lauantaina, toukokuuta 16, 2015\nTunnisteet: smoothie, vehnänoras


The Word’s Fittest Book – y-akatemia\nThe Word’s Fittest Book\nMitä on fitness? Kuinka se määritellään ja mitä se kellekin tarkoittaa?Tähän päivään saakka mikään taho ei ole osannut määritellä fitness- sanan tarkoitusta, eikä sille ole olemassa yhtä, kiveenhakattua määritelmää. Ylipäänsä asioiden määrittäminen jollain tarkoituksella usein rajaa sille tietynlaiset raamit, eikä raamien ulkopuoliselle toiminnalle ole enää perusteita ja niitä helposti paheksutaan tästä syystä. Fitness on todella kompleksi käsite, eikä sitä tästä syystä tulisi rajoittaa millään tapaa, eikä määrittelyssä ole muuta kuin haittaa. Silti, fitness- käsitettä käytetään valtavasti kaupallisessa mielessä: Toimimalla tällä tavalla, kehität omaa ”fitnestäsi”! Onko tämä kuitenkaan huono asia?\nEi kommentteja artikkeliin The Word’s Fittest Book\nMitä on fitness? Kuinka se määritellään ja mitä se kellekin tarkoittaa?\nTähän päivään saakka mikään taho ei ole osannut määritellä fitness- sanan tarkoitusta, eikä sille ole olemassa yhtä, kiveenhakattua määritelmää. Ylipäänsä asioiden määrittäminen jollain tarkoituksella usein rajaa sille tietynlaiset raamit, eikä raamien ulkopuoliselle toiminnalle ole enää perusteita ja niitä helposti paheksutaan tästä syystä. Fitness on todella kompleksi käsite, eikä sitä tästä syystä tulisi rajoittaa millään tapaa, eikä määrittelyssä ole muuta kuin haittaa. Silti, fitness- käsitettä käytetään valtavasti kaupallisessa mielessä: Toimimalla tällä tavalla, kehität omaa ”fitnestäsi”! Onko tämä kuitenkaan huono asia?\nNoin 50% kaikesta tiedosta, mitä fitness-alalla on, on väärää. ”One size fits all”- käsite on käsite, joka ei sovellu kenellekään. Nämä lauseet todettiin kirjan alussa ja olen ehdottomasti molempien lauseiden kanssa samaa mieltä. Fitness- alalla yksilöllisyyden merkitystä pyritään jatkuvasti vähättelemään ja kaikelle pyritään luomaan jonkinasteinen ytimekäs ja kaupallinen trendi, joka ”toimii kaikille”. Yleensä ne menetelmät, jotka lupaavat ns. kuuta taivaalta, ovat kehitykselle niitä epäoptimaalisimpia ja voivat olla pitkässä juoksussa jopa vaarallisia.\n”The meaning of life is that it is to be lived, it’s not to be traded and contextualized and squeezed into a pattern of systems.” -Bruce Lee. Tästä lauseesta Edgley kertoi kirjansa saaneen alkunsa. On tuhansia ja tuhansia tapoja kehittää itseään fyysisesti vahvemmaksi, muuttaa kehonkoostumusta tai tulla muuten vain monipuolisemmaksi fyysisiltä ominaisuuksiltaan- ja kun luulet löytäneesi itsellesi sopivimmat väylät itsesi kehittämiselle, tulee vastaan entistä parempia menetelmiä, jos pysyt avoimena uuden oppimiselle.\nKirjassa käydään osioittain läpi 5 fitness- lakia: kehon perusteiden laki, ärsykkeen nostamisen laki, spesifisen taidon laki, palautumisen laki ja ”kaiken muun” laki. Lait on jaoteltu pyramidi-mallin mukaisesti, jossa kehon perusteiden laki luo pyramidin pohjan ja ”kaiken muun laki” on pyramidin kärjessä, ei kuitenkaan ylimpänä.\nKehon perusteiden laki- osiosta alkaen Edgley kertoo, kuinka luodaan pohja kaikelle harjoittelulle, lisätään nousujohteisesti kehitykselle pakollisia ärsykkeitä, kohdennetaan harjoittelua haluamaansa suuntaan, suhteutetaan se palautumisen kanssa ja kehitytään kokonaisvaltaisesti pitkällä tähtäimellä. Edgley kertoo jokaisessa osiossa akateemisen taustansa, vuosikymmenten aikaisen tutkimusnäytön, eri alojen asiantuntijoiden ja uskomattomien omien kokemuksiensa ja kokeilujensa kautta, kuinka jokainen osa-alue kulkee käsi kädessä toisensa kanssa. Parasta äänikirjan kuuntelemisessa oli se, että vaikka siitä saikin jonkin verran lisäoppia ja paljon varmennusta omalle fyysiselle harjoittelulle ja ylipäätään sen merkityksestä terveydelle, niin menetelmiä voi hyödyntää aivan kaikessa. Mihin tahansa ikinä ryhtyykin, niin vankan pohjan rakentaminen on oleellista ja sen kautta voi lähteä suuntautumaan kohti spesifisempää suuntaa.\nÄänikirjan loppupuolella Edgley perehtyy pyramidin ylimpään sarakkeeseen, jakautuen neljään lohkoon: kuinka poltat rasvaa, kuinka tulet vahvemmaksi, kuinka tulet nopeammaksi ja kuinka tulet kestävämmäksi. Vuosia jokaisen aiheen parissa intohimoisesti itse porskuttaessani uutta ja tuntematonta tietoa ei juurikaan tarttunut haaviin, mutta oli todella mielenkiintoista kuulla eri alojen ammattilaisten perusteluita siitä, miksi heidän mielestään mitäkin tehdään ja vertailla niitä omien mielipiteiden kanssa ja poimia uusia näkökulmia.\n← Ei enää koskaan yksin → Can’t Hurt Me


Ilmastoekspertti, Finnjamboree Kajo2022 | Suomen Partiolaiset\nSuomen PartiolaisetPestihakuIlmastoekspertti, Finnjamboree Kajo2022\nIlmastoekspertti, Finnjamboree Kajo2022\nTyöskenteletkö tai opiskeletko ympäristö- ja ilmastoasioiden parissa, ja haluaisit hyödyntää osaamistasi myös Partiossa? Hallitsetko ympäristövastuullisuuden perusteet ja motivoidut ilmastonmuutoksen ja ympäristökriisin hillinnästä omassa arjessa? Tässä on sinulle pesti, jossa pääset edistämään kunnianhimoista ilmastotyötä Kajolla!\nHaemme ilmastoeksperttiä suunnittelemaan Kajon ympäristövastuullisuutta erityisesti ilmastonmuutoksen hillinnän osalta. Ilmastoekspertin tehtävänä on ilmasto- ja ympäristönäkökulmien tarkastelu ja suunnittelu muun muassa seuraavissa kokonaisuuksissa:\nKumppanuudet ja niiden ympäristövastuukriteerit (liikennevalomalli)\nHankinnat, niiden ilmastovaikutukset ja ympäristövastuukriteerit\nKajon muu sisäinen ympäristövastuullisuus ja siihen liittyvät tehtävät\nIlmastoekspertti toimii Kajon omana sisäisenä asiantuntijana Resurssit-osa-alueen alla. Ilmastoeksperttinä tuet tarvittaessa myös muita osa-alueita ja niiden päätöksentekoa ilmasto- ja ympäristöasioihin liittyvissä toimissa. Sinun tehtävänäsi on myös pitää huoli siitä, että Kajo toimii keulakuvana partion hiilineutraaliisuusstrategialle.\nIlmastoeksperttinä pääset mukaan suunnittelemaan ja toteuttamaan vastuullisuuden liikennevalomallia, jolla kumppanuuksien vastuullisuutta johdetaan Kajolla. Liikennevalomallin kehitystä johtaa liikennevalomestari, joka on myös lähijohtajasi Kajolla.\nEdellytämme kiinnostusta ja perehtyneisyyttä ympäristö- ja ilmastoasioihin sekä kykyä itsenäiseen tiedonhankintaan. Aiempi työkokemus tai osaaminen esimerkiksi hiilijalanjälki-, yritysvastuu-, luonnon monimuotoisuus- tai kiertotalousasioista on pestissä eduksi, mutta hyvällä asenteella ja motivaatiolla pääsee jo pitkälle!


Valtuusto hyväksyi ensi vuoden talousarvion ja lisäsi mukaan muutaman mausteen | ÄKS\nValtuusto hyväksyi ensi vuoden talousarvion ja lisäsi mukaan muutaman mausteen\n07.12.2020 20:55 (muokattu 08.12.2020 10:58)\nValtuusto puhui pitkään, mutta hyvin yksimielisesti Äänekosken ensi vuoden talousarviosta.\nValtuusto kokoontui ensimmäistä kertaa siten, että kokous striimattiin suorana verkkoon. Yleisöä parhaimmillaan oli paikalla 42. Valtuustoa huolestutti lasten ja nuorten tila, lisääntynyt lastensuojelun tarve sekä työllisyys. Myös kuluttuurin tilaan kiinnitettiin huomiota, ja toivottiin kuluttuuriin satsauksia muutenkin kuin seiniin.\nValtuusto hyväksyi kaupunginhallituksen esityksen vuoden 2021 talousarviosta, muutaman lisäyksen maustamana:\nMarke Tuomisen (ps) esittämä Joni Kotilaisen (ps) ja monen muun esittämä 30 000 euron lisäys elinvoimayksikön työllisyysavustuksiin, jonka jälkeen määräraha on 70 000 euroa. Lisäys hyväksyttiin puheenjohtaja Juho Kauton (vas) toiveesta yksimielisesti.\nToisena ehdotuksena Marke Tuomisen (ps) esittämä ja Sirpa Martinsin (vas) kannattama esitys, että kaupunkiin tilataan kulttuurisisältöä 10 000 eurolla. Asia hyväksyttiin yksimielisesti.\nTalousarvion investointiosaan Joni Kotilaisen (ps) esittämä ja Juho Kauton (vas) ja monen muun valtuutetun kannattama 30 000 euroa Konginkankaan ja 30 000 euroa Sumiaisten leikkipuistojen kunnostukseen. Määräraha oli esitetty vuoden 2022-2023, joten valtuusto aikaisti määrärahan käyttöönottoa jo ensi vuodelle.\nSeppo Ruotsalaisen (sd) esittämä ja Tiina Liimataisen (sd) ja monen muun valtuutetun kannattama talousarvio kirjan sivulle 33 tuloskorttiosaan lisätään keskeisinä toimenpiteenä selvitys selvitys terveyspalveluiden järjestämisestä Konginkankaalla ja Sumiaisissa myös digitaalisesti eli etäyhteyksin sekä mahdollisten kustannusten kattaminen lisätalousarviosta vuonna 2021. Myös tästä lisäyksestä valtuusto oli yksimielinen.\nMarke Tuominen jätti toimenpidealoitteen Joni Kotilaisen ja Leila Lindellin kannattamana, että oppilashuollon riittävyyttä seurataan erityisen tarkkaan vuonna 2021 jotta koronaepidemian vaikutuksia lapsiin ja nuoriin kyetään torjumaan parantamalla oppilashuollon saatavuutta. Toimenpidealoite hyväksyttiin yksimielisesti.


Värikkäitä tuoleja - Koti asemalla\nSain ystävältäni pari puutuolia. Niiden ulkonäkö vähän muuttui eilen ja toissapäivänä.\nMulla on pitkään ollut haaveena että saisin ison valkoisen pöydän keittiöön ja sen ympärille erivärisiä, -mallisia ja -kokoisia tuoleja. Tässä talossa se onnistuu, joten toteutus alkoi jo, vaikkei keittiöstä ole vielä tietoakaan!:D\nMun lemppari on tuo sininen, olen jotenkin niin tykästynyt siihen! Tuota sinistä tulee varmaan muuallekin talossa. Se on ihanan raikas ja pirteä. Liilasta pidän myös, tosin olisi ehkä vähän vaaleampi liila saanut olla…\nMulla oli ennestään jo vaaleanpunainen tuoli meikkipöydän tuolina, sekin tulee ehkä keittiöön. Myös Mikillä on oma värikäs tuolinsa:\nKeltainen. Ei ehkä täysin sovi nyt tuohon pastelliseen porukkaan, mutta koska mielessäni olevaan pöytään mahtuu 10 tuolia, ajattelin maalata vielä sitruunan keltaiseksi yhden, jolloin värit sopii ehkä enemmän yhteen.\nToisaalta ajattelin että muut tuolit tulisivat olemaan vähän neutraalimpeja, hyvin vaaleita, mutta kun mä aina innostun… Joten voipi olla että meidän keittiö on vielä kuin\nToisaalta täytyy kyllä käyttää näitä samojakin värejä, ettei joka tuolille osta uutta maalia. En kuitenkaan halua että talossa on yhtään samanlaista tuolia, joten vaikka väri on sama, malli pitää olla eri.\nYritän kaikki tuolit hankkia käytettynä, eli jos jollain pk-seudulla makaa käyttämättömänä tällaisia, meille voi lahjoittaa!:D Pari näistä tuoleista voisi olla myös palleja, jotka olisivat pöydän päissä, ja toisen tuollaisen lasten korkeamman tuolin hankin myös vielä.\nSisustuslehtien valkoiset kodit ovat kauniita, mutta meillä on tällaista. Edellisessä kodissa väri oli seinillä, mutta vanhaan taloon se ei oikein sovi. Tänne tulee siis neutraalimmat seinät ja lattiat, mutta väriä muutoin.\nHuvitti muuten kun yksi suosikkiblogeistani on villahonkasalo. Sielä Mallalla oli juuri melko samat värit käytössä maalaamisessa. Hänellä on ihana pastellinen koti joka esiteltiin myös uusimmassa Toivekoti-lehdessä. Hänelläkin on tuolit erivärisiä, mutta ainakin lehtijutun aikaan ne oli vähän neutraalimman sävyisiä.\nMä voisin tästä keittiö-aiheesta kirjoittaa iät ja ajat, mutta täytyy nyt piakkoin tehdä sellainen ”keittiösuunnitelmia”-postaus erikseen.\nAvainsanat: kalusteet Keittiö maalaaminen\nResteam: Kiitos! Joo ne on kyllä kuin karkkia, niitä vois vaan tuijotella kun ovat niin herkullisen näköisiä, varsinkin yhdessä.:)\nNiina: En oo nähnyt elloksen katalogia, kukaan ei oo vielä tajunnut tuoda meidän postiluukkuun ilmaislehtiä…:D Mä kyllä luulen että sinne tulee vanhoja räsymattoja, tai sitten ei mitään…saa nyt nähdä kun sinne päästään.\nKiitos kiinnostavasta blogista ja hatunnosto kullttuuriteolle eli aseman pelastamiselle! Tuoleista tuli superkivat, maailmassa on jo liikaa hillitynvärisiä asuntoja ja kalusteita eli on hauska huomata että muitakin väriaddikteja on kuin meikäläinen. Menestyksekästä rempan jatkoa!\nHihii, kiitos Jii!:)


Kirjallisuus Archives | Outdoor option\nTag: Kirjallisuus\t(page 1 of 4)\n”Oliko se joku romaani tähtitieteestä”, kysyi ystäväni kun suosittelin hänelle Taivaanpalloa. ”Tavallaan, mutta siinä on kyse taivasta suuremmista asioista”, vastasin ja kannustin häntä antamaan kirjalle mahdollisuuden.\nMuutama viikko myöhemmin sain ystävältäni viestin: ”Taivaanpalloa on jäljellä enää vähän ja hermoilen loppua, en yleensä tällä tavalla kiinny päähenkilöön. Kirja on ollut todella mahtava yllätys kaikessa hienoudessaan ja ainutlaatuisuudessaan.” Lue lisää\nhuhtikuu 3, 2018 / Tarja / 0 Comments\nmaaliskuu 18, 2018 / Tarja / 0 Comments\nEn tiennyt olevani kiinnostunut taidehistoriasta, ennen kuin tartuin Eppu Nuotion ja Pirkko Soinisen rikosromaaneihin. Ne synnyttävät pakottavan tarpeen selvittää lisää kirjoissa esiintyvistä taideteoksista ja tarinoista niiden takana. Lue lisää\nOlen hieman yllytyshullu ja tartun mielelläni erilaisiin haasteisiin. Ne puskevat ajattelun mukavasti uusille urille. Niinpä en voinut olla tarttumatta syöttiin, kun löysin itselleni lukuhaasteen tälle vuodelle. Se saa minut taatusti tarttumaan kirjoihin, joita en muuten välttämättä edes huomaisi. Lue lisää


hotsport.info :: Aihe: LEKA Volley 2016-2017 (1/15) hotsport.info\nAIHE: LEKA Volley 2016-2017\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29759\nAvataas tulevalle kaudelle uusi ketju, sopimustilanne tällä hetkellä:\nPäävalmentaja Lauri Hakala\nJoukkueenjohtaja Jyrki Riekkinen\nHuoltaja Petri Paldan\nHuoltaja Aki Ollikainen\nLääkäri Jukka Siljander\nJan Helenius (lisätty 17.5)\nViimeksi muokattu: 1 vuosi 9 kuukautta sitten : sawolaenen.\nSeuraavat käyttäjät sanoivat kiitos: Jussi Juonio, tikruliini, passista, metriheikki, KileX\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29835\nKovia vahvistuksia hihaosastolle tulossa LeKaan! Hyvä leka, mielenkiintoinen joukkue myös ensi kaudella!\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29837\nKetähän nää kovat pelaajat sitten on, ketä on tulossa?\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29888\nVastaanotettu kiitos 241\nAinakin Jan Helenius Rantaperkiön Iskusta siirtyy LEKAn paitaan.\nLauri Hakalan toimista maajoukkueleirin aikana Tampereella ei tosin ole pidetty lainkaan.\nSeuraavat käyttäjät sanoivat kiitos: Jussi Juonio, metriheikki\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29893\nLEKA julkaissu Heleniuksen sopimuksen ja vastineen asiaan: www.lekavolley.fi/uutiset/jan-helenius-vahvistaa-leka-volleyta\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29895\nYllättäen ja pyytämättä ku faksi vanhalle pääministerille\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29896\nLEKA Volley 2016-2017\t1 vuosi 9 kuukautta sitten\t#29898\nTotta ihmeessä Lauri Hakala on ollut tästä episodista täysin sivussa. Varmasti prosessi kestää eettisfilosofisesti tiukankin seulan. Samuli, Henrikin, Janin ja Akselin siirtyminen on vain puhdasta sattumaa. Kuten että Lauri Hakala hoitaa hoitaa tulevalla kaudella Mestaruusliigan pelaajien tarkkailun Köpin ulkomaan pestin takia. Eettiset koodit voidaan copypeistata vaikka Fifan moraalisesti kestävistä kriteereistä. Erkki Keränen ja Lauri Hakala tuskin kerkeävät kaudenkaan tiimellyksessä edes englanniksi sanaakaan vaihtaa. We are the world, we are the children .....


kristallit nenällä – haaveissa uudet silmälasit - Sunday Blondie | Lily.fi\n8.11.2015 17:40 Hanna K\tSunday Blondie\nAinahan se on mielessä. Nimittäin uudet silmälasit.\nHankin nykyiset silmälasini vasta reilu vuosi sitten, mutta himoitsen toisia kehyksiä arkilasieni rinnalle. Jostain syystä oma katse tottuu aina kovin nopeasti uusiin silmälaseihin: ensimmäiset pari kuukautta kehykset tuntuvat raikkailta, kunnes lakkaan kiinnittämästä huomiota niihin. Myös jatkuvasti vaihtuvat silmälasitrendit ja uusimmat mallistot saavat minut haaveilemaan aika ajoin uusista kehyksistä.\nInstrumentariumilta ostamani kissamaiset ja sirot Versacen kehykset ovat kyllä edelleen mieleeni. Rakastan kehysten kultaisia yksityiskohtia ja hentoa muotoilua, jotka kohottavat kasvoja luoden niille naisellisen lookin. Mitä kauemmin olen käyttänyt piilolinssejä, sitä enemmän silmäni kaipaavat silmälasipäiviä – piilolinssit kun tuntuvat kuivattavan silmiäni.\nEn tulisi yksinkertaisesti toimeen ilmaan silmälaseja. Rehellisesti sanottuna olen sokea kuin myyrä! Meidän perheessämme kaikilla on rillit, joten en yllättynyt näköni heikkenemisestä, kun jouduin hankkimaan ensimmäiset silmälasini jo ala-asteella.\nKerroin jo aiemmin fiilistelleeni uusia kehyksiä Indiedays Blogger’s Inspiration Day -tapahtumassa Instumentariumin esittelypisteellä. Instrumentarium esitteli tapahtumassa uuden Heritage Swarovski -malliston, jonka kehyksiä koristavat kimaltelevat Swarovski-kristallit. Mallisto oli kokonaisuudessaan naisellinen ja ylellisen oloinen.\nItse ihastuin etenkin Heritagen ruskeisiin ja sinisiin kehyksiin, joista jälkimmäiset nappasin mukaani kuvaukseen. Kaipaan mustien silmälasieni rinnalle toisia, hieman leikittelevämpiä kehyksiä, joissa olisi hauska kuosi sekä värikkyyttä. Heritagen sinisten kehysten eläinprinttiä muistuttava kuosi toi katseeseen viettelevyyttä.\nHeritagen Swarovski-kristalleilla koristellut kehykset saapuivat yksinoikeudella Instrumentariumiin syksyn uutuutena. Instrumentariumin sivuilla kerrotaan, että kehysten muotoilu on saanut inspiraationsa menneiden aikojen klassisesta tyylistä. Ja todellakin – Heritagen kehykset tuovat mieleeni modernisoidun version Marilyn Monroen How to Marry a Millionaire -elokuvassa käyttämistä kissamaisista pokista.\nSwarovskin kristallit toivat kyllä toivottua säihkettä pimeään lokakuun päivään! En pistäisikään lainkaan pahakseni, jos tulevia silmälasejani koristaisivat pienet, säihkyvät yksityiskohdat.\nYhteistyössä Instrumentariumin ja Indiedaysin kanssa\nKuvat: Hanna Kärppä & Tim Kiukas\nIrina - White & Fresh (Ei varmistettu)\thttp://whiteandfresh.casablogit.fi\t 8.11.2015 19:13\nOlisi kovasti kyllä tehnyt mieli napata kehykset matkaan tuolta Instrumentariumin pisteeltä! ;)\nHanna K\tSunday Blondie\t 8.11.2015 19:29\nNo älä muuta sano! Kaipaan etenkin syksyisin pientä freesausta tyyliini. Siksi uusien syysmallistojen silmälasitkin ovat tuntuneet viime aikoina kovin houkuttelevilta... ;--)


7/2005 ELLI SAI KODIN JYVÄSKYLÄSTÄ\n9/2005 Elli siskoineen saapui hoiviini heinäkuussa 2005. Valkoisesta Ellistä tuli Tofu ja siskonsa sai nimekseen Mökkönen. Kissit olivat aluksi kovin laihanlaisia ja arkojakin. Maailmaan tutustuttiin aluksi sohvan alta, verhojen takaa.. kaikista turvallisista paikoista tietenkin. Vähitellen, mielestäni yllättävänkin nopeasti kissaneidit alkoivat rohkaistua ja tutustua muihinkin asunnon huoneisiin. Käytävästä kuuluvat kolinat ja etenkin oven käyminen säikäyttivät kissat useasti takaisin sohvan alle, mistä piti kuitenkin pian lähteä taas tutkailemaan tapahtumia. Ihmisen kosketukseen tytöt ihastuivat pikapuoliin ja alun arastelun jälkeen hirmuisesti kehrääviä pikkuisia saa silitellä yllin kyllin. Sylissä oleminen oli kivaa aluksi ihmisen istuessa, mutta nykyisin neitejä saa jo kanniskella seistenkin. Leikkiminen narujen, sukkien ja kaiken pienen rapisevan kanssa on tyttöjen lempipuuhaa toistensa kanssa peuhaamisen lisäksi. Melko pian saavuttuaan siskokset juosta rumputtivat asuntoa nurkasta nurkkaan kiiveten välillä tuuletusikkunan verkkoa katonrajaan asti. Mökkösen hauskat kurnaisut säestävät innokasta leikkiä. Kukkaruukut ovat tähän asti säilyneet ehjänä, vaikka ruukuilla täytettyä ikkunalautaa onkin mukava välillä juosta päästä päähän. Ruukkujen päällä tietenkin. Pienen Tofun toisen silmän puuttuminen ei vaivaa kissaa nähtävästi lainkaan, se osuu leluihin tarkasti ja hypytkin osuvat kohteisiinsa hienosti.\nKissojen karanteeniajan kuluttua lähdimme neitien kanssa maalle poikaystäväni luo, siellä on minun ja kissojen tarkoitus viettää osa ajasta tulevaisuudessa. Maalla pieniä neitejä odotti kaksi vanhaa herraa, Neppis ja Pena nimiset kymmenvuotiaat kissan roikaleet. Isokokoiset kissat pelottivat pikkuisia aluksi. Elettiin taas vähän aikaa sohvan takaa tutkimusretkiä tehden. Pena oli aluksi pieniä kohtaan vähän vihamielinen, mutta ymmärsi kai sitten toisten pienuuden. Se jätti vihamielisyyden pois ja kävi itsevarmasti haistelemassa hieman pelokkaita pikkuisia. Tofu tottui Penan haisteluihin ensiksi, Mökkönen tapansa mukaan vähän jäljessä. Pienet huomasivat kai, ettei se iso tyyppi sitten oikeastaan teekään mitään, vaikka uhkaavasti lähestyykin. Neppis on vieläkin pieniä kohtaan vähän epäileväinen, mutta lähtee yleensä pois pikkukissojen läheltä.. välillä pitää vieläkin vähän suhista. Neppis on ruvennut viihtymään enemmän omissa oloissaan uuninpankolla, vaatekaapin päällä sekä ulkona. Pienten Tofusen ja Mökkösen elämässä on ehtinyt tapahtua jo paljon. Muutaman viikon kuluttua neidit pääsivät hetkeksi äitini luo hemmoteltaviksi, kun minä ja poikaystäväni käväisimme Tallinnassa hakemassa perheeseen vielä yhden jäsenen.. Pari vuotias Spaiki-koira lähti kanssamme kotiin Varjupaikista. Spaikilla on ennestään kokemusta kissoista, joten uskoimme ja toivoimme parasta… Ja hyvinhän siinä kävi! Nyt täällä häärää yhteensä 5 karvahäntää.. Tofu ja Mökkönen pelkäsivät hurjan isoa Spaikia aluksi melko lailla, etenkin kun koiranuorukainen oli pienistä erityisen kiinnostunut. Tutustuminen tapahtui nopeasti ja pian Spaikin yhdeksi lempipuuhaksi nousi pienten kissojen leikkien tarkkaileminen hyvin lähietäisyydeltä. Rohkeat pikku kissat taisivat taas huomata, ettei isossa läähättäjässä ole sittenkään mitään pelättävää ja leikkimistä saattoi jatkaa koiruudesta huolimatta. Leikkihiiret viuhkivat välillä Spaikin jaloissakin kissojen leikkiessä. Kovin innokkaat nuuhkimiset pikku kissat kuittaavat suloisella pienellä suhinalla ja päättäväisellä näppäyksellä kuonolle. Välillä kissat ovat myös kiinnostuneita Spaikin heiluvasta hännästä ja isoista korvista. Joskus vahingossa on joku tainnut juosta nukkuvan koiran ylikin.\nTäällä siis riittää vilskettä. Vanha hirsitalo on oiva paikka tällaiselle eläinlaumalle, täällä riittää tilaa ja sopukoita. On hauska seurata, kuinka eläinkatras kertyy pikkuhiljaa ympärille, kun istahtaa johonkin nurkkaan huonetta. Isossa tuvassa se ei ole yhtä silmiin pistävää, kuin pienemmässä keittiössä, jossa viisi karvajalkaa on jo aikamoinen lauma. Tofu ja Mökkönen ovat syöneet hyvin ja saaneet söpöä pentupyöreyttä joka tullessa pieniltä rääpäleiltä puuttui. Tofu pitää ruoka-ajoista kiinni juosten heti keittiöön ihmisen sinne mennessä. Suora katsekontakti ja viattomat, mutta toisaalta vaativat pienet naukaisut muistuttavat ruokkimisajan lähestymisestä. Neidit ovat aivan ihania omia persoonallisuuksiaan ja olen ehkä maailman onnellisin siitä, että he tulivat rikastuttamaan elämääni. Tuntuu hyvältä ajatella, että on voinut tarjota pienille tuhnunaamoille hyvän kodin.\nElli on noin 3kk vanha yksisilmäinen tyttöpentu. Silmä oli Ellin löytyessä pahoin tulehtunut, joten se jouduttiin poistamaan. Elli tulee kotihoitoon Helsinkiin la 16.7 oltuaan ensin kotihoidossa ja muiden pentujen seurassa tallinnalaisessa kotihoitopaikassa.


Kansallinen koulutuksen arviointikeskus (Karvi) toteuttaa arvioinnin, jossa selvitetään koronaepidemiaan liittyvien poikkeuksellisten opetusjärjestelyjen vaikutuksia. Arviointi tuottaa tietoa poikkeusolojen vaikutuksista kansallisella tasolla.…\nEtänä tehtävä arviointi haastaa uudistamaan arviointitapoja. Oppijat toivovat opettajilta kannustavaa ja reilua arviointia. Opettajien hyvissä arviointimuistoissa kuvattiin usein onnistunutta palautteen…\nOppilas- ja opiskelijahuoltolain tarkoituksena on turvata varhainen tuki sitä tarvitseville sekä ehkäistä ongelmien syntyminen. Poikkeusoloissa lisähaasteena on se, että osa…


Luin Ben Kallandin romaanin Vien sinut kotiin kahdessa päivässä. Olin ennen lukemista ajatellut, että kirjoitan kirja-arvion viileän asiallisena, mutta siitä ei tullut mitään. En voinut pitää tunteitani kurissa. Mitä pitemmälle luin, sitä enemmän selässäni kulki kylmiä väreitä. Kirjan loppupuolella kyyneleet tulvivat silmiini.\nKirja vaikutti voimakkaasti tunteisiini. Tämä voi tietenkin johtua siitä, että olen yli 10 vuotta voimakkaasti kritisoinut Vartiotorniseuran toimintaa ja hankkinut siitä runsaasti tietoa, jota sitten olen jakanut muillekin omilla nettisivuillani. Väitän tuntevani Vartiotorniseuran ja jehovantodistajuuden tavallista paremmin. Ja nyt tämä uutuuskirja yllätti minut täydellisesti juuri siksi, että se oli niin aito, niin raadollinen, niin kaunis ja niin surullinen. Joten tämän kirjan arviointi perustuu mitä suurimmassa määrin omiin tunteisiini.\nBen Kallandin kirjoittama tarina tempaa lukijan mukaansa. Hän ei käytä monimutkaisia lauserakenteita. Päinvastoin. Tekstiä on todella helppo lukea. Se vie lukijan mennessään. Tässä voisi käyttää positiivisessa merkityksessä sanontaa "kuin pässiä narussa".\nKirjan henkilöhahmot ovat uskottavia. Tällaisia aitoja ihmisiä omine puutteineen ja heikkouksineen ovat seurakunnat pullollaan. Jehovan todistajien seurakunnissa kartetaan entisiä todistajia. Niin kirjassakin. Jehovan todistajien seurakunnissa jotkut ovat salaa tekemisissä erotettujen ja itse eronneiden kanssa, varsinkin, jos kyse on perheenjäsenistä. Niin kirjassakin. Vartiotorniseuran tuottamassa kirjallisuudessa demonisoidaan entiset todistajat. Niin kirjassakin. Jehovan todistajien järjestössä ylhäältä alkaen alaportaille asti vallankäyttö on merkittävässä asemassa. Niin kirjassakin. Yhtäläisyyksiä on paljon. Ben Kalland tietää, mistä kirjoittaa.\nKirjan päähenkilö on Markus. Hän on syntynyt Jehovan todistaja -perheeseen. Markuksella on kolme siskoa, Sofia, Carola ja Ellen. Perhe asuu kerrostalossa Itä-Helsingissä, mutta he viettävät varsinkin kesäisin paljon aikaa Porkkalassa, jossa heillä on kesämökki meren rannalla.\nElämä kuljettaa Markuksen Yhdysvaltoihin Jehovan todistajien päätoimistoon, joka sijaitsi vielä vuosi sitten Brooklynissa New Yorkissa. Hän työskentelee siellä aluksi väliaikaisena työntekijänä, mutta vähitellen hän vakiinnuttaa asemansa. En ole koskaan ennen lukenut fiktiivistä romaania, jonka tapahtumia olisi sijoitettu Jehovan todistajien päätoimistoon.\nEn aio paljastaa kirjan juonta. Annan jokaisen lukijan löytää tämän hienon tarinan itse, mutta sen verran kerron, että viululla ja musiikilla on kirjassa merkittävä osuus.\nBen Kalland on joutunut tekemään valtavasti taustatyötä ennen kuin on voinut kirjoittaa romaaninsa valmiiksi. Hänen on pitänyt tarkistaa lukuisia yksityiskohtia, jotta ne vastaavat todellisuutta. Sen lisäksi hän kävi itse paikan päällä tutustumassa Jehovan todistajien päätoimistoon Brooklynissa, New Yorkissa. Siellä hän tutustui mm. siihen prosessiin, miten Vartiotorni-lehteä tehdään. Ben kävi myös seuraamassa Sibelius -viulukilpailua Finlandia-talolla ymmärtääkseen paremmin, mistä on kyse, kun joku on todella lahjakas ja taitava muusikko. Ben on lisäksi tutustunut laajasti Vartiotorniseuran kirjallisuuteen, myös siihen osaan, joka on tavallisille seurakunnan jäsenille kiellettyä ja salaista.\nTaustatyö ja asiantuntemus korostuu, kun kirjaa lukee. Vaikka tarina on fiktiivinen, se voisi tapahtua Jehovan todistajien maailmassa. Tuo maailma on useimmille "maailmallisille" ihmisille aika vieras, koska Vartiotorniseura ja Jehovan todistajien yhteisö on melko suljettu ympäristö. Jopa Jehovan todistajien käyttämä kieli on erilaista kuin valtaväestöllä. Moniin yleisiin sanoihin on ladattu merkityksiä, jotka voi tuntea vain seurakunnan sisällä olevat todistajat. Jehovan todistajien johtoportaalla ja seurakuntien vanhimmistoilla on käytössään salaisia toimintamalleja ja salaisia ohjekirjoja, joihin normaalit seurakuntien rivijäsenet eivät pääse tutustumaan. Osa ei edes tiedä tällaisten olemassaolosta.\nNe, jotka tuntevat Vartiotorniseuran tapoja ja tulkintoja, voivat vahvistaa kirjassa kerrottujen asioiden todenperäisyyden, vaikka kirjan tarina onkin fiktiota. Ben Kallandin romaani kestää kriittisen tarkastelun tältä osin. Jehovan todistajien omalaatuinen maailma on juuri sellainen, vähän outo, jonka Ben on kirjassaan maalannut. Tämä varmaan oli se suurin syy, miksi kirja sai omat tunteeni reagoimaan niin voimakkaasti. Kirja on uskottavasti kirjoitettu.\nNiillä kirjan lukijoilla, jotka eivät itse ole Jehovan todistajia eivätkä ole koskaan olleetkaan, on tämän romaanin kautta loistava tilaisuus kurkistaa Jehovan todistajien suljettuun todellisuuteen. Kirjailija tekee sen helpoksi kirjoittamalla asioista niiden oikeilla nimillä rehellisesti.\nKirjan tarinaa ei ole kirjoitettu kronologisessa järjestyksessä. Kirjassa lukijaa kuljetetaan nykyajan ja monien eri aikakausien välillä edestakaisin. Tämä tuo lukukokemukseen paljon lisää jännitettä, ja tarkoitan tällä sitä, että kirjan henkilöitä ikäänkuin zoomataan koko ajan eri ikäisinä ja näin saadaan luotua perusteellinen henkilökuva. Asioiden syy- ja seuraussuhteet paljastuvat lukijalle vähitellen, ei kertarysäyksenä. Lukija joutuu ajoittain pohtimaan ja miettimään, miksi jokin asia tapahtui. Se ei välttämättä selviä kirjassa heti vaan vasta vähän myöhemmin. Tämä luo lukijan mieleen koko ajan uusia, jännittäviä odotteita.\nKun kalastaja saa saaliiksen ison kalan, hän perkaa tuon vonkaleen. Kiiltävät ja kauniit suomut hän poistaa ensimmäiseksi, sitten ehkä nahan. Kalan lihan hän syö, ja jäljelle jää vain kalan pää ja selkäranka. Jotain samankaltaista tapahtui tässä kirjassa. Ulospäin kauniin ja kiiltävän näköinen Vartiotorniseura perattiin niin perusteellisesti, että siitä jäi lopulta näkyviin vain pää ja rujo ja ruma selkäranka ruotoineen. Ben oli tuo, joka perkasi Vartiotorniseuran.\nKirjaa lukiessa ei kertaakaan tullut hetkeä, jolloin olisi ollut tarvetta ajatella, että montako sivua on vielä jäljellä. Lukeminen ei tuntunut missään vaiheessa "pakkopullalta". Normaalisti jaksan lukea kirjoja tunnin jaksoissa kerrallaan. Yleensä lukutapahtumaa jaksottaa kirkasvalovalaisin, joka sammuu automaattisesti tasan tunnin kuluttua sen sytyttämisestä.\nTämän kirjan luin sähköisenä versiona 10 tuuman tabletista, joten en tarvinnut kirkasvalovalaisinta. Näin ollen en myöskään tajunnut ajan kulumista lukemisen aikana. Kirjassa on yli 280 sivua. Ensimmäinen lukujaksoni käsitti vähän yli 100 sivua, toinen noin 180 sivua. Joten tuo yhden tunnin lukutottumus ei pätenyt tämän kirjan suhteen. Aika kului kuin siivillä, ja etenin kirjassa kiirehtimättä nopeaa vauhtia.\nJos joku kysyy minulta, kannattaako Ben Kallandin uutuuskirja lukea, vastaan, että ehdottomasti. Vien sinut kotiin ansaitsee tulla luetuksi mahdollisimman monessa Suomen kodissa, oli sitten kyseessä Jehovan todistajien kodit, entisten Jehovan todistajien kodit tai ns. "maailmallisten" ihmisten kodit. Itse aion lukea kirjan uudelleen, mutta seuraavalla kerralla perinteisessä paperille painetussa muodossa. Luulen, että en voi toisellakaan kertaa välttyä kyyneliltä.\nTästä voit lukea kolme lyhyttä lukunäytettä romaanista Vien sinut kotiin:\nNäyte nro 1 löytyy kirjan sivulta 77:\nVintille menivät kapeat portaat ja sinne pääsi luukun kautta. Vintin kummassakin päädyssä oli ikkuna. Lounaaseen näyttävästä ikkunasta oli esteetön näkymä merelle. Vintti oli ahdas ja tunkkainen tila, joka oli täynnä vanhoja kirjoja ja lehtiä, muistiinpanovihkoja ja valokuvia.\nMelkein kaikki vintillä olevat tavarat olivat Helena-tädin perua. Emme puhuneet hänestä, teeskentelimme, että häntä ei koskaan ollut olemassa. Hänet oli erotettu seurakunnasta ennen kuin Carola ja minä synnyimme.\nErotetuksi tuleminen oli pahin mahdollinen kohtalo, silloin menetti hetkessä kaikki sukulaisensa ja ystävänsä, aivan kuin he kaikki olisivat menehtyneet samassa katastrofaalisessa onnettomuudessa. Emme tienneet tarkkaan, mihin Helena oli syyllistynyt, mutta ymmärsimme lapsen vaistollamme, ettei hänestä sopinut kysyä. Meille hän ei ollut henkilö, vaan jotain surullista ja epämiellyttävää, kauan sitten tapahtunutta. Hän oli myyttinen epähenkilö, kummitus, jolla pelotellaan lapsia. Helena tulee ja vie teidät, jos ette tottele, sanoi äiti kerran, kun olimme pieniä, ja meitä pelotti.\nVintiltä löytyi todistuskappaleita siitä, että Helena oli ollut olemassa – valokuvia, kirjeitä, kirjoja. Hän oli ollut naimisissa ranskalaisen miehen kanssa ja oli asunut Pariisissa, ennen kuin osti tontin ja rakennutti Bellevuen, jonka äiti sitten peri Helenan kuoleman jälkeen.\nNäyte nro 2 löytyy kirjan sivuilta 109 ja 110:\nKun kävelimme Marjaniemessä ja Tammisalossa ihailemassa merenrantataloja, joiden pihoilla oli uima-altaita ja rannoissa omia laitureita, hän varasi milloin minkäkin talon itselleen Harmagedonin jälkeen. Erityisesti Ellen ihaili vaaleanpunaista piparkakkutaloa Laajasalon kanavan kohdalla.\n»Eivät pikkutytöt saa valita», Carola sanoi. »Ensin valitsevat haaratoimiston veljet, sitten vanhimmat ja lopuksi avustavat palvelijat ja tienraivaajat. Sinä saat jonkun siirtolapuutarhamökin.»\nCarolan ja minun mielestä siirtolapuutarhamökki voisi olla hieno, mutta Ellen halusi marmoria ja rautaportteja ja merenrantaa.\n»Voisimme yhdessä valita isomman talon», hän sanoi.\n»Voisimme asua siinä kaikki kolme. Ja Sofia myös. Kaikilla olisi omat huoneet ja meillä olisi puutarha ja laituri ja vene.»\nVaikka Carola ja Ellen olivat monessa suhteessa erilaisia, he liittoutuivat välillä keskenään. He olivat tyttöjä ja tiesivät, tai luulivat tietävänsä, asioita joista pojilla ei ollut aavistustakaan. He loivat toisiinsa merkitseviä katseita ruokapöydässä ja hihittivät asioille joista me muut emme tienneet mitään.\nNäyte nro 3 löytyy kirjan sivuilta 186 ja 187:\nHän asetti viulun leukansa alle ja nosti jousen. Hän keskittyi. Juhlasalissa vallitsi täysi hiljaisuus.\nKun Ellen soitti ensimmäiset murtosoinnut, yleisössä huomasi rauhatonta liikehdintää. Useimmat tunsivat jousikirjallisuuden, he soittivat itse tai heidän lapsensa soittivat. He tunnistivat kappaleen heti. Valinta herätti varmaan ihmetystä, kappale oli pitkä, aivan liian pitkä ylimääräiseksi kappaleeksi. Eikä se ollut mikään lapsille tarkoitettu kappale, vaan teknisesti vaikea ja tunne- ja tulkintatasolla vaativa, kypsän muusikon bravuurikappale. Voisi kuvitella Yehudi Menuhinin esittävän sen Royal Albert Hallissa, mutta nyt koulun juhlasalissa seisoi kukkamekkoon pukeutunut hieman homssuinen seitsemäsluokkalainen.\nEllen soitti Chaconnen Bachin partitasta numero kaksi. Hän soitti ulkoa, ja pelkästään se oli huomiota herättävä seikka.\nEllenin valitsemalla tempolla esitys kesti kolmetoista minuuttia. Esityksen ajan istuimme liikkumatta, kuin huumattuina. Ellenin soitto vangitsi meidät tuoleihimme, emmekä huomanneet ajan kulkua.\nNyt kun Ellen soitti ilman säestystä, huikean kaunis sointi oli helppo huomata. Siinä oli syvä, tumma vivahde, joka täytti koko ison tilan. Yläsävelet voimistuivat kuusesta tehdyn kannen alla, heijastuivat pohjaan ja edelleen ulos f-aukoista. Tuntui kuin viulu olisi ollut eläin, joka halusi vapauteen, ääntä ei tarvinnut hakea, Ellen vain vapautti soittimen sisällä olevan energian.\nMutta sointi oli sivuseikka. Ellenin musikaalinen tulkinta lumosi yleisön melkein varttitunnin ajan.\nEllen sulki silmänsä ja vaikutti unohtavan salin ja yleisön. Hän hyväili viulua, hallitsi ja houkutteli, huomasi viulun pitävän hänestä. Ellen ja viulu sulautuivat yhteen, hänen vartalonsakin toimi soittimena, kun matalat äänet resonoivat käden ja olkapäiden kautta lattiaan asti. Näytti kuin Ellen ei olisi soittanut, vaan viulu soitti itse, Ellen vain seurasi viulun ehdottamaa polkua.\nLue Ben Kallandin henkilöhaastattelu täältä.\nKatso kirjasta tehty videotraileri täältä.\nLue kirjasta ennakkotietoja täältä.