Siika – Wikipedia\nEuraasian pohjoisosien sisä- ja murtovesissä elävä lohikalojen lahkon parvikala\nSiika on erittäin monimuotoinen kala, josta voi samassakin järvessä elää morfologisesti, ravinnonkäytöltään, kasvunopeudeltaan ja kutukäyttäytymiseltään hyvin erilaisia muotoja tai populaatioita.\nSuomessa on erotettu viisi tai kuusi pääasiallista siikamuotoa: pohjasiika, karisiika, vaellussiika, järvisiika, planktonsiika ja tuppisiika. On pitkään ollut kiistanalaista, ovatko nämä erillisiä lajeja. Suomessa nykyään vallitsevan käsityksen mukaan ne kuitenkin katsotaan kaikki yhteen ja samaan lajiin Coregonus lavaretus kuuluviksi, eikä niitä pidetä edes alalajeina. Toinen siikojen suvun (Coregonus) Suomessa luonnonvaraisena elävä laji on muikku. Lisäksi joihinkin Suomen vesiin on istutettu siperialaista peledsiikaa.\n3 Elinympäristöt ja kantojen tila\nSiialla on hopeanväriset kyljet ja harmaat evät. Selkäevän ja pyrstöevän välissä sillä on lohikaloille ominainen rasvaevä. Siian pää ja suu ovat pienehköt muuhun ruumiiseen nähden. Pieni siika saattaa muistuttaa ulkonäöltään erehdyttävästi muikkua. Siian ja muikun erottaa periaatteessa leukojen pituudesta, siialla yläleuka on alaleukaa pidempi, muikulla päinvastoin.\nUlkonäöltään eri siikamuodot ovat lähellä toisiaan ja ruumiinrakenteen erot ovat pieniä. Eri muotojen erottelussa käytetään perustana etummaisten kiduskaarien siivilähampaiden lukumäärää. Siivilähampaiden lukumäärä vaihtelee siikamuodosta riippuen alle 20:stä yli 40:een seuraavasti:\npohjasiika, 17–22 ("Coregonus lavaretus fera")\nkarisiika, 24–28 ("Coregonus l. widegreni")\nvaellussiika, 28–32 ("Coregonus l. lavaretus"; nyk. "Coregonus maraena")\njärvisiika, 40–45 ("Coregonus l. nilssoni")\nplanktonsiika, 41–56 ("Coregonus l. pallasi")\nEri siikamuotojen kasvunopeus vaihtelee suuresti. Nopeakasvuisin muoto on vaellussiika, joka 7-vuotiaana on noin 50 cm:n mittainen ja painaa noin 1 kg. Eräissä Lapin järvissä elävät siikamuodot kasvavat erittäin hitaasti ja ovat 6-vuotiaina vain noin 15 cm pitkiä ja alle 30 gramman painoisia. Suomessa suurin 2000-luvulla pyydetty siika on painanut 7,08 kilogrammaa.\nInarijärvessä ja eräissä sen lähijärvissä elävää kääpiöitynyttä siikaa, joka on hieman muikkua suurempi, kutsutaan muun muassa reeskaksi tai tuppisiiaksi (Coregonus lavaretus f. wartmanni). Reeska on tärkeää ravintoa taimenelle, nieriälle ja järvilohelle. Rääpys on toinen pienen Lapin kääpiösiian nimitys. Kookkaiksi kasvavista merikutuisista siioista on käytetty nimeä saaristosiika.\nSiian levinneisyys ulottuu Länsi- ja Keski-Euroopasta halki Pohjois-Aasian. Eteläisimmät esiintymisalueet Euroopassa ovat Alpeilla ja Karpaateilla. Pohjois-Amerikassa euraasialaisen siian korvaa hyvin lähisukuinen sillisiika (Coregonus clupeaformis). Arktisissa ja Pohjois-Amerikan vesissä elää myös useita muita, selvemmin erillisiä siian suvun lajeja (mm. muksunsiika, peledsiika, omulsiika).\nSuomessa siika on levinnyt koko maahan, sekä merialueilla että sisävesissä. Jokiin vaeltavan siian lisääntymisolosuhteet heikentyivät suuresti jokien rakentamisen yhteydessä. Siikaa on sen jälkeen istutettu runsaasti kantojen ylläpitämiseksi sekä alkuperäisiin että uusiin vesistöihin.\nItämeressä eläviä siikamuotoja ovat vaellussiika, joka nousee jokiin kudulle, sekä meressä kuteva karisiika. Muut siikamuodot ovat sisävesikaloja; myös vaellussiialla ja karisiialla on pelkästään sisävesissä eläviä kantoja.\nElinympäristöt ja kantojen tilaMuokkaa\nSiika viihtyy puhtaissa, kylmissä ja hapekkaissa vesissä. Eri siikamuotojen elinympäristöt ja -tavat eroavat toisistaan.\nVaellussiika tekee laajoja syönnösvaelluksia Itämeressä ja nousee syksyllä jokiin kutemaan. Alun perin tämä siika lisääntyi Suomessa noin 30:ssä rannikon joessa, lisäksi Kemijoen ja Vuoksen vesistöissä on puhtaita sisävesikantoja. Jokirakentaminen tuhosi suuren osan jokikannoista, joita on sittemmin tuettu kymmenin miljoonin istukaskaloin vuodessa. Kutumenestys luonnossa on heikkoa, ja vaellussiika on nykyään Suomessa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.\nKarisiika elää koko ikänsä meressä ja kutee karikoilla. Myös esimerkiksi Laatokassa elää karisiiaksi luokiteltuja populaatiota. Karisiian osuus siikasaaliista on vähentynyt selvästi Pohjanlahdella, jossa se elää yhdessä istutuksin tuetun vaellussiian kanssa. Selkämereltä sitä ei nykyisin saada, ja siellä laji katsotaan vaarantuneeksi.\nPlanktonsiika on joissa ja virtaavissa salmissa kuteva sisävesien siikamuoto, joka kasvuvaiheessaan syönnöstää järvissä. Se esiintyy alkuperäisenä useissa osissa Oulujoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöalueita. Luontaiset kannat ovat heikentyneet vesirakentamisen takia. Kantoja tuetaan viljelyyn otettujen kantojen istutuksilla kaikilla vesistöalueilla. Planktonsiika on Suomessa vaarantunut.\nJärvisiika kutee järvissä ja syö pääasiassa planktonia. Siitä tunnetaan Kemijoen, Oulujoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöistä alle 20 esiintymää, joista osaa tuetaan istutuksin. Se on saattanut sekoittua muiden siikamuotojen kanssa, ja katsotaan silmälläpidettäväksi.\nPohjasiika on Jäämereen laskevien vesien kala, joka Suomessa esiintyy Paatsjoen (Inarijärvi), Tenojoen, Pistojoen ja Oulankajoen (Kuusamon järvet) vesistöissä. Se kutee joissa ja kasvaa järvissä, joissa se harvahampaisena syö lähinnä pohjaeläimiä. Se on Suomessa elinvoimainen.\nTuppisiika on pienikokoiseksi jäävien siikojen ryhmä, jota tavataan niin Itä- ja Keski-Suomessa, Kuusamossa kuin Lapissa. Nämä siikamuodot voivat olla joko joki- tai järvikutuisia. Tuppisiika katsotaan elinvoimaiseksi.\nPoikasiässä siika syö eläinplanktonia. Harvasiivilähampaiset muodot siirtyvät kasvaessaan syömään kalanpoikasia ja pohjaeläimiä kuten surviaisentoukkia, hankajalkaisia, vesikirppuja, kotiloita ja simpukoita. Myös pienet kalat kelpaavat ravinnoksi siialle. Tiheäsiivilähampaiset muodot kuten järvi- ja planktonsiika syövät koko ikänsä pääasiassa planktonravintoa. Mikäli muikkuja on paljon, järvi- ja planktonsiiat joutuvat kamppailemaan tehokkaampien muikkujen kanssa eläinplanktonista. Siiat saattavat syödä myös oman lajin sekä muiden kalojen mätiä.\nSukukypsyyden siika saavuttaa keskimäärin 4–5-vuotiaana. Siika kutee syksyllä. Kutu ajoittuu syyskuusta joulukuuhun, kun vesi on 2–5-asteista. Vaellus-, plankton- ja pohjasiika kutevat jokiin, kun taas meressä elävä karisiika puolestaan kutee ulkokareilla. Järvisiika kutee järvessä rantojen lähettyvillä. Kutu tapahtuu 0,5–4 metrin syvyydessä, hiekka- ja sorapohjaisilla alueilla. Kutiessaan naaras ja koiras ovat kyljikkäin laskien mädin veteen. Kun siiat ovat kuteneet, ne jäävät vähäksi aikaa kutupaikoille syöden näkyviin jäänyttä kutua. Poikaset kuoriutuvat keväällä jäiden lähdön aikoihin.\nSuomessa siian viljely ruokakalaksi alkoi varsinaisesti 2000-luvun alussa. Vuosituotanto nousi nopeasti vuoden 2013 1,2 miljoonaan kiloon, joka oli noin 9 % maan koko kalanviljelystä. Tuotannon arvo oli tuottajahinnoin noin kahdeksan miljoonaa euroa.\nVuonna 2018 kotimaista siikaa kulutettiin Suomessa keskimäärin 230 grammaa henkilöä kohden. Tästä määrästä 100 grammaa oli peräisin vapaa-ajan kalastuksesta, 80 grammaa kasvatetusta kalasta ja 50 grammaa kaupallisesta kalastuksesta.\n↑ a b Hannu Lehtonen: Iso kalakirja - Ahvenesta vimpaan. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28134-4.\n↑ a b RKTL Kala-atlas: Siika\n↑ a b Säisä, M. ym. (2008) Siian ekotyyppien väliset geneettiset erot. Tutkimusyhteenveto. RKTL. (mm. siikamuodoista ennen käytetyt tieteelliset nimet)\n↑ Ennätyskalarekisteri. Luettu 27.6.2010\n↑ RiverLife. Siika ymparisto.fi\n↑ a b c d e f g h Siian uhanalaisuus RKTL\n↑ Viljellyn ruokakalan tuotanto kasvoi RKTL:n tiedote 30.5.2014\n↑ Kotimaisen kalan kulutus muuttujina Alkuperä, Laji ja Vuosi Tilastotietokanta. Luonnonvarakeskus. Viitattu 20.6.2020.\nLaji.fi: Siika (Coregonus lavaretus)\nSuomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura ry (SKES): Siika (Goregonus lavaretus)\nLuontoportti: Siika (Coregonus lavaretus)\nKoukussa.fi Siian kalastusvinkit\nITIS: Coregonus lavaretus (englanniksi)\nCoregonus lavaretus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Siika&oldid=20090651”\nViimeksi muokattu 3. marraskuuta 2021 kello 14.31\nSivua on viimeksi muutettu 3. marraskuuta 2021 kello 14.31.


Stand upissa toisia vastaan kilpailemista ei pysty edes välttämään | Yle TV2 | yle.fi\nTommi Tuominen. Yle kuvapalvelu. Kuva: Tommi Tuominen. Yle kuvapalvelu. tommi tuominen\nJulkaistu 09.09.2014 - 14:12 . Päivitetty 17.09.2014 - 10:48\nOnko stand up –komiikassa järkeä kilpailla? On ja ei. Toisaalta jokaisella katsojalla on oma makunsa ja jokaisella esiintyjällä oma uniikki tyylinsä, joten miksi niitä pitää yrittää pistää paremmuusjärjestykseen? Sitä paitsi onko se aina kuitenkaan paras joka saa eniten nauruja?\nToisaalta stand up on mitä loistavin laji kilpailulle! Montako kertaa olet itse tullut Stand Up –esityksestä ja todennut kaverillesi, että ”Se viimeinen oli paras”? Lisäksi verrattuna moneen muuhun taiteenlajiin Stand Up on yllättävän demokraattinen. Jokaiselle esiintyjälle sama lava, sama mikki, sama yleisö ja tehtävä, eli saada yleisö nauramaan. Jos yleisö nauraa, on esitys onnistunut, jos ei, se on epäonnistunut. Yksinkertaista. Ja yleisön palaute on ankara ja välitön.\nEli Stand Upissa toisia vastaan kilpailemista ei pysty edes välttämään?\nKirjoittaja on stand up -koomikko Tommi Tuominen, joka on tuttu Naurun tasapainon ykköskaudelta. Tommi tekee Naurun tasapaino-ohjelmaa Yle puheella torstaisin klo 17.15. ja Naurun tasapainon extraa TV2:lla torstaisin klo 20.30\nNo monet koomikot idealistisesti väittävät, että he eivät koskaan kilpaile ketään vastaan, ja he tekevät juttunsa vain yleisölle. Heille on yhdentekevää miten muut vetävät ja saako joku enemmän tai vähemmän nauruja kuin he.\nTäyttä roskaa, sanon minä. Muiden esiintyminen kiinnostaa kaikkia koomikoita.\nÄlkää käsittäkö väärin, varmasti jokaisen menestyvän koomikon suurin motivaattori on sisäinen tarve mennä lavalle ja saada yleisön hyväksyntä naurujen muodossa. Mutta, vanhaa sanontaa mukaillen, näytä minulle se koomikko joka ei koskaan vertaa itseään muihin ja minä näytän sinulle valehtelijan.\nMuiden keikat kiinnostavat monestakin syystä. Ensinnäkin kuinka paljon muut ovat kehittyneet sitten viime näkemän? Toiseksi, jos itse vedin hyvän keikan, niin miten se toinen vetää? Eli olinko vain niin hyvä, vai onko yleisö aivan tulessa? Ja kolmanneksi, kun keikkaslotteja jaetaan, tuottajat vertaavat koomikoita kuitenkin toisiinsa. Joten sinun on hyvä tietää edes jollain tasolla kuinka hauska olet suhteessa muihin.\nErityisen totta tämä on TV-kilpailussa, jossa palkkiona on 20 000€ sekä kiertue ja tarjolla valtaisa TV-näkyvyys. Väitä siinä sitten kirkkain silmin, että muiden keikat eivät merkitse mitään ja minä teen vain omaa juttua, kun samalla tiedät, että jos joku muu epäonnistuu edes hiukan, niin omat saumat jatkoon paranevat huomattavasti.\nEi sillä että kukaan toivoisi toisille epäonnea. Piirit ovat pienet ja monet kilpailijat ovat hyviä kavereita keskenään. Onnentoivotukset ja halaukset ovat varmasti aitoja, mutta koska pudotuspeli on hyvin todellista, niin mitä lähemmäs keikka tulee sitä enemmän todellisuus iskee silmille. Se on taas mies miestä vastaan, silmä silmästä ja nauru naurusta. On totta, että ilta on erittäin hyvä jos kaikki koomikot onnistuvat, mutta on yhtä totta, että kaikki haluavat syvällä sisimmässään olla se joka onnistuu eniten.\nPohjimmiltaan Stand Up on raaka laji. Mutta kun siihen lisätään päälle oikea kilpailu, niin se muuttuu vielä armottomammaksi. Ja niinpä monesti ennen tärkeää keikkaa, etenkin Naurun tasapaino –keikkaa, koomikot hautautuvat omiin oloihinsa ja yrittävät unohtaa sen faktan, että kohta kaverin epäonni olisi hyvin todennäköisesti oma onni. Se pieni ääni takaraivossa sanoo, että ”En toivo kenellekään pahaa. Mutta jatkoon olisi kyllä tosi kiva päästä…”\nKoomikoiden takahuone etenkin kilpailussa on jakomielitautinen paikka. Hyvän keikan jälkeen onnitellaan, huonon keikan jälkeen lohdutetaan, ja varmasti täysin vilpittömästi. Mutta aivan varmasti jokainen samalla tiedostaa täsmälleen kuinka kyseinen onnistuminen tai epäonnistuminen vaikuttaa omaan asemaan kilpailussa.\nSiispä, onko Stand Upissa järkeä kilpailla? En tiedä, mutta kerran siinä nyt kilpaillaan, niin erittäin mielenkiintoisen TV-Shown siitä saa.


ETÄKOULUTUS: Johda rennosti ja rohkeasti – PR Nonlinear Oy\nETÄKOULUTUS: Johda rennosti ja rohkeasti\nEtäkoulutuksessani saat uutta ja nykyaikaista tietoa ihmisten johtamisesta.\nTämä tieto auttaa sinua ymmärtämään sekä omaa että johdettavien käyttäytymistä erityisesti vaikeaksi koetuissa johtamistilanteissa. Koulutuksen käyneet asiakkaani ovat kertoneet, että myös heidän stressinsä on helpottanut, kun he ovat soveltaneet oppimaansa tietoa käytännön johtamistilanteissa.\nKoulutuksen tavoitteena on, että osallistuja ymmärtää eriytymisen käsitteen ja että hän ymmärtää ja muistaa, miten hän voi vahvistaa eriytymisen kykyään. Eriytyminen on avainkäsite henkilökohtaisen johtajuuden vahvistamisessa.\nKuvakaappaus Pirkkalan kunnan esihenkilöiden välittömästä reaktiosta\nEtäkoulutuksen kesto on 1,5h. Etäkoulutustila avautuu 15 minuuttia aikaisemmin (tekniikan testaus). Toteutus on Zoomissa. Et tarvitse erillistä ohjelmaa, pelkkä internet riittää.\nAikataulut loppuvuodelle 2020.\nTiistai 10.11.2020 klo 9.00-10.30\nTiistai 8.12.2020 klo 9.00-10.30\nLähetä tästä sähköpostia ja varaa paikkasi syksyn 2020 etäkoulutuksiin.\n595 euroa (hintaan lisätään arvonlisäveroa 24%)\nEi organisaatiokohtaista ylärajaa osallistujamäärälle\n60 euroa (sisältää arvonlisäveron 24%)\nYksityishenkilöille loppuvuoden 2020 kampanjahinta on nyt 39,90 euroa!\nLähetän laskun sähköpostilla.\n”Etäkoulutukseen osallistuminen antoi minulle uutta näkemystä ihmisten johtamisesta, ja erityisesti vaikeampien asioiden käsittelystä työyhteisössä. Sain välineitä oman toimintani reflektointiin ja innostusta haastaa itseäni erilaisiin vuorovaikutustilanteisiin.\nEtäkoulutus oli hyvin toteutettu osallistaen osallistujia. Koulutus oli myös kokonaisuutena rytmitetty ja jäsennelty hyvin, jolloin mielenkiinto pysyi korkealla alusta loppuun.”


Joulu. Rakastan sitä yhä. En etsi valtaa loistoa. En kaipaa kultaakaan.\nJa taas se äityi sukusukkuloinniksi.\nEtappien ketjuksi täynnä siirtymiä ja irrallista oheiskrääsää.\nSe olikin haasteista suurin; olla ärsyyntymättä krääsästä.\nKun on pieni lapsi ja elää ns.hyvinvointiyhteiskunnassa, ihmisten hyvä tahto tarkoittaa materiaa, joka revitään lahjapaperista. Nuo kääreet kerätään roskapussiin ja minä haluaisin avata nekin eteeni, miettiä niiden hintaa.\nMikään ei ole minulle enää itsestäänselvyyttä, vaikken sitä näytäkään.\nEn pysty käsittelemään omien lahjojeni päälle tyttäreni ksylofonia, pehmopalikoita, äänikirjoja...\nKaikkea tätä hyväosaisuutta.\nEn ehdi olemaan onnellinen enkä kestä sitä.\nKaikki käy niin nopeasti, hukun siihen, väsyn ja harmistun väsymyksestäni. Päätä särkee.\nKun viettää joulun toisten kotona, on yhtä aikaa mukavassa lämpimässä kuplassa ja vankilassa.\nOn niin paljon hyvää, että itkettää ja niin aggressiivinen tarve omiin toimiin että meinaa räjähtää.\nTätä en vieläkään osaa ennakoida.\nEttä saattaa altistua esim. Cheekille, jos emäntä siitä pitää. Että saattaa joutua pelaamaan lautapelejä yömyöhälle, vaikka aivot piukkuvat väsymystään.\nTytär tekee hampaita ja on valvonut ja tulee valvomaan.\nMeinaa tulla hulluksi, jos mies viipyy saunassa eikä tee heti sitä voileipää, lue ajatuksiani.\nEttä aistii jokaikisen ihmisen ympärillään, on yhtäkkiä kuin miinakentällä.\nNäkee itsensä juoksemassa pensaskujia, repii niitä kuin Trent Reznor Perfect drugin videolla.\nTulee irrationaalista virtaa.\nKunnes vihdoin uskaltaa kolista vessaan ihmismerestä, ottaa melatoniinia, antaa miehen silittää päätä, nukahtaa hetkeksi.\nAluksi, kun katson valokuvia joulusta (ja minähän katson; kuvanarkki kun olen...) näen vain omat väsymyksestä seisovat silmäni, liitoksistaan narahtelevan joulumörön.\nTarvitaan muutama päivä.\nEttä saa olla kotona sotkuläjässä.\nTutkia tyttären lahjoja,kiittää jokaista antajaa niistä. Tyttö istuu lahjavuoren keskellä ja tutkii roskaa lattialta. Otan kultaisen kuminauharusetin, jostain paketista irronneen ja pujotan sen hänen pyöreään päähänsä.\nTytär parantuu flunssastaan, lepäämme, sulkeudumme.\nAjattelen heitä, sukulaisia, rakkaita. Ukkia, joka sai aristelevan tytön vihdoin rauhoittumaan syliinsä.\nKaikki yhtäkkiä kuin kiiltokuvaa, uskomatonta onnekkuutta.\nKynttilät palavat yhä.\nLapsi oppii leikkimään leluillaan.\nEdessäni on Samuel Beckettin "Watt", lahja mieheltä, teepannu, monta muuta tutkimatonta maailmaa.\nOtan yhden maailman kerrallaan.\nLähettänyt hpöllönen klo 22.15 Ei kommentteja:\nTunnisteet: elämää, erityisherkkyys, hsp, joulu\nIsoveli tallensi papan ja lapsenlasten höpinöitä c-kasetilta mp3:lle. Kuulin ensikertaa kahteenkymmeneen vuoteen pappani äänen. Ikävä ja hellyys täyttivät ilman. ✰\nMy brother transfered old cassette recordings to mp3. Heard my grandfather's voice after 20 years. Miss him.\nLähettänyt hpöllönen klo 17.46 Ei kommentteja:\nTunnisteet: menneisyys, muistoja, perhe\nEdellinen postaus sisälsi lauseen, joka on kalvanut minua; "He eivät käyttäneet shampoota".\nSe oli yksi konkreettinen tieto, joka yhtäkkiä iski tajuntaani kun mietin esi-ihmisiäni.\nTietenkään he eivät käyttäneet shampoota, mutta olenko sen sisäistänyt katsellessani noiden vanhojen kuvien kiharoita ja nutturoita. En oikeastaan.\nOlen kärsinyt vieraantumisen tunteesta, yhtäkkiä haluan tietää juureni ja vaiheet. Tuntea ne kourillani.\nIsoisäni tekstejä ja kuvia julkaistiin äskettäin Merijärven seutuyhdistyksen toimesta. Kirja sai nimekseen "Aarrevalakia".\nMinä, joka olen aina pitänyt pappaani suurena tulenkantajana, esikuvana ja tiennäyttäjänä, olin tästä tietenkin hyvin liikuttunut ja kiitollinen.\nKauniiden kansien ihannointi jatkui tekstiin, Äitini kauniiseen esipuheeseen, jossa hän kuvaili miestä, joka perjantaipullon sijasta osti perjantaikirjan, poikaa joka piirsi hiilellä uunin kylkeen, elämäntarinaa, joka on filosofisen kaunis ja hyväntahdon täyteinen. Hän maalasi, runoili, perusti kotiseutumuseon, kirjoitti sotatoverien lauluja ylös siellä jossakin.\nOpiskeli, maalasi, piirsi ja kirjoitti.\nMinulle hän on mitä kultaisin kuva lapsuudesta, pappa joka touhusti. Oli kuvat, kuunnelmat, papan ihana nauru ja karvaiset korvat, joita tutkin suurennuslasilla.\nJa sitten tekstit. Olen itkenyt, kun olen kuvitellut pienen pojan, jolla ei ole kenkiä. Lapset olivat kuin karsinassa talvet. Niin, pappa oli hyvin köyhästä kodista ja suurin ahdinko iski isän kuoltua.\nPapan koulunkäynti oli tyssätä kenkiin. Opettajatar antoi hänelle omat kenkänsä, joista leikattiin korot ja äiti kutoi villasukkaa väliin. Pikkuista tietenkin kiusattiin kengistä, mutta koulu jatkui. Keväällä lapset kipittivät laitumille paljain jaloin, jalkoihin muodostui kivuliaat "varessaappaat" yhtäkkisestä kulutuksesta.\nPapan lapsuudenkesät olivat täynnä kultaa, luonto hukutti itsensä marjoihin, kirjastosta löytyi kirjoja, vedet kimmelsivät kaikkialla.\nTunnen saaneeni vastauksen pölhöihin kysymyksiini; mitä jossei näin olisi?\nEn rakasta nykymaailmaa, somea, välkkyvaloja, nopeutta.\nRakastan sanoja, paljaita jalkoja, marjoja. Uskoa huomiseen.\nLähettänyt hpöllönen klo 23.19 2 kommenttia:\n”Tämä maailma tarvitsee hidastamista”, kirjoitti eräs neito Legioonateatterilla.\nTuo lause on palannut mieleeni viime aikoina.\nSamat oivallukset palaavat. Tekevätkö ne ympyrän vai tuovatko mukanaan uutta?\nJotenkin vain minulle on taas kerran valjennut kuinka vähän aikaa tätä ”nykyaikaa” on kestänyt. Tätä tehostunutta kapitalismin kulta-aikaa.\nEi mennä pitkälle taaksepäin, kun keksintöjä tehtiin semmoinen yksi vuodessa..?\nEi ollut tätä kiirettä, tätä huohottavaa kehitystä niskassa.\nErityisherkkiä ym. hentomieliä on ollut aina, mutta ovatko he koskaan olleet näin kiskottuja.\nTämä sähkö, tämä muovi, tämä rämisevä rauta...\nMekin olemme tehotuotantoa.\nJa me olemme isovanhempiemme lapsia.\nHeidän, jotka syntyvät teollistumisen aamunkoitossa. Käsityöläisten, maanviljelijöiden, metsäläisten.\nHe eivät käyttäneet shampoota.\nMinä en tiedä heistä konkreettisesti oikeastaan mitään. Miten he elivät, millä tavoin,ilman mitä, mitä he saivat?\nKun teollistuminen on lähtenyt tällaisella räjähdyksellä käyntiin, kuinka paljon ylilyöntejä on tapahtunut? Osaammeko, uskallammeko ottaa askelta taaksepäin?\nTunnen kehollani, etten halua enää niellä tehotuotettua lihaa.\nOliko se yksi virhe; raahata eläimet mukaan tähän tehdashelvettiin? Se tapahtui äsken, miten pahasti joudumme maksamaan tästä jumalanleikkimisestä?\nOn liian kiire pysähtyä miettimään miksemme voisi pysähtyä.\n”Tämä maailmaa tarvitsee hidastamista. Minä tarvitsen.”\nOlen yrittänyt sopeutua. Ihmetellyt miksi minulla on rääkätty olo ruuhkabusseissa ja citymarketeissa. Miksi vieraannun kehostani ja mieleni irtoaa taivaalle pilvien joukkoon? Olen aina vastarannalla.\nMiksi voin niin hyvin sumussa, kun kaikki ei näy. Ja uimahallissa kun siellä ei ole liikaa ihmisiä?\nMiksi olen omimmillani äitini synnyinkodissa, isovanhempieni maaperällä.\nEn ole ehtinyt mukaan evoluutioon. En ehdi. En halua ehtiä.\nMinä hidastan. Tahallani.\nEi enää sitä kuolemanväsynyttä voitonriemua joka ei tunnu voitonriemulta, kun on väkivalloin tunkenut itsensä jonkun koneiston läpi, ahtanut itsensä karsinaan.\nEn kuulu nykyaikaan. Mutta täällä minä olen. Joten ehkä kuulunkin.\nEn osta ensimmäisten joukossa. En ehkä ollenkaan.\nEn unohda heti.\nHaluan vetää siirron takaisin.\nKatsoa taaksepäin, paljon. Jättää ovet auki.\nMiettiä mitä tapahtui.\nÄsken tai viime vuosisadan alussa.\nLähettänyt hpöllönen klo 14.40 Ei kommentteja:\nTunnisteet: itsetutkiskelu, kaupunki, nykyaika, valokuvia\nEdellinen teksti erityisherkkydestä oli vapauttava.\nSain mukavia kommentteja naamakirjassa ja kutsun kahveelle toiselta herkältä.\nNäimme galleriakahvila Dadassa, missä ei ole koskaan tullut pysähdyttyä vaikka mieli on tehnyt joka kerta.\nOn hassua miten kaksi immeistä voi ajautua samoille taajuuksille tässä sometodellisuuden kyllästämässä maailmassa.\nVoi myös antaa silmien levätä epätodessa eikä hiljaisuus aiheuta pakokauhua.\nElämä on tällä hetkellä jatkuvaa oivallusten tulvaa.\nSain varattuna viimein Mike Leighn "Naked"-leffan kirjastosta ja se oli kiistatta kova kokemus.\nTavallaan sietämätön pätkä, raivostuttava, inhottava. Ja kuitenkin minun.\nKun Johnny pomppii lopussa murjottuna yhdellä jalalla, näen itseni.\nOuto yhdistelmä vastoinkäymisten kauhua ja silmitöntä tarvetta mennä eteenpäin.\nMutta kuitenkaan en ole Johnny. En näe maailmaa mustana, ei huvita keskittää elämäänsä maailmanlopun odotteluun.\nTunnistin jotain siinä maailmassa, yössä, irrationaalisessa harhailussa ihmisestä ihmiseen.\nHirveissä elementeissä, joita elämään heitetään.\nPakonomaisessa järjestelyssä rikotussa kuvassa.\nPaha maa, jonka päälle maalataan.\nLost in music. Tarkoitus oli nähdä Pietarin spektaakkeli.\nYo-talolla ilmeni että Pietu oli viimeinen esiintyjä.\nLapsenvahdilla työaamu edessä.\nKaksi ekaa esiintyjää siis ehdittiin tsekata kelloa vilkuillen ja sitten oli kirittävä kotiin, Pietu jäi näkemättä. Mutta annas olla.\nTyttöduo nimeltä Sofa hyppäsi lavalle. Valju olo vaihtui tajuntaa kutittelevaan grrrrlpoweriin..\nJumalauta mitä mimmejä.\nEnergia piiskasi yleisön kyykkyyn ja nämä söpösilmät jakoivat lopuksi ruusuja naisille tippa linssissä. Ylitse valahti hyökyaallot onnenpilkettä ja aitoa iloa, liikutusta.\nEnsi kertaa aikoihin itkin ilosta.\nKulttuuririennot jatkuivat seuraavana päivänä Riksun taidemuseon näyttelynavajaisissa.\nVanha työpaikka ja tuttuja ihmisiä. Teki ihan hyvää ottaa kontaktia vanhaan kotukaupunkiin, pienehkö nostalgia vanhaan kontuun selvästi heräilemässä. Mutta kyllä hsp:n pää hieman sauhusi.\nLauantaina tapasin yhden vanhan kirjoittajaystävän Kahvila Runossa ja pääsin purkamaan fiiliksiä vasta-alkaneesta kirjoittajakurssista ja monesta muusta.\nIllalla kävimme miehekkeen kanssa katsomassa Monty Pythonin Holy Grailin juhlanäytöksen Niagarassa. Yritimme kuppiloida sen päälle mutta hikisen ahdas ja mölyisä lauantai-ilta aiheutti vain pakoreaktion, ja sekin täyteentumpatulla bussilla. Eli himaan kuuntelemaan Martha Wainwrightia kynttilänvaloon. Näin se nyt menee.\nSiinäpä sosiaalista liikehdintää hetkeksi.\nLähettänyt hpöllönen klo 23.16 Ei kommentteja:\nTunnisteet: elämää, mike leigh, musiikki, naked, sofa, syksy, valokuvia\nKarkailut, tee, jäätelö, pyöräily kaatosateessa, korvanapeissa Celtic womanin ”Ave Maria”, huohotus pisaroiden lävitse, silmät täynnä vettä.\nYlimielisyydeksi tulkittu kyvyttömyys. Olen tullut kiveksi. Prinsessa, diiva. Mikä sä luulet olevas? En mikään. Mä olen en-mikään.\nKun äikäntunnilla puhutaan Tomek Tryznan kirjasta ”Tyttö ei-kukaan”, tiedän että se kertoo minusta.\n-- Tuntuu kihelmöivältä istua yksin puistonpenkillä\naamulla kello kymmenen. Valita itse oma tila ja tilanne:\nettei ole siellä missä kaikki muut ovat. Ettei ole siellä missä\npitäisi olla. Olla omavalintaisessa välitilassa. Melkein kuin ei missään. --\nLiikassa viimeinen, aina. Lyhyin. Se, joka mokaa. Ainoa jolla on sitäjatätä.\nSe ainoa tyttö, joka...\nSe, joka saa ainoana kympin laulusta ja jota toinen tyttö tämän vuoksi leikkimielisesti kuristaa.\nJoka kirjoittaa ja piirtää toisen maailman. Joka ahmii toisten elämää kyltymättömästi ja puristelee sen omakseen kuin muovailuvahan.\nLaumaton. Lapsi, joka kirjoittaa päiväkirjaan olevansa sisältä mätä.\nEttei ole vain hyljeksitty vaan myös paha.\nKostan sisuskaluja runtelevan tuskani niille, joissa näen itseni, joiden heikkoutta en kestä.\n-- Minun kuvani on häilyvärajainen\nja harmaa, seison usvassa kuin mikäkin tuonenpiika,\nheilautan sille otukselle kättä. Minä tervehdin itseäni,\nmukamas reippaasti, vaikka hylätyksi tulemisen\ntunne on jo matkalla alavatsassa ja jähmettää pian polvet\ntutulla tavalla. --\nElokuussa sytytän kynttilöitä, koska rakastan joulua enkä halua koulun alkavan. Kuuntelen joululauluja. Sitten opettelen kaikkien niiden sanat ja laulan nauhurille yksin kotona ollessa kaikki ne. Jos en erota sanoja, keksin omani. Siis sanoja joita ei ole.\n-- Juoksin kotiin saakka viestikapula kädessä, riisuin likomärät\nluonnonvalkoiset pitsikäsineet vasta eteisessä, huohotin pimeässä\nkädet reisiä vasten ja vein sitten käsineet ja kapulan\nAlkoi Hermann Hessen aika. --\nLöydän joitakin heimoveljiä ja -sisaria, kilometrien ja vuosien erottamana kaltaisistani.\nKaukokaipuu pitelee olkapäistäni joka ikinen päivä.\nKun tutustun ihmisiin, he muuttuvat myöhemmin satuhahmoiksi. Ne kiehtovat ja nekin joita inhoan ovat osana laulujani. Kun saan ystävän, haluan paeta hänen luotaan kotiin, haluan kotiin miettimään häntä. Pohtimaan hänen olemustaan.\n-- Mitä tarkoittaa "olla oma itsensä" kysyn päiväkirjalta, taas kerran.\nHaluaisin koko ajan olla joku muu;\nsiro kirjastonvirkailija, popliinitakkinen spurgunainen,\nkiiltopaperilehtien peurasäärinen malli. Kun vähän\naikaa kuuntelen jonkun puhetta, alan puhua kuin hän.\nAlan elehtiä kuin hän. Menen toisen nahkoihin,\nkaivaudun kuin myyrä vieraisiin käytäviin. --\nKun olen boheemi, sovinnaiset kuorot imevät minua puoleensa. Ennen kuorokonserttia ripustan silkkipaperikoristeita liikuntasaliin ja itken sisäänpäin, koska en ole vetämässä sunnareita rappiokaverien kanssa. Tunnen rinnassani heidän juomansa tuopit ja kaikki ne rapeat oivallukset joita he voivat tehdä. He nauravat elämälle, minulle.\n--En ole ihmisvihaaja vaan kaipaan kiihkeästi läheisyyttä ja ikiomaa heimoa. Että\nitken jos päivillä ei ole kohokohtia.--\n--Laumankaipuu saa minut ryntäilemään.--\nLöydän uusia kotilyhtyjä, sielunkumppaneita. Hermann Hesse, Stanley Kubrick, Kauko Röyhkä, Maritta Kuula, Hanna-Riikka Kuisma, Pirkko Saisio, PJ Harvey, L.Onerva, pöllöt...\nKävelen syksyn iltavalossa, ja palaan taas sinne pellon reunoille, hautuumaille, sinne mistä näkyy metsät, sinne missä on hämäryyttä, kajoa, aavistusta.\nMandariinin, inkiväärin, tiikerisalvan tuoksu.\n-- Silkkipaperilinnun ja Mustan nallen olo,\nettä olen tällainen kuin olen\nettä olen tällainen kuin olen aina ollut --\nOlen jo käsittänyt olevani nimellinen olento ja osa rikottua laumaa.\nAnnan itselleni luvan iloita sisälläni kimmeltävästä lähteestä, vaikka se on tuottanut kamalaa kipua.\nEn ole täysin vapautettu, olen aina katsova vierestä, en uskalla ryhtyä (vielä) tanssiin.\nEnnemmin juon taas kupin teetä, katson oksien välistä hehkuvin silmin ja kirjoitan vielä hetken teistä.\nLähettänyt hpöllönen klo 10.27 Ei kommentteja:\nTunnisteet: anja snellman, antautuminen, erityisherkkyys, hsp, kirjallisuus, kirjat\nSkannasin tänne nyt kolme vuotta sitten rustaamani kolumnin, jonka olin TÄYSIN unohtanut.\nSe oli kiireessä kirjoitettu ja taisi hieman nolottaa maireudessaan, mutta nyt luettuna se on ihan ok ja ajankohtainen.\nJa juu. Pärstäni kätkin siksi(kin) että se meni niin koomisennäköiseksi mustetahraksi.\nEsko Valtaojan viimeinen luento\nLähettänyt hpöllönen klo 14.56 Ei kommentteja:\nTunnisteet: kirjoittaminen, kolumni, muisto, nykyaika, todellisuus, uutiset\nTätä on vaikea sanoittaa\nTästä on vaikea aloittaa\nEn osaa kertoa kummituksista\nalan hiljalleen taas huojua\nOtan pillerin illan tultua\nmutta käteni alkavat jo puutua\nAjatukseni pirstoutuvat miljoonaan kappaleeseen\nja minusta tulee haamu\nitken vasten tyynyliinoja\nja lopulta jossakin tulee aamu.\nEnnen kuin luovutan\nilmasta löydän uuden mandalan\nHätähuuto täyttää keuhkoni\nse ei ole minun huutoni\nMaatuskat aalloilla jäisillä\näidit huojuvat avomerillä\nHaluan kotiin heidän kanssaan.\nAll my love for the refugees ☆\nLähettänyt hpöllönen klo 10.56 Ei kommentteja:\nTunnisteet: dissosiaatio, kipu, kirjoittaminen, nykyaika, pakolaisuus, runo, turvapaikanhakijat\nBjörkin uusin levy Vulnicura on soinut kertauskierroksella viime aikoina.\nEnsiarvio; sielultaan tumma levy särkyneestä perheestä ja avioliitosta äklön keltaliiloilla kansilla.\nMutta kuten aina Björkin puhdas vaistonvaraisuus osuu aina oikeaan. Keltaista ja liilaa sen kuuluukin olla, sen mustan päälle.\nOn ihanaa että hänen levyihinsä liittyy niin voimakkaasti omat kuvastonsa ja kuinka kokonaisvaltaisen kipinöinnin ne saavat aikaan. Riemastun joka kerta. Harva artisti enää tekee tällaista kutinaa vatsanpohjaan ja harvaa artistia enää jaksan seurata levy levyltä.\nTottahan se on että Björkin terä oli hieman tylsymässä parilla edellislevyllä, en silti näkisi niitä taiteellisina harhapolkuina kuten monet kriitikot ovat nyt arvostelleet. Ihan oikeita polkuja ne olivat.\nOliko Björk sitten muka liian onnellinen? Kauhea ajatus.\nKun nyt ollaan jylhissä back to black-maisemissa niin on se vain voimallisempaa kuin ne pakahtuneet universaalit henkistelyt, joissa kuu ja planeetat loimottivat rakastuneille.\nKuuntelin levyä ensi kerran maaliskuun lopussa. Olin laittanut vajaa kolmikuisen lapsemme nukkumaan. Sytytin kynttilöitä ja istuin ensi kertaa vuosiin lattialle mankan viereen kuuntelemaan levyä kansilehtiä selaillen, joka sanan tarkistaen. Levyä, jolla kerrotaan isä-äiti-lapsi-kolmion särkymisestä.\nItkin lopussa levyn voimallista päätöstä kun lopulta päästään siihen ymmärrykseen ja haavojen sitomisvaiheeseen. Ja sitten olin niin väsynyt että painuin pehkuihin ja aamuyöllä jatkui vauvarumba.\nOlen iloinen että palasin tähän levyyn. Ja videoihin. Ja Björkin persoonaan.\nYhtäaikaa yksityskohtia ja avaruutta. Täydellistä vapautta, iloa vapaudesta.\nPalasia ehdin nytkin vain vastaanottamaan osalla aivolohkoa kun toisella puolella on koko ajan aktivoituneempi tytär. Layer by layer\nPäivän paras hetki olikin jammailla yhdessä kera palleron Björkin elokuista Berliinin keikkaa. Minä pitkästä aikaa tanssin ja tytär pomputteli hihkuen keinussaan.\nVulnicurasta mieleeni on jäänyt vähän kiusallisestikin mielikuva kultaisesta triangelista kun ajattelen perhettämme, meitä kolmea.\nSe on vahva ja pyhä. Kultainen on pelottavaa, siinä on auktoriteettia, siihen ei suotta saa kajota.\nSe on myös vähän kitschiä...\nJa sitä liilaa, sitä sisäistä parantavaa liilaa valoa. Vaalea violetti oli joogan oppien mukaan suurimman rakkauden väri.\nLähettänyt hpöllönen klo 20.08 Ei kommentteja:\nTunnisteet: björk, kipu, musiikki, talvi, video, vulnicura, äitiys\nSataa. Maailma mataa.\nPellot litisee, joet alkavat kurotella yli kylkiensä.\nOlen tuonut uuden ihmissielun juurilleni, hänenkin juurilleen.\nJalassa mummin kutomat villahousut, uusia äänteitä kohti maailmankaikkeutta.\nLuonnonkauneus tässä lähes hylätyssä korven mutkassa on niin valtava että se tekee unenomaisen olon. Ehkä on vaikea käsitellä tällaista paratiisia, mieli alkaa tuudittaa epäuskoisena uneen.\nEi ole toista paikkaa, missä hiljaisuudesta käsin alan tällä tavoin kurotella kohti maailmaa.\nYksi ilta kävelin pikalenkkiä (niin typerän urbaani sana) ja pellolla seisoi kauris.\nSeisahduin ja katsoin kaunottaren karkausta, lentävät askeleet yli pellon keskellä kesäiltaa.\nSuorittaminen näytti taas oman naurettavuutensa. Vähän toki kirosin muodon vuoksi kamerattomuuttani.\nKaupunki näyttää täältä käsin ahtaalta ja törkyiseltä, vaan ei se sitä ole ollut. Mieleni on.\nSome pilaa aivot. Luonto vapauttaa.\nHiljaisuus on aluksi kivan kirpeä, sitten jonkin aikaa pelottava, lopulta euforinen. Ja sitten kaikki saattaa alkaa alusta.\nYöllä se alkoi.\nPikkuinen nukkui vierelläni pesässään.\nVanhan talon nurkista alkoi tulla se viima.\nIllalla katsellut valokuva-albumit alkoivat puhua.\nTarina alkoi kirjoittaa itseään päässäni, tai se jatkoi itseään. Jollain tavalla alitajuntani osasi jatkaa juuri siitä mihin olen jokunen vuosi sitten jättänyt tarinan.\nEn jaksanut tehdä asialle mitään, itse aktiin on vielä matkaa.\nMutta kone on lämpiämässä.\nHeti iskee se turhautuminen. Kun tuntee sanat, kirjoittamattomat, kytevät, aivokanavissaan. Voi melkein tuta niiden säkenöivän, kajastelevan sieltä. Tarina on raskaana.\nJoskus synnytän sen, mihin tämä paikka minua pakottaa.\n"Tiera"-nimellä syntynyt tarina muuntuu kenties toiselle nimelle, koska Tiera-kirja(sarja?) on jo olemassa. Lähde ja jää. Jää ja lähde. Jäälähde. Lähdejää?\nTättättää, joklaa pikkuinen.\nAjattelin hakea elokuussa Viita-akatemiaan.\nLähettänyt hpöllönen klo 11.09 Ei kommentteja:\nTunnisteet: kirjoittaminen, luonto, pohjanmaa, valokuvia\nMulla on menossa prosessi.\nOlen avaamassa uskoani ja hyvää tahtoani maailmaa ja ihmisiä kohtaan, mutta mua pelottaa enemmän ku koskaan oma pahuuteni.\nNäen siitä jatkuvasti painajaisia.\nEttä olen ilkeä ja kiittämätön tai mikä pahinta; välinpitämätön.\nPahinta on juuri se; että olen antanut itselleni oikeuden paeta vaikeita tilanteita.\nOlen ollut pakosalla ja piiloutunut laiskuuttani ja epämukavuuttani mm.naapureilta, joille tyttäreni myötä yritän opetella nyt juttelemaan tai edes moikkaamaan.\nMike Leighllä on monta hienoa elokuvaa juuri tästä. Miten omalla asenteella on merkitystä kaikkeen. Hyvillä odotuksilla varustautuneille tapahtuu hyviä juttuja, mielensäpahoittajille ei.. Karua mutta totta. Oli miten symppis mökörölli tahansa niin negatiivisuudella ei tule lottovoittoa.\nKumpa en olisi koskaan oppinut siihen, kumpa en olisi koskaan saanut tehdä niin: paeta.\nKumpa sellaista vaihtoehtoa ei olisi koskaan ollutkaan.\nOlisin oppinut luonnostani, olisin kasvanut maahan kiinni, jäänyt tilanteisin, olisin olemassa.\nNo, näin nyt kävi. Shit happens.\nEDIT. Ks. Dissosiaatio.\nJos olen paska ihminen, haluan myöntää sen. Enkä lakaista sitä maton alle piiloon. En halua piiloon. Haluan olla olemassa. Vaikka sitten paskana ihmisenäkin.\nMun täytyy olla olemassa, mulla on tytär.\nMINÄ tarvitsen itseäni, olemaan olemassa.\nPsykologi painotti ettei mun tarvitse hyväksyä kaikkea itsessäni, mutta ystävällinen asenne itseä kohtaan on tärkeä.\nEdes sanoa se vaikkei uskoisikaan: Minä hyväksyn itseni, minä kelpaan, ei minun tarvitse kaikkea osata.\nOlen tottunut sähähtelemään ja sivaltelemaan itseäni sekunnin murto-osassa.\nSe on niin nopea hetki etten ehdi aina edes huomata.\nNyt täytyisi ikäänkuin hidastaa filmiä, painaa pausea kun olen alkamassa haukkua.\nSitten hitaasti, hiljaisuudesta pieni hyvä sana.\nLähettänyt hpöllönen klo 13.41 Ei kommentteja:\nTunnisteet: dissosiaatio, hsp, itsetunto, itsetutkiskelu, mielenterveys\nKirjoitan tätä yhdistetyssä työ- ja lapsenhuoneessa. Tirriäinen könisee sängyssä aamu-uniaan pois kirjahyllyn takana. Jospa pikkuinen oppisi uinahtamaan näppäinten kopseeseen, pitäisi meidätkin kirjoitusvireessä.\nLauantaina osallistuimme koko perheen voimin Mad Pride-kulkueeseen;\n"Tampereen Mad Priden tavoitteena on LIEVENTÄÄ MIELENTERVEYSONGELMIIN LIITTYVÄÄ STIGMAA ELI HÄPEÄLEIMAA\nPUOLUSTAA MIELENTERVEYSKUNTOUTUJIEN OIKEUKSIA\nJAKAA ASIALLISTA TIETOA MIELENTERVEYSONGELMISTA ".\nAsiallinen tapahtuma siis. Tapamme mukaan tietenkin valokuvasimme ensin sivusta ja sitten liityimme jonon hännille. Oli ihanaa nähdä erilaisia ihmisiä, erityisesti heidät joiden nöyrille kasvoille oli hiipinyt se voittajan hymy ja silmiin kimmeltävä kirkkaus. Ei tätä tarttekaan hävetä. Värikästä, arvokasta sakkia.\nNe eteemme kipittäneet vaalimainostajat isojen lippujensa kanssa tuntuivat suorastaan loukkaavilta. Miten muutenkin tuntuu että näissä vaaleissa kaikki on jotenkin erityisen noloa ja epätoivoista.\nAlkaa tuntua että joka puolella on ehdokkaiden tekohymystä irvistäviä pärstiä ja yhtäkkiä joku helvetin pätevä ratkaisu. Ruusut naisille ja muksuille ilmapallot.\nOnneksi olimme jo äänestäneet astuessamme keskustan härdelliin, oli ikäänkuin immuuni.\nOstimme torilta ison käsinvirkatun Totoron.\nMutta takaisin Mad prideen.\nKulkue marssi Laikunlavalle, missä Risto vetäisi pikaisen soolokeikan.\nSiellä nuoriso leiriytyi tekonurmelle ja yhtäkkiä kaikkialla naksuivat oluttölkit auki.\nSekunnissa näistäkin tuli ryyppybileet, mietin. Jälkikäteen ajatellen valtaosa jengistä ei juopotellut, mutta jotenkin nuo hömpsyttelijät aina saavat hermostuneen huomioni.\nEnsi vuoden toivonmukaiseen tapahtumaan olisi hyvä järjestää vähän enemmän ohjelmaa. Keikan ja open mic-osuuden väliin mahtuisi paljon eikä ahdistuneen huomio siirtyisi välttämättä oluseen.\nVoisi miettiä ja ehdottaa jotain järjestäjille, miksei lähteä järjestämäänkin..?\nMies lähti ruokkimaan pikkupöllöä kahvilaan. Jäin kuuntelemaan keikan ja valokuvailin nuoria. Linssin takaa ne eivät ole niin pelottavia.\nAroissa silmissäni nuorten välisessä ystävyydessä on jotain suorastaan aggressiivista, maanista lojaaliutta. Se on jäänyt itselleni vieraaksi, halusin aina lopulta itseäni vanhempien seuraan. Tuntui että on enemmän tilaa, ehkä se oli se vuosien etumatka.\nJa tässä huomaan nolon pikkukaupunkilaisuuteni; on yhä eksoottista nähdä julkilesboja ja ihmisiä, jotka uskaltavat olla erilaisia. Rastojen ja irokeesien meri, tai pikemmin järvi, ankkalampi.\nNiin monta erilaista tyyliä vieri vieressä. Sietämättömän inspiroivaa.\nYhtäkkiä huomasin istuvani siinä kaikkien ympäröimänä, oli rauhallinen olo.\nEri-ikäisten kummajaisten kokoontumisajot. Helppo olla.\nYhtä helppo oli lähteä jatkamaan matkaa kotiin.\nPitkä aurinkoinen, hälyisä, ihana kevätpäivä sai jäädä.\nJep, olen alkanut tiedostaa olevani erityisherkkä. En siksi että se on nyt muotia.\nVaan siksi että se on totta. Kaikki kiva ja riehakas kuormittaa siinä missä tylsä ja ahdistavakin halusi tai ei.\nOn ollut sanoinkuvaamaton helpotus käsittää nämä jutut lopulta kunnolla ja käsittää että niiden kanssa eloa voi helpottaa monin tavoin.\nOlen vasta alussa tässä asiassa, mutten kiirehdi.\nElaine N.Aronin HSP-kirja on lukemisen arvoinen.\nFb:n tukiryhmät ovat olleet yllättävän antoisia, vertaistuen merkitystä ei voi vähätellä. Tulipahan joku idea vihdoin tuohon naamakirjaankin.\nIkkunan takana paljaat puut seisovat ja aamunvalo on. Lempeänä ja todellisena.\nLähettänyt hpöllönen klo 8.55 Ei kommentteja:\nTunnisteet: alkoholi, erityisherkkyys, hsp, itsetutkiskelu, mad pride, mielenterveys, nuoruus, vaalit, valokuvia\nUuden kuun yönä kirjoittelen. Taivas ilman kuuta tuntuu kummalta, mutta pian tulee uusi.\nKatselen ja kuuntelen Inhimillisen tekijän jaksoa "Äidiltä kielletty" ystävän vihjauksesta. Heräsin miettimään monia juttuja. Miksi on niin kiire tulla valmiiksi, osata kaikki?\nMiksi on niin tärkeää itselle ja joskus toisillekin että äiti pysyy entisenlaisenaan. Näyttää samalta kuin ennen tätä järistystä? On ilman sitä mahaa, vanhoissa omannäköisissä vaatteissa, kasvoilla tuttu ilme, samat jutut. Että olisi muutakin kuin vain synnyttäjä. Tietenkin on. Äidiksitulo on vaihe.\nOudon hätäännyttävää olla sellaisessa tilassa jossa ei ehdi tai kykene nimeämään kaikkea, peilaamaan jatkuvasti itseään, hallitusti.\nMiksi sellainen kiire palata vanhoihin saappaisiin?\nNe saappaat oli jo aika kuluneet.\nKun on niissä koittanut hetken talsia lapsen kanssa, huomaakin että ne puristavat. On potkaistava ne pois ja käveltävä hetki paljain jaloin,iho vasten ilmaa. Pohjat vasten maata.\nHuomasin raskausaikana että kirjaston hyllystä ei tahtonut löytyä hyvää, peruskirjaa äitiydestä. Keskenmenosta, abortista ja raskauden jälkeisestä masennuksesta oli kirjaa jos jonkinmoista. Hyvä sinällään mutta jotenkin se kohotti monta pelkoa tyhjästä.\nSynnytyksen jälkeen aloin heti etsiä merkkejä masennuksesta, muistella lukemiani juttuja.\nEi se tullut, mutta monta kertaa ehdin säikähtää, turhaan.\nNiin, toisaalta on hyvä että ongelma tiedostetaan. Aika moni on tullut kohti, tarjonnut apua. Sitä ei voi vähätellä. Tällaiselle viimeiseen asti sinnittelevälle sissille se on hyvä muistutus. On ihanaa tukeutua.\nKun tyttö jokeltaa ja matkii ensi kertaa ääntäni, minut valtaa niin suuri hellyys että meinaa mennä taju. Samaistun Jari Tervoon, joka kirjoitti isyytensä ensipäivinä "Halusin sinut. En halunnut näin paljon menetettävää." Esikoinen, ainokainen. Pelottaa kiintyä. Yhtäkkiä muutakin kuin vain nukkuva, syövä olio.\nOppii jotain omaa. Hymyilee takaisin. Rakkauspakahdus on lähes kestämätön, mutta se karaisee.\nLuulin, että olisit puoliksi minä ja puoliksi isäsi heti tänne tultuasi.\nEttä tunnistaisin heti.\nSinä olet oma juttusi, en tunnista. Olen ihmeissäni sinusta.\nOlet kaunis omana itsenäsi.\nAntaa tuulten tuulla yllesi.\nEn minäkään ole valmis.\nLähettänyt hpöllönen klo 22.45 Ei kommentteja:\nTunnisteet: itsetutkiskelu, sitaatti, uusi kuu, äitiys\nIstun sohvalla ja pitelen pientä kaaosta sylissäni. Syötän sitä tuttipullolla ja yritän pähkiä kuinka tämän luonnonmullistuksen pukisi sanoiksi. Ja mitä oikeastaan tapahtui. (Nyt se röyhtäisi.)\nOsa minusta tahtoisi julistaa että olen yhä sama ja jopa sivuuttaa koko episodin, sillä paljon minussa ja maailmassani on pysynyt samana. Sama maa, sama perusta.\nTähän maahan on vain tipahtanut massiivinen meteoriitti, valtava kokkare järjettömyyttä, joka tarkemmin katsellen on pelkoa ja rakkautta.\nKun makasin osastolla, tuntui hullulta että minä tai ylipäänsä kukaan uskaltaa tähän leikkiin. Kuin olisi mennyt silppurin läpi tyhmä hymy naamallaan ja saapunut sitten jättiläiskaupunkiin, edessä on valtavia hahmotelmia, jotka ovat niin suuria ettei niitä näe.\nTai ehkä minulla on vain liian tarkkaileva luonne, ehkä en osaa enää lentää tunteen varassa. Lentämiseen tätä rinnastaisin. Kun olen katsellut omia käsiäni, jotka vakaina toimivat vaikka tuuli hakkaa mieltä ja korvia, puhumattakaan helvetillisestä kauhusta joka sumentaa järjen. Mutta järjen tilalla on joku muu, onko se sitten vaisto, vietti? Jo ensi öinä sairaalassa mietin, olenko tästä lähin äitiautomaatti, joka toimii pelolla. Pelko pakottaa toimimaan, vietti toimii, saa ulkoisesti näyttämään rauhalliselta. Mutta silti.. Pelko.\nÄidin huoli. Käsitin miten syvältä se lähtee. Ja koin että minut on liitetty siihen maailmanlaajuiseen leijonaemojen ja itkijänaisten laumaan, sykkivään verkostoon. Ovatko he koskaan, sekuntiakaan, huolesta vapaita? Mitä olen mennyt tekemään?\nAjattelin heitä, en niinkään itseäni. Äitejä nyt ja aina. Tuntemiani, tietämiäni, historiallisia, unohdettuja... Heidän olojaan, heidän sydäntään, heidän vartalonsa kieltä, heidän silmiään.\nAjattelin hirviöitä, joista jokaisella on äiti. Kykenenkö enää koskaan vihaamaan ketään niin että syöksisin hänet helvettiin? Miksi pelottaa vaihtaa viha välittämiseen? (Pystynkö enää katsomaan uutisia tai True detectiveä?\nJa kuinka pelottavaa on katsoa jotakin määrittelemätöntä, joka ei vielä ole mitään muuta kuin fyysiset mittansa. Se vain on ja hengaa eikä suorita mitään. Mikä viisaus meissä asuu alussa, ennen kuin tyhmennämme itsemme ajattelemalla. Kun pienet nappisilmät katsovat jonnekin sokeaan pisteeseen, sanon miehelle että se katsoo sinne suureen totuuteen.\nOlin ensikertaa eläessäni sairaalahoidossa,ja se toteutui kohdallani ensiluokkaisen hyvin. Nämä hoitajat ja kätilöt... Vahvat naiset, pyhimysmäisen vilpittömiä avunannossaan, hyvänteossaan. Ja kuinka osaavia, tilannetta ymmärtäviä. Mielessäni he ovat aina valkoisen valon ympäröimiä. Ensikertaa käytännöntasolla näin, miten hyvin sairaanhoito voi kotimaassani toimia ja suurempaa kiitollisuutta ei ole. Kuinka paljon tästä saattoi johtua siitäkin että heidän keskinäinen yhteistyönsä pelasi niin hyvin,ilman siis alalle tyypillistä paskanpuhumista, joka vesittää monta hyvää juttua.\nNiin se maailma...\nAlkuun (sillä uusi alku se oli) tämä Suomi ja nämä kotonurkat näyttivät ikkunasta joltakin avaruuskaupungilta, siis silloin kun satuin ikkunasta vilkaisemaan. Kaunis, sininen talvikaupunki jollain toisella planeetalla. Nyt se kupla on puhjennut eikä kovin kipeästikään.\nOn kiva katsella maailmaa omana itsenä ja on kiva katsella sitä tuon pienen ihmisen vierellä. Alkuun pakotetun rauhallisesti, sittemmin mukavan rauhallisesti.\nLämmintä kuparinhohtoista valoa, iloista hellyyttä.\nAika paljon enemmän näen ja arvostan. Elämän pikkujutuista olin kai jo vähän vieraantunut, liian rauhaton näkemään, kiva muistaa miten paljon mahtuu lyhyellekin matkalle. Kaikki se mikä on jo olemassa. On ihan kiva käyttää sanoja "kiva" ja "mukava".\nJa True detectivenkin pystyin katsomaan loppuun.\nSamaan syssyyn suositeltakoon Birdman-leffaa.\nEhkä vielä pääsen tästä pienestä asennevammastani ja uskallan kirjoittaa äitiyden iloista ja suruista ilman leimautumisen pelkoa. Kuinka paljon olen jo kiukutellut miehellekin etten halua olla yksinomaa mikään mammaihminen.\nSitä pelkoa ei kuulemma ole.\nLähettänyt hpöllönen klo 9.32 Ei kommentteja:\nTunnisteet: elämää, itsetutkiskelu, äitiys\n"--- Rakastan matkantekoa sirpaleiden ja rikkonaisten luo, niiden luo joiden tarinaa ei ole vielä kerrottu. Tämä uusi manner, unohdettujen ja nimeämättömien esineiden ja ihmisten maailma, jonka syrjäisten kolojen ja äänten tarina on vielä kertomatta, on niin avara ja neitseellinen---"\n-Orhan Pamuk:Muita värejä-\nLähettänyt hpöllönen klo 23.03 Ei kommentteja:\nTunnisteet: hetki ennen, kirjat, kirjoittaminen, orhan pamuk, sitaatti


Mäkkärit, mäkiromut. Rakkailla lapsilla oli monta nimeä.\nEräs Helytien pitkän mäen hyötykäyttötapa oli lasketella sitä mäkiautoilla. Mäkiautoharrastus pyyhkäisi kohahtaen läpi paikallisen poikapenikkalauman. Autoja nikerreltiin ja nakerreltiin joka kellarissa ja pihassa. Jokainen joka siihen kykeni, rakensi itselleen mäkiauton. Osaa auttoivat isoveljet ja isätkin.\nYleensä mäkiromu koottiin romuista, eikä hintaa juuri autolle kertynyt. Pyörät ja akseli irrotettiin vanhoista, omista, ostetuista tai löydetyistä vanhoista lastenvaunuista. Runko koottiin kaikesta mahdollisesta purkumateriaalista mitä saatavilla oli. Ratteja oli joka lähtöön; kapuloista ihan oikeisiin autonratteihin. Naruohjaus ja maata raahaava keppijarru olivat näiden automallien ohjaustehostin ja ABS. Katsastukseen ei tainnut olla asiaa.\nNaruohjaus rakennettiin siten, että vahvahkoa köyttä (pyykkinarua) kierrettiin muutaman kierroksen verran ratista lähtevän puuakselin ympäri. Naulattiin kierretyn osan keskeltä kiinni, jotta ohjaus ei luista ja narun päät kiinnitettiin lautaan joka oli kiinni etupyörien akselissa. Kierroksia rattiakselin ympärillä piti olla riittävästi naulauksen molemmin puolin, jotta pyörät kääntyivät tarpeeksi. Ohjaus oli autojen ehkä heikoin kohta. Ohjausnaru saattoi sotkeutua tai katketa. Vahinkoa ei oikeastaan voinut tulla, sillä pyörät kääntyvät mieluummin linkkuun, kuin olisivat pysyneet suorassa. Matka päätyi tiensivuun tai ojaan.\nAutojen mallit olivat hyvin persoonallisia. Maaluksiakin oli joihinkin laitettu koristeeksi, Yleensä ne olivat maalaamattomia. Vauhti oli kiinni pyörien koosta, renkaiden paksuudesta ja ennen kaikkea pyörien laakeroinnista.\nPaksummat renkaat pysyivät paremmin hiekkatiellä liikkeessä uppoamatta hiekkaan. Huippua olivat pinnavanteet ja niitä taisikin olla vain yhdessä autossa. Niissä oli myös parhaat laakerit. Eihän niillä mäkiautoilla ihan oikeita kilpailuita voitu pitää. Lähinnä vertailtiin kuka laskee pitemmälle. Joskus myös kolaroitiin ja kiilattiin toisia ojaan.\nIkävin homma oli raahata raskas auto takaisin pitkän mäen päälle. Autottomat saattoivat saada laskuvuoron jos vetivät autoa avuksi mäenpäälle. Hurjimpia mäkiä oli Soikan kaltsin vieressä oleva loivempi kallio. Se oli muhkurainen ja kovapintaisena hurjan vauhdin antava. Toisaalta se tahtoi hajottaa mäkiauton eli mäkiromusta tuli helposti romua. Lastenrattaiden pyöriä ei kenties oltu myöskään laskettu kestämään sellaista rallia.\nErkki Vakkala on Vartsikan mäkiautomestarirakentaja. Tässä yksi hänen malliversioitaan vauhdissa.\nTässä kuvassa autoa on hieman tuunattu vauhtiraidoilla.\nJyry Louhiston mäkkärimalli. Jyry itse ilmeisesti katsastelemassa auton kuntoa. Palaako jarruvalot? Huomaa kevyt kesäkypärä joka oli kätevä lapsuutemme kesähelteillä. Kuva Esko ja Leo Kinnarin albumista.\nTässä kuvassa on Jussin "mäkkäri" hieman myöhemmiltä vuosilta. Rankka homma olisi ollut työntää Helytien mäki ylös. Kuva Juhanin albumista.\nTässä taas Jussin mäkkäri varhaisemmilta vuosilta. Huomaa loistokas muotoilu.


Vuosi 2013. | Akaan helluntaiseurakunta\nSanan paikka Vuosi 2013\nSanan paikka Joulukuu 2013 ODOTUKSEN TÄYTTYMYS\nLuukas kertoo, Simeon nimisestä miehestä, joka oli saanut Herralta tiedoksi, että hän ei näe kuolemaa ennen kuin on nähnyt Herran voidellun. Pyhä Henki johdatti hänet oikeaan aikaan temppeliin, saadakseen Jeesus lapsen käsivarsilleen. Simeon puhkesi lausumaan: ”Herra, nyt sinä annat palvelijasi rauhassa lähteä, niin kuin olet luvannut. Minun silmäni ovat nähneet sinun pelastuksesi, jonka olet kaikille kansoille valmistanut: valon, joka koittaa pakanakansoille, kirkkauden, joka loistaa kansallesi Israelille.” Simeonin ennustus on toteutunut. ”Simeon siunasi heitä ja sanoi Marialle, lapsen äidille: ”Tämä lapsi on pantu koetukseksi: monet israelilaiset kompastuvat ja monet nousevat. Hänet on pantu merkiksi, jota ei tunnusteta, ja sinun omankin sydämesi läpi on miekka käyvä.” (Luuk. 2: 29-32,34).\nJeesuksen ensimmäinen tulemus täyttyi ja siirryimme aikaan, että pelastus toteutui, Jeesuksen Kristuksen ristin kuoleman ja ylösnousemuksen kautta. Jeesuksen taivaaseen ottamisen yhteydessä annettiin lupaus hänen toisesta tulemuksestaan. ”Tämä Jeesus, joka otettiin teidän luotanne taivaaseen, tulee kerran takaisin, samalla tavoin kuin näitte hänen taivaaseen menevän.” (Ap.t.1:11). Siitä asti on eletty odotuksen aikaa. Jeesuksen toinen tulemus on yllättävä, niin kuin se oli monille ensimmäiselläkin kerralla. Toisen tulemuksen lupauksesta on kulunut kaksituhatta vuotta. Monien usko lupauksen toteutumiseen on hiipunut tai sammunut kokonaan. Jeesus kehotti: ”Valvokaa siis, sillä te ette tiedä, minä päivänä teidän herranne tulee. Olkaa siis tekin valmiit, sillä Ihmisen Poika tulee hetkellä, jota ette aavista.” (Matt.24:42,44).\nRistin Voitto lehdessä no.47, päätoimittaja Launonen pääkirjoituksessaan kysyy: ”Jääkö Kristus varjoon?” Hän on todennut, että puhe Jeesuksesta näyttää vähentyneen. Sen saman asian allekirjoittanutkin on todennut. Julistajien on tehtävä itsetutkistelua. Olenko Jeesuksen Kristuksen todistaja, vai onko julistukseni sisältö jotain muuta? Tärkeintä evankeliumin julistuksessa on Jeesuksen sovitus ja kehotus hänen tulemuksensa odotukseen. Uskovan tulee olla valvovassa tilassa odottaessaan Jeesuksen paluuta, vaikka aikaa onkin pitkästi kulunut. Pitkä aika kului ensimmäiseen tulemukseenkin, mutta se toteutui. Kehottakaamme julistajina uskovaisia valvomaan ja valvokaamme omaa tilaamme, että olisimme Jeesusta lähellä, odottaessamme hänen paluutaan. Eräänä päivänä odotuksemme täytyy.\nHyvää vapahtajamme syntymäjuhlaa! Toivottaa, Toijalan helluntaiseurakunta ja\nSanan paikka marraskuu 2013 JUMALANPELKO\nApostoli Paavali siteeraa jumalattomia: ”Rauhan tietä he eivät tunne, jumalanpelko on heille vieras. (Room. 3:17,18).\nKun katselee nykymenoa rakkaassa isänmaassamme, Jumalanpelko, joka tarkoittaa Jumalan kunnioittamista on hävinnyt suurelta osin suomalaisten keskuudessa. Jumala antoi muinoin isrelilaisille käskyn: Älä käytä väärin Herran Jumalasi nimeä, sillä Herra ei jätä rankaisematta sitä, joka käyttää väärin hänen nimeään. (”2Moos.20:7). Pätee myöskin tänään uuden liiton aikana. Ihmiset sanovat väärin perustein. Herra isä, herra jumala jne. Nykyisin kuulee usein käytettävän halventavassa mielessä sanan, ”jeesustelu.” Kysyin erään lehden toimittajalta, mitä sillä tarkoitetaan? Hänen vastauksensa oli: ”Olettaisin, että arkikelessä sillä tarkoitetaan, hurskastelua ja ylemmyydentuntoa.” Ilmaisu on Jumalan eli Jeesuksen nimen väärinkäyttöä. Jeesukseen se ei istu. Raamatun antama kuva Jeesuksen maanpäällisestä vaellukseta on ihan toinen. Sen ajan fariseuksiin se istui erittäin hyvin. Keskeinen sanoma lainopettajille ja fariseuksille oli: ”Te teeskentelijät!” (Matt. 23:). (sopii myöskin meidän ajallemme). Jokin toinen termi sopii paremmin, hurskastelulle ja ylemmyydelle.\nJUMALA ON RAKKAUS, mutta rakkaus ei anna oikeutta tehdä mitä tahansa. Rakkaudessa on vastuu: ”Jumala on rakastanut maailmaa niin paljon, että antoi ainoan poikansa, jottei yksikään, joka häneen uskoo, joutuisi kadotukseen, vaan saisi iankaikkisen elämän. Ei Jumala lähettänyt Poikaansa maailmaan sitä tuomitsemaan, vaan pelastamaan sen. Sitä, joka uskoo häneen ei tuomita, mutta se, joka ei usko, on jo tuomittu, koska hän ei uskonut Jumalan ainoaan Poikaan.” (Joh.3:16-18). ”Miksi kansat kapinoivat, kansakunnat juonia punovat? Miksi kuninkaat nousevat kapinaan, hallitsijat liitoutuvat keskenään Herraa ja hänen voideltuaan vastaan? Me heitämme pois ikeemme, katkomme orjuuden kahleet! Hän, joka hallitsee taivaassa, nauraa, Herra pilkkaa heitä. (Ps.2:1-4). Ihminen on vastuullinen Jumalan rakkauden tarjoukselle. Jumalan rakkaus on ehdollista, Jumalanpelko tulisi ottaa vakavasti. Hän on kaikkivaltias, mutta ihmiset, joilla ei ole Jumalanpelkoa eli kunnioitusta, pitävät häntä mielikuvissaan, vanhana vaaleapartaisena ukkona tai kieltävät hänet kokonaan. Jumalaan tulee suhtautua vakavasti, sillä Hän tekee niin kuin sanoo. Kun vastaat Jumalan armotarjoukseen myönteisesti, silloin voit omaksua Raamatun sanan: ”Jumala on rakkaus. Se, joka pysyy rakkaudessa, pysyy Jumalassa, ja Jumala pysyy hänessä. Jumalan rakkaus on saavuttanut meissä tättymyksensä, kun me tuomion päivänä astumme rohkeasti esiin. Sellainen kuin Jeesus on, sellaisia olemme mekin tässä maailmassa. Pelkoa ei rakkaudessa ole, vaan täydellinen rakkaus karkottaa pelon. Pelossahan on jo rangaistusta; se joka pelkää, ei ole tullut täydelliseksi rakkaudessa. (1Joh.4:16-18).\nSanan paikka Lokakuu 2013 SILMÄ\nLainaus, Silmäkirurgi Juhani Pietilän haastattelusta RV -lehti no. 36.\n"Silmät ovat paitsi yksilöllisiä, myös täynnä ihmeitä. Keskeisellä silmän tarkan näkemisen alueella on yli sata miljoonaa tappia, joilla ihminen näkee lukea ja erottaa yli miljoona värisävyä. Silmässä olevilla sauvoilla ihminen pystyy kulkemaan pimeässä ja näkemään sivuilleen. Sauvat välittävät aivoihin kuvan, jonka aivot tulkitsevat. Juhani Pietilän mielestä solujen erikoistuminen todistaa Luojasta. Miten tietyt solut ovat erikoistuneet näin pitkälle meneviin toimintoihin? On vaikeaa kuvitella, että se olisi sattumaa. Miksei sattuma kehittänyt meitä vain tiettyyn suuntaan? Yksi elin erikoistui korvaksi, joka on aika yksinkertainen instrumentti, ja toinen silmäksi, joka on erittäin monimutkainen. Tätä on vaikea käsittää ilman, että on ollut luoja, joka on ohjannut tätä kehitystä."\nHän, joka on luonut korvan - hänkö ei kuule?\nHän, joka on tehnyt silmän - hänkö ei näe? (Ps. 94: 9).\nSuhteessaan Jeesukseen Kristukseen useimmat ihmiset ovat kuuroja ja sokeita. Kirjanoppineista ja fariseuksista Jeesus sanoi: " Älkää välittäkö heistä , he ovat sokeita sokeiden taluttajia. Ja kun sokea taluttaa toista sokeaa, molemmat putoavat kuoppaan." (Matt.15:14). Apostoli Paavali yritti Roomassa julistaa juutalaisille Jeesuksesta, heikolla menestyksellä. Hän joutui toteamaan Jesajan ennustuksen toteutumisen: "Mene tämän kansan luo ja sano: kuulemalla kuulkaa älkää käsittäkö. Katsomalla katsokaa älkää nähkö. Tietäkää siis: Jumala on lähettänyt pelastussanomansa pakanakansoille, ja ne myös kuulevat sitä!" (Ap.t. 28:26, 28).\nKaksituhatta vuotta on julistettu Jeesusta Kristusta pakanakansoille. Monien korvat ja silmät ovat avautuneet, mutta suurin osa ihmisistä ovat tukkineet korvansa ja ummistaneet silmänsä. Jotkut ovat joutuneet ylpeydessä tilaan, josta Jeesus varoittaa. Kirje Laodikean seurakunnalle: "Sinä kerskut, että olet rikas, entistäkin varakkaampi, etkä tarvitse enää mitään. Et tajua, mikä todella olet: surkea ja säälittävä, köyhä, sokea ja alaston. Annan sinulle neuvon: osta minulta tulessa puhdistettua kultaa, niin tulet rikkaaksi, osta valkoiset vaatteet ja pue ne yllesi, niin häpeällinen alastomuutesi peittyy, osta silmävoidetta ja voitele silmäsi, niin näet." (Ilm.3:17,18). Nöyrtymällä ja tunnustamalla tarvitsevansa Jeesusta Kristusta pelastajakseen, Jumala kuulee ja avaa ihmisen silmät löytämään tien iankaikkiseen elämään. Hengellinen näkökyky on ihmeellistä, se aukaisee uuden ja ihmeellisen näkymän, jota ei pelkkä uskonnollisuus ja tapakristillisyys voi tehdä.\nSanan paikka syyskuu 2013 BUDDHA VAI JEESUS\nOtteita ja ajatuksia kirjasta: OLIN BUDDHALAINEN NUNNA. Kirjoittanut, Esther Baker.\nJEESUS: "MINÄ OLEN TIE, TOTUUS JA ELÄMÄ. EI KUKAAN PÄÄSE ISÄN LUO MUUTEN KUIN MINUN KAUTTANI. (Joh.14:6)\n"Olin vakuuttunut siitä, että Buddha väitti löytäneensä totuuden itse. Hän sanoi, että kaikki hänen oivalluksensa olivat seurausta hänen omista ponnisteluistaan ja inhimillisestä älykkyydestään. Hänen mukaansa hän ei ollut saanut minkäänlaista inspiraatiota tai apua Jumalalta ---- ei miltään jumalalta tai ulkoiselta voimalta ---- ja hän sanoi, että jokainen ihminen on oman itsensä "herra". Hän oli itse asiassa sitä mieltä, ettei kohtaloamme määrää Jumala tai mikään muukaan voima. En uskonut Jumalaan niin kuin eivät vanhempanikaan, ja minusta kaikki sellainen oli jokseenkin vaikeaa ja ärsyttävää, joten tällainen ajattelu oli minusta oikein järkeenkäypää. Pidin ajatuksesta, että löytäisin totuuden itse. Buddhan tavoite tuntui minusta tuohon aikaan hyvin houkuttelevalta." (sivu 29).\nJEESUS: "MINÄ OLEN PORTTI. SE, JOKA TULEE SISÄÄN MINUN KAUTTANI, PELASTUU. HÄN VOI VAPAASTI TULLA JA MENNÄ, JA HÄN LÖYTÄÄ LAITUMEN. VARAS TULEE VAIN VARASTAMAAN, TAPPAMAAN JA TUHOAMAAN. MINÄ OLEN TULLUT ANTAMAAN ELÄMÄN, YLTÄKYLLÄISEN ELÄMÄN." (Joh. 10:9-10)\n"Buddhalaisena olin uskonut vuosikausia, että kristityt olivat kovin rajoittuneita katsantokannassaan, koska sanoivat, että "Jeesus on ainoa tie". Kun olin itse alkanut uskoa häneen ja "mennyt ahtaasta portista", ymmärsin kuitenkin, että Jumala oli tuonut minut uskomattoman avaraan paikkaan. Ainoa syy siihen, että minun täytyi astua sisään ahtaasta portista, oli se, että saatoin jättää kaikki epäjumalani ja painolastini ulkopuolelle. Buddhalaisuudesta luovuttuani olen halunnut todella elää ja nauttia elämästä täysillä tekemällä asioita, joista nautin eniten: ratsastaminen, kävely maaseudulla ja rannalla, lintujen tarkkailu, uiminen, voimistelu puistossa ja lomailu ystävien kanssa. Nyt näen elämän juhlimisen arvoisena, todellisena seikkailuna. (sivu 127). Olin buddhalainen yhteensä kolmetoista vuotta, ja nyt olen ollut yli seitsemäntoista vuotta kristitty. Kiitän Jumalaa siitä, että hän on antanut minulle syvän rakkauden buddhalaisiin. Rakastan ihmisiä, mutta haluan kiihkeästi nähdä heidän vapautuvan buddhalaisuudesta ja löytävän todellisen elävän Jumalan. Kristuksen evankeliumi on avain, joka nostaa meidät ja kansakuntamme epäjumalanpalvonnasta, hämmennyksestä, riippuvuuksista, korruptiosta, vääryydestä ja muusta kärsimyksestä. Se antaa vastauksen niille kansakunnille, jotka muuttuvat entistä sekulaarimmiksi ja materialistisemmiksi --- nämä asenteet johtavat ennen pitkää mielettömyyteen ja epätoivoon." (sivu 150).\nReino Tanner: Ihmiset etsivät mieluimmin muut portit ja polut, vaikka totuus löytyy Jeesuksesta. Esther eli elämätöntä elämää epäjumalan vankilassa, lähes nälkäkuoleman partaalla, pää ajeltuna ja pukeutuneena oranssinketaiseen kaapuun, ilman normaalia kanssakäymistä ihmisten kanssa, kerjäten ruokansa. Hän etsi totuutta, joka löytyi vain Jeesuksessa Kristuksessa. Omaksi ilokseen ja onnekseen hän löysi sen.\nSanan paikka elokuu 2013 ÄÄNI HUUTAA AUTIOMAASSA\nJohannes Kastaja eli autiomaassa, siellä tuli hänelle Jumalan sana. Hän oli Jeesuksen edellä kävijä, joka saarnasi kääntymystä ja sen jälkeistä kastetta. Saarna ei ollut ihmisiä imartelevaa kosiskelua, vaan totuuden julistamista: "Tapahtui niin kuin on kirjoitettuna profeetta Jesajan kirjassa: - Ääni huutaa autiomaassa: "Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut. Kaikki rotkot täytettäköön, kaikki vuoret ja kukkulat alennettakoon, tulkoot mutkat suoriksi, louhikot tasaisiksi teiksi! Kaikki saavat nähdä Jumalan pelastustyön..(-38 käännös jae 6. kaikki liha on näkevä Jumalan autuuden). "Kun ihmisiä tuli joukoittain kastettavaksi Johannes sanoi heille: "Te käärmeen sikiöt! Kuka teille on sanonut, että te voitte välttää tulevan vihan? Tehkää hedelmiä, joissa kääntymyksenne näkyy! Älkää ruvetko ajattelemaan: 'Olemmehan me Abrahamin lapsia.' Minä sanon teille: Jumala pystyy herättämään Abrahamille lapsia vaikka näistä kivistä." Luuk.3:4-8.\nJuutalaiset ajattelivat, että perinne, eli juutalaisuus pelastaa heidät. Nykyiset perinteeseen nojautuvat, eivät yleensä siedä totuutta, varsinkaan jos synnistä nuhdellaan. Perinteen noudattajat ja jumalattomat ovat herkkiä, synti sanalle. Johannes Kastaja menetti päänsä, nuhdellessaan Herodesta synnistä. Kun nykyisin kehotetaan kunnioittamaan Jumalan antamaa sanaa, joka löytyy Raamatusta, silloin syntyy kova melu: "Raamattu ei sovi meidän aikaamme, se pitää päivittää jne." Kysynkin, kenen toimesta Raamattu pitäisi päivittää? Kun Jumala sanoo se pysyy: "Jumalaton punoo juonia vanhurskasta vastaan ja irvistelee hänelle vasten kasvoja. Herra nauraa jumalattomalle, hän tietää, että tilinteon päivä tulee. Minä näin jumalattoman voimansa tunnossa, hän rehotti kuin piikkipensas kukassaan. Hetken kuluttua häntä ei enää ollut, minä etsin häntä mutta en löytänyt mistään." Toisenlainen tulevaisuus odottaa Jumalan sanan noudattajaa: "Katsele nuhteetonta, tarkkaile rehellistä - rauhan miehellä on tulevaisuus! Pahantekijät tuhoutuvat kaikki tyynni, jumalattomia odottaa perikato. Ps.37:12,13,35-38.\nJohannes kastaja sanoi Jeesuksesta: "Katsokaa: Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin! Johannes todisti:"Minä olen nähnyt, kuinka Henki laskeutui taivaasta kyyhkysen tavoin ja jäi hänen päälleen. Minä olen sen nähnyt ja todistan, että tämä mies on Jumalan Poika." Johannes kastajan tavoin, jokaisen sanan julistajan tulee julistaa totuutta seurauksista huolimatta. Älä ryhdy pappina vääristelemään Jumalan sanaa, ihmisiä mielistellen. Jos et uskalla julistaa syntiä synniksi, etsi ihmeessä toinen ammatti. Varoituksen voit lukea. Raamatun loppujakeista.\nHän Jeesus Kristus sanoo: "Minä olen tie,totuus ja elämä. Ei kukaan pääse Isän luo muuten kuin minun kauttani." Joh. 14:6. Julistajien tulee julistaa evankeliumia Jeesuksesta Kristuksesta, koko totuudessa. Johanneksen antama ohje pätee nykyäänkin: "Tehkää hedelmiä, jossa kääntymyksenne näkyy." Ihminen on puutteellinen, mutta rehellisyys julistuksessa ja elämäntavoissa, siinä kääntymys näkyy.\nSanan paikka Heinäkuu 2013 LAUPIAS TAIVAS oli Suomen helluntaiherätyksen konferenssiteemana vuonna -2013.\nMooses kohtasi Jumalan: "Herra laskeutui alas verhoutuneena pilveen, tuli Mooseksen luo ja lausui nimen Jahve. Sitten Herra kulki hänen editseen ja sanoi (huusi -38 käännös) hänen kuultensa: "Herra, Herra on laupias Jumala, hän antaa anteeksi. Hän on kärsivällinen, ja hänen hyvyytensä ja uskollisuutensa on suuri. Hän on armollinen tuhansille ja antaa anteeksi pahat teot, rikkomukset ja synnit, mutta ei jätä rankaisematta. Lapset ja lasten lapset aina kolmanteen ja neljänteen polveen saakka hän panee vastaamaan isiensä pahoista teoista." (2Moos 34:6,7). Isät ovat suuressa vastuussa, jättävätkö kirouksen vai siunauksen tuleville sukupolville.\nLukiessani Raamattua näen laupiaan Jumalan suuren kärsivällisyyden, hyvyyden ja uskollisuuden ilmenevän viimeiseen lukuun asti. Näen myös Jumalan, joka vaatii ihmiseltä kuuliaisuutta ja uskollisuutta HÄNTÄ kohtaan. Jumala on valmis rankaisemaan tottelemattomia. Ulkonaisesta Jumalanpalveluksesta ei ole hyötyä. Jeesus toisti fariseuksille ja lainopettajille sanat, jotka Jesajan sai aikanaan Jumalalta. "Te tekopyhät! Oikein on Jesaja teistä ennustanut. Onhan kirjoitettu: - Tämä kansa kunnioittaa minua huulillaan, mutta sen sydän on kaukana minusta. Turhaan he minua palvelevat kun opettavat oppejaan, ihmisten tekemiä käskyjä. Te olette hylänneet Jumalan käskyt ja noudatatte ihmisten perinnäissääntöjä." (Mark 7: 6 -8).\nFariseukset ja kirjaoppineet näkivät vain ulkonaiset tavat. Syntisessä naisessa fariseus näki iljettävyyden, Jeesus näki hänessä katuvan ihmisen ja armahti hänet. Samankaltaista tekopyhyyttä ilmenee myöskin meissä. Näemme usein vain ulkokuoren, vaikka tulisi nähdä ihminen. Jeesuksen esimerkin mukaan meidän tulisi osoittaa lähimmäisellemme laupeutta. Ihmisen teot voivat olla hylkiön tekoja, mutta Jeesus näkee hänessä synnin pettämän ihmisen. Jeesus tuli kutsumaan syntisiä. Emme voi heittää kiveä toista kohden, koska olemme kaikki syntisiä. Raamatun mukaan: "Tämä Jumalan vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen, ja sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat. Kaikki ovat samassa asemassa, sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta mutta saavat hänen armostaan lahjaksi vanhurskauden, koska Kristus Jeesus on lunastanut heidät vapaiksi. (Room 3: 22-24). Olkaamme laupiaita ja armahtavaisia toisiamme kohtaan.\nPelastuksen viiden kohdan ohjelma. Tunnusta: 1. Room 3:23 olen syntinen, 2. 6:23 olen kadotettu, 3. 5:8 Jeesus kuoli puolestani, 4. 1Joh 1:9 synnin tunnustus 5. Room 3:24 olen pelastettu. Jeesus sanoo: "Kaikki ne, jotka isä minulle antaa, tulevat minun luokseni, ja sitä, joka luokseni tulee, minä en aja pois." (Joh 6:37).\nSiunausta heinäkuulle toivottaa Reino Tanner\nSanan paikka Kesäkuu 2013 Voiton salaisuus\nDaavid kertoo filistealaiselle Goljatille tulevan voittonsa taustatuen: "Sinä tulet minua vastaan mukanasi miekka, tappara ja keihäs, mutta minä tulen sinua vastaan Herran Sebaotin nimessä. Hän on sen sotajoukon Jumala, jota sinä olet pilkannut. Tänä päivänä Herra jättää sinut minun käsiin. Minä katkaisen kaulasi ja syötän sinut ja koko filistealaisten sotajoukon raadot taivaan linnuille ja villipedoille. Silloin koko maa saa tietää, että Israelilla on Jumala, ja koko tämä joukko tajuaa, että Herra voi auttaa ilman miekkaa ja keihästä. Sota on herran vallassa, ja hän antaa teidät meidän käsiimme." (1Sam. 17: 45-47). Daavid ei korostanut itseänsä, vaan kaikkivaltiasta Herraa Sebaotia, eli Israelin sotajoukkojen Jumalaa. Luottamus Jumalan apuun oli syntynyt kokemuksen kautta. Daavid oli saanut Jumalalta avun, taistelussa leijonaa ja karhua vastaan.\nUudessa liitossa olemme taistelussa\nDaavid linkosi kiven keskelle Goljatin otsaa. Näen siinä esikuvan, jonka Paavali pukee sanoiksi: "Vaikka me vaellammekin lihassa, emme kuitenkaan lihan mukaan sodi; sillä meidän sota-aseemme eivät ole lihalliset, vaan ne ovat voimalliset (liha kuvaa vanhaa luontoa) Jumalan edessä hajottamaan maahan linnoituksia. Me hajotamme maahan järjen päätelmät ja jokaisen varustuksen, joka nostetaan Jumalan tuntemista vastaan, ja vangitsemme jokaisen ajatuksen kuuliaiseksi Kristukselle ja olemme valmiit rankaisemaan kaikkea tottelemattomuutta, kunhan te ensin olette täysin kuuliaisiksi tulleet."\n(2Kor.10:3-6). -38 käännös.\nSuojautuminen paholaista vastaan\nPaavali kehottaa: "Pukekaa yllenne Jumalan taisteluvarustus, jotta voisitte pitää puolianne Paholaisen juonia vastaan. Emmehän me taistele ihmisiä vastaan vaan henkivaltoja ja voimia vastaan, tämän pimeyden maailman hallitsijoita ja avaruuden pahoja henkiä vastaan." (Ef. 6:11,12).\nSeiskää lujina! Kiinnittäkää vyöksenne totuus, pukeutukaa vanhurskauden haarniskaan ja sitokaa jalkineiksenne alttius julistaa rauhan evankeliumia. Ottakaa kaikessa suojaksenne uskon kilpi, jolla voitte sammuttaa pahan palavat nuolet. Ottakaa myös pelastuksen kypärä, ottakaa Hengen miekka, Jumalan sana. Tehkää tämä kaikki rukoillen ja anoen. Rukoilkaa joka hetki Hengen antamin voimin. Pysykää valveilla ja rukoilkaa hellittämättä kaikkien pyhien puolesta. (Ef. 6:14-18). Jeesus pitää meidät pystyssä taistelun keskellä, kunnes pääsemme rauhan valtakuntaan.\nSanan paikka toukokuu 2013 SUURI LAMMASTEN PAIMEN\n”Rauhan Jumala, joka ikuisen liiton uhriveren tähden on nostanut kuolleista lampaiden suuren paimenen, meidän Herramme Jeesuksen, varustakoon teidät hyvillä lahjoillaan, niin että voitte täyttää hänen tahtonsa. Sen, mikä on hänelle mieleen, hän itse tehköön meissä, hän ja Jeesus Kristus. Hänen on kunnia aina ja ikuisesti. Aamen.” (Heb.13: 20,21).\nJumala nuhtelee paimenia\nLammas on turvaton ja pelokas ilman paimenta. Israelin paimenet eli papit rikkoivat raskaasti paimentehtävänsä. Pitivät huolta itsestään, unohtaen lampaansa. Jumala sanoi hylkäävänsä heidät:”Te juotte maidon, käytätte villan vaatteisiinne ja teurastatte lihavimmat lampaat, mutta ette pidä huolta laumastanne. Minun lampaani harhailevat pitkin vuoria, pitkin korkeita kukkuloita, ne ovat hajaantuneet joka puolelle maata eikä kukaan kaipaa eikä etsi niitä. Näin sanoo Herra Jumala: Minä etsin itse lampaani ja pidän niistä huolen. Minä kaitsen itse lampaitani ja vien itse ne lepäämään – näin sanoo Herra Jumala. Mutta minä pelastan lampaani, eivätkä ne enää ole teidän armoillanne. Minä pidän siitä huolen, että oikeus toteutuu lampaiden kesken. (Hes.34: 3,6,10,11,15, 22).\nJumalan asetti yhden, oikeudenmukaisen paimenen\n”Minä panen yhden paimenen heitä kaitsemaan, palvelijani Daavidin. Hän kaitsee heitä, hän on oleva heidän paimenensa.” (Hes.34:23). Kuningas Daavid oli esitäyttymys todellisesta paimenesta, Jeesuksesta Kristuksesta. Jeesus sanoo: ”Minä olen portti. Se, joka tulee sisään minun kauttani, pelastuu. Hän voi vapaasti tulla ja mennä, ja hän löytää laitumen. Varas tulee vain varastamaan, tappamaan ja tuhoamaan. Minä olen tullut antamaan elämän, yltäkylläisen elämän. Minä olen hyvä paimen, oikea paimen, joka panee henkensä alttiiksi lampaiden puolesta.” (Joh.10:9-11). Risti todisti, että Jeesus Kristus on hyvä paimen, oikea paimen.\nJeesuksen Kristuksen vastaanottanut henkilö voi elää turvassa, hän ei joudu harhailemaan, uskontojen viidakossa, oikea paimen johdattaa hänet hyville laitumille. Elämän onnellisina ja karikkoisina hetkinä saa nostaa katseensa oikeaan paimeneen. Et ole kirkkokuntien armoilla ja niiden perustamista säännöistä tai säännöttömyydestä riippuvainen. Jumala antoi oikean paimenen. Jeesus sanoo: ”Minä olen tie, totuus ja elämä. Ei kukaan pääse isän luo muuten kuin minun kauttani.” (Joh.14:6). Raamattu on kartta ja kompassi. Ihmismielipiteet haluaisivat päivittää Raamatun, omien mielihalujensa mukaiseksi. SUURI JUMALA EI SITÄ SALLI. (Ilm.22:19).\nTurvallista vappua ja kesän alkamista toivottaa, Reino Tanner\nSanan paikka huhtikuu 2013 JUMALAN PERHE\nIhmisellä on tarve kuulua johonkin. Nykyään puhutaan paljon yksinäisyydestä. Mitä suurempi kaupunki, sen enemmän sieltä löytyy yksinäisiä ihmisiä. Monilta puuttuu voimavaroja lähteä liikkeelle hakemaan toisten ihmisten seuraa ja monet eivät edes tiedä mihin suunnistaa. Jeesus tuntee yksinäisyyden tuskan. Hän sanoi opetuslapsille:” Tulee aika – ja se on jo nyt – jolloin te joudutte hajalle, kuka minnekin, ja jätätte minut yksin. Yksin en silti jää, sillä isä on minun kanssani.” (Joh. 16:32). On kultaakin arvokkaampaa löytää pelastus Jeesuksessa Kristuksessa ja päästä sisälle Jumalan perheeseen. Uskovana tunnet perheyhteyttä tavatessasi toisia saman tien matkaajia. Elämässä saattaa tulla tilanteita, ettei pääse toisten uskovien seuraan. Silloinkaan sinä et ole yksin, Isä , Poika ja Pyhä Henki on sinun kanssasi. Kuitenkin tarvitsemme ympärillemme toisia ihmisiä. Jumala alussa totesi: ”Ei ole ihmisen hyvä olla yksinään.” Jeesuksen seuraajille on annettu kehotus mitä heidän tulee tehdä lähimmäistensä hyväksi. Viimeisellä tuomiolla, Jeesus sanoo: ”Minun oli nälkä, ja te annoitte minulle ruokaa. Minun oli jano, ja te annoitte minulle juotavaa. Minä olin koditon, ja te otitte minut luoksenne. Minä olin alasti, ja te vaatetitte minut. Minä olin sairas, ja te kävitte minua katsomassa. Minä olin vankilassa, ja te tulitte minun luokseni`. Vanhurskaat ihmettelivät, milloinka me olemme niin tehneet sinulle. Kuningas vastasi heille: ”`Totisesti: kaiken minkä te olette tehneet yhdelle näistä vähäisimmistä veljistäni, sen te olette tehneet minulle.` (Matt.25:36,37,40). Näin tulee toimia Jumalan perheessä, ketään ei saa jättää yksin. Isä Jumala on ottanut sinut Jeesuksen kautta perheeseensä. Tietoisuus kuulumisesta Jumalan perheeseen antaa turvallisuutta. Yleensä maallisessa perheessä tuetaan perheenjäseniä. Jumalan perheessä on vielä paremmin. Daavid kertoo: ”Minä käännyin Herran puoleen, ja hän vastasi minulle. Hän vapautti minut kaikesta pelosta. Ne, jotka katsovat häneen, säteilevät iloa, heidän kasvonsa eivät punastu häpeästä. Minä olin avuton ja huusin apua. Herra kuuli minua ja pelasti minut kaikesta hädästä. Herran enkeli on asettunut vartioon. Hän suojaa niitä, jotka palvelevat Herraa, ja pelastaa heidät.(Ps.34:5-8). Näin saat matkata Jumalan perheessä turvallisesti kohti iankaikkista elämää.\nSiunattua kevään aikaa, toivottaa Reino Tanner\nSanan paikka Maaliskuu 2013 PÄÄSIÄINEN, SURUA JA ILOA\n”Me kuitenkin olimme eläneet siinä toivossa, että hän olisi se, joka lunastaa Israelin.” Näin totesivat kaksi murheellista Jeesuksen opetuslasta matkallaan, Jerusalemista Emmaukseen. Luukas 24: 13--\nJEESUS ILMESTYY, opetuslapset olivat asettaneet toiveensa maalliselle tasolle. Murhe ja omien toiveitten täyttymättömyys estivät heitä näkemästä pidemmälle, Jumalan suunnitelmaan. Jeesuksen liittyessä heidän seuraansa, eivät he tunteneet häntä. Opetuslapset tarvitsivat lisäopetusta, Jeesuksen kärsimyksen ja ylösnousemuksen laajemmasta merkityksestä. Jeesus sanoi: ”Voi teitä ymmärtämättömiä.” Hän selitti heille Mooseksesta ja kaikista profeetoista alkaen, mitä hänestä oli kaikissa kirjoituksissa sanottu. Majapaikkaan asettuessaan, Jeesus kiitti Jumalaa, mursi leivän ja antoi sen heille, silloin heidän silmänsä aukenivat ja he tunsivat hänet. Samassa hän oli poissa. Suru muuttui iloksi ja välittömästi he palasivat Jerusalemiin toisten luokse, kertomaan ilosanomaa. Kaikki tämä mikä oli toteutunut oli etukäteen kirjoitettu. Ylösnousemus oli tapahtunut ja sovitus suoritettu. ”KRISTUS NOUSI KUOLLEISTA, KUOLEMALLA, KUOLEMAN VOITTI JA HAUDOISSA OLEVILLE ELÄMÄN ANTOI.”\nPELASTAVA USKO, monet uskovat Jumalaan, jopa Jeesukseen, mutta heiltä puuttuu Kristuksen sisäinen tunteminen. Niin kuin sanotaan saarnaaja, seppä Jaakko Högmannin sanoneen synnintunnossa olleelle Paavo Ruotsalaiselle. ”Sinulta puuttuu Kristuksen sisäinen tunteminen ja sen ohella kaikki.” Raamattu sanoo: ”Mutta uskon vanhurskaus puhuu näin: ”Älä kysy sydämessäsi: Kuka voi nousta taivaaseen?”-nimittäin tuomaan Kristusta maan päälle -”tai: Kuka voi laskeutua syvyyksiin? ”- nimittäin noutamaan Kristusta ylös kuolleista. Mitä siis on sanottu? - Sana on lähellä sinua, sinun suussasi ja sydämessäsi, nimittäin se uskon sana, jota me julistamme. Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen. Kirjoituksissa sanotaan:”Yksikään, joka häneen uskoo, ei joudu häpeään.” Room.10:6-11.\nRAAMATTU, on ihmeellinen kirja, jossa ihmiskunnan historia on kirjoitettu etukäteen ja tähän mennessä siitä on toteutunut joidenkin laskelmien mukaan yli 81 %. Ei ole ihme, että Raamattua sielunvihollinen seuraajineen vihaa ja on jatkuvasti halukas sen tuhoamaan, mutta ei koskaan siinä onnistu. Pääsiäinen ei ole pelottavien noitien ja velhojen juhla, vaan sen tarkoitus on, että Jeesuksessa Kristuksessa suru ja toivottomuus muuttuvat iloksi. Kristinusko ei ole uskonto, vaan suhde Jeesukseen Kristukseen.\nToivotan sinulle siunattua pääsiäistä ja sisäistä suhdetta Jeesuksen kanssa.\nSanan paikka Helmikuu 2013 PUHE\nPuhe on tärkeä väline millä kommunikoimme toistemme kanssa. Puheesta kuultaa läpi ihmisen mielentila. Melko pian huomaa, onko puhuja vihainen, hyvän tuulinen, katkera tai pettynyt. Apostoli Paavali pyytää esirukousapua Rooman vankilasta käsin: ”Rukoilkaa samalla meidänkin puolestamme, jotta Jumala avaisi meille oven sanansa julistamiseen ja me saisimme puhua Kristuksen salaisuudesta, jonka vuoksi juuri olen vankinakin. Kunpa voisin tehdä sitä tunnetuksi ja puhua niin kuin minun pitäisi” (Kol.4:3,4,). Tämänkaltaisessa tilanteessa, katkeruus saattaa ottaa vallan. Tulee kysyneeksi suurilla kirjaimilla, MIKSI? Paavali ei halunnut katkeroittaa mieltään, vaan näki mahdollisuuden näissäkin olosuhteissa julistaa Kristusta. Paavali kehottaa kolossalaisia: ”Suhtautukaa viisaasti ulkopuolisiin, käyttäkää sopivaa hetkeä hyväksenne. Puhukaa aina ystävällisesti, kuitenkin sananne suolalla höystäen. Teidän on tiedettävä, miten kullekin vastaatte.” (5,6).\nKaikille ei voi vastata ja puhua samalla tavalla. Ihmisten vastaanottokyky on erilainen. Joku on latautunut kielteisesti, toinen on vastaanottavainen ja kiinnostunut. Hyökkäävä tyyli tuottaa harvoin tulosta. Paavalin kehottama ystävällisyys on tehokkaampaa. Eräs veli aloitti keskustelun uimahallin saunan lauteilla kysymällä: ”Mitä mieltä olette paratiisista? Mielipiteitä oli monenkaltaisia. Eräs sanoi: ”satua koko juttu”. Keskustelun edetessä kysyjä sanoi kunnioittavansa kieltäjää ihmisenä. Kieltäjä oli yllättynyt, kun kysyjä ei alkanutkaan tyrmätä häntä, vaan kertoi oman uskoontulonsa sanoen, että hän ei kaikkia ymmärrä, mutta sen hän ymmärtää, että Jeesus on tullut ihmisiä pelastamaan. Kaikki olivat kuunnellet. Tilanne ei jäänyt ”hakauksiin” niin kuin kertoja tämän ilmaisi. Tämä ystävällinen keskustelu kantoi hedelmää. Tässä tilanteessa sopiva suola oli omakohtaisessa uskoontulo todistuksessa. Paavali pyysi oven avautumista, se tarkoitti sopivaa tilannetta ja viisasta aloitusta. Väärällä tavalla aloitettu puhe tukkii ilmapiirin. Eräs toinen veli kertoi, että häntä ei haluta kuunnella. Sanovat, että minulla on liian terävä kieli. Suosittelin hänelle kielen hiomista, johon hän vastasi: ”minä puhun totuutta niin kuin asiat ovat, enkä kiertele”.\nJätän lukijalle pohdittavaksi, kumpi tyyli on eduksi evankeliumille.\nSanan paikka Tammikuu 2013 VUODEN VAIHTUESSA\nHengellisen laulukirjan no. 581 ensimmäisessä säkeistössä on sanat: ”Oi, jos vuosi alkava oisi Luojan siunaama, Luojan siunaama. Laulun sanoissa kuulemme rukoilijan huokauksen ja toivomuksen alkaneelle vuodelle. Jumalan siunaus onkin erittäin tärkeä yksilöihmisen ja kansakunnan kohdalla. Raamattu toteaa: ”Kun oikeamieliset menestyvät, kansa iloitsee kun jumalaton hallitsee, se huokaa.”(Sananl.29:2). Jumalaa kunnioittava ihminen ja kansakunta on Jumalan siunauksen kohteena.\nNykyinen presidenttimme uskaltautui uudenvuodenpuheensa lopuksi kansalaisille toivottaa: ”Jumalan siunausta.” Siunausta tarvitsemmekin näinä vaikeina taloudellisina aikoina. Moraalin tulisi kohentua, joka alueella. Presidenttimme oli huolestunut itsekkyyden ja ahneuden kasvusta, työnteon arvostuksen laskusta, ihmisistä jotka haluavat olla oleskeluyhteiskunnassa, toisten kattamassa pöydässä, jossa jätetään omat mahdollisuudet käyttämättä. Apostoli Paavali kehottaa tessalonikalaisia tekemään työtä: ”Olemme nimittäin kuulleet, että jotkut teidän joukostanne elävät kurittomasti eivätkä tee työtä vaan touhuavat joutavia. Sellaisia me käskemme ja kehotamme Herran Jeesuksen Kristuksen nimessä rauhoittumaan ja ansaitsemaan itse leipänsä.” (2Tess.3:11,12). Kehotus pätee edelleenkin. On tietenkin eri asia, jos ei saa työtä yrityksistään huolimatta.\nHengellisellä kentällä meidän tulee pysyä Kristus keskeisessä julistuksessa. Paavali huomauttaa: ”Mitään toista evankeliumia ei kuitenkaan ole. Jotkut vain hämmentävät teidän ajatuksianne ja koettavat vääristää Kristuksen evankeliumia. Julistipa kuka tahansa teille evankeliumia, joka on vastoin meidän julistamaamme - vaikkapa me itse tai vaikka taivaan enkeli - hän olkoon kirottu. (Gal.1:7,8). Akaan (Toijalan) helluntaiseurakunnassa olemme Kristus keskeisiä ja pyrimme sitä olemaan vuoden 2013. Omasta ja seurakunnan puolesta toivotan:\nHYVÄÄ UUTTA VUOTTA JA JUMALAN SIUNAUSTA VUODELLE 2013.\nKäyntejä kotisivuilla:205307 kpl


Veloena: Äänimaisemia, yksi\ntiistai 7. joulukuuta 2004\nToivun eilisestä, jolloin Dodon uusi hallitus kokousti olohuoneessamme. Olin niin väsynyt, että muistikuvat ovat epämääräistä sälää. Taisin istua lattialla ja venytellä, ja joku sanoi, että toki voin tulla tuolillekin istumaan. En pidä tuolilla istumisesta, joten jäin lattialle. Jossain vaiheessa koetin rentoutua selinmakuulla. Nukahdin selälleni keskelle olohuoneen mattoa hallituksen kokouksen jatkaessa turinointiaan kahden metrin päässä. Toivottavasti en kuorsannut kovin kuuluvasti. Heräsin siihen, että ihmiset loikkivat ylitseni. Jotkut laskevat lampaita, jotkut paimenia.\nVastaus eilisen Suomen merkittävin maisema -kysymykseen on muotoutunut. Itsenäisyyspäiväisin äänimaisema, jonka keksin, on peräisin kymmenen vuoden takaa, itsenäisyyspäivältä. Asun Franzeninkadulla, seuranani on silloinen poikaystävä, joka haluaa katsoa telkusta Tuntematonta sotilasta. Purnaan vastaan, mutta mitään ei ole tehtävissä. Ennen elokuvaa minut pitkästytetään armeijajutuilla. (Jo silloin olin sitä mieltä, että miestä, joka on käynyt armeijan, ei voi todella kunnioittaa. Sivarit ovat aina olleet sydäntäni lähempänä, mutta toisaalta etenkin nuorempana olin altis kompromisseille.) Tylsää länkytystä siitä, miten illalla poikapoppoo katsoi yhdessä pornovideoita, ja miten parin armeijaviikon jälkeen naistenpyörän satulakin alkoi näyttää kiimaiselta. Hohhoijaa.\nTuntemattoman sotilaan alku tuntuu miltei pelastukselta. Istun sängyllä ja poikaystävän pää on sylissäni. Puolen tunnin kuluessa hän alkaa kuorsata. Loistavaa! Pitäen niskasta varoen käsilläni kiinni livautan alaruumiini pois sängyltä ja tuuppaan pään alle tyynyn. Hiivin televisiolle ja sammutan sen. Istun haukotellen lattialla, kirjoitan vihkoon. Naksautan teenkeittimen päälle, juon teetä.\nHiivin hipihiljaa vessaan pissille, tuolle teen vastaansanomattomalle seuraukselle. Lattialankut narisevat villasukitettujen jalkojen alla. Kuorsaus kertoo, että oikeastaan vaaraa poikaystävän heräämisestä ei ole. Kun avaan vessan oven, vastaani syöksyy konekivääritulen papapapapa-soundi. Ilmeisesti koko Franzeninkatu 21 katsoo Tuntematonta. Siinä talossa ei ole yksityisyyttä. WC-pönttöjen kautta asuntojen äänimaisemat matkaavat toisiin asuntoihin ja sekoittuvat. Yleensä tuloksena on kakofonia oksentamista, hyräilyä, heviä, rakastelun ääniä, puhelinvastaajien toistoa: "Kirsi ei ole nyt kotona, jätä viesti", mäyräkoiranpennun pihinää sen jäätyä yksin kotiin.\nMutta itsenäisyyspäivänä kakofonia on tiessään. WC-pöntöstä nousee vesijohtoja ja likavesiputkia pitkin yhtenäiskulttuurin konekiväärisinfonia. Yhtä hyvin televisio voisi olla auki. Poistuessani vessasta suljen oven perässäni. Ihanan hiljaista, jälleen.\nMitä kirjoitan, en muista.\nMutta päiväkirja muistaa. Siinä lukee: "Vaimeat ovat ajat ja ajatukset ovat ikkuna-aukkoja, lasein päällystettyjä, uupuneen katseen väyliä. Toisiin asunnonkaikkeuksiin, tiloihin, valoon, ja muiden ikkunoiden pimeys kertautuu kunnes koko maailma on nimetön pupilli, joka laajenee pimeän tullen."\nMiksi puhun näkemisestä, kun pitäisi puhua kuulemisesta? Miksi maisema on ensimmäiseltä assosiaatioltaan "jotain nähtynä"?\nHalauksia, Veloena klo 7.12.04\n“Miksi puhun näkemisestä, kun pitäisi puhua kuulemisesta? Miksi maisema on ensimmäiseltä assosiaatioltaan »jotain nähtynä»?”\nKädelliset ovat ennen muuta visuaalisia eläimiä. Hyppely puiden latvoissa, eteenpäinkääntyneet silmät, stereonäkö et cetera.\n8. joulukuuta 2004 klo 16.44\nKädelliset ovat ennen kaikkea käsi-silmä-yhteyden mestareita... meille toitotetaan jatkuvasti visuaalisuuden tärkeyttä, mutta näyttää kovasti siltä, että visuaalisuutemme on kuitenkin tuntoaistillemme alisteinen. Mm. joissain oppimiskokeissa, jotka vaikuttavat varsin luotettavilta, kosketusaistin ensisijaisuus on onnistuttu toteamaan aika mainiosti. Etäisyyshavainnot eivät onnistu "pelkällä silmällä"; silmää voi jymäyttää sairaan helposti. Siispä: visuaalisuus vaatii kyllä kosketusaistin perustakseen.\nMinusta on tylsää ottaa annettuna se, mitä psykologia kertoo esim. näön ja kuulon keskinäisistä suhteista. Aistiminen, kokeminen on kuitenkin aina synesteettistä eli aistit sekoittavaa. Minua kiinnostaa kovasti mm. sokeiden, kuurojen ja tasapainohäiriöisten maailma.\nOn jotensakin järkyttävää, miten monet ihmiset pitäytyvät visuaalisuuden ylivallassa niin etteivät kirjaimellisesti haista, maista, kuule tai tunne mitään. Tai eivät ainakaan vaivaudu pohtimaan ja järeksimään näistä toisaistisia tuntemuksiaan. Hmm, en nyt tarkoita kuvittelevani sinun tekevän näin. Olen saanut blogistasi toisenlaisen käsityksen.\nMutta: olen aika skeptinen kaikenvoittavan visuaalisuuden suhteen. Kokeellista psykaa ja kognitiotiedettä tarkastellen ajatus siitä, että näkö on tärkein aistimme, ei pukeudu muotoon "näkö on kaikissa tilanteissa, aina, kaikkialla ja yksin meidän ykkösaistimme".\nTämä rationalismin pikku ajatushelmi, johon liittyy oleellisesti se pointsi, että näkö kaukoaistina (sic!) on "irrallinen passioistamme" ja siten eläin-ruumiillisuuden saastuttamattomissa, ja siten objektiivisesti toden näyttävä, on teesi, joka on yksinkertaisesti niin pässi, että huh huh.\nAatehistorioitsijat ovat aika taajaan sitä mieltä, että 1600-luvun näkemisen käsitteellä ei ole paljonkaan tekemistä optisen näkemisen kanssa, vaan kyse on tosiaan Platonilta asti periytyvässä Hippias-dialogissa ilmenevästä (pienen vai ison, en nyt saa päähäni, jommasta kummasta Hippias-dialogista kumminkin) huolesta siitä, kuinka yksilölliset, et. seksuaalissävytteiset intressit tahraavat puhtaan tiedon mahdollisuuden, ja siten vain kaukoaistit näkö ja kuulo antavat meille jokseenkin luotettavan kuvan ilmiöiden maailmasta.\nMutta kuinkas ollakaan, kyllä on ihmimillinen aatehistoria tällaista takkuamista jatkuvasti, eikös vain tuon moralistisen, optisesti prinkkalaa päin syöksyvän näkemiskäsityksen ole omaksunut aika moni nykyäänkin. Harvemmin tietty tietoisesti, mutta kyllä edelleen kuulee välillä sellaisia kantoja, ettei "syömistä tai seksiä voi arvioida esteettisesti jos tavoitteena on oma nautinto". Huh huh.Ikään kuin toimilla voisi olla aina kerrallaan vain YKSI tavoite.\nKaikkiin absurditeetteihin sitä törmääkin.\n9. joulukuuta 2004 klo 12.42


Katri Sorsan villit hääjuhlat: Mekko rikki ja polvi auki! | Viihde | Iltalehti.fi\nKatri Sorsan villit hääjuhlat: Mekko rikki ja polvi auki!\nLauantai 10.8.2013 klo 18.29\nKatri Sorsan perjantaisiin häihin kutsuttiin kaikki Viidakon tähtöset -kilpakumppanit.\nPetri Mast kuvasi hääpariin upeisiin hääkuviin. (PETRI MAST)\nKatri Sorsa avioitui miehensä kanssa jo tammikuussa maistraatissa. Perjantaina oli viimein isomman hääjuhlan aika.\nKutsuttujen joukossa olivat muun muassa kaikki kilpakumppanit Viidakon tähtösistä.\n- Siitä voi päätellä, millaiset juhlat on tulossa, Katri sanoi Iltalehdelle viikko sitten.\nPerjantaina häitä juhlittiin reilun 60 hengen voimin.\n- Ruokaa ja juomaa oli tarjolla runsain mitoin. Ohjelmassa oli kaunista laulua Jaanika Leinon laulamana, dj sekä mekaaninen rodeohärkä, Katri kertoi Iltalehdelle lauantaina.\n- Otettiin Sasun kanssa kilpailu siitä, kumpi pysyy härän päällä pidempään. Niinhän siinä kävi, että minä voitin Sasun ihan helposti. Innostuin itse niin paljon, että mekko repesi. Myös polvi aukesi samassa myräkässä.\nViidakon tähtösistä paikalla olivat ainakin Susanna Indrén ja Minna Sara, joka sai kunnian toimia kaasona. Tosi-tv-kollega oli järjestänyt häihin muun muassa morsiamen ryöstön.\n- Minnasta on tullut minulle todella läheinen ystävä ja tukipilari viidakon jälkeen.\nKatrin mekko Her Secret.\nKatri ja hänen miehensä Sasu ottivat toisistaan mittaa mekaanisen rodeohärän päällä.\nJuhlissa oli yli 60 vierasta.


Ei ole pitkä aika siitä kun merkintä “G” ravintolan ruokalistassa oli mysteeri suurimmalle osalle ihmisistä. Leivonnaisen tuominen keliaakikkokollegalle oli suunnittelua vaativa haaste eikä lopputulos ollut juurikaan edes tyydyttävä. Toisin on tänään. Gluteenittomuustrendi on vahvempi kuin koskaan eivätkä markkinat osoita merkkejä heikkenemisestä. Oletko varmistanut jo paikkasi markkinoilla?\nLataa: “Gluteenittomuuden faktat - trendejä ja säädöksiä”


Keskiviikko ja mun kokeilevaa keittiötä, whaaat? | Fitness 24/7\nTuntuu että ihan just oli maanantai mutta huomenna onkin jo torstai. Sitten on yksi työpäivä ja viikonloppu alkaa, mikäs sen mukavampaa!\nEilen piti käydä hakemassa tyttö kesken päivän koulusta kun loukkasi jalkansa välitunnilla ja olinkin välipala-aikaan kotosalla. Siinä ajattelin että nyt voisin kokeilla jotain muuta kuin kuivia riisikakkuja ja leikkelettä. Siispä nettiä porkkaamaan ja sieltä löytyikin pirtelöohje, mitä muokkaamalla tekasin itselleni seuraavanlaisen pirtelön:\n-mitallinen Fastin caramel puddingia\nOlikohan siinä muuta.. ei tainnut. Nuo blenderissä sekaisin ja on valmista. Vähän siinä arvoin että onkohan tuotoksen tarkoitus jähmettyä puddingin hengessä ja laitoin varuilta jääkaappiin hetkeksi. Eihän se siitä mihinkään jähmettynyt, lasituoppiin ja juoden. Ihan jees oli, puddingista taisi jäädä jokunen kökkäre sekaan ja sehän ei tällaista kökkärepelkoista miellyttänyt. Muuten maku ok, ehkäpä kokeilen joskus uudelleen.\nEilisistä evästelyistä ei harmillisesti tullut otettua kuvaa :/\nNo kokeilevaan keittiöön vielä lisäys tältä päivältä. Siinä töistä tullessa alkoi olla jo nälkä ja evästä piti saada. Mitään edelliseltä päivältä jäänyttä ei ollut enää eli piti aloittaa evästelyt alusta. Ajattelin siinä sitten toteuttaa ajatuksen hedelmäpirtelöstä. Tinttasin blenderiin banaanin, kaksi pienen pientä omenaa, appelsiinin, puolikkaan sitruunan mehun, ananaspurkin (anteeksi minua syntistä kun laitoin purkista enkä käyttänyt tuoreananasta, hups), ja maustamatonta heraa proteiiniksi. Lorautin kookosmaitoa vielä kans että saisin sen käytetyksi pois. Blenderi tuli melko täyteen eli oikeastaan kaksi annosta tuli.\nKoitin sitä juoda mutta joku siinä tökki juomapuolella. Liekö ne hedelmälihat vai mikä suussa tuntui kovin oudolta. Vaihdoinkin juomisen lusikointiin ja siten menikin näppärä tuopillinen. Oli ainakin hedelmiä melkolailla tuossa, liekö sokereiden kannalta liikaakin. Eipä minua tuollaiset niin ehtinyt siinä tekemisen huumassa mietityttää :)\nLaitoin blenderin jääkaappiin ajatuksella että joisin loput myöhemmässä vaiheessa mutta en tiedä kookosmaitoko se kökkäreityi vai mikä kun pirtelön päälle tuli kova vaahto. Hmm.. ehkä säilytys olisi parempi tehdä tiiviissä astiassa. Tuossahan on nokan kohdalla pikkanen reikä.\nSalihommat on aloitettu tältä viikolta. En oikein tiedä miten tässä näin kävi mutta uudesta ohjelmasta tuli jalkareeni vastaan ekaa kertaa. Oliko se nyt niin että reenasin eka viikolla kolme kertaa josta jalat jäi tekemättä ja sitten kun pakarat reenaan eri päivänä niin ne oli niin kovin kipeät seuraavalla viikolla (eli viime viikolla) ja lähdettiin reissuun niin jäi sillä varjolla tekemättä. Just se reeni mikä pitäisi tehdä! Noh, nyt sitten tein ohjelman ja on nämä jalat kyllä niin auttamattoman surkeat bambukepit että totisesti pitäisi tehdä jalkareeniä apinanraivolla aina tilaisuuden tullen.\nOhjelmassa mm. seuraavia liikkeitä:\n-kyykky jalat liki yhdessä (mikä lie tämän virallinen nimi on..)\n-reiden koukistus maaten ja istuen\n-suorin jaloin maastaveto\nKyllä tuntuu että olen tehnytkin että sinänsä oikein lupaavaa päivää tiedossa huomiseksi!


Jokaviikkoinen soppamme etelän tunnelmissa – sakea katkarapukeitto | Tuulestatemmattua\nJokaviikkoinen soppamme etelän tunnelmissa – sakea katkarapukeitto\nEttä ruoka ei unohtuisi! Jokaviikkoinen soppamme!\nTänään oli siinä ja siinä, että tarjoanko pikkuperheelle sapuskaa, sillä kotiuduimme viime yönä vasta kahden jälkeen… että viitsisinkö?\nOli kuitenkin hyvä ja tarpeen nousta kahdeksan tietämissä pakkasaamuun, jotta päästäisiin taas kotimaan ja arjen rytmiin. Paluurutiinit (laukkujen purku, lähipiirin ”check”, kauppa, pyykki, lenkki, hammaslääkäriajan varaaminen, posti, kuvien (1600) lataaminen koneelle etc.), mutta nykyisin uutena kotiinpaluujuttuna on, että Aapelia olisi ilo nähdä. Ja ”Jokaviikkoinen soppamme”! Siispä kutsu pojalle perheineen tulla sunnuntaipäivälliselle.\nLaskiaissunnuntaina olisi ollut papukeiton aika, mutta …\nVielä etelämaalaisissa tunnelmissa, vielä äyriäisten maussa pysyäkseni tein alkuruoaksi katkarapukeiton, jonka pohjaidea on vanhassa Hesarin ”Ruokatorstain” ohjeessa, mutta jota olen itse mukaillut ihan omanlaisekseni. Tämä on enempi kevään keitto, ehkä pääsiäis- tai vappupöytään tai kesällä illan lopun kevyt päätös, mutta nyt meidän ruokavuodessa tämän paikka oli tänään. (Ohjeen Puljonki-liemiin palaan tässä joku viikko.)\n½ l Puljonki-kalalientä (tai vastaava määrä nestettä kala/äyriäisfondista)\n1 prk Campbell-tomaattikeittoa\nsuolaa, valkopippuria (ripaus peperoncinoa)\nkatkarapuja, paljon (500 g)\nPilko kasvikset nopan kokoisiksi kuutioiksi. Kuullota ne hyvin voissa. Ripottele päälle vehnäjauhot, ja lisää kalaliemi. Anna kypsyä kymmenisen minuuttia, lisää tomaattikeitto, valkoviini ja jatka keittämistä miedolla lämmöllä, kunnes keitto sakenee. Lisää loppuvaiheessa kerma ja koristeeksi tilliä ja ruohosipulia. (Tähän asti voit tehdä valmiiksi odottamaan syöjiä).\nAivan lopuksi lisää keittoon puolet katkaravuista ja kuumenna nopeasti, ja sitten laita loput ravut keiton pinnalle ja vie tarjolle.\nOheen bruchettaa, ja lasillinen hyvää valkoviiniä, niin ei edes kunnolla huomaa palanneensa kotiin. 😉 Semminkin kun iltapäivällä paistoi aurinko!\nKategoriat Jokaviikkoinen soppamme Jätä kommentti Artikkelien selaus\nKoko päivä matkaten


Varpaisjärven kiinnostava kulttuuriympäristö – Varpaisjarvi.fi\nVarpaijasjärvellä sijaitsee useita merkittäviä kulttuuriympäristön kannalta merkittäviä kohteita. Nämä maakunallisesesti merkittävät kohteet on kaikki inventoitu vuonna 2015. Tämän lisäksi Museovirasto on julkaissut valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen (RKY) luettelon vuonna 2009. Tilkanjoen uittorakenteet, ovat ainoa Varaisjärven alueella sijaitseva valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.\nTämän lisäksi Varpaisjärvellä on useita merkittäviä kohteita. Vuonna 2015 inventoidut kohteet ovat hyväkuntoisia ja kirkkolain suojelema kohde on Varpaisjärven kaunis kirkko. Maatalouspitäjälle tyypillisesti, Varpaisjärvellä on paljon paikallisesti merkittävää ja eri-ikäistä maatalouteen liittyvää rakennuskantaa. Jälleenrakennuskaudelle leimallista rakennuskantaa edustaa Varpaijärven mylly tai Pikku-Berliinin asutusalue. Alueen kirjasto, edustaaa ns. modernia arkkitehtuuria ja taajaamassa on paljon 1960-luvulla ja sen jälkeen rakennettua rakennuskantaa. Vanhaa suomalaista maaseudun rakennuskulttuuria on alueella vielä paljon jäljellä, vaikka se on maatalouden muutoksen vuoksi hiljalleen uhanalaistuvaa.\nErityistä Varpaisjärvestä tekee sen omaleimainen ja idyllinen kirkonkylä, jonka rakennuskannan säilyttämisen tarpeellisuus on tunnustettu. Erityisesti jälleenrakennuskaudella rakennetut rakennukset kertovat omalla tavallaan sotien jälkeisestä elämästä ja sen toiveikkuudesta.\nVarpaisjärvellä merkittävämmät rakennukset ovat listattu alle:\n1. Tilkanjoen uittorakenteet\nMuseoviraston suojelemat Tilkanjoen uittorakenteet muistuttavat maakunnan pitkästä ja merkittävästä uittotoiminnasta. Tilkanjoen uittoväylyä on Myllykoskeen uittoa varten rakennettu noin 20 metriä pitkä kivisuiste. Lisäksi Korkeakoskesa on betoninen 70 metrin pituinen uittoränni 1940-ja 50 luvuilta. Tiilikkajärven kansallispuistosta löytyy lisäksi Tiilikan uiton, kämppä joka on yksinkertainen rakennus, joka aiemmin majoitti tukkilaisia.\nVuonna 1904 valmistuneen kivikirkon on suunnitellut Josef Stenbäck. Kirkko on pariin otteeseen peruskorjattu, ja se on Varpaisjärven, ehdottomimpia nähtävyyksiä.\n3. Entinen kunnantupa\nKyseinen talo on kirkon lisäksi ainoa Kauppatien varrella 1940-lukua edeltäneessä asussa säilynyt rakennus.\n4. Entinen lainajyvästö (nyk. käsityökeskuksen talo)\nValmistunut 1900-luvun alussa\n5. Vanha pappila\nAsuinrakennus ja aitat rakennettu v. 1908-1909\n6. Entinen Sutelan kansakoulu (nyk. kotiseutumuseo)\nValmistunut vuonna 1895\nVanhin osa 1700-luvun lopulta, laajennettu 1890- luvulla, eri-ikäisiä talousrakennuksia


TIITIÄINEN PUIKOISSA langantuoksuinen käsityöblogi: Tip ja tap!\nKirjoitti Tiiti klo 19:16\nAarreAukusti 30. joulukuuta 2014 klo 15.31\nIdoita on pää täynnä täälläkin. Linkitän blogisi muistiin, jotta pääsen ihailemaan tuotoksiasi. Sivullesi satuin löytämään etsiessäni ohjetta huovutettuihin pikku palloihin. Kiitos ohjeesta, aion testailla kunhan ehdin ;) Olen juuri aloittanut omaa blogia, tervetuloa kurkkaamaan. Onnellista ja onnistumisia vuodelle 2015!


Edarin Try Out 2006 lopullinen ohjelma Paimion SalibandyCenterissä:\nTo 11.5 klo 18:45 – 20:00\nTo 18.5 klo 18:30 – 19:45\nKe 24.5 klo 18:45 – 20:00\nLa 27.5 klo 17:00 – 19:00\nPaikalla olisi suotavaa olla varttia ennen harjoitusten alkua. Lämmittelyharjoitteiden jälkeen pääpaino on peliosuudessa. Lisäksi Try Out –joukkue Kerubit osallistuu Turun kesäliigaan. Ottelupäivät Turun SB-Areenalla (Virusmäentie) ovat seuraavat:\nKe 10.5 klo 18:40 & 20:40\nKe 17.5 klo 18:00\nMa 22.5 klo 18:40 & 20:00\nMa 29.5 klo 18:00 & 19:20\nAlkulohkon pelien jälkeen pelataan playoffsotteluja, joten loppuohjelma ratkeaa toukokuun lopulla. Kesäliigan finaalipäivä on 14.6.2006. Kesäliigaan osallistuminen maksaa 4 euroa pelaajalta. Rahat menevät tuomarimaksuihin. Paikalla on syytä olla 30min ennen pelejä. Omatoimista alkulämmittelyä suositellaan jokaiselle. Ilmoittautumiset päivää ennen pelejä Ossille (puhelinnumero alla).\nTry Outin valmennuksesta vastaavat Markus Kaarlela ja Ossi Vesalainen, joten lisätiedot tapahtumista saat valmentajilta. Jotta valmennustiimi pystyy valmistautumaan jokaiseen tapahtumaan huolellisesti, ilmoitathan aina tulostasi etukäteen. Näin varmistat omalta osaltasi tapahtuman onnistumisen.\nValmentaja Markus Kaarlela 040-5361328\nValmentaja Ossi Vesalainen 044-5676705