Tuntemattomiin maailmoihin: tammikuuta 2012\nUusi ystäväni Kindle\nTässä kuussa en ole lukenut paljoakaan perinteisiä kirjoja, sillä ostin itselleni Kindlen ja olen nyt ihastellut sitä vajaat kolme viikkoa. Kyseinen laite on osoittautunut erittäin näppäräksi. Vaikka en vielä olekaan ostanut Kindleeni kuin yhden kirjan (ja saanut yhden lahjaksi), olen jo löytänyt sinne monenlaista ilmaista täytettä.\nTajusin ilokseni, että Project Gutenbergin -sivuilta voi ladata kirjoja myös Kindle-versioina. Latasin sieltä siis nipun Jane Austenin teoksia, joiden uusintalukua olin ennättänyt miettiä jo tovin. Nyt olen lukenut Kindlellä Persuasionin ja Pride and Prejudicen ja seuraavana lienee vuorossa Emma. Kieli on tosin hieman hidastanut lukemistani, sillä olen tottunut lukemaan englanniksi vain uudempaa kirjallisuutta.\nKoska pelkän Ylpeyden ja ennakkoluulon verran Darcya ja Elizabethia ei riittänyt, löysin itseni pitkästä aikaa lukemasta fanfictionia. Suureksi riemukseni myös totesin, että fanfictioninkin voi kätevästi ladata Kindleen! Tietokoneen näyttö tuntuu nimittäin Kindlen jälkeen entistä kirkkaammalta ja ilkeämmältä, eli houkutus lukea kaikki mahdollinen Kindleltä on varsin suuri.\nKindle-ihastuksissani voisin listata vielä muutaman huomion Kindlen hyväksi (verrattuna perinteiseen kirjaan): Kindleä ei tarvitse pidellä auki, se on kevyt, ei tarvitse tuskailla liian lähelle taitetta hivuttautuvan tekstin kanssa ja tekstin kokokin on aina sopiva (sitä voi itse muuttaa). Lisäksi on todella kätevää, kun Kindlessä on mukana sanakirja (englanti-englanti), jota on erittäin helppo käyttää lukemisen lomassa.\nHehkutuksesta huolimatta keksin kyllä myös negatiivisia puolia Kindlestä. Ensinnäkin oletan, että suomenkielistä luettavaa Kindlelle ei oikein ole saatavissa. (Jos jollakin on varmaa tietoa asiasta, minua voi valaista.) Ostin kuitenkin oman laitteeni sitä ajatellen, etten enää täyttäisi kirjahyllyäni halvoilla englanninkielisillä pokkareilla, vaan säilöisin ne jatkossa Kindleen. Tämän takia suomenkielisten e-kirjojen saatavuus ei varsinaisesti huoleta minua.\nHintakysymys on toinen miinuspuoli. Monet pokkarit ovat halvempia paperiversioina ja etenkin käytettyjä kirjoja saa välillä aivan pilkkahintaan. Kuitenkin, koska olen huono luopumaan ostamistani kirjoista, oli jo aikakin alkaa rajoittamaan pokkariostoksiani. Vaikka e-kirja välillä onkin kalliimpi, eipähän ainakaan tule säilytysongelmaa eteen, vaan voin hyvillä mielin säilöä kaikki e-kirjaostokseni.\nKolmantena huolenani on laitteen kestävyys. Minua mietityttävät etenkin laitteen sivuilla olevat näppäimet, joilla vaihdetaan sivua. Nämä ovat eniten käytössä ja pelkään, että ne jossain vaiheessa hajoavat.\nTähän asti olen kuitenkin elellyt Kindleni kanssa hyvin onnellisena. Ostos osoittautui loistavaksi ja olen käyttänyt Kindleä paljon. Täytyy kuitenkin yrittää olla ihastumatta laitteeseen liikaa, sillä kalliiksi tulee, jos kaikki pitäisi saada lukea Kindleltä...\nLähettänyt Jenni klo 22.08 6 kommenttia\nTunnisteet: 5/5, Kindle\nVuoden verran kirjabloggausta\nBlogin 1-vuotispäivän kunniaksi lienee sopivaa hieman pohdiskella tätä blogiani. Päivän kunniaksi päätin myös kokeilla ensimmäistä kertaa ajastaa postaukseni, sillä oikeasti olen tänään muualla kuin koneeni äärellä - olettaen siis, että ajastus onnistuu.\nBlogini päivittyi viime vuonna hieman hitaanlaisesti, postauksia kertyi yhteensä 31. Koen kuitenkin tahdin sopivaksi itselleni - en ole erityisemmin stressannut blogiani ja sen pariin on ollut aina mukava palata. Nopeatempoinen päivitystahti ei vain taida sopia minulle. Hyvistä aikeista huolimatta blogi on saattanu jäädä välillä yli kuukaudeksikin päivittämättä. Tekisi mieli luvata, että tänä vuonna kirjoitan vähintään yhden postauksen joka kuukausi ja että yrittäisin saada kirjoitettua jotain kaikista lukemistani kirjoista. Koska en kuitenkaan edelleenkään halua stressiä blogistani, en lupaa mitään.\nKuten jo aiemminkin totesin, luin vuonna 2011 44 kirjaa, joka oli tuplasti enemmän kuin edellisenä vuonna. En usko, että kasvanut kirjamäärä johtuu pelkästään tästä blogistani, vaan ennemminkin luulen, että koska olen taas ollut innostuneempi kirjoista, olen myös halunnut kirjoittaa blogia lukemisistani. Sen sijaan voisin veikata lukeneeni monipuolisemmin blogin ansiosta. En ole jumittanut vain joihinkin muutamiin sarjoihin, vaan lukenut varsin monenlaisia fantasia-kirjoja. Lisäksi olen pyrkinyt sinnikkäästi lukemaan kaikki aloittamani kirjat loppuun - vain yksi vuonna 2011 aloittamani kirja taitaa jäädä lukematta.\nAinoa blogihaasteeni viime vuonna oli lukea kaikki vuoden 2011 Tähtifantasia-ehdokkaat. Onnistuin haasteessani ja pidin tästä haasteesta siinä määrin, että olen suunnittellut myös tänä vuonna lukevani tulevat ehdokkaat. Suunnitelmista huolimatta kokoava postaus aiheesta jäi viime vuonna kirjoittamatta, joka hieman harmittaa. Tänä vuonna tavoitteena olisikin ehdokkaat luettuani kirjoittaa omasta voittajasuosikistani.\nMinulla on ollut myös muutama ääneenlausumaton haaste itselleni. Näillä haasteilla ei ole mitään aikarajaa, mutta aina ajoittain olen näihin liittyviä kirjoja lukenut. Ensinnäkin tavoitteenani on lukea kaikki Vaskikirjojen julkaisemat kirjat. Tällä hetkellä Vaskikirjat on julkaissut 12 kirjaa, joista olen lukenut 8. (Suosikkini lukemistani on ollut Ellen Kushnerin Thomas Riiminiekka, jonka luin jo ennen tämän blogin aloittamista.) Toisena tavoitteenani on lukea kaikki aiemmatkin Tähtifantasia-ehdokkaat, joista lukematta on vielä kymmenen. Kolmantena tavoitteena olen ajatellut lukea myös Kuvastaja-palkinnon voittaneet teokset, joista lukematta on seitsemän, eli suurin osa. En aio seurata näitä "haasteitani" mitenkään blogissani, mutta voisin ehkä lisätä blogiteksteihin näihin liittyvät tunnisteet.\nOlen vähitellen muokkaillut blogiani omasta mielestäni toimivampaan muotoon. Aluksi blogitekstien tunnisteet olivat hyvin erilaisia kuin ne ovat nyt. Totesin jossain vaiheessa, etten pitänyt kirjojen luokittelusta tiettyihin tyylilajeihin, joten poistin nämä ja sen sijaan luokittelin postaukseni kirjailijoiden mukaan. Lisäsin myös kirjojen arvosanat tunnisteisiin, sillä koin niiden selkeyttävän mielipiteitäni. Annan joka tapauksessa kirjoille arvosanat Risingshadowin tietokantaan, joten yhtä hyvin voin myös mainita arvosanat blogissani. Lopullinen päätös arvosanojen lisäämisestä syntyi kirjoitettuani arvostelun Tuulen nimestä. Minulla oli kirjaa kohtaan hyvin suuret odotukset, jotka eivät täysin täyttyneet. Pettymykseni heijastui kirjoituksestani, mutta mikäli antamani arvosana (4/5) olisi ollut alusta asti tiedossa, olisi lopullinen mielipiteeni kirjasta tullut selkeämmin esille.\nMinulla ei ole mitään erityisiä perusteita, joiden mukaan arvosanat annan, mutta esimerkiksi Goodreadsin tulkinnat arvosanoista vastaavat aika hyvin omia ajatuksiani kirjoista. Viittä tähteä en anna kirjalle helpolla, kun taas neljä olen antanut varsin monille. Viime aikoina olen opetellut antamaan reilusti myös kakkosia sellaisen ansaitseville. Mikäli kirja ei tunnu omalta, ei minun tarvitse antaa sille kummoista arvosanaakaan. Ykkösiä sen sijaan en oikein osaa antaa ja epäilen, että ykkösen ansaitseva kirja saattaisi jäädä lukematta loppuun.\nJokseenkin sekalaisia ajatuksia tuli nyt kerättyä tähän postaukseen. Monet näistä ovat kuitenkin sellaisia, joista olen ajatellut kirjoittaa, mutta en ole sitten kuitenkaan tullut sitä tehneeksi. Synttäripostaus tuntui nyt sitten hyvältä hetkeltä pohtia omaan blogiin liittyviä seikkoja ääneen. Heräsikö teille lukijoille jotain ajatuksia tästä sekametelisopasta?\nP.S. Täytyy vielä hieman hehkuttaa, tilaamani Kindle saapui "eilen". Päivän kokeilun perusteella olen aivan ihastunut. <3\nLähettänyt Jenni klo 12.00 4 kommenttia\nAjatuksia vuonna 2011 luetuista kirjoista\nTarkoitukseni oli pohdiskella viime vuoden lukemisiani blogini 1-vuotispostauksessa, mutta koska se venyi jo muutenkin pitkäksi, ansainnee tämä aihe aivan oman postauksensa. (Kyseinen vuosipäivähän on vasta tulossa, mutta kirjoitin jo postauksen miltei valmiiksi.)\nOlen kirjoittanut vuoden 2011 kirjoista jo toisaalle, joten päätin nyt härskisti kierrättää saman tekstin tänne blogiinkin. Kerrotaan kuitenkin vielä bonuksena, että tänä vuonna luin yhteensä 44 kirjaa. Vaikka summa ei kovin suuri olekaan, on se kuitenkin tuplasti enemmän kuin edellisenä vuonna.\nVuoden paras kirja\nYkkössijan jakavat Pasi Ilmari Jääskeläisen Lumikko ja yhdeksän muuta ja Kjell Westön Missä kuljimme kerran. Molemmissa kirjoissa oli upea tunnelma ja jo nyt tekisi mieli lukea kirjat uudelleen. En yleensä ole hirveästi lukenut suomalaisten kirjailijoiden tuotoksia, mutta ilmeisesti kannattaisi.\nMuita top10-listaan nousevia sekalaisessa järjestyksessä\n- Andrzej Sapkowski: Viimeinen toivomus\n- Pasi Ilmari Jääskeläinen: Harjukaupungin salakäytävät\n- Patrick Rothfuss: Wise Man's Fear\n- Jeff VanderMeer: Pyhimysten ja mielipuolten kaupunki\n- Uuskummaa? Modernin fantasian antologia\n- J. Pekka Mäkelä: Alshain\n- Suzanne Collins: Nälkäpeli\nVuoden positiivinen yllättäjä\nRobert Jordanin ja Brandon Sandersonin The Gathering Storm. Sarjan edelliset osat ovat olleet viihdyttäviä, mutta eivät mitenkään ihmeellisiä. Brandon Sanderson toi sarjaan uutta potkua.\nPasi Ilmari Jääskeläinen. Rakastuin herran tuotantoon. Upeita tunnelmia, juuri sopivasti vinksahtanutta ja outoa.\nScott Lynchin Locke Lamoran valheet. Luin kirjasta etukäteen vain positiivisia kommentteja, mutta jostain syystä kirja ei uponnut minuun lainkaan. Jouduin taistelemaan itseni loppuun, odottaen toiveikkaana, että kirja yhtäkkiä vielä paranisi.\nLähettänyt Jenni klo 19.40 2 kommenttia\nNeljän tähden kirjojen vastapainoksi täytynee mainita, että olen lukenut viime aikoina myös heikompiakin tapauksia. Näiden joukkoon lukeutuvat Hal Duncanin Pako Helvetistä! ja Fritz Leiberin Lankhmarin varkaat. Kummatkin kirjat olivat juonellisesti ihan toimivia, mutta eivät vain saaneet missään vaiheessa minua innostumaan niistä. Nyt noin kuukausi (alle tai päälle) lukukokemuksen jälkeen tuntuu siltä, että kirjat eivät herätä enää mitään ajatuksia tai fiiliksiä. Molemmat kirjat olivat kuitenkin sen verran lyhyitä, että jaksoin ponnistella ne loppuun, eikä jälkikäteen tarvinnut harmitella, kun oli mennyt tuhlaamaan aikaansa näihin.\nMyös joululomakirjani - M. G. Soikkelin Kuninkaantekijät ja J. R. Wardin Lover Revealed - mahtuvat tämän otsikon alle, eli kovin loistavia teoksia ei tullut pakattua laukkuun. Tähän kirjojen yhtäläisyydet sitten loppuvatkin ja tuntuu hieman sopimattomalta käsitellä näitä samassa kappaleessa. Soikkelin Kuninkaantekijöistä olisin halunnut pitää. Kirjalla oli hieno kansi ja sen takakansiteksti oli houkutteleva. Lukukokemuksena kirja tuntui kuitenkin hieman pitkäveteiseltä ja hypähtelevältä. Tarinassa olisi ollut aineksia parempaankin eli vaikka en tästä teoksesta oikein innostunutkaan, lukisin mielelläni Soikkelilta vielä jotain muuta.\nJ. R. Wardin vampyyrihömppäsarjassa pääsin neljänteen osaan. Edellisten osien perusteella tiesin mitä odottaa, liiankin kanssa. Kirja kierrätti samoja juonikuvioita kuin edellisetkin kirjat ja päähenkilöpariskunta souti ja huopasi loputtomiin. Ärsytyksekseni aloin myös kiinnittää huomiota siihen, että kaikki henkilöt tuntuivat puhuvan samalla tavalla. Kaikki veljeskunnan jäsenet kutsuivat Butchia nimellä "Cop" ja kaikki käyttivät jatkuvasti sanoja "my man" puhuessaan miespuolisille ystävilleen. Varmasti esimerkkejä löytyisi muitakin, mutta nämä hyppäsivät minun silmilleni - enkä yleensä kiinnitä tällaisiin asioihin erityisemmin huomiota. Kaikesta valituksesta huolimatta olen kuitenkin aloittanut lukemaan jo sarjan viidettä osaa...\nLähettänyt Jenni klo 13.05 0 kommenttia\nTunnisteet: 2/5, Fritz Leiber, Hal Duncan, J. R. Ward, M. G. Soikkeli\nAloitin kirjoittamaan J. Pekka Mäkelän Alshainista jo marraskuussa, mutta kirjoitus jäi kesken. Vaikka lukemisesta on nyt jo jonkin aikaa, haluan kuitenkin tuoda kyseisen kirjan blogiini. En normaalisti lue scifiä (siis koskaan), mutta koska kaipasin jotain erilaista luettavaa, päätin yrittää päästä ennakkoluulojeni ylitse. Tartuin juuri Alshainiin, koska sitä suositeltiin minulle kirjana, josta olisi helppo lähteä tutustumaan scifiin. Epäilin kuitenkin kirjaan tarttuessani, jaksaisinkohan sittenkään lukea sitä kokonaan.\nEpäluuloni osoittautuivat perusteettomiksi ja Alshain tarjosi mielenkiintoisen ja hienon lukukokemuksen. Hankalia termejä ei kirjassa pahemmin ollut ja tarina oli hyvin inhimillinen, kietoutuen kirjan päähenkilöiden (etupäässä ei-tieteellisten) ongelmien ympärille.\nKirjan tarina koostuu viidestä osasta, joista kullakin on oma kertojansa. Tarinat lomittuvat toisiinsa ja niistä rakentuu yhtenäinen kokonaisuus. Ensimmäisen osan kertojana on Maasta Alshainiin muuttanut mies, joka koettaa tutustua ja sopeutua itselleen uuteen ja outoon kulttuuriin. Tämä sopeutuminen ja oudon kulttuurin ihmettely oli mielestäni koko kirjan parasta antia ja olinkin hieman pettynyt, kun muut kirjan kertojat olivat Alshainissa paljon paremmin kotonaan. Pidin kuitenkin kirjasta myös kokonaisuudessaan, joten kovin pitkään en asiaa muistanut harmitella.\nSuosittelen itsekin Alshainia sellaiselle, joka ei scifiä normaalisti lue, mutta haluaisi kuitenkin kokeilla. Tämän jälkeen mieleni perukoille jäi kytemään ajatus siitä, että ehkäpä voisin lukea hieman lisääkin scifiä. (Suosituksia sainkin jo tukun lisää.)\nLähettänyt Jenni klo 14.02 2 kommenttia\nTunnisteet: 4/5, J. Pekka Mäkelä


Ekaluokkalaisten ilmaiset hiihtokoulut alkoivat Iso-Syötteellä – askettelupäiviin on vielä tilaa | Iijokiseutu.fi\nEkaluokkalaisten ilmaiset hiihtokoulut alkoivat Iso-Syötteellä – askettelupäiviin on vielä tilaa\nAnnikki Jaakkola viihtyi laskettelurinteessä Heidi Terentjeff-Jaurakka-järven opissa.\nKuluvalla talvikaudella Hiihtokeskus Iso-Syöte tarjoaa kaikille Oulussa, Kempeleessä, Pudasjärvellä tai Taivalkoskella asuville ekaluokkalaisille laskettelupäivän.\nEnsimmäinen ryhmä laskettelijan- ja lumilautailijanalkuja pääsi tutustumaan lajien saloihin viime sunnuntaina. Päivä alkoi hiihtokoulusta, jonka jälkeen lapset saivat välineet ja hissilipun käyttöönsä loppupäivän ajaksi ilmaiseksi.\nTavoitteena on tarjota hauska ja turvallinen laskettelukokemus kaikille seudun ekaluokkalaisille. Tempauksen takana ovat Iso-Syötteen yrittäjäsisarukset Mikko Terentjeff ja Heidi Terentjeff-Jaurakkajärvi.\nTyttärensä Annikin hiihtokoulun sujumista Iso-Syötteellä seuraamassa ollut pudasjärveläinen Annu Jaakkola kehui mahdollisuutta aloittaa laji helposti.\n– Ihanaa nähdä miten tytär viihtyy taitavan opettajan ohjauksessa. Ekaluokkalaisten menoa on mukava seurata, he kun ovat selvästi oppineet jo lyhyen koulu-uransa aikana ottamaan ohjeita vastaan, Jaakkola kertoi.\nJaakkolat olivat rinteessä ensimmäistä kertaa, mutta hienosti sujuneen kokeilun ansiosta tarkoitus oli tulla pian uudelleen laskettelemaan.\nPäivän tarjoamaa helppoutta kehuivat myös muut vanhemmat. Moni mainitsi laskettelun kokeilemisen olleen jo aiemmin mielessä, mutta tilaisuuden ansiosta kaikki hoitui helposti ja tuli lähdettyä tunturiin.\n– Hauska ja turvallinen ensikosketus antaa mahdollisuuden kipinän syttymiselle, kertoo lumilautaryhmää opettanut Mikko Terentjeff.\nLapsi ei kuitenkaan tarvitse olla lajin aloittaakseen:\n– Meillä käy myös paljon aikuisia opettelemassa sekä lumilautailun-, että laskettelun alkeita. Moni on saattanut joskus vuosikymmeniä sitten kokeilla lajia, mutta muistot eivät ole välttämättä tuon ajan välineistä ja mahdollisesti puuttuneen opetuksen ansiosta parhaita.\nLaskettelu on usein koko perheen harrastus.\nEnsimmäisessä ilmaisessa laskettelupäivässä oli mukana reilu tusina 1.-luokkalaista, yhteensä ilmoittautuneita on noin 50.\nSeuraavat laskettelupäivät ovat 19.1., 26.1., 2.2., 9.2.2020. Tuleviin laskettelupäiviin on vielä tilaa.\nIlmaiseen hiihtokouluun ja laskettelupäivään ovat tervetulleita osallistumaan kaikki Oulun suuralueella, Kempeleessä, Pudasjärvellä tai Taivalkoskella vakituisesti asuvat, tammikuussa 2020 1. luokalla koulussa olevat lapset. Laskettelupäivään tulee ilmoittautua kirjallisesti ennakkoon sähköpostilla.\nLapsi voi osallistua yhteen ilmaiseen laskettelupäivään.\nHiihtokeskus Iso-Syöte tarjoaa lapselle hiihtokoulutunnin, koko päivän hissilipun ja välinepaketin, johon kuuluu sukset tai lumilauta, monot ja kypärä. Vanhemmat huolehtivat lasten kuljetuksista, ruokailuista sekä valvonnasta hiihtokoulun jälkeen.


Sara Sieppi - Page 40 of 51 -\nÄkkilähtö viidessä tunnissa 08 maaliskuun, 2018\nIhan(a)kamala 2017 05 maaliskuun, 2018\nOlen yleensä aina vuoden lopussa tehnyt koosteen kuluneesta vuodesta, mutta nyt blogin muutettua ajankohta sille vähän viivästyi. Mietin pitkään haluanko julkaista tätä enää ollenkaan. Ehkä pelottaa paljastaa samalla teille kaikille, että viime vuosi ei ollutkaan niin ihana, miltä se siellä Instagramissa saattoi näyttää.\nVuosi 2017 jäi mieleen ikimuistoisimpana monien matkojen ja eteen tulleiden mukavien työmahdollisuuksien vuotena. Se oli myös itselleni samaan aikaan henkisesti raskain ja surullisin vuosi pitkään aikaan. Välillä tuntui siltä, etten saanut kyynelvirtaani loppumaan ja välillä taas tuntui siltä, että voi kunpa tämä onnellisuuskupla ei ikinä puhkeaisi.\nTammikuussa palasimme pitkältä Balin reissulta. Raskaushuhut jäivät vellomaan Venla-gaalan jälkeiseen humuun, kun olin änkenyt itseni kuukauden hiilarikuurin jälkeen siniseen tiukkaan paljettimekkoon ja unohdin olla koko gaalan ajan hengittämättä. Uteluista selvittiin ja sitten mentiinkin Lapista Dubaihin ja sieltä Intiaan.\nHuomasin jossain vaiheessa, etten malttanut olla paikallaan. Aina, kun pääsin kotiin, oli suunnitteilla jo jokin uusi matka. Näin on tapahtunut aikaisempina vuosina myöskin, vaikka tällä kertaa luulin löytäneeni jo sen kuuluisan tasapainon elämässäni ja nauttisin siitä normaalista arjesta, vaikka työni ei sitä arkirytmiä täysin tuokaan, vaan se pitää luoda itse. Reissut oli ihan parhaita – fuck se kuuluisa tasapaino.\nKorsikan ja Pariisin jälkeen aloin laittamaan Punavuoren asuntoamme laatikoihin kaikessa hiljaisuudessa ja ajoitin muuttomme vielä niin, ettei se päätyisi koko kansan tietoisuuteen. Se jäi pelkäksi haaveeksi, eikä paikkaa olisi voitu tarkemmin kuvailla lehdessä. Se siitä ihanasta yksityisyydestä. Pian löysinkin porttikongista lapun, jossa oli ”Sieppo pois tästä talosta.” Tervetuloa Sara. Sitten olikin vuorossa Lontoo.\nEspanja ja Mauritius. Näiden reissujen välinen aika oli itselleni sumun täyteistä. Elämä tuntui todella vaikealta, enkä oikein ollut kykeneväinen mihinkään. Välillä saatoin jäädä vain sänkyyn tekemättä mitään koko päivänä. Olin henkisesti todella palasina.\nTuli kesäkuu, se paras kuukausi vuodesta. Tiesin lähteväni kuukauden kestävälle työmatkalle heinäkuussa, joten tästä kuukaudesta oli otettava kaikki irti. Vietin ikimuistoiset synttärit, sisustin uutta kotiamme, nautin ja nauroin. Riehakkaan Himos-juhannuksen jälkeen oli aika pakata laukut ja lähteä kuvamaan Paratiisihotelli Sisiliaan.\nKuvausmatka teki hyvää. Tajusin sen vasta silloin, kun palasin Suomeen. Olin saanut miettiä ja pohtia asioita. Miettiä, miksi mä olin ollut niin maassa, kun olin ollut ja pohtia, mitä mä tältä kaikelta ylipäätään haluan. Tunsin olevani taas kokonainen – tosin vain hetken.\nSeuraavista ongelmista jotenkin selviydyttyä nousin ylös ja ajattelin, että nyt alan elää tätä elämää itselleni, enkä mieti liikaa muita ihmisiä. Olen itse vastuussa omasta onnellisuudestani.\nKuvat: Janina Pitkänen\nKreikan reissun jälkeen kävin Microblading-koulutuksen ja kuvasimme Onnenpyörän. Tämä vuosi on molempien niiden aikaa. Yhteistyömatka Tukholmaan toi mukavaa piristystä kuvausviikkojen jälkeen. Sitten olikin Tallinnan, Lapin ja Budapestin vuoro.\nOlen siinä suhteessa onnekkaassa asemassa, että teen pitkälti töitä, jotka antavat vapauden matkustella. Osa matkoista on työmatkoja ja osa taas omakustanteisia, jolloin vien työni mukanani sinne, minne ikinä päätänkin lähteä. Kahdeksaantoista ikävuoteen mennessä olin tehnyt ainoastaan yhden ulkomaanmatkan, joten ehkä nyt otan takaisin itselleni sitä, mitä en aikaisemmin pystynyt kokemaan.\nJoulukuussa oli Thaimaan vuoro.\nTänä vuonna aion olla Sara, joka keskittyy itseensä. Aion lähteä tähänkin vuoteen rotsi niin auki kuin se vaan voi olla. Sieltä saa jopa pilkistää ripaus rohkeutta ja revittelyä. Yritän ymmärtää mediaa niin hyvässä kuin pahassa, sillä se on osa työtäni. Elän omaa elämääni – siihen ei voi vaikuttaa kukaan muu kuin minä itse. Se on kliseisin ja tärkein neuvoni vuodelle 2018.\nKiitos perhe ja ystävät, kun olette jaksaneet. Tämä vuosi on teidän.\nMiksi mikään ei saa ikinä muuttua 03 maaliskuun, 2018\nKeskiviikkona se vihdoin alkoi. Se vanha kunnon Onnenpyörä, joka toi itselleni ainakin ne turvalliset lapsuusmuistot mieleen sieltä olohuoneen lattialta, jolloin arvauksien lisäksi kilpailimme myös sisaruksiemme kanssa ilmeisesti siitä, kuka meistä tekisi maailmanennätyksen popkornien syönnissä ja valittaisi ensimmäisenä mahakivusta.\nSieltä se joka paikan Jethro taas ilmestyi tähänkin ohjelmaan ja se tusinamissi sai nimensä tämänkin ohjelman lopputeksteihin. Oi kyllä, siellä me oltiin. Ja arvaatteko mitä, meillä oli mielettömän kivat kuvausviikot takana!\nKun käytiin ensimmäisiä palavereja tämän ohjelman myötä, meille tehtiin selväksi, että emme tule tekemään aikamatkaa takaisin sinne 90-luvulle, vaan nykypäiväisen version siitä menneisyyden Onnenpyörästä. Sen version, mikä pyörii monissa muissakin maissa tällä hetkellä.\nNo, siitähän sitten kiivas keskustelu syntyikin, kun ensimmäinen jakso tuli ulos. N ei enää ollutkaan N niin kuin Niilo, vaan N. Kirjaimiakaan ei pitänyt enää itse kääntää, vaan nykyteknologia hoiti senkin asian. On hassua huomata, miten ihmiset ovat niin jämähtäneitä siihen tuttuun ja turvalliseen. Kaikki muutokset missä tahansa elämänalueella tuntuvat pelottavalta ja liian uudelta. Tuskin sullakaan on enää sitä alkuperäistä Nokian 3310, kun on mahdollisuus painaa tuliterällä iPhonella menemään.\nMiksi ei mieluummin fiilistellä sitä, että kerrankin saatiin takaisin ohjelma, joka on maustettu pelkästään hyvällä fiiliksellä, jossa kenestäkään ei puhuta pahaa, mitään draamaa ei ole, vaan kaikilla on hyvä meininki ja lisäksi tähän ohjelmaan pystyy osallistumaan sieltä kotisohvaltakin.\nTörmäsin iltapäivälehdissä otsikkoon: ”Sara Siepin rooli mietityttää”, ja kiivasta keskustelua käytiin myös siitä, onko Onnenpyörä nykyisten tasa-arvokäsitysten mukainen. Uudistuksia tehtiin, mutta kirjaimen kääntäjä silti säilytettiin, vaikka nykyinen digitalisaatio olisi tosiaan voinut hoitaa homman yksistäänkin, ja sekään ei näköjään ole hyvä asia. Kysymys kuuluukin, onko asiat ikinä niin hyvin, että se miellyttäisi meitä kaikkia suomalaisia? Vaikea uskoa. Eihän missään muussakaan maassa ole luovuttu kirjaintytöstä sen takia, että on tietokone, joka ne kirjaimet kääntää. Onnenpyörä-tytöt ovat ohjelman vanhimpia peruspilareita, ja kyllä niitä pistetäkin pitää siellä joku laskea. 😉 Jos joku jaksaa pahoittaa mielensä siitä, että sinne se Sieppi laitettiin hipsuttamaan edestakaisin, niin ihan itse suostuin tähän tehtävään, mulla oli kivaa ja hyvä tuntipalkka(sitähän te kysyitte).\nTe, jotka viime kerralle etsitte asioita, mitkä ohjelmassa ovat muuttuneet, niin ensi keskiviikkona sitä ei enää tarvitse tehdä. Voitte nauttia kunnolla ohjelmasta ja osallistua peleihin vaikka Twitterin kautta hästägillä #onnenpyöräkisa. 😉\nJa kiitos – teitä oli iso määrä katsojia!\nIhanaa viikonloppua! Sitä rauhaa ja rakkautta.


Dinsko Tennarit Vihreä - 319814\nVankat vihreät tekstiilitennarit, joissa tarrahihna ja joustonauhat. Kevyt ja mukava malli, jossa hienoja yksityiskohtia. Täydelliset tarhaan ja leikkeihin kavereiden kanssa. Lue lisää\nVankat vihreät tekstiilitennarit, joissa tarrahihna ja joustonauhat. Kevyt ja mukava malli, jossa hienoja yksityiskohtia. Täydelliset tarhaan ja leikkeihin kavereiden kanssa.


Into the White (elokuva) | Elokuvat.org\nYhteenveto: Into the White on ensisijaisesti tyyliluokkaan Sota kuuluva elokuva. Se ilmestyi tai ilmestyy vuonna 2012. Esittelysivun, siis juuri tällä sivulla näkyvän sivun, tiedot kerättiin vuoden 2013 huhtikuun aikana. Näitä tietoja päivitetään aika ajoin.\nEsittelysivun kestolinkki: https://elokuvat.org/elokuva/into-the-white\nLyhyt kestolinkki: elokuvat.org/836\nPuhuttu kieli: englanti, norja, saksa\nElokuvan avainsanat: into, white\nSivutunnus hakemistossa: #836\nKommentoitaessa julkaisua Into the White sekä Nimi että Mielipide ovat vaadittuja tietoja. Sähköpostiosoitetta tai nettisivujen osoitetta ei ole pakko laittaa. Jos haluat antaa yksityisesti palautetta, käytä tätä lomaketta.


Laura Kontu: Kolmas pyörä vai sote -palveluiden täydentäjä?\nSosiaali- ja terveyspalveluiden ympärillä käytävä keskustelu pyörii pitkälti kahden eri tahon, julkisen ja yksityisen sektorin, välillä. Aluevaaleissa yksi keskeinen puolueita ja heidän ehdokkaitaan erotteleva tekijä löytyykin juuri siinä, miten sote -palvelut tulisi järjestää ja kenen toimesta? Toiset puolustavat julkisia palveluita ja toiset taas kannattavat palveluntarjoajien monipuolisuutta. Tässä keskustelussa kuitenkin unohtuu usein yksi merkittävä sote -palveluita järjestävä taho, kolmas sektori, jota hyvin usein pidetään ikään kuin kolmantena pyöränä sote -alan toimijoissa.\nKannatan itse monipuolisuutta palveluntarjoajissa, mutta samalla peräänkuulutan näiden palveluntarjoajien välisen yhteistyön kehittämistä. Itselleni kolmas sektori on tärkeä osa monipuolisessa palveluntarjonnassa. Tuleva sote -uudistus ja sote -palveluiden siirtyminen hyvinvointialueille tulee tarvitsemaan kaikkia sote -alan toimijoita, jotta hyvinvointialueilla pystytään tarjoamaan mahdollisimman kattavat ja monipuoliset sote -palvelut. Yksi sote -uudistuksen ”kuumista perunoista” onkin lähipalveluiden säilyminen erityisesti pienempien kuntien alueella ja näenkin tässä yhtenä ratkaisuna juurikin tuon kolmannen sektorin vahvistamisen. Kolmannen sektorin palvelut eivät tietenkään korvaa lakisääteisiä sote -alan palveluita, mutta ne täydentävät niitä ja parhaimmillaan nopeuttavat yksilön hoidon piiriin pääsyä.\nYksi loistava esimerkki kolmannen sektorin palveluista on Lounais-Suomen mielenterveys ry:n alla toimiva Kriisikeskus, joka tarjoaa matalan kynnyksen mielenterveyspalveluita kaikille apua tarvitseville. Kriisikeskuksessa pääsee keskustelemaan mielenterveyden ammattilaisten kanssa joko yksilöllisesti tai osallistumaan erilaisiin ammattilaisten ohjaamiin vertaistukiryhmiin. Ryhmiä löytyy maahanmuuttajille, omaisen menettäneille ja muissa elämän kriisi- ja muutostilanteissa oleville. Kriisikeskuksen toiminta on varhaista tukea, jossa yksilöllä on mahdollisuus päästä keskustelemaan mielenterveyden ammattilaisten kanssa hyvin varhaisessa vaiheessa ennen kuin ongelmat monimutkaistuvat ja kerrostuvat. Pahimmillaan psykiatriselle sairaanhoitajalle ja psykologille joutuu jonottamaan viikkoja, jopa kuukausia.\nToinen erinomainen esimerkki sote -palveluita tarjoavista kolmannen sektorin toimijoista on Mannerheimin lastensuojeluliitto, joka tulee tutuksi, tavalla tai toisella, kaikille lapsiperheille. Pienemmillä paikkakunnilla erityisesti MLL:n kaltainen toiminta on äärettömän arvokasta. Esimerkiksi Uudessakaupungissa on paljon lapsiperheitä, jotka ovat muuttaneet kaupunkiin muualta, ilman omaa verkostoa ja lähipiiriä. Näissä tilanteissa MLL:n toiminta tarjoaa arvokkaan kohtaamispaikan eri taustoista tuleville perheille, mahdollisuuden jakaa kokemuksiaan vanhemmuudesta. Parhaimmillaan toiminta auttaa luomaan uutta verkostoa ja auttaa näin ollen ”kotouttamaan” perheitä paremmin uudelle kotipaikkakunnalleen.\nTällä hetkellä näiden kolmen toimijan, julkisen, yksityisen ja kolmannen sektorin välinen yhteistyö ei toimi parhaalla mahdollisella tavalla. Tämän yhteistyön kehittäminen ja sujuvoittaminen onkin yksi keskeisin tavoitteeni tulevissa aluevaaleissa. Näen tämän yhteistyön kehittämisen olevan mahdollisuus monipuolistaa sote -palvelutarjontaa myös pienemmillä ja syrjäisemmillä paikkakunnilla. Kolmatta sektoria ei tule pitää ylimääräisenä ”kolmantena pyöränä” vaan keskeisenä palveluntarjoajatahona muiden joukossa.\n1 kommentti kirjoitukseen "Laura Kontu: Kolmas pyörä vai sote -palveluiden täydentäjä?"\nYkkös prioriteetti on tasapuolinen.terveydenhoito.Terveydenhoidossa pitää noudattaa Suomen perustuslakia🤔Paljon pitää tulla muutoksia että tähän päästään🤔


Blogistanian kuopus 2012 - Minun ehdokkaani - Katinkan kirjasto\nBlogistanian kuopus 2012 - Minun ehdokkaani\nViime vuonna ja sitä edellisenä seurasin mielenkiinnolla Blogistanian Finlandiaa mutta en osallistunut koska en keksinyt yhtään kirjaa, joka olisi sekä sopinut listalle tai olisi ollut tarpeeksi hyvä. Sen siitä saa kun lukee englanniksi valtaosan kirjoistaan..\nMutta tänä vuonna oli lisätty sellainen kategoria että tiesin suoralta kädeltä ketä haluaisin äänestää, joten tässä omat ehdokkaani vuoden 2012 Blogistanian kuopus - kilpailuun\nParas tänä vuonna Suomessa ilmestynyt nuortenkirja on mielestäni\n- Annukka Salama - Käärmeenlumooja (3p)\nTämä kirja yllätti minut ihan puskista, vieläkin tekee mieleni lukea uudelleen tämä, ja jo kaksi luku kertaa on takana. Maltan tuskin odottaa ensi kesänä julkaistavaa jatko-osaa..\n- Tuija Lehtinen - Pesää (2p)\nTaattua Lehtistä, kirja jonka jo nyt tiedän kestävä ellei jopa vaativan useamman lukukerran ennenkuin se aukeaa kunnolla. Ja huumori toimii aina.\n- Maria Turtschaninoff - Helsingin alla (1p)\nYllättävän hyvä, pinkeistä hiuksista aina plussaa samoin siitä ettei keskittynyt vain Helsinkiin vaikka nimi antoikin niin ymmärtää. Ihan kelpo kirja, suomalaiseksi jopa erinomainen.\nItse olen töissä ensi yön ja ajastelen tämän huomisaamulle, kun silloin kymmeneltä olisi tarkoitus vielä nukkua että jaksaa seuraavankin yön töissä..Toivotaan että blogger toimii :)\nLähettänyt Katinka klo 10.00.00\nTunnisteet: blogistania, kilpailu\nSaraseeeni 3. joulukuuta 2012 klo 23.41\nOlit oikeassa! Käärmeenlumooja meni yhdellä istumalla :) Uskomatonta, että on kotimainen kirja!\nKatinka 4. joulukuuta 2012 klo 0.15\nSamaa mietin :) minulle tuli ihan puskista, en olisi ikinä odottanut törmääväni erinomaiseen kirjaan kun sen puolihuolimattomasti lainasin kirjastosta, ihan vain siksi kun joku oli sitä kehunut.. Ansaitsi kyllä ihan oikeutetusti Blogistanian kuopus- palkintonsa\nSeuraavaa osaa odotellessa :)\nIhan hyviä kirjoja..


Phillips kertoo pokerissa douppaamisesta\nPillerit parantavat Phillipsin peliesityksiä\nTour de Francen pyöräilijät eivät ole ainoita urheilijoita, jotka toivovat löytävänsä huippusuoriutksen lääkepurkista. Saman ilmiön oireita on nyt havaittavissa myös pokerin puolella, kun huippupelaajista Paul Phillips on avoimesti kertonut käyttävänsä useampiakin lääkkeitä parantaakseen suoritustaan. Phillips ei todellakaan ole kuka tahansa tunari, vaan World Poker Tour -turnauksen voittaja, joka on tienannut urallaan pokeripöydissä yli kaksi miljoonaa dollaria.\nPhillips kertoo vahvuudekseen sen, miten hän pystyy suurissa turnauksissa keskittymään ilman häiröitä 14 tuntia päivässä, seitsemän päivää viikossa. Tästä tärkeästä ominaisuudesta hän kiittää Adderall ja Modafinil nimisiä lääkkeitä. Adderallin Phillips kuvailee parantavan kärsivällisyyttä ja parantavan reilusti kykyä omaksua uutta tietoa. Modafinil puolestaan on piriste, jolla Phillipsin mielestä on vähemmän haittavaikutuksia kuin muilla hänen kokeilemillaan piristeillä. Tämä kemikaalinen duo kohottaa Phillipsin mielestä hänen pelinsä aivan uusiin sfääreihin.\nToisin kuin Tour de Francessa, ei Phillipsin douppaamisessa ole periaatteessa mitään väärää – säännöt eivät sitä kiellä. Ennen kuin purkkeihin tarttuu itse, kannattaa kuitenkin muistaa, että kemikaaleilla on pokerissa pitkä, synkkä historia. Mm. 1980-luvun alkupuolella useat ammattipelaajat innostuivat, kun he löysivät uuden, mukavan aineen, joka piristi ja paransi keskittymiskykyä ja näin helpotti pitkien, rahakkaiden sessioiden pelaamista selkeästi. Tuo aine oli nimeltään kokaiini, ja sittemmin se vei mukanaan hautaan useita pelaajia, mm. kautta aikojen parhaaksi usein tituleeratun Stu Ungarin. Varoittelut eivät todellakaan ole pelkkää sanahelinää, Phillipsin pillereistäkin toinen, Adderall, on amfetamiinijohdannainen, joka voi aiheuttaa äärimmäisen vakavaa riippuvuutta.


Roger ja minä | Kim Haldin\nelokuvat, IT, kulttuuri, pelit, scifi\navantgarde örkki Ben-Hur Braid Deus Ex fallos fantasia fiktio indie interaktiivinen fiktio jättiläiskusiainen Kellopeliappelsiini Kiasma Kieslowski kritiikki luolamaalaus mammutti Maskula neandertali Neurovelho Path pelimoottori pelisuunnittelu rantapallo Roger Ebert Santiago Stalker surrealismi Tadzikistan taide tekstiseikkailu videopelit Warcraft Woody Allen World of Warcraft WoW Zork\nRuutu-Rotta · elokuu 1, 2011\nHei, tämäpä mielenkiintoista. 🙂\nEn näe, miksi pelit eivät joskus voisi olla Taidetta, mutta miksi niiden pitäisi lähtökohtaisesti olla taidetta? Taide käsittääkseni lähtee ideasta, joka jonkin muodon tai keinon kautta välitetään ihmisille. Olen ollut sellaisessa käsityksessä, että jos oletusarvoisesti lähdetään luomaan Taidetta, ja vasta toiseksi tuumitaan että mitä ja miten, niin siinä mennään pahasti puihin.\nEikö kannattaisi kuuluttaa kunnianhimoisempia pelejä, pelejä aikuiseen makuun? Taide seuraa perässä kun tekniikka kehittyy, ja kun pelintekijät alkavat nähdä pelit luovan ilmaisun välineenä paljon rahaa tuottavan viihteen lisäksi.\nEihän televisio-ohjelmatkaan ole vielä Taidetta. Viime aikoina on nähty laadukkaita, kunnianhimoisia ja katsojaa haastavia ohjelmia, mutta ovatko ne Taidetta? Eivät ehkä kuitenkaan.. Eikä se minua haittaakaan, katson onnellisesti sekaisin laatua, viihdettä, laatuviihdettä ja roskaa.\nÄlä huoli, mä otan sut vakavasti pelaajana. Niin kauan kun olet asiallesi vihkiytynyt ajatteleva ihminen, ja pystyt perustelemaan minulle järkevästi miksi joku peli on hyvä, olet silmissäni asiantuntija ja näin ollen vakavasti otettava henkilö.\nkimhaldin · elokuu 1, 2011\nJoo, en toki toivo sitä että pelintekijät lähtisivät tekemällä tekemään Taidetta. Enemmänkin odotan että saataisiin tekniset ja taloudelliset edellytykset sille, että taiteeksi kutsuttavia pelejä tulisi enemmän. Mutta kypsiä ja varteen otettavia pelejä toivoisin tehtäväksi sitäkin enemmän.\nOlisi kyllä mukavaa, jos pelejäkin alettaisiin jossain vaiheessa pitää taiteena. Aina puhutaan, että peliteollisuus on vielä nuorta, mutta ensimmäiset videopelit kehitettiin jo (määrittelytavasta riippuen) 1950-luvulla. Peleillä on siis ollut jo puolisen vuosisataa aikaa ”kasvaa” taiteenmuotona.\nToisaalta inhoan koko taide-viihde-erottelua. Toivoisin, että siitä luovuttaisiin kokonaan, mutta minkäs teet.\nRuutu-Rotta · elokuu 2, 2011\nKuule, tämä oli niin hyvä kirjoitus, että jäin pohtimaan kaikenlaisia asioita eilen hyvin pitkäksi toviksi. Erityisesti mua jäi kurmottamaan se seikka (jaan sen tässä nyt kaikelle kansalle, kun sä nyt olet tällaisen kanavan luonut, hah!), että tajusin, että näen peleissä enemmän potentiaalia taiteeksi kuin televisiossa. Mä rakastan televisiota! Ja tykkään taiteesta. Miksi en siis mielessäni pysty sovittamaan televisio-ohjelmia taiteeksi?\nPeleissä on erityistä kokemuksellisuuden aspekti ja mielestäni sitä taitavasti hyödyntämällä pelit voivat kohota taiteeksi. Televisio taas tuntuu niin kovin arkipäiväiseltä välineeltä. On elokuvataidetta ja videotaidetta, miksi siis ei televisiotaidetta? Mietin, että johtuuko solmu aivoissani pienestä televisiostani. Isompi ruutu varmaan takaisi kokonaisvaltaisemman elämyksen..? Vai olenko katsonut vääränlaisia ohjelmia viime vuosina? Ihan hyvin mahdollista..\nVoitko avata asiaa käsikirjoittajan näkökulmasta? Kiinnostaisi kuulla sun mielipidettä. Mutta oot ihan oikeassa, taide-viihde jaottelusta pitäisi yrittää luopua ja keskittyä sen sijaan vaan rakastamaan kaikkia kukkivia kulttuurin muotoja.\nkimhaldin · elokuu 2, 2011\nHmm. Tässä on varmaan hyvä tehdä erottelu välineen ja sisällön välillä, vaikka ne liittyykin toisiinsa. Mä näkisin, että televisio on mediana ollut aina vahvasti kaupallisten vaikuttimien armoilla, ja se, että telkkariohjelmia ei yleensä pidetä taiteena, liittyy tuohon.\nTelevisio on hyvin pitkälti jatkanut edeltäjänsä radion perinnettä. Monet tv-ohjelmien genret, kuten saippuaooppera, tulevat suoraan radiosta. Ja saippuaoopperahan tuli siitä, kun kotirouvat silittivät ja pesivät pyykkiä kuunnellen radiodraamaa sivukorvalla, ja katkoilla mainostettiin saippuaa.\nEli alusta lähtien radiossa ja televisiossa on ollut mukana tuo ajattelu ohjelmasta taustameluna, ja toisaalta kaupalliset intressit, eli kohderyhmä (esim. kotirouvat) on ollut tuote, jota myytiin mainostajille. Ehkä nuo ei vaan ole kovin hyviä lähtökohtia taiteen tekemiselle.\nTv-ohjelmia on aina ollut vaikea tehdä ilman rahaa, joten mahdollisuus siihen on ollut vain tarpeeksi suurilla tuotantoyhtiöillä. Ja ne eivät taas ole halunneet poiketa tutusta ja turvallisesta kaavasta. Eli nähdäkseni vähän sama ilmiö kuin videopeleissä.\nSilloin kun riskejä on otettu niin on voinut syntyä jotain hienoa, kuten Monty Pythonit. Ja viime vuosina, kun reality-buumi vähän laantui, on tehty suurempienkin tuotantotalojen (HBO) taholta hienoa, vakavasti otettavaa draamaa, jota voi kyllä pitää taiteena.\nKyllä mun mielestä tv-draamassa on taidetta. The Shield ja Battlestar Galactica ja Sleeper Cell (josta haluaisin oikeastaan kirjoittaa joskus postauksen) vievät genrensä ennen näkemättömiin paikkoihin. Niissä on ideaa ja ne pistävät sekä ajattelemaan että tuntemaan.\nMä olen näköjään katsonut vääriä sarjoja 🙂 Kirjoita ihmeessä lempparisarjoistasi, otan aina suositukset vastaan.\nWk · tammikuu 13, 2012\nUnity lienee tällä hetkellä lähimpänä standardityökalua, jota käyttämällä pelintekijä voi keskittyä teknisten seikkojen sijaan enemmän sisältöön. Mutta kuten Marshall McLuhan sanoo: ”The medium is the message”, niin Unityllä tai millä tahansa enginellä tehty peli on aina jossain määrin enginensä orja.\nTeknologia pitäisi mielestäni nähdä olennaisena osana pelitaidetta. Hyvä koodaaja tekee kaunista koodia jopa niihin osiin, joita kukaan ei tule ikinä näkemään. Väitän siis, että pelikoodaaja on taiteilija. Olennainen osa vanhoja taideteoksia on aika ja ympäristö jossa ne on tehty sekä teoksen tekemiseen käytetty tekniikka. Esimerkiksi 100% kopio Citizen Kane:stä tänä päivänä tehtynä ei varmasti niittäisi mainetta hienoimpana elokuvana koskaan. Samoin 3d-printterillä suollettu Akilleen patsas tuskin herättää taidehistorioitsijoissa suuria tunteita.\nPelien määrittelemisellä taiteeksi ei ole suurtakaan merkitystä, mutta vakavastiotettavuudella kylläkin. Taiteen määritteleminen on loputon suo, mutta ihmiskunnalle on suuri menetys olla kokematta osallistuvaa mediaa sen vuoksi että kuvitellaan pelien olevan lapsille tarkoitettua aivotonta ajanhukkaa (osa on, mutta niin on myös elokuvien ja piirrustusten laita).\nkimhaldin · tammikuu 15, 2012\nEhkä yksi tapa lisätä vakavastiotettavuutta olisi laajentaa pelin määritelmää niin, ettei kyse ole pelkästä tavoitteellisesta kisailemisesta. Kannattaa tsekata Tale of Tales -pelitalon Michael Samynin manifesti ”notgamesistä”, jossa hän maalailee uudenlaista pelityyppiä.\nNotgamesiä voi kyllä kritisoida siitä, että tavoitteellisuus on peleissä myös asia, joka vetää sisään peliin, ei pelkästään stressiä aiheuttava häiriötekijä…


Laki perintökaaren muuttamisesta 209/1983 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®\nOlet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1983 › 209/1983\nkumotaan 5 päivänä helmikuuta 1965 annetun perintökaaren (40/65) 8 luvun 9 §, muutetaan 3 luvun otsikko ja 7 §:n 1 momentti, 8 luvun otsikko, 2 ja 5―7 § sekä\nlisätään 3 luvun 1 §:ään uusi 3 momentti, 3 lukuun uusi 1 a ja 5 a §, 8 lukuun siitä lapseksiottamisesta 19 päivänä tammikuuta 1979 annetulla lailla (32/79) kumotun 8 §:n tilalle uusi 8 §, 12 luvun 4 §:ään uusi 4 momentti, 19 luvun 1 §:ään uusi 2 momentti, jolloin nykyiset 2 ja 3 momentti siirtyvät 3 ja 4 momentiksi, sekä 23 luvun 12 §:ään uusi 2 momentti seuraavasti:\nPuolison perintöoikeudesta ja oikeudesta hallita jäämistöä\nJos viimeksi kuolleelta puolisolta ei jäänyt perillistä, saavat hänen osuutensa ensiksi kuolleen puolison 2 momentissa tarkoitetut perilliset.\nEloonjäänyt puoliso saa pitää kuolleen puolison jäämistön jakamattomana hallinnassaan, jollei rintaperillisen jakovaatimuksesta tai perittävän tekemästä testamentista muuta johdu. Rintaperillisen jakovaatimuksen ja testamentinsaajan oikeuden estämättä eloonjäänyt puoliso saa pitää jakamattomana hallinnassaan puolisoiden yhteisenä kotina käytetyn tai muun jäämistöön kuuluvan eloonjääneen puolison kodiksi sopivan asunnon, jollei kodiksi sopivaa asuntoa sisälly eloonjääneen puolison varallisuuteen. Yhteisessä kodissa oleva .tavanmukainen asuntoirtaimisto on aina jätettävä jakamattomana eloonjääneen puolison hallintaan. Eloonjääneen puolison oikeuteen pitää 1 ja 2 momentin mukaan omaisuutta hallinnassaan on vastaavasti sovellettava, mitä 12 luvussa on säädetty testamenttiin perustuvasta käyttöoikeudesta. Eloonjääneen puolison oikeudesta avustukseen, kun hänelle ei 25 luvun säännösten johdosta tai muusta syystä voida turvata riittävääasuntoa ja asuntoirtaimistoa, säädetään 8 luvun 2 §:ssä.\nPuolisolla ei, mikäli erityisistä asianhaaroista ei muuta johdu, ole tämän luvun mukaista oikeutta jäämistöön, jos perittävän kuollessa oli vireillä kanne asumus- tai avioerosta tai jos puolisot olivat tehneet hakemuksen avioliiton purkamisesta tai asumuserosta. Sama on laki, jos puolisot on tuomittu asumuseroon, mikäli asumuserotuomio ei ole perittävän kuollessa rauennut.\nAvustuksesta ja hyvityksestä\nPerittävän kihlakumppanille ja eloonjääneelle puolisolle 3 luvun 7 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa voidaan antaa jäämistön säästöstä kertakaikkisena avustuksena rahaa tai muuta omaisuutta sen mukaan kuin harkitaan kohtuulliseksi, jos se on hänen toimeentulonsa kannalta tarpeen. Avustusta voidaan antaa eloonjääneelle puolisolle myös siinä tapauksessa, että hänelle ei 3 tai 25 luvun nojalla voida antaa riittävään toimeentuloon tarvittavaa omaisuutta. Jollei painavia syitä ole, avustuksen antamisella ei saa loukata perillisen oikeutta lakiosaan.\nJos perillinen on 18 vuotta täytettyään jatkuvasti työllään avustanut perittävää tämän elinkeinon tai ammatin harjoittamisessa taikka taloudessa saamatta siitä kohtuullista korvausta, on hän oikeutettu vaadittaessa saamaan jäämistöstä hyvityksen, vaikka työn tekeminen ei ole perustunut osapuolten väliseen sopimukseen. Hyvitystä voidaan vaatia yhteensä enintään viideltä vuodelta, ei kuitenkaan työstä, joka on tehty aikaisemmin kuin kymmenen vuotta ennen perittävän kuolemaa. Hyvityksen määrää harkittaessa on otettava huomioon jäämistön varat, tehdyn työn laatu ja määrä, työn suorittajan ammattitaito, hänen perittävältä luontoissuorituksena tai muutoin saamansa vastike sekä muut erityiset asianhaarat. Hyvityksen antamisella ei kuitenkaan saa loukata perillisen oikeutta lakiosaan.\nAvustus, josta säädetään 3 ja 4 §:ssä, sekä 5 §:ssä tarkoitettu hyvitys annetaan kertakaikkisena määränä. Testamentti on tehoton siltä osin kuin se loukkaa oikeutta saada 1 ja 2 §:n mukaista avustusta tai hyvitystä. Avustus ja hyvitys ei saa loukata eloonjääneen puolison oikeutta 3 luvun 1 a §:n 2 momentissa tarkoitettuun etuuteen. Jollei lahjanlupauksena annettua sitoumusta ollut täytetty perittävän kuollessa, sitä ei voida saattaa voimaan siltä osin kuin se estää saamasta avustusta tai hyvitystä täysimääräisenä.\nAvustusta, josta säädetään 1 ja 2 §:ssä, sekä hyvitystä on vaadittava viimeistään perinnönjaossa. Mikäli perinnönjakoa ei ole toimitettava, on avustusta 2 §:n nojalla vaadittava viimeistään puolisoiden omaisuuden osituksessa. Avustusvaatimus, joka perustuu 3 tai 4 §:ään, on esitettävä, mikäli se kohdistetaan testamentin saajaan, vuoden kuluessa siitä, kun avustukseen oikeutetulle annettiin 14 luvun 4 §:ssä säädetyllä tavalla testamentista tieto, tai, mikäli avustukseen oikeutetulle ei ole toimitettava testamentista tietoa, vuoden kuluessa perunkirjoituksesta. Lahjan saajaan kohdistettava avustusvaatimus on esitettävä vuoden kuluessa siitä, kun avustukseen oikeutettu on saanut tiedon perittävän kuolemasta ja lahjoituksesta, kuitenkin viimeistään kymmenen vuoden kuluessa perittävän kuolemasta.\nJos eloonjäänyt puoliso, joka ei ole kuolinpesän osakas, nostaa kanteen tai vastaa käyttöoikeuttaan koskevassa asiassa on vastaavasti sovellettava mitä 18 luvun 2 §:n 2 momentissa on säädetty.\nHakemuksen voi tehdä myös sellainen avustukseen oikeutettu henkilö, joka ei ole kuolinpesän osakas, milloin tämän harkitaan olevan tarpeen avustusvaatimuksen toteuttamiseksi.\nPesänjakajan määräystä voi avustusvaatimuksen toteuttamiseksi hakea myös sellainen avustukseen oikeutettu henkilö, joka ei ole kuolinpesän osakas, samaten kuin eloonjäänyt puoliso, joka ei ole kuolinpesän osakas, 3 luvussa säädetyn oikeutensa toteuttamiseksi.\nHallituksen esitys 225/82\nLakivaliok. miet. 12/82\nSuuren valiok. miet. 292/82\n3 luku - Puolison perintöoikeudesta ja oikeudesta hallita jäämistöä1§1a§5a§7§8 luku - Avustuksesta ja hyvityksestä2§5§6§7§8§12 luku - Testamenttiin perustuvasta käyttöoikeudesta4§19 luku - Pesänselvittäjästä ja testamentin toimeenpanijasta1§23 luku - Perinnönjaosta12§


Ihminen välissä: toukokuuta 2015\nLähettänyt Siina klo 20.49 4 kommenttia:\nLähettänyt Siina klo 21.05 2 kommenttia:\nMinä täällä, bloggaajanne! Edessämme on nyt väistämätöntä metabloggausjorinaa ja jonkinasteista tilitystä, joten kannattaa varautua. Jotenkin. En tiedä miten sellaiseen voi varautua, mutta olenpahan nyt kumminkin varoittanut. Ehkä jotain eväitä, villasukat ja paljon nesteitä.\nViime viikonloppuna menin itseeni, tutkailin sisintäni, ja tulin ulos valaistuneena. Huomasin, että joka kerta kun menen puhelimellani facebookiin, eli noin joka kolmas tai neljäs minuutti, tulen vihaiseksi. Ihan hiton vihaiseksi, itse asiassa. Sitten vihanpuuskassani poistin puhelimestani koko facebookin. Tai no, en ihan koko facebookia, saan edelleen yksityisviestit erilliseen messengeriin, mutta noin muuten.\nVaikutus oli välitön. Aikaa vapautui, mieliala nousi kohisten, tuntui kuin olisin aivan irti. Yhtäkkiä maailmani ei ollutkaan jatkuvaa valitusvirtaa ja artikkeleita maailman tuhoutumisesta ja ihmisten idioottimaisuudesta. Se tuntui ihan mahtavalta.\nToki käyn sen virran kuikkaamassa pari kertaa päivässä, enkä jaksa koko feediä kelata läpi. Näin missaan varmaan monta hyvää vitsiä ja paljon tietoa Disney-prinsessoista ja maailman tuhoutumisesta, mutta ehkä minä selviän. Joudun ehkä ottamaan päiväohjelmaani jonkinlaisen uutispalvelun, koska näyttää siltä, että putoan johonkin itähelsinkiläiseen onnellisuuskuplaan ilman facebookin tarjoamaa linkkivirtaa, mutta mietin sitä myöhemmin. Nyt vielä vähän aikaa vellon tässä hyvänolontunteessa, jossa maailma on aurinkoinen, täynnä kukkia ja hyviä ihmisiä.\nKoska tiiättekö, ihmiset ovat ihan älyttömän hyviä! Olen viime aikoina useamman kerran törmännyt sellaiseen, että joku ihminen tekee jotain ihan dilleä, jolloin olen ollut varma, että nyt hän saa osakseen ihan valtavan joukkoteilauksen. Mutta ihmiset ovatkin osoittautuneet uskomattoman humaaneiksi, lempeiksi, lämpimiksi, auttavaisiksi ja ihaniksi. Pidän itseäni ihan mukavana tyyppinä, mutta on mieletöntä huomata, että lähes kaikki ihmiset ovatkin mukavampia kuin minä.\nJa koska ihmiset ovat hyviä, maailmakin varmasti pelastuu. Niin kerta.\nTämä ei nyt vielä liittynyt mitenkään bloggaamiseen. Alkaessani kirjoittaa tätä, näin edessäni kauniin kaaren, jonka päätöksenä olisi se, että tämä facebookin käytön vähennys on vaikuttanut myös siihen, että tämä blogikin tuntuu vähän pöljältä, mutta ei tähän nyt oikein rakentunut sellaista kaarta. Ei väkisin.\nIhmiset hyviä, blogi epäpöljä.\nLähettänyt Siina klo 21.37 8 kommenttia:\nTunnisteet: metabloggaus, minä, puhelin\nEn ole mikään sosiaalipornon suurin ystävä, siitä tulee minulle jokseenkin nulju ja tirkistelevä olo. Silti aina välillä haksahdan. Niin kävi nytkin. Hyllytin kirjastossa, satuin aukaisemaan Näkymättömän tyttären, lukaisin epähuomiossa pari kohtaa, vein kirjan kotiin.\nJos jollekulle on epäselvää, koska jollekin voi olla, yritän tässä juuri opetella, että kaikki eivät tiedä samoja asioita kuin minä, niin Näkymättömän tyttären on kirjoittanut Ruotsin suurimman lastenkasvatusguru Anna Wahlgrenin tytär. 80-luvulta alkaen monet ovat tukeutuneet Wahlgrenin itseoppineisiin neuvoihin, joita hän on boheemina yhdeksän lapsen äitinä ja sadan miehen vaimona jaellut auliisti.\nSelailin toki itsekin Wahlgrenin Lapsikirjaa kun Pallas Kanelikakku syntyi. Muistan sieltä lähinnä sellaisen neuvon, että lapsen pitäisi nauraa kunnolla joka päivä, vaikka sitten kutittamalla. Se on mielestäni oikein hyvä neuvo, johon olen pyrkinyt.\nNo nyt sitten tämän kaikkien äitien kuningattaren tytär kirjoittaa kirjan, jossa kertoo, että äiti olikin väkivaltainen alkoholisti, joka kohteli lapsiaan julmasti, ilkeästi, huolimattomasti ja kaikin puolin vastuuttomasti. Lisäksi äidin kaverit käyttivät tyttöjä hyväkseen. Feldt kuvaa myös hyvin raadollisesti miten lapsuus on vaikuttanut häneen. Parisuhteet eivät onnistu, äitiys ei luonnistu, terapia ja suljettu osasto ovat tuttuja paikkoja.\nOnhan tässä se, että tämä on Felicia Feldtin totuus, ja se ei välttämättä ole ainoa. Lueskelin vähän netistä ja ilmeisesti ne Wahlgrenin lapset, joilla on sama isä kuin Feldtillä, muistavat asiat samoin, mutta ainakin vanhemmat lapset ovat asettuneet äitinsä taakse. Mutta kyllä vähän tuli sellainen olo, että jos edes 1/10 kirjassa esitetyistä asioista on puoliksikaan totta, voisi Anna Wahlgren kyllä vähän vilkaista itseään peilistä, sitten eristää itsensä muusta perheestä ja antaa itse itselleen sellaisen korvapuustin, että veri lentää nenästä. Niin kuin hän teki lapselleen. Tämän lähteen mukaan.\nJa nyt on sillä tavalla ällö olo, että taidan seuraavaksi lukea jotain, mikä ei pohjaudu edes mihinkään totuuden viereen.\nLähettänyt Siina klo 22.56 5 kommenttia:\nLukijat: Rebecca Lowman, Maxwell Caulfield\nCath ja hänen kaksoissiskonsa Wren ovat kirjoittaneet yhdessä Simon Snow -fanfictionia. Simon Snow on hyvin samantyyppinen kirjasarja kuin eräs Harry Potter. Fandomissa Cath on hyvin tunnettu, kymmenet tuhannet odottavat hänen kirjoituksiaan, joissa Simon ei vihaakaan vampyyripoika Bazia, vaan suorastaan päinvastoin. Näiltä osin kaikki on hyvin. Sitten Cath ja Wren lähtevät collegeen. Yhtäkkiä Wren ei haluakaan olla Cathin kanssa, hän ei halua olla Cathin kämppis, hän haluaa bimboilla ja bilettää.\nCath jää yksin. On vain uusi koviskämppis Reagan, Reaganin ylihymyilevä poikaystävä Levi, kirjoituskurssi, mielenterveydeltään ailahteleva yksinhuoltajaisä, perheen tylysti jättänyt äiti. Välillä kuunnellessa mietin, miten Cath ei romahda. Tuntuu, ettei hän voi luottaa yhteenkään lähimmistä ihmisistään, kaikki tukeutuvat häneen, imevät hänestä voimaa, mutta eivät anna mitään.\nOtin Fangirlin kuunneltavakseni, koska pidin Rowellin Eleanor & Park -kirjasta ihan pöljänä. Tämä ei ollut läheskään yhtä hyvä, mutta jos olisin kohderyhmää, eli nuorisolainen, olisin varmasti tykännyt tästäkin ihan todella paljon. Fangirl oli vähän hidas, siitä puuttui joku sellainen taika, mikä E&P:ssa oli. Ehkä se oli ensirakkauden kuvaus, jonka E&P esitti niin kauniisti, etten muista aiemmin lukeneeni, ja tämä kirja taas käsitteli enemmänkin itsenäistymistä kuin rakkautta. Ei turha aihe sekään. Ja erityisen kivaa on, miten Rowell kuvaa näitä nörttihahmojaan suurella ymmärryksellä ja rakkaudella. Minäkin olin kirjoittava tyttö, ja olen vieläkin, joten kaltaisistaan on aina kivaa lukea.\nEttä ihan kiva kirja. Jos tykkää niin tykkää. Minä aion ehdottomasti lukea lisääkin Rowellia.\nJa, kun katsoin elokuvan Nebraska, en tiennyt mitään Nebraskasta, mutta nyt tiedän ainakin sen, että siellä Nebraskassa asuu Rainbow Rowell, joka on hieno nuortenkirjailija Nebraskasta. Käytin juuri neljä kertaa sanaa Nebraska samassa virkkeessä! Saako siitä jonkun palkinnon? Nebraskalaisuuden edistämispalkinnon ehkäpä? Voisiko se olla vaikka 10 000 euroa? Tai dollaria? Vai mitä nebraskanmarkkoja siellä käytetäänkään, Nebraskassa.\nLähettänyt Siina klo 10.44 2 kommenttia:\nNick ja Amy Dunne ovat olleet viisi vuotta naimisissa ennen kuin Amy katoaa. Minä ja Roscoekin olemme olleet naimisissa viisi vuotta. Gone Girliä katsoessaan voi miettiä esimerkiksi sitä, miten kiva oma avioliitto ja aviopuoliso on, verrattuna Dunneihin. Olen aika luottavainen, ettei kumpikaan meistä katoa lähiaikoina.\nSitten voi miettiä sitä, miten sievä Rosamund Pike on, ja miten hyvin hän vetää Amyn roolin. Ja voi miettiä myös, että kerrankin lempipilkankohteemme, Ben Assflack -parka, on oikeassa roolissa Nickinä.\nJa sitäkin voi miettiä, että olipa kerrankin huomattavasti parempi elokuva kuin kirja. Minähän en siitä kirjasta niin perustanut, mutta jonkinlaisen vaikutuksen se silti teki, kun sittemmin olen lukenut kirjailijan kaksi muutakin opusta ja katsoin vielä leffankin. Olenkohan tässä jotenkin kasvanut ihmisenä, kun nyt tämä Dunnejen maailma tuntui ihan kiinnostavalta. Tiiä tuota. Kelpo leffa joka tapauksessa.\nLähettänyt Siina klo 18.34 Ei kommentteja:\n(Half Wild, The Half Bad Trilogy 2)\nMinähän pidin tämän kirjatrilogian ensimmäisestä osasta, Puoliksi pahasta, ihan hulluna. Suosittelin sitä kaikille, jotka suostuivat kuuntelemaan. Sitten luin ilmaiseksi jaetun e-novellin, tai mikä se nyt sitten olikaan, Half Lies, joka kertoi Puoliksi pahan Nathanin side kickin Gabrielin siskon tarinan, ja se oli niin uskomattomatonta tuubaa, että jouduin hetken nieleskellen räpyttelemään silmiäni. Mietin, voiko tosiaan moista sköbeliä tuottava kirjailija olla kirjoittanut kirjan, jota ahmin ja ylistin. Sitten ilmestyi Puoliksi villi.\nKirjan ensimmäiset viisikymmentä sivua Nathan reflektoi pusikossa, milloin ei tapa ihmisiä. Tai siis metsästäjiä, valkoisia noitia, joita ilmeisesti voi listiä ihan noin vain, kurkku auki, veret pihalle, syödäkin voi, se on ihan ok. Nathanin reaktio kaikkeen on vetäistä puukko kurkulle tai mahaan kyselemättä. Tavallaan se on ihan ymmärrettävää, koska ensimmäisessä kirjassa häntä kidutettiin mitä erikoisimmin keinoin, eihän siitä ihminen tai noita kovin selväjärkisenä selviä. No juu. Vaihdan kappaletta, jos pysyisin asiassa.\nNäin. Täällä ollaan, uudessa kappaleessa! Näissä kirjoissa on siis valkoisia ja mustia noitia ja siinä välissä Nathan. Tosin noidat voisivat mieluummin olla vaikka oransseja ja violetteja, koska ihan yhtä inhottavia ja mänttipäitä tuntuvat olevan molemmissa leireissä. Jos minä olisin noita niin en olisi. Sanoisin niille, että pitäkää väkivaltanne ja tunkkinne, minä lähden tuonne ihmisten pariin opiskelemaan ja tekemään töitä rauhassa ja ystävyydessä, en jaksa tätä omituista touhua enää yhtään.\nNo ei tuo kappale ollut paljon sen parempi.\nTämän kirjan suurin ongelma taisi olla se, että Sally Green on aika aloitteleva kirjoittaja ja tämä kirja piti saada ulos nopeasti. Kirjassa ei ole oikein minkäänlaista juonta, kirjoitustyyli on aika köpöä, lähinnä lahdataan noitia ympäri Eurooppaa ilman minkäänlaisia tunnontuskia. Green itsekin toteaa kiitoksissa kirjan lopussa, että "ensi kerralla minun täytyy panostaa enemmän tarinan hahmotteluun ennen kuin alan kirjoittaa". Hyvä, että se asia on hänellekin selvä. Harmi, että oikein hyvin alkanut trilogia tössittiin toisessa osassa mitä ilmeisimmin kiireen vuoksi.\nJos loppuun kuitenkin jotain positiivista yrittäisin sanoa? Kaikesta tästä huolimatta luin kirjaa melko mielelläni ja nopeasti, osittain, koska halusin päästä siitä äkkiä eroon ja osittain, koska oli siinä kuitenkin jotain ihan kiinnostavaa. Pidän esimerikiksi Nathanin ja Gabrielin suhteesta. Sen sijaan Annalise, Nathanin rakkaus, voi yrjö mikä tylsimys! Toivoisinkin, että seuraava osa alkaisi niin, että Annalise on tippunut jonnekin rotkoon, katkaissut niskansa ja pääsemme hänestä. Koska kyllähän minä sen viimeisenkin osan luen. Tietenkin.\nLähettänyt Siina klo 21.06 3 kommenttia:\nEpävirallisen James Franco -fanikerhon itse itsensä nimeämä kuningatar tiedottaa!\nKatsoin eilen Francon esikoisohjauksen Kun tein kuolemaa. Se perustuu William Faulknerin samannimiseen kirjaan ja on saanut esimerkiksi Rotten Tomatoesissa hyytävän huonot 41%, mikä oli syynä siihen, ettei Roscoe suostunut katsomaan koko elokuvaa.\nOlin toki itsekin varautunut siihen, että elokuva on susipaska, mutta fanikerhon kuningattarena katsoin velvollisuudekseni tarkistaa fanituksen kohteen esikoisohjauksen. Yllätyksekseni pidin siitä todella paljon. Elokuva on visuaalisesti hyvin kaunis ja pyrkii toteuttamaan kirjan ilmeisen haastavaa rakennetta parhaansa mukaan. Tarina kertoo Addie Bundrenin kuolemasta monen perheenjäsenen ja hänen itsensäkin kertomana. Kamera heiluu, välillä käytetään kahta vierekkäistä kuvaa, mistä pidin kovastikin, varsinkin kun kuvat välillä näyttivät erilaisia tapahtumia keskenään, ikään kuin korostaen sitä, että eri näkökulmista totuus on erilainen. Se on kiinnostavaa.\nAddie Bundren siis kuolee. Hänen puuseppäpoikansa Cash rakentaa arkkua. Esikoispoika Jewel on hyvin komea - ei vaan tarkoitan että on kummallinen jurottaja, joka rakastaa hevostaan. Darl, jota esittää Franco, on omituinen naureskelija. Tytär Dewey Dellillä on omia ongelmia. Pienin poika Vardaman näkee kaiken lapsen silmin. Hampaaton isä Anse haluaa lähteä hautaamaan äidin tämän tahdon mukaisesti kauas kotoa ja vaatii koko perhettä lähtemään mukaan. Reissu on kauhea. Helle saa ruumiin haisemaan, arkku huuhtoutuu välillä jokeen, välillä syttyy palamaan. Kukaan perheenjäsen ei säästy hirveiltä koettelemuksilta.\nIsolta osin elokuva oli hieno, koska tarina on erinomainen. Siitä kiitos kuuluu tietysti Faulknerille. Mutta minusta tässä ei ollut elokuvanakaan mitään vikaa. Ehkä makuni on jotenkin paska, mutta minä pidin tätä ihan vilpittömästi varsin onnistuneena ja erittäin kunnianhimoisena esikoiselokuvana. Toki on muistettava, että katsoin tätä taas fanitytön lasien läpi, mutta silti. Elokuva oli monin tavoin hyvin inhottava, minkä vuoksi ymmärrän, ettei se ole kaikkien makuun, mutta silti on vaikea ymmärtää miten tämä olisi jonkun mielestä huono.\nFrancosta on vielä sanottava, että hän käyttää ihailtavasti asemaansa taistellakseen korkeakirjallisuuden puolesta. Hän tarttuu vaikeisiin teoksiin ja rooleihin, innostaa lukemaan. Haluaisin tässä vielä nostaa hänen rooliaan Allen Ginsbergin kuuluisaan Huuto-runoon ja siihen liittyvään oikeudenkäyntiin perustuvassa elokuvassa. Se on todella hieno. Tämmöistä vallankäyttöä on vaikea olla arvostamatta.\nJa sitten tulikin sellainen olo, että täytyy pian lukea Faulkneria.\nLähettänyt Siina klo 9.54 2 kommenttia:\nLuulin, että se oli peruna, mutta aika lailla heti kun hampaat saivat osuman tajusin, että se onkin broileria. Koin sellaisen sekunninmurto-osan, jonka aikana kävin läpi tuntemukseni tämän asian ympäriltä.\nViimeksi söin tietääkseni maaeläimen lihaa Japanissa vuonna 2009. Olimme kuolemannälässä onnistuneet paikantamaan ravintolan, jonka ikkunassa näytti olevan yksi muoviruoka-annos, jossa ei todennäköisesti olisi lihaa. Kysyin sujuvalla japanillani tarjoilijalta, että eihän tässä ruokalistalta osoittamassani ruuassa ole maaeläintä. Tarjoilija hymyili kuin aurinko, kumarteli taukoamatta ja hoki hai-hai-hai. Tämän jälkeen olin melko hämmentynyt, kun sain eteeni nuudeleita jauhelihaliemessä. Olin niin nälkäinen ja vihainen, että söin nuudelit ja yritin vältellä jauhelihoja, mutta kyllähän se liharuoka oli, katsoi sitä miten päin vain. Eikä se tarjoilijan vika ollut, siellä päin ei ole mahdollista sanoa ei, vaan aina sanotaan kyllä. Olisi pitänyt itse osata tietää. Jostain. Jotenkin.\nPalatakseni broileriin suussani. Sekunnin murto-osassa piti tehdä päätös jysäytänkö hampaat uudelleen yhteen vai syljenkö ruuan pois. Päätös oli nopea: kun tämä möhnä nyt kerran on jo suussani, voin yhtä hyvin yrittää nauttia siitä. Ja niin minä pureskelin sen ja nielin. Tietenkin olen japanilaisten jauhelihanuudeleiden ja tämän broilerin välissäkin syönyt tietämättäni varmasti vaikka mitä lihatuotteita, mutta nyt olin hyvin tietoinen, että suussani on iso köntti broileria. Oikeastaan se ei maistunut miltään, ei hyvältä eikä pahalta, siinä oli vain lihainen koostumus. Aika turhaa ruokaa.\nNyt sattuu mahaan. Todennäköisesti oire on psykosomaattinen, koska syön munia ja kalaa, ja näin ollen varmaan pystyn sulattamaan eläinproteiinia ihan hyvin, mutta silti ällöttää. Söin broileria. Yh. Mitähän varten minä oikeastaan tästä edes kirjoitan? No, antaa nyt mennä, on sitä tyhmemmistäkin aiheista blogattu.\nVarmaan jatkossakin tulen joskus tilanteisiin, joissa syön lihaa vahingossa tai sitten niin, ettei ole muuta vaihtoehtoa. Toivoisin kuitenkin ystävälliseltä universumilta nyt mitä kilteimmin, että voisitko seuraavalla kerralla hoitaa niin, että haukkaisin vaikka pariloitua maksaa tai skidisti palanutta grillimakkaraa tai jotain muuta oikeasti hyvää, jota kaipaan? En ikävöi jauhelihaa enkä kuivaa, kylmää broileria, ne voit jättää jatkossakin muille. Kiitos.\nLähettänyt Siina klo 20.42 2 kommenttia:\nTunnisteet: idiootti, minä, ruoka\nOli suunnilleen vuosi 2006. Istuin bussissa, joka körötti hitaasti Simonkatua alas. Puhuin puhelimessa ystäväni K:n kanssa. Yhtäkkiä näin jotain ihmeellistä, enkä pystynyt sitä heti sanallistamaan. Kuiskasinhuusin puhelimeen:\n"Tuolla on se jota me rakastetaan!"\n"Ai Ville Valo?" huusi K omaan puhelimeensa.\n"Ei! Vaan Pirkko Saisio!"\nNo ensinnäkään, en ole ikinä rakastanut Ville Valoa, paitsi esteettisessä mielessä toki vähän, koska olihan hän nuorna kuin ruusu. Mutta Pirkko Saisiota olen rakastanut kyllä. Ja siinä hän seisoi, liikennevaloissa söi jäätelöä ja odotti valon vaihtumista, eikä ehkä lainkaan huomannut, kuinka ihailija tuijotti häntä suu auki bussin ikkunasta. Tai ehkä Pirkko Saisio on tottunut siihen, että ihmiset tuijottavat häntä suu auki ihailusta. Täytyyhän hänen olla.\nMinusta Pirkko Saisio on mahdollisesti Suomen paras ja hauskin kirjailija. En muista milloin olisin viimeksi tyrskähdellyt näin nauruun lukiessani. Enkä muista sitäkään, milloin olisin viimeksi ahminut kirjaa näin. En ole lukenut Saisiota pitkään aikaan, mitä nyt ihmettelen syvästi. Minulla oli vahva Saisio-kausi yliopistossa, mutta nyt en ole hänen tuotantoonsa koskenut varmaan kymmeneen vuoteen. Siinä mielessähän se on hyvä, että nyt on paljon luettavaa edessä.\nSignaali on aika erikoinen kirja, jota ei oikein saa sullottua mihinkään muotoon. Se on kokoelma tekstejä, joissa Saisio kertoo ainakin näennäisesti omasta elämästään. Suosikkejani olivat pitkä kertomus Saision kunniatohtoripromootiosta ja lyhyt teksti kolonoskopiasta.\nSaision ihmeellisyyden kirjailijana hän tiivistää itse Signaalissa:\n"Hyviä tarinoita ei ole olemassakaan. On vain hyviä kertojia. Siinä koko teatteri, kirjallisuus, elokuva. Hyvä kertoja on niin hyvä, että hän voi irrottautua tarinastaan kuin sudenkorento kitiinikuorestaan, lentää itse pois, elävänä, vangitsemattomana, monimutkaisena ja jättää kitiinikuoren lukijoiden, kuulijoiden ja katsojien analysoitavaksi."\nSe on juuri näin. Tässäkään kirjassa ei oikeastaan ole päätä eikä häntää, mutta Saisio on niin nerokas kertoja, että sillä ei ole yhtään mitään väliä. Ja juuri niin kuuluu olla.\nToivottavasti en koskaan tapaa Pirkko Saisiota. Kuolisin siihen paikkaan ja olisi ihan kamalaa kuolla suu ihailusta auki.\nLähettänyt Siina klo 10.55 11 kommenttia:\nLähettänyt Siina klo 21.33 2 kommenttia:\nHaneke on semmoinen ukko, että hänen elokuvansa Kätketty on odottanut jotakuinkin seitsemän vuotta digiboksilla, että tulisi oikeanlainen olo. Hyvin harvoin tuntuu siltä, että nytpä tekisi mieli katsoa vähän Hanekea. Tai ehkä jollain masokisteilla on sellainen olo joskus. Onhan niitä ihmisiä, jotka haluavat laittaa tunteisiinsa vettä myllyyn, kuunnella surheita rakkauslauluja eron aikaan ja silleesti niinku. Minä en vain oikein ole sellainen ihminen, että hakisin murhemieltä.\nSitten kuitenkin kiistatta on niin, että aina kun katsoo Hanekea, katsoo neron työtä. Ja siksi on hyvä aina toisinaan katsoa, vaikkei siitä iloiseksi tulekaan.\nRakkaus on helpoin ja miellyttävin näkemäni Haneke. Se tosiaan kertoo rakkaudesta, eikä niinkään väkivallasta ja sen syistä, kuten Haneket usein.\nRakkaus kertoo Annesta ja Georgesista, vanhasta pariskunnasta, jotka asuvat suuressa asunnossa kahdestaan. Sitten Annen terveys alkaa pettää. Hän joutuu hetkeksi sairaalaan, mutta palattuaan pakottaa Georgesin lupaamaan, ettei vie häntä enää sinne. Ja niin Georges huolehtii Annesta. Heidän elämänsä umpioituu kuluneisiin huoneisiin, jotka muuttuvat yhä ahtaammiksi, harmaammiksi.\nElokuvan loputtua olin hämmentynyt. En oikein tiennyt mitä ajatella. Tai no, melko varmasti jokainen elokuvan katsonut miettii vanhuutta, itseään ja mahdollista puolisoaan. Käykö meille noin? Noinko meille käy? Mutta en tiennyt mitä elokuvasta olisi pitänyt olla mieltä. Sitten seuraavana päivänä luin Katja Kallion kirjoituksen Imageen kyseisestä elokuvasta, ja tajusin, että juuri näinhän tähän pitää suhtautua. Katja Kallio, siinä on kunnollinen elokuvankatsoja! Lähdenkin tästä Imagen sivuille lukemaan Kallion elokuvakolumneja, koska ne ovat sielua elvyttäviä. Menkää tekin.\nLempi-Hanekeni on muuten Valkoinen nauha. Tuli vaan mieleen.\nLähettänyt Siina klo 21.33 Ei kommentteja:\nLähettänyt Siina klo 22.19 2 kommenttia:


Tuska_H - Juoksufoorumi.fi\n16. joulukuuta , 2010\nTuska_H vastasi ketjuun alueella Maratonit\nPraha on tullu koettua ja mies heikoksi todettua! Meikäläiselle ei sovi maraton yli 20 asteen lämmössä, ainakaan maksimivauhtinen. Enempää selityksiä ei tarvitse antaa: eka puolikas oli helppoa ja rentoa juoksua, mutta kun lämpötila nousi koko ajan noin 24 asteeseen, niin paljoa ei voinut tahdä kun energiat karkas kropasta. Yritin juosta sen mitä pystyi, mutta kun alkoi pyörryttämään ja huimaamaan, niin velttona velliperseenä en uskaltanut taistella tätä vastaan. Tässä vaiheessa ei auta muu kuin kääriö hihat ja alkaa treenaamaan entistä kovemmin. Jamppa siis voitti meidän vedon hyvällä ajalla. Tsekkiläinen olutpullo toimitetaan Jampan määrittelemään paikkaan. Btw: Lisähuomatuksena tähän keskusteluun haluaisin sanoa, että mun ja Jampan leikkimielisestä vedosta on mun mielestä tehty tässä keskustelussa liian iso asia. Olemme vain kannustavassa hengessä lyöneet Jampan kanssa vetoa, mutta täällä kyseisestä vedosta on jo lanseerattu "meidän seuran" voittona. t.Tusker-H\nNyt on aika lunastaa 2 kuukauden takaiset uhoamiset. Huomenna lähtö Prahaan ja pari päviää valmsitelua. H-hetki on 13.5.2007 paikallista aikaa 9.00. Luvassa kärsimystä ja paskaa oloa ihan koko rahan edestä. Tärkeintä on että maalissa olen ajoissa ja ennen kaikkea maalissa on sellainen olo että sain kaiken revittyä irti. t.Tusker-H\nTuska_H vastasi ketjuun alueella Yleinen keskustelu\nTää pitääkin nostaa ylös. Eli Jamppa löi mulle Hampurissa tavoitteeksi ajan 2.38.44. Itse hyökkään tavotteen kimppuun 13.5. Prahassa. Kovan ajan Jamppa iski mulle tavotteeksi, mutta kyllä tohon pitäisi mahdollisuuksia. Ja motivaatiohan om ihan tapissa: Tusker pullon eteen olen kyllä valmis tekemään aika paljon. t.Tusker-H\nMulla lentokone (ei siis lento) lähtee 11.5. ja paluu 15.5. Tapaamista uskalla luvata; olen liian hermona viimeiset päivät ennen maraa: tätä on odotettu viimeiset 2kk, mutta kuitenkin liian kauan. KUITENKIN, jos saadaan sovittu sopiva aika esim. lauantaina 14.5. esim kello 14, niin voinee alustavasti sopia. Aamusta on kuistekin PAKKO vetää viimeistely maralle sis 1.5km kovaa. t. Tusker-H\n3. toukokuuta , 2007\nVäärin! Lentoon lähdetään vasta 13.5. klo 9.00 Prahan aikaa. Tämä on siis tarkoitus. Aikasemmin lupaamani 2.38.XX tavoite pitää. Vaikka Sm-maantiellä kulki täystukkoisuudessa ihan ok, niin viime ja tämä viikko on ollut niin surkeita, että ei voi liikaa lupailla. Pakko luottaa vaan että viimeisen 6kk aikana juostut 2500km + muuta häröilyy on luonu edes jonkinlaisen pohjan, jotta viimeisten viikkojen puppelointi ei onnistu tuhoomaan. t.Tusker-H\nKuinka usein vapaata kuntoilusta?\nTuska_H vastasi ketjuun alueella Yleistä keskustelua juoksusta\nTotta kai on kausijaksotusta, mutta toi esimerkki on periaatteessa nyrkkisääntö harjoituskaudelle. Kun harjoituskauden sisällä tehdään alkuun enemmän pk-treeniä, niin sitten kevään korvilla tulee tehot enemmän mukaan. Tuo 2kovaa+1kevyt viikko on siis perussapluuna, mutta esim. kovien viikkojen määrät vaihtelee harjoituskauden aikana. Sitten kilpailukauden treenaus on ihan erikseen ja ennen kaikkea kilpailujen ehdoilla. t.Tusker-H ps. Huomasin ton sun lausahduksesi. Väännän sen itselleni parempaan muotoon: "Ihan sama vaikka jään viimeiseksi, kunhaan teen oman ennätykseni". Tällä motolla meen Prahaan.\nMulla on peruskaava tällanen: 2xKOVA viiikko + 1 Kevyt viikko (sis lepopäivän viikon alkuun). Kovilla viikoilla 2x KOVA juoksuharjoitus + 1 kova esim. spinnaten ja määrät kovalla viikolla 12-14h. Enempää ei pysty. Loput treeneistä siis pk-alueella, Kevyillä viikoila 2xKOVAA juoksutreeniä ja yhteensä 7-8h treeniä. Palauttavia on aina mukana, ainakin aamulenkit. Olen tänä talena onnistunut laskemaan pk-harjoitusten tehot alas ja kovien on ollut nousujohteisia. Siis kun treveenä treenaan niin 1 lepopäivä 3 viikkoon on riittävä kun rasitus muuten riittävän alhaalla. 13.5. Prahassa sitten näkee mikä on se OIKEA kunto.\n2. toukokuuta , 2007\n1 vapaa päivä 3 viikossa. Jos oikeen tulee heikko hetki niin saatan pitää jopa 2 lepopäivää 3 viikossa. Normaalisti jalat menee totaalilevosta vain tukkoon.\nHampurin Maraton 29.4 2007\nAntteeksi Jampalle myöhästenyistä onnitteluista!! Helvetin hieno JUOKSU!!!!Pistit mulle kunnon haasteen! Ei meinaa tule mulle helppoo Prahassa Tusker pullon saalistamisessa!!! Uskon ja toivon parempaam (maraton)aikaan...\n30. huhtikuuta , 2007\nMitä itse sahasin aikaisemmin noita ratamatkoja aika kovaakin (näin jälkikäteen ajateltuna) ja mitä muiden juoksijoiden ajatuksia tunnen, niin voisin sanoa että pääasiassa ratajuoksijat ovat kiinnostuneita virallisten ratamatkojen tuloksista. Kyllähän jokainen pystyy nopeasti laskemaan mikä on cooperin teoreettinen vauhti, mutta enpä ole kenenkään kovan juoksijan kuullu puhuvan cooper-tuloksesta. Koska viralliset matkat ja niiden tulokset ratkaisee kuinka hyvä juoksija on, niin ei juuri kukaan välitä cooper tuloksesta.\nMillä sykkeillä Maraton?\nTuska_H vastasi ketjuun alueella Maraton\nMää kai sitten se puristi olen joka ihmettelin tällaista asiaa. Kuten aikaisemmin sanoin, niin aloittelijalle mittari on varmasti erittäin hyödyllinen jotta ei tule aloitettua kovempaa. Mulla on mittarin käyttämättömyydelle seuraavat syyt kisassa: - Mittari on ylimääräistä painoa kisassa -> kaikki paino minimimiin. - Ei sitä mittaria tuu kuitenkaan katottua ja toiseksi mulle on esim. maratonilla ihan paska hailee mitä mittari näyttää kun kello ratkaisee. - Mittarin kanssa kisaaminen ei ole nautinnollista. Kun menen kisaab, haluan todellakin nauttia reippaasta matkavauhdista ja itteni kiusaamisesta ilman mitään mittaria, okein kello on päällä. En tässä ole vähättelemässä jotka mittaria käyttävät. Haluan vain tuoda toisenlaista näkökulmaakin keskusteluun.\nmaratonilla onnistumisen "varmistaminen"\nKyllähän marasta saa varmasti onnistuneen juoksun kun treenaaa riittiävästi ja lähtee varman päälle juoksemaan hyvinkin konservatiivisella vauhdilla. Itselläni on kyllä paras kokemus maratonista, kun vuonna 2003 lähdin sen hetkiseen kuntoon nähden tavoittelemaan hyvinkin varovaista aikaa. Tuloksena oli 4 minuuttia kovempi aika kuin tavoite. Tämä jälkeen en olekaan lähtenyt enää juoksemaan täysvauhtista maraa varman päälle taktiikalla vaan aina olen pyrkinyt lähtemään juoksemaan optimi juoksua, jossa toinen puolikas tulisi onnistuessaankin 1-2min hitaammin kuin eka. Nyt ois taas 2 viikon päästä mara edessä ja taktiikka hakusessa. Tässä on vähän pohtinu, josko lähtis juoksemaan ekaa puolikasta hyvinkin varovasti ja pyrkisi vetämään toisen puolikkaan kiihdyttäen. Kunto ja vauhtikestävyys on nyt kyllä sillä mallilla että ennätyksen pitäisi onnistuessani parantua selvästi. Oleellinen kysymys onkin, kuinka paljon haluan ottaa riskiä ja lähteä pahimmillaan niin kovaa, että kohtuu kunnosta huolimatta tuloksena olisi täydellinen kanttaus. Kai tossa turvallinen nyrkkisääntö on että puolikkaan aikaan 3-4min päälle, niin sillä pitäisi maran selvittää. Näin ainakin kokeneemmat 2.20-maratoonarit haasteli Suolahdella. Saas nährä mitä keksii...\n25. huhtikuuta , 2007\nJoskus on kiva, kun on laittanut omat tavoitteensa tarpeeksi helpoiksi: Puolikas liikahti jo alle 1.15.00, ei tosin riittävästi. Puolikkaan tavoite on siis fiilattava uusiksi: <1.13.00 Kahen puolen viikon päästä hyökätään Maratavoitteen kimppuun. Asettamani <.2.35.00 taitaa olla turhan kova, ainakin vielä. Ehkä sitten syksyllä. t.Tusker-H\nTuska_H vastasi ketjuun alueella Puolimaratonit\nTulipa kynnettyä kauniissa mutta tuulisessa kevätsäässä Suolahden keskustaa 9 kertaa ympäri. Hienointa kisassa oli oman seurakaverin, Obed Kipkuruin SM-hopea ajalla 66.32. Itse kaveri oli tosin pettynyt juoksuun ja aikaan, kun ei kuulemma oikeen kulkenut... Oma juoksu oli tukkoista räpellystä, mutta lopputulokseen on 2 lama vuoden jälkeen pakko olla tyytyväinen. Keskivauhti 3.31/km puolikkaalla (ja 1.5min parannus omaan enkkaan) kertoo, että 3 viikon päästä Prahassa kaikki on mahdollista, kunhan kaikki natsaa kohdalleen... t. Tusker-H\nKyllä meikälläkin niitä vauhresursseja riittää pistellä itteni sippiin ihan ekalla 10 kilometrillä, mutta tarkoitukseni oli nyt yleisest iihmetellä jo hieman kokeneempien juoksijoiden sykemittarin käyttöä maralla. Jos meinaa on paljon aikaa viettänyt maantien päällä ja on mittari ollu mukana, niin pitäisi se maratonin realistinen tavoitevauhti haarukoitua aika hyvin. Esim. mulla on tänä vuonna tarkoitus lähteä juoksemaan toukokuussa maratonia selkästi allle oman ennätykseni vauhtia (jos siis saan viimeistellä loppuun asti suunnitelmien mukaan, ilman sairauksia ja keli on siedettävä) ja kun lähden juoksemaan omaa treeneissä katsomaani realistista vauhtia vasten niin en taatusti hidastaisi vauhtia vaikka mittari näyttäisi 20 enemmän kuin pitäisi jos muuten tuntuu hyvältä. Mielestäni kisassa pitää pystyä luottamaan alku ja keskimatkasta omiin tuntemuksiinsa ja painella parhaaksi katsomaansa vauhtia. lopputulos on kuitenkin sama: pahalta se lopussa tuntuu oli mittaria mukana tai ei. Aloittelijalle sen sijaan sykemittarin pitäminen maratonilla voi olla hyvinkin perusteltua.\n14. huhtikuuta , 2007


Kohti kolmen tunnin alitusta: toukokuuta 2015\nHelsinki City Runista on muodostunut minulle jokavuotinen kevätperinne. Siellä juoksin ensimmäisen puolimaratonin kahteen tuntiin vuonna 2012. Nyt juoksin neljättä kertaa putkeen ja toista kertaa alle 1:30. HCR taitaa olla Suomen suurin juoksutapahtuma ja siellä ei koskaan tarvitse juosta yksin. Peesiapua löytyy ja ohitella saa niin paljon, kuin kunto kestää.\nHetki ennen kuuman ryhmän lähtöä. Sopivan viileä sää.\nVaikka reitti ei ole tasaisin, olen tapahtumassa juossut aina uuden ennätyksen. Kolme edelliskertaa olen parantanut ennätystä kymmenellä minuutilla per vuosi. Nyt paransin ennätystä minuutilla.\nRennon kevyesti. Voimat riitti kunnon loppukiriin. #helsinkicityrun 1:27:36 #juoksu\nKuva, jonka Werner Franzén (@wennee) julkaisi 16. 05ta 2015 klo 7.00 PDT\nTämän vuoden aika oli 1:27:36, johon olen tyytyväinen. Tarkoitus oli juosta maltilla ja pitää sykkeet aisoissa, koska Tukholman maratoniin oli tasan kaksi viikkoa. Viiteentoista kilometriin saakka juoksin rentoa vauhtikestävyysjuoksua, jonka jälkeen loput meni maksimikestävyysalueella. Juoksun keskisyke oli 173, kun anaerobinenkynnys on 178. Kova loppukiristyskään ei tuntunut pahalta, kun Olympiastadionin maalissa sain huippusykkeeksi 187!\nVika kuvapäivitys #helsinkicityrun #hcr15 #juoksu #löpning #kpk247 #marathontraining #halfmarathon #running #puolimaraton #helsinki #ennätys\nKuva, jonka Werner Franzén (@wennee) julkaisi 18. 05ta 2015 klo 13.12 PDT\nLoppuen lopuksi HCR oli hyvä harjoitus, mutta tänä vuonna se oli liian lähellä Tukholmaa, jotta olisin juossut sen täysillä. Riittääpähän parannettavaa ensi vuodeksi.\nTunnisteet: hcr, helsinki city run, puolimaraton


Heikki Harjula siirtyy eläkkeelle palkittuna kuntalain kommentaattorina | Kuntaliitto.fi\nHeikki Harjula siirtyy eläkkeelle palkittuna kuntalain kommentaattorina\nKun Heikki Harjulasta etsii tietoa Googlella, huomaa oitis, että tällä pitkän linjan juristilla on ollut tänä syksynä aihetta juhlaan. Harjulan sekä toisen kunnallisen lainsäädännön konkarin Kari Prättälän yhteinen teos Kuntalaki – tausta ja tulkinnat palkittiin Alma Talent Pro:n vuoden juridiikan kirjana syyskuussa.\nKirja ilmestyi ensimmäistä kertaa jo vuonna 1995 ja nyt on myynnissä sen yhdeksäs painos, joka käsittelee viime vuonna voimaan tullutta kuntalakia.\n– Olimme kuntalain päävalmistelijat 1990-luvulla, ja jo valmisteluvaiheessa päätimme, että laista on hyvä tehdä kommentaari, koska kuntakenttä sitä varmasti kaipaa. Teoksen lukijoista pääosa on viranhaltijoita ja luottamushenkilöitä, joilla ei ole juridista koulutusta. Kielen tarvitsee olla sujuvaa ja selkeää. Kirjasta etsitään ratkaisuja todellisiin ongelmiin, palkitut kirjoittajat Harjula ja Prättälä kertovat videolla.\nMarraskuun alussa Heikki Harjulan on aika päättää aktiivinen työuransa ja siirtyä eläkkeelle.\nKunnasta liittoon ja sieltä tuomioistuimeen\nHarjula aloitti uransa Espoon kaupunginkansliassa 1970-luvun lopussa. Etujärjestöuran Harjula aloitti yhdessä Kuntaliiton edeltäjistä eli Kunnallisliitossa kesäkuun alussa 1981.\n1990-luvun alussa Heikki Harjula toimi pääsihteerinä parlamentaarisessa kunnalliskomiteassa, joka valmisteli vuoden 1995 kuntalain.\n– Pääsin mukaan jo vähän liikkeellä olleeseen junaan, kun pääsihteerinä aloittanut Kari Prättälä valittiin Kunnallisliiton lakiosaston päälliköksi. Komiteatyön päätyttyä siirryin suoraan uuteen, vuonna 1993 perustettuun Kuntaliittoon, jossa aloitin toimitusjohtaja Jussi-Pekka Alasen esikunnassa.\nPitkään uraan mahtuu paljon muutoksia, mutta suurimmaksi mullistukseksi Harjula mainitsee kunnallisten liittojen yhdistymisen ja Kuntaliiton muodostamisen.\n– Nyt ei voisi enää kuvitella sellaista aikaa, että etujärjestöjä olisi useampia. Toiminta ja työyhteisöjen alun perin erilaiset kulttuurit ovat jo aikoja sitten hioutuneet yhdeksi Kuntaliiton kulttuuriksi.\nNyt kun julkista hallintoa ollaan jälleen uudistamassa perin pohjin ja kuntien rinnalle muodostetaan maakuntia, on Kuntaliittokin jälleen muutoksen edessä.\n– Jos maakuntahallinto toteutuu, tilanne on haastava Kuntaliitolle niin edunvalvonnan kuin palvelutoiminnan näkökulmasta. Toivon, että liiton toiminnan resurssit säilyisivät suurin piirtein samoina kuin nyt.\nViimeisen vuoden aikana Harjulaa ei ole juuri Kuntatalon käytävillä näkynyt. Hän on toiminut uransa aikana yhteensä noin kolme vuotta korkeimmassa hallinto-oikeudessa hallintoneuvoksena.\n– Hallintoneuvoksena työskentely oli eräällä tavalla urani kulminaatio. Viimeinen pestini KHO:ssa ajoittui niin, että käytännön työurani päättyi siellä. Kun siirryin takaisin Kuntaliittoon, olen lähinnä pitänyt lomia ennen eläkettä. Oli todella hienoa ja haastavaa päästä tuomioistuinlaitoksen ulkopuolelta ylimmän tuomioistuimen jäseneksi, Harjula toteaa.\n– Työ KHO:ssa oli enemmän muuta kuin kunnallisasioita. Sosiaali- ja terveyspalvelut, ympäristöasiat, kaavoitus, ulkomaalaisasiat ja muut vyöryivät työpöydälle isoina pinoina ja työtä piti tehdä todella paljon, jotta asioihin pääsi sisälle siinä määrin, että saattoi hyvällä omalla tunnolla olla tekemässä ylimmän tuomioistuimen päätöksiä.\nLiikunta ja matkailu suunnitelmissa\nHeikki Harjulan läksiäisiä vietettiin oman yksikön kesken Kuntatalolla lokakuun lopussa. Johtava lakimies on suunnitellut tulevaa ainakin pääpiirteissään.\n– Liikunta ja matkailu tulevat varmasti täyttämään elämää entistäkin enemmän. Myöskään kirjoitushommat ja mahdolliset muutkaan ”toimeksiannot” eivät ole pois laskuista.\n– Rentoudun myös lukemalla lähinnä dekkareita. Erityisesti pohjoismaisten kirjailijoiden kirjat ovat viime aikoina olleet yöpöydällä.


mamma mio mai: Päivän asu\nMä jätin Mion aamulla puistoon ja suuntasin katseeni aamiaisterassille kahville, ystäväni Anskun kanssa. Ajattelin vähän 'panostaa', eli harjata hiukset :) hahahahaha siis oon ihan dead serious.\nMä en ikinä meikkaa jos me mennään puistoon, mutta onneksi on kuitenkin tapana laittautua jos me mennään öppet dagikseen. Siellä ollaan muiden mammojen kanssa samassa tilassa melko lähekkäin, joten laittaudun ihan kunnioituksesta muita kohtaan ;) ja tottahan toki se omaakin mieltä piristää, kun välillä vähän sipaisee ripsiväriä ja poskipunaa naamalle. Muuten olen aika pitkälle al-naturel.\nEnnen lapsia mä meikkasin töihin tietenkin aina ja olin muutenkin aika tarkka ulkonäöstä. Edelleenkin pyrin ehdottomasti olemaan freesshi (niin freesshi kun nyt voi olla pienen vauvan äitinä), mutta kaikki turha on kyllä kieltämättä jäänyt pois. En jaksa koruja käyttää, koska ne saattaa raapia Maita kun imetän. Korviksia saatan välillä laittaa.\nHajuvettä mä en nyt käytä laisinkaan kun imetän. Oikeestaan ainut sellanen asia mikä edelleen on mulle tärkee, niin on kynsien laittaminen. Lakkaan kynnet n. 3 kertaa viikossa ja se on mulle bloggauksen lisäksi terapiaa.\nVaatteita on taas ruvennut kerääntymään kaappiin sopivasti tän laihdutusprojektin myötä. On aivan upea fiilis kun mahtuu 30 tuumasiin farkkuihin ja voin shoppailla ihan normikaupoista ja osastoilta. En mä ikinä missään elefanttikaupassa ole tehnyt vaateostoksia, mutta monta monta kertaa olen lähtenyt kaupasta tyhjin käsin kun ei ole koot riittäneet. Rajoituksia ei oikeestaan enää ole. I LOVE IT!\nVaatekaapissa on muutenkin nyt ihanan värikästä ja raikkaita vaatteita. Ihanaa kun ei tarvii kamppailla samalla tavalla vaatevalointojen kanssa kuin ennen.\nLähettänyt Katja klo 21:38


Game of Thrones T-paita "Fire" musta Osta tuotteet netistä @ EMP.fi\nLiity nyt! TakaisinEMP.fiVaatteetYläosatPaidatT-paidatFire\nHinta sis. ALVPostikulut veloitetaan erikseenKatso tietoa tuotteen mitoistaTuotteen mitatFire - Game of ThronesNäin voit selvittää sinulle sopivan koon:Valitse vaatekaapistasi samankaltainen vaate, jonka tiedät olevan sinulle sopiva.Levitä se tasaiselle alustalle ja ota siitä mitat. On erittäin tärkeää, että levität vaatteen mahdollisimman tasaiseksi ilman ryppyjä, sillä muuten mittaustulos voi olla virheellinen!Voit verrata ottamiasi mittoja yllä kerrottuihin ja tilata sinulle parhaiten sopivan koon.\nPaketin arvioitu saapumisaika: Paketti noudettavissa Tiistaina, 30.05.2017 - Torstaina, 01.06.2017Vain 4 kpl jäljellä - tilaa nyt!XLVarastossa\nJulkaistu 05.05.2017Tuotenumero357764Katso tietoa tuotteen mitoistaUutuuksia juuri sinulle\nKerro meille mitä mieltä olet tuotteesta "Fire", niin saat 24 tunnin sisällä 10% alennuskoodin. Kirjoita ensimmäinen arvio! Kirjaudu sisään nytOle hyvä ja kirjaudu sisään asiakastilillesi käyttäen käyttäjätunnustasi ja salasanaasi. Käyttäjätunnus on sähköpostiosoitteesi ja salasanan olet valinnut rekisteröityessäsi palveluumme.SähköpostiosoiteSalasanaNäytä salasanaOletko unohtanut salasanasi?RekisteröidyEtkö ole Backstage Club -jäsen?Lunasta Backstage Club -lahjasiAsiakaspalvelumme palvelee tänään puhelimitse kello 18:00 asti numerossa 013 788 1800 Asiakaspalvelu & infoaYhteystiedotKilpailutFAQBannerit & kuvatEMP-blogiTilaa EMP.fi-lahjakorttejaKumppanuusohjelmatEhdot & ohjeitaMaksutavatPostikulut ja toimitustavatToimitusaikaPalauttaminenEhdotEMP.fi-työpaikatOstoskoriIlmainen kuvastoTilaa ilmaiseksi!Selaa kuvastoa!Ilmainen EMP-uutiskirjeesiTilaa heti, niin saat 10% alennuskoodin. Lisätietoa Sähköpostiosoitteesi


Neulomattomuutta - Blogivirta.fi\n» Lue blogi... Julkaistu: 04.06.2018 23:45 · Päivitetty: 09.08.2019 03:03\nElämänlangalla ei olla neulottu muutamaan päivään, koska niska-hartiaseudun jumi äityi taas pahaksi. Olen tämän viikon lomalla koska olen huomenna lähdössä larppaamaan, ja tarkoitukseni oli tänään tehdä kaikki pakkaukset ja valmistelut. Niin ei kuitenkaan tapahtunut, koska hierojan käsittely laukaisi päänsäryn, ja koko loppupäivä meni harakoille. Ainoa näytettävä käsityö tältä viikolta on siis solmuvärjätty T-paita: A post shared by Kristel Nyberg (@kristelnyberg) on Jun 3, 2018 at 8:34am PDT Muun muassa tämä, monen muun hippivaatteen kanssa, pääsee matkalaukkuun larppia varten - joskin vasta huomenna. Ensi viikolla ei luultavasti siis silloinkaan uusia neuleita, mutta katsotaan olisiko ohjelmassa terveisiä 1980-luvulta.\nAvainsanat: valmistelu share päivä pdt pakkanen paita ohjelma niska neulottu neule loma käsityö käsittely koko elämänlanka by ainoa


Sosiaalityöntekijä-lastensuojelu työpaikat - 191 Sosiaalityöntekijä-lastensuojelu nykyistä työpaikkailmoitusta - Jooble\n191 avoimet paikat\nSosiaalityöntekijä, Haukiputaan lastensuojelu\n...Oulun kaupungin Pohjoinen lastensuojelu 2-yksikössä on haettavana SOSIAALITYÖNTEKIJÄN vakinainen virka. Tehtäväalueena on Haukiputaan lastensuojelupalvelut. Pohjoinen lastensuojelu 2 yksikössä työskentelee 14 sosiaalityöntekijää, joista kuusi Haukiputaan alueella. Lisäksi...\n...Haemme sosiaalityöntekijää vakinaiseen virkaan lastensuojelun avopalveluihin Lappeenrannan lasten ja nuorten taloon. Sosiaalityöntekijän keskeisenä tehtävänä on toteuttaa lapsi- ja perhekohtaista lastensuojelua. Tehtävään sisältyy avohuollon tukitoimien suunnittelu...\n...Kiinnostaako työ perheiden parissa lastensuojelussa? Haemme kahta uutta sosiaalityöntekijää mukavaan tiimimme Kallion perhekeskukseen 1.9.2021 alkaen tai sopimuksen mukaan. Tiimiimme kuuluu lastensuojelun sosiaalityöntekijöitä, aikuissosiaalityön sosiaaliohjaaja...\nSosiaalityöntekijä: lastensuojelu, Joensuu (ID4855)\nSiun sotessa on haettavana 2.8.2021 mennessä SOSIAALITYÖNTEKIJÄN virka Etsimme sosiaalityöntekijää työyhteisöömme Siun soten perhe- ja sosiaalipalveluiden keskiselle alueelle lastensuojelun avohuoltoon. Keskisen alueen lastensuojelussa työskennellään Joensuun ja Kontiolahden...\n...palveluja. Etsimme joukkoomme hyvinvoinnintekijöitä. Haemme SOSIAALITYÖNTEKIJÄÄ vakituiseen virkaan lastensuojeluumme Lahden tiimiin.... ...Sosiaalityöntekijän tehtäviin kuuluu suunnitelmallinen, lastensuojelun sosiaalityö, lapsen asioista vastaavana sosiaalityöntekijänä...\n...Tule sosiaalityöntekijäksi Kouvolan lastensuojeluun Haemme Kouvolan yksikköön sosiaalityöntekijää vakituiseen virkaan 1.9.2021 alkaen. Haluatko tulla tekemään kanssamme laadukasta lapsi- ja perhekohtaista lastensuojelua ja mennä kohti lastensuojelun systeemistä...\nSosiaalityöntekijä, lastensuojelun avohuolto, Järvenpää\n...Tule meille Järvenpään lastensuojelun avohuoltoon! Avohuollon sosiaalityö on suunnitelmallista asiakastyötä. Meillä on yksi vakituinen... ...yhteensä 21 lastensuojelun työntekijää (kahdeksan sosiaalityöntekijän lisäksi esimies, sihteerejä, erityissosiaaliohjaajia, perheohjaajia...\n...Oletko juuri sinä etsimämme sosiaalityöntekijä vakinaiseen virkasuhteeseen 1.9.2021 alkaen tai sopimuksen mukaan LASTENSUOJELUN SOSIAALITYÖNTEKIJÖITÄ (vakanssi nro (***) ***-****, 20684, 20697, (***) ***-**** ja 20800) Lastensuojelun tiimissä on tarvetta juuri sinulle sosiaalityön...\n...osallistua aktiivisesti lastensuojelutyön kehittämiseen ja lastensuojelu on SHQS-mukaisen laadun tunnustuksen piirissä. Tervetuloa mukaan... ...johdosta haemme määräaikaiseen sijaisuuteen lastensuojelun sosiaalityöntekijää alkaen sopimuksen mukaan mahdollisimman pian ja jatkuen 31....\n...SOSIAALITYÖNTEKIJÄN VIRKA lastensuojelulain ja sosiaalihuoltolain mukaisista asioista vastaavassa... .... Arvostamme kokemusta lastensuojelusta ja lapsiperheiden kanssa tehtävästä... ...työryhmäämme kehittämismyönteistä ja lastensuojelu- ja verkostotyötä pelkäämätöntä henkilöä...\n...Lastensuojelu järjestetään ensisijaisesti avohuollon tukitoimien avulla. Avohuollon palvelut pohjautuvat sosiaalityöntekijän tekemään palvelutarpeen arviointiin, jossa on kartoitettu lapsen ja perheen tarvitsema tuki. Avohuollon tukitoimia tarjotaan lapselle ja perheelle...\n...Etsimme Sinua; ammattitaitoista, aktiivista, kehittämismyönteistä sekä hyvät vuorovaikutustaidot omaavaa sosiaalityöntekijää työskentelemään lastensuojelun sijaishuollossa. Tule osaksi Idän alueen (Tuusula, Järvenpää, Mäntsälä-Pornainen) sijaishuollon tiimiä, jossa...\n...Sosiaalityöntekijä tai alan opiskelija - tervetuloa Matinkylä-Olarin ja Tapiolan lastensuojeluun osaavaan sekä työstään ja sen kehittämisestä innostuneeseen työyhteisöön! Haemme... ...nimi: Matinkylä-Olarin ja Tapiolan lastensuojelu Työaika: 37 h 45 min/viikko Sopimusala...\n...Sastamalan seudun sosiaali- ja terveyspalveluissa on haettavana lastensuojelun sosiaalityöntekijän määräaikainen viransijaisuus ajalla 1.9.2021-31.8.2022. Sosiaalityöntekijä on osa lapsiperheiden sosiaalityön tiimiä, jossa työskentelee 20 lapsi- ja perhepalveluiden osaajaa...\n...Haemme lastensuojelun sosiaalityöntekijää Hangossa on hyvät harrastemahdollisuudet ja täällä on lyhyet etäisyydet. Kaikki tarvittava on pyöräilymatkan... .... Hanko on kaksikielisenä kuntana yksi Tulevaisuuden Lastensuojelu - Framtidens barnskydd (TulLas) projektin...\n- Jatkamme sosiaalityöntekijän sijaisuuden hakuaikaa - Jos aikuissosiaalityö on sinun juttusi, tule mukavaan työyhteisöömme tuomaan oma... ...sosiaalityö jakaantuu arviointiin ja perhesosiaalityöhön, lastensuojeluun ja aikuissosiaalityöhön. Lisäksi Laukaan kunnassa...\n...Mukava työyhteisömme hakee uutta työkaveria sosiaalityöntekijän sijaisuuteen. Tule mukaan rakentamaan parempaa sosiaalityötä Laukaaseen!... ...tiimissä. Tiimissä käsitellään kaikki lapsia ja perheitä koskevat lastensuojelu- ja sosiaalihuoltolain mukaiset ilmoitukset ja tehdään...\n...Vaalan perhepalvelut jatkaa lastensuojelusta ja lapsiperheiden palveluista kiinnostuneen SOSIAALITYÖNTEKIJÄN hakuaikaa määräaikaiseen virkaan 31.12.2021 asti. Aloitusajankohdasta voidaan nneuvotella. Palveluissa työskentelee sosiaalityöntekijä ja kaksi sosiaaliohjaajaa...\n...Sotkamon lastensuojelun avohuollon sosiaalityöntekijän viransijaisuus 31.1.2022 saakka. Haluaisitko päästä toteuttamaan sosiaalihuoltolain / lastensuojelulain... ...? Jos vastasit kyllä, olet etsimämme henkilö! Lastensuojelu on osa lapsiperheiden sosiaalipalveluja. Pidämme...\n...työyhteisöä? Tässä on tilaisuutesi, sillä tarjolla on nyt sosiaalityöntekijän vakinainen virka perhesosiaalityön tehtävissä Siilinjärven... ...käynnistäneet systeemisen toimintamallin mukaisen työskentelyn lastensuojelun työryhmässä vuoden 2020 alusta ja tavoitteenamme on...\nautomaatio insinööri työpaikat\nmarkkinointi osa aikainen