Me Naiset – Blogit | Lihavan naisen markkinat – Kerro kerro kuvastin\nklo 8:28 | 25.8.2016\nPerimä on perseestä. Saako niin sanoa? Ei varmaankaan, mutta sanon silti. Perimävertailu alkaa sillä siunaaman hetkellä, kun lapsi syntyy. Vastasyntyneellä on selvästi isänsä leuka ja äitinsä nenä. Sormet ovat pitkät ja hoikat kuten isällään ja tukkakin on yhtä musta ja paksu kuin äidillä.\nVertailua tehdään niin kauan kuin lapsi kasvaa. Jos kävelemään oppii hurjan aikaisin, se on jommankumman vanhemman peruja. Jos lapsella on luontainen kiinnostus laulamiseen tai pikkuautoihin, sekin tulee vanhemmilta. Temperamentti tai rauhallisuus, hyvä matikkapää tai kiinnostus maalamiseen. Joo, selvästi äidin tai isän puolelta.\nEntä sitten, jos vanhemmat eroavat? Sitten, kun kaikki kaunis särkyy? Silloin kaikki epäsuotuisat piirteet tulevat luonnollisesti ex-puolisolta ja hänen suvultaan, riippumatta siitä kummalta vanhemmalta asiaa kysytään.\nEikä vertailu suinkaan lopu siihen, kun lapsesta kasvaa aikuinen.\nOmat vanhempani ovat hoikkia. He ovat aina olleet sellaisia, toisin kuin minä. Siitä ei silti ole epäilystä, ettenkö olisi heidän biologinen jälkeläisensä. Ai miten niin ei? No siitä syystä, että olen kuin ilmetty mummoni. Siis äitini anoppi. Ruumiinrakenteeltani olen aivan kuten hän (lihava), kävelytyylini on samanlainen kuin hänen (vaapun kuin ankka) ja naurankin kuulemma samalla äänellä ja nuotilla kuin hän (siitä piirteestäni sentään lapseni pitävät). Jos anopista ei ole epäilystä, niin sitten ei ole isästäkään. Äidistä nousee epäilys vain, jos lapset ovat synnärillä päässeet vaihtumaan.\nIsän silmät… Äidin leuka… Mummon nauru…\nPerkele, sanon minä! Eikö minussa ole mitään omaa? Mitään uniikkia? Jotain, mikä olisi vain ja ainoastaan minun? Antakaa minun pitää edes tämä kirjoittamisen lahja, oli se kuinka surkea tahansa! Sanokaa, ettei meidän suvussa ole ketään toista, joka kirjoittaisi samalla tavalla kuten minä. Antakaa edes tämä yksi asia minulle, vain minulle, eikä kenellekään muulle!\nKirous. Perimä on kirous. Paitsi jos sattuu kuulumaan aatelissukuun tai muuten vain rikkaiseen ja mainetta niittäneeseen perheeseen. Silloinkin perimä voi tuntua kiroukselta, mutta ainakin sitä pääsee karkuun. Voi hypätä yksityiskoneeseen ja lentää Bahamasaarille lepuuttamaan hermojaan. Tai Bora Boralle. Mikä nyt eniten sillä hetkellä sattuu miellyttämään.\nRosa Meriläinen kirjoitti muutama päivä sitten Helsingin Sanomien kolumnissaan, että hyväosaisten on turha väittää, että kaikilla on elämässään samat mahdollisuudet. Siinä hän on oikeassa. Ei meillä samoja mahdollisuuksia olekaan. Kyse on lähtökohdista. Kirjoitus olisi ollut loistava, jollei hän olisi painottanut itse kuuluvansa hyväosaisten kastiin – kermaperseisiin, kuten hän asian ilmaisi - ja saaneensa siksi elämässään kaiken helpommalla kuin huonompiosaiset ystävänsä hyvää koulutodistusta myöten. Ymmärrystä häneltä siis löytyy, muttei kokemusta.\nNo joo. Ymmärrän hänen näkökantansa. Se on tavallaan ihan jees, muttei kuitenkaan. Nappaan heitetyn syötin, mutta sylkäisen sen ulos ennen kuin harkitsenkaan nielaisemista. Fiilis on sama kuin vanhaksi menneessä maidossa. Se ei ehkä haise, mutta maistuu oudolle.\nRosankin kirjoitus koski perimää. Ei tosin geeniperimää, kuten minun kirjoitukseni, vaan sitä muuta perimää - vanhempien koulutusta, varallisuutta ja sen sellaista, jotka vaikuttavat yhtä vahvasti jälkikasvun elämään kuin vaikkapa alttius diabetekseen tai skitsofreniaan.\nRosa on fiksu ja varmasti hyvä tyyppi, mutta nyt hän ei tiedä mistä puhuu. Asettuminen toisen ihmisen asemaan on äärimmäisen hankalaa. Eikä vain hankalaa, vaan käytännössä mahdotonta. Kukaan ei voi loppujen lopuksi tietää, mitä toinen ihminen käy elämässään läpi tai miten hän asiat kokee. Ei silloinkaan, vaikka asuisi samaa osoitetta ja nukkuisi samassa sängyssä. Toisen ihmisen pään sisälle ei yksinkertaisesti voi kurkistaa – ei ilman kirvestä ainakaan. Jokainen meistä kokee asiat eri tavoin ja se, mikä yhdelle on olankohautus, voi toiselle olla jo liikaa.\nItselleni alkaa olla liikaa se, että minua verrataan jatkuvasti muihin ihmisiin- muuallakin kuin työnhaussa. Työhaastatteluissa vertaaminen muihin hakijoihin sentään kuuluu asiaan ja on osa pelin henkeä.\nOlen lihava, keski-ikäinen nainen, joten kuulun lihavaan, keski-ikäiseen naisväestöön. Minulla on siis jotakin yhteistä muiden elämänsä puolivälissä olevien ylipainoisten naisten kanssaan. Joidenkin kanssa enemmän, joidenkin kanssa ei sen enempää. Mutta vaikka meillä yhteistä olisi paljonkin, se ei silti tee minusta samanlaista kuin heistä. Enkä ole kuten isäni, äitini, mummoni, vaarini, serkkuni tai isosetäni. Minä olen omanlaiseni, koska minä olen minä ja omana itsenäni ainutlaatuinen. Tällaisena.\nKatsoessani peiliin näen itsessäni häivähdyksen vanhempiani ja isovanhempiani. Siitä huolimatta minulla ei ole isäni silmäpusseja, eikä äitini leukaa. Eikä minulla ole mummoni nenääkään. Ne ovat ihan minun omiani, vaikka muistuttavatkin selkeästi heidän omiaan. Sitä se perimä on. Piirteitä ja ominaisuuksia, mutta ei muuta.\nJa sama juttu se on kermaperseilläkin.\nHyvää loppuviikkoa toivotellen\nLeenuliinu, jonka torstai on toivoa täynnä :)\nklo 8:16 | 27.8.2016\nKas kummaa, keitä ovat mielestäsi kermaperseet?\nAika katkeraa vuodatusta sulla. Suosittelisin terapiaa.\nIhan jo sen vuoksi, että olet äiti eli sinulla on lapsi. Katkaise ajoissa tuo katkeruusketju, älä siirrä sitä lapseesi. Kiitos.\nklo 15:42 | 27.8.2016\nUlkona tuulee, sillä ohitsemme pyyhkäisee parhaillaan ilmatieteenlaitoksen lupaama myrsky. Onneksi sen laantuessa myrskyä voi ylläpitää myös keskustelupalstoilla tai vaikkapa blogien kommenteissa!\nOlet oikeassa siinä, että blogikirjoituksessani mainitsin sanan kermaperse. Sana oli herkullinen ja suoraan sellaisenaan lainaus Rosa Meriläisen Helsingin Sanomiinsa itse kirjoittamastaan kolumnista, jossa hän itse kutsuu itseään kermaperseeksi, enkä siis minä, kuten virheellisesti oletat. Suosittelenkin siis, että lukaiset tekstini uudelleen läpi, tällä kertaa ajatuksella, niin huomaat varmasti tuon kömmähdyksesi itsekin.\nKiitän kuitenkin kommentistasi! ja lupaan harkita vakavasti suositustasi hankkia itselleni terapiaa. Ahdistukseni onkin ollut viime aikoina lisääntymään päin erityisesti ihmisten sisälukutaidottomuuden vuoksi.\nHyvää tuulispäivää toivotellen\nklo 7:11 | 2.9.2016\nItse edustan sitä onnetonta joukkoa, jonka on lähdettävä vaikka jalat paketissa lenkille kelvatakseen muille, ei itselleen vaan muille. Ja tämäkin on vain oman pään sisäinen ongelma. Terapian tarpeessa?\nMiellyttääkseni muita, toisten ajatukset liikaa huomioiden unohdan itseni.\nTarvitsisin osan sinun rohkeuttasi, olen kermaperse.\nEn uskalla vastustaa, olla erimieltä yleisen käsityksen mukaan, jossa vain hoikkana olet onnellinen.\nToivon, että jatkat omaa rohkeaa linjaasi. Ehkä jonain päivänä otan korvapustin aamulenkin sijaan.\nKiitos palautteestasi, jumppakärpänen!\nKadehdin kaikkia, jotka pääsevät aikaisin ylös sängyistään lenkkipolulle juoksemaan ja nauttivat siitä! Minä en ole aamuihminen, enkä juoksuihminen. Kannatan aamulenkkejä ja muitakin liikuntamuotoja niin kauan, kuin henkilö liikkuu oman itsensä vuoksi ja erityisesti liikkumisesta saamansa hyvän fiiliksen vuoksi. Jos oma terveys on syy liikkumiseen, mutta siitä ei saa varsinaisia kicksejä, sekin on täysin jees. Terveyden eteen joutuu usein tekemään asioita, mitkä eivät mieltä ylennä. Mutta kenenkään ei tarvitse silti raahautua lenkille vain statuksen vuoksi tai kelvatakseen muille. Joku raja täytyy olla miellyttämisenkin suhteen.\nEn sano, etteikö kenekään tarvitsisi liikkua koskaan, sillä tottahan se on, että monet ihmisistä liikkuvat aivan liian vähän ja ihminen on kuulemma luotu liikkumaan (ai että, kuinka tämä nyt kolahtaa tällaista nenä kiinni läppärissään vuorokaudet kyhnöttävää bloggaajaa omaan nilkkaan!). Sanon, että liikkumiseen on löydettävä tasapaino ja ilo. Jos lenkkeily ei ole sinun juttusi, voisiko olla, ettet ole vain löytänyt itsellesi sopivaa lajia?\nItse vihaan liikuntaa. V-I-H-A-A-N. Vihaan joka ikinen kerta sen aloittamista ja suorittamista, jos kyse on likimain mistä tahansa muusta liikuntamuodosta paitsi lattareiden tanssimisesta tai kauniissa maisemassa oman kullan kanssa kävelystä. Museoiden ja nähtävyyksien kiertäminen on myös mitä parhainta liikuntaa, koska silloin ei edes huomaa tekevänsä fyysistä harjoitusta. Liikkua voi siis monin eri tavoin. Pitää vain löytää se oma juttu.\nOma "rohkeuteni" asian suhteen johtuu rehellisesti kyllästymisestä. Olen jo keski-ikäinen ja olen koko ikäni pyrkinyt miellyttämään muita ja tehnyt parhaani mukautuakseni heidän toiveisiinsa. Koskaan se ei ole riittänyt ja itselleni on jäänyt vain paha mieli. Koskaan se ei tuntunut vaivan arvoiselta. Vuosikausien itsetutkiskelulla tulin lopulta siihen päätelmään, että olkoon. Jos en tällaisena kelpaa, niin olen väärässä seurassa. Henkisen painolastin putoaminen tuntui fyysisesti keventymisenä. Oli rento olla ja helppo hengittää. Minulla oli lupa olla juuri tällainen. Ja nyt olen sen vuoksi lapsilleni parempi äiti ja miehelleni parempi vaimo. Koska olen hyvä itselleni ja rakastan itseäni juuri tällaisena.\nHurjasti tsemppiä sinulle! Toivon, että rohkenet pian riistäytyä irti omista, päänsisäisistä kahleistasi ja uskallat elää elämääsi omilla ehdoillasi. Älä ainakaan odota neljääkymmentä vuotta, kuten minä tein. Siinä menee monta hyvää vuosikymmentä hukkaan :)\nIloa ja korvapuusteja syksyysi!\nklo 14:18 | 24.8.2016\nOlen paasannut blogissani alusta saakka lihavien ihmisten toisarvoisesta asemasta yhteiskunnassamme. Olen paasannut myös siitä, kuinka jokainen ylipainoinen saa vapaasti olla juuri sen kokoinen ja näköinen kuin on – ja olen kärjistäen nostanut asioita esille yksittäisten esimerkkieni avulla.\nTässä kirjoituksessa unohdetaan nyt sarkasmi, ironia tai muut huumorin muodot ja keskitytään puhumaan vain painavaa asiaa. Hupaillaan ja pohditaan elämää kevyemmin sitten taas tästä eteenpäin.\nAihe on vakava. Vaikka et olisikaan lihava, suosittelen lämpimästi, että luet tämän silti. Lupaan, että monille tulee tässä uutta asiaa, ja jos ei tule, teksti toimikoon hyvänä muistutuksena.\nNo niin. Lätinät sikseen. Aloitetaan.\nAihe: Yhdenmukaisuus ja syrjintä\nHenkilöiden, jotka eivät kohtaa elämässään ulkonäköönsä liittyvää arvottamista, saattaa olla hankalaa tunnustaa sen olemassaoloa tai ymmärtää, kuinka vakavasta asiasta on kysymys. Eri väestöryhmien mollaamisesta, pilkkaamisesta ja kiusaamisesta, sekä erilaisuuden negatiivisesta korostamisesta, on muodostunut niin tavanomainen ja jokapäiväinen asia, ettei siihen välttämättä osata kiinnittää edes huomiota. Erilaisuuden hyväksymättömyydestä on tullut normaalia.\nIhmisten eriarvottaminen ulkoisten seikkojen perusteella ei ole mikään uusi asia. Kaikki tietävät - ja jotkut omakohtaisesti vielä muistavatkin - sen historiallisen puheen, jonka Martin Luther King Jr. piti yli 50 vuotta sitten. I have a dream… Kukaan tuskin tänä päivänä kyseenalaistaa puheen merkitystä mustaihoisen kansanväestön tasa-arvoisuuden edistämiseksi.\nKuten kyseisellä herralla aikoinaan, unelma on meillä lihavillakin. Me haluamme, että meitä kohdeltaisiin yhteiskunnassamme samanarvoisesti normaalipainoisten ihmisten kanssa. Mutta, koska meillä ihmisillä tuntuu olevan sisäänrakennettu pelko kaikenlaista erilaisuutta kohtaan, ja erilaisuuden vieroksuminen on kautta aikojen mielletty enemmän tai vähemmän normaaliksi toiminnaksi, kyse on vakavammasta asiasta kuin osataan ajatella. Jos ihminen kokee syrjintää sen vuoksi, miltä hän näyttää tai mitä kansanryhmää hän edustaa, kyse on lakitermein joko syrjinnästä tai rasismista.\nLain edessä jokainen ihminen on yhdenvertainen. Yhdenvertaisuudesta on säädetty Yhdenvertaisuuslaki, jonka tarkoituksena on edistää yhdenvertaisuutta ja ehkäistä syrjintää, sekä tehostaa syrjinnän kohteeksi joutuneen oikeusturvaa. Lakia sovelletaan julkisessa ja yksityisessä toiminnassa. Tämän lain lisäksi tasa-arvoa koskevia lakeja ovat mm. laki naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta.\nSyrjintä on laissa kielletty.\nKetään ei saa syrjiä iän, alkuperän, kansalaisuuden, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, poliittisen toiminnan, ammattiyhdistystoiminnan, perhesuhteiden, terveydentilan, vammaisuuden, seksuaalisen suuntautumisen tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella. Syrjintä on kielletty riippumatta siitä, perustuuko se henkilöä itseään vai jotakuta toista koskevaan tosiseikkaan tai oletukseen (Yhdenvertaisuuslaki, 3. luku, 8§, Syrjiinnän kielto).\nMeillä Suomessa ei haluta uskoa syrjintään tai ulkonäkörasismiin. Kaikki lihavatkaan eivät halua uskoa, että heitä ylipainonsa vuoksi kohdeltaisiin eriarvoisesti kuin normaalipainoisia ihmisiä. Toivottavasti tämä ei kaikkien kohdalla toteudukaan, mutta monien kohdalla se on arkipäivää. Valitettavasti.\nYhdenmukaisuutta tulee toteuttaa julkisilla ja yksityisillä sektoreilla. Tiesittekö, että jokaisella vähänkään suuremmalla työnantajalla on oltava kirjoissaan ja kansissaan erikseen laadittu tasa-arvosuunnitelma? Jokaisen työnantajan velvollisuus on edistää työelämässä tasa-arvoa tavoitteellisesti ja suunnitelmallisesti. Tämä koskettaa myös sukupuolten välistä tasa-arvoa. Jos työnantajan palveluksessa olevan henkilöstön määrä on säännöllisesti vähintään 30 työntekijää, työnantajan on laadittava tasa-arvosuunnitelma, jonka mukaisesti toteutetaan tasa-arvoa edistävät toimet.\nMilloin sitten on kysymys syrjinnästä ja milloin rasismista? Syrjintää on se, että ihmistä kohdellaan huonommin jonkin henkilökohtaisen ominaisuuden perusteella. Rasismista Punaisen Ristin sivuilla kerrotaan näin:\nRasismi käsitteenä tarkoittaa oletetun ihmisryhmän arvottamista esimerkiksi etnisen alkuperän, ihonvärin, kansalaisuuden, kulttuurin, äidinkielen tai uskonnon perusteella alempiarvoiseksi kuin muut ihmisryhmät. Rasismi on siis ihmisryhmän tai sen jäsenen ihmisarvon alentamista. Rasismiin usein kuuluu se, että omaa ryhmää pidetään parempana kuin toisten ryhmiä. Rasismi aiheuttaa eriarvoistumista ja vahingoittaa sen kohteiden lisäksi koko yhteiskuntaa. Rasismia käytetään vallan välineenä.\nJos siis koet, että olet kohdannut rasismia tai syrjintää esim. terveydenhuollossa, opinnoissasi, ravintoloissa, julkisissa liikennevälineissä tai missä tahansa muualla muihin väestöryhmän edustajiin nähden, voit aina kääntyä asiassa yhdenvertaisuusvaltuutetun puoleen ja kysyä asiasta tarkemmin. Netistä löytyy tätä varten erillinen kantelulomake.\nTyöpaikoilla ensisijainen toimivalta syrjintään puuttumisessa ja siihen liittyvissä asioissa on aluehallintovirastojen (AVI) työsuojelun vastuualueella. Työsuojeluviranomaisten toimivalta koskettaa syrjintää työpaikoilla, työharjoittelussa ja työhönotossa. Lisää tietoa työsuojelusta löydät Työsuojeluhallinnon verkkopalvelusta Työsuojelu.fi.\nYhdenvertaista syksyn meille kaikille.\nklo 18:49 | 25.8.2016\nEn usko syrjintään, mutta en myöskään usko, että Martin Luther King Jr:n unelma oli, että koko kansakunta on vaarallisen ylipainoinen. :)\nklo 19:47 | 25.8.2016\nKiitos kommentistasi keyneckgirl,\nTämä juuri maassamme ja koko maailmassa on yksi suurimmista epäkohdista. Syrjinnältä sulkevat usein silmänsä ne henkilöt, jotka sitä itse eivät joudu kohtaamaan. Ongelman kieltäminen tai sen huomiotta jättäminen ei syrjintää maailmasta kuitenkaan poista. Yhdenvertaisuuslaki on kirjattu Suomen lakiin (linkki on blogitekstissäni) eikä sitä olisi olemassa, jollei syrjintää olisi olemassa eikä laille nähtäisi tarvetta.\nMartin Luther King Jr:lla oli unelma, aivan kuten meillä lihavillakin. Yhteinen unelmamme on kiteytetty sanaan yhdenvertaisuus. Tämä koskee niin mustaihoisia, lihavia kuin muitakin syrjittyjä väestöryhmiä.\nEtkai ole tosissasi noin lapse...\nklo 20:31 | 25.8.2016\nLainaan tässä omaa kommenttiasi (vastauksestasi eräälle kommentoijalle kirjoitukseesi "Enkä varmasti laihduta"): "...vaan ihmetellä maailmaa omasta suppeasta näkövinkkelistäni luonteelleni ominaiseen tapaan kärjistäen ja sarkasmia viljellen. Nyt, kuten jatkossakin, tulen vertaamaan blogiteksteissäni isokokoisia ja pienempikokoisia naisia keskenään ja mahdollisesti esittämään puolueellisiakin kommentteja, jolloin kaikki lukijat eivät varmastikaan ole kanssani samaa mieltä. Se on ihan okei. Kaikkien ei tarvitsekaan olla samaa mieltä :)" Eli olet sitä mieltä, että sinun kommenttisi erikokoisia (kuin sinä) kohtaan ovat vain sarkasmia ja kärjistämistä sekä osoitus luonteestasi, mutta jos muut kommentoivat lihavia samalla tavalla, niin se on syrjintää tai rasismia?\nMinusta tuo on joko todella tekopyhää tai sitten et yksinkertaisesti ole ajatellut näitä asioita loppuun asti.\nklo 21:34 | 25.8.2016\nKun puhutaan ihmisten arvottamisesta ja yhdenvertaisuudesta, sitä on hankala tehdä ilman, että verrataan erilaisia ihmisiä keskenään. Kun Martin Luther King Jr. puhui mustien oikeuksien ja aseman parantamisesta, hänkin pohjasi väittämänsä vertaamalla mustan väestön asemaa valkoisen väestön asemaan. Samalla tavalla minäkin vertaan lihavien yhdenvertaisuutta ja sen puutetta hoikempiin ja normaalipainoisiin. Eriarvottamista ei voida tuoda esille tehokkaasti ilman, että epäkohtia nostetaan esille vertailun kautta. Näin ollen en näe asiassa mitään tekopyhää.\nKiitos hyvästä argumentistasi joka tapauksessa. Kyseenalaistaminen on aina tervetullutta ja kommentit antavat minulle mahdollisuuden perustella tekstejäni syvällisemmin, sikäli kuin en ole hoksannut kaikkia näkökulmia tai perusteita tuoda niissä esille.\nMitä tulee sarkasmiin ja kärjistämiseen, niin ne kuuluvat kirjoitustapaani korostaa kyseisiä epäkohtia. Vaikka blogini siis perustuukin hyvin vakavan asian ympärille, ei asioiden käsittelyn tarvitse silti olla haudanvakavaa ja ryppyotsaista. Huumoria on hyvä ujuttaa joukkoon ja pitää pieni pilke silmäkulmassa. Niin kirjoittaessa kuin lukiessakin :)\nHyvää syksyn jatkoa sinulle toivotellen\nklo 3:36 | 26.8.2016\nHei LNM. Ymmärsinkö oikein, että olet itse kokenut syrjintää? En ole aikaisemmin lukenut blogiasi mutta koen sen hyvin mielenkiintoiseksi kannanotoksi. <3\nklo 14:11 | 26.8.2016\nLuulen, että aika monet meistä (myös muut kuin ylipainoiset) ovat kokeneet elämänsä aikana eri asteista syrjintää ja sen ilmenemismuodot ovat erilaisia. Jokainen, joka on tullut vaikkapa koulukiusatuksi, on siis kokenut omalta osaltaan syrjintää - itseni mukaan lukien. Monilla meistä kokemukset syrjinnästä juontavat juurensa siis lapsuudesta lähtien.\nBlogini pohjautuu pääasiassa omakohtaisiin kokemuksiini, vaikka teenkin poimintoja myös lukemistani artikkeleista, uutisista ja käymistäni keskusteluista muiden ihmisten kanssa. Tarkastelen asioita ja yhteiskunnallisia ilmiöitä ylipainoisen naisen henkilökohtaisesta perspektiivistä. Vaikka kuulunkin ylipainoiseen keski-ikäisten naisten väestöryhmään, en ajatuksillani, huomioillani ja mielipiteilläni voi tietenkään edustaa meitä kaikkia. Eikä se ole tarkoituksenikaan.\nOmalta osaltani teen parhaani, että ylipainoisiin kohdistuvista epäkohdista keskustellaan. Jos asioista ei uskalleta avautua eikä niistä voida rehellisesti puhua, niihin ei myöskään saada koskaan muutosta.\nHyvää viikonloppua sinulle toivotellen,\nklo 11:16 | 29.8.2016\nSiis mielestäni on väärin, jos esimerkiksi työpaikka jää saamatta painon takia, jos ei nyt jotain mallin hommia haeta. Mielestäni nykyinen "trendi", että ylipainoa "hehkutetaan" ja pidetään jotenkin hyvänä asiana on kyllä hieman kyseenalainen. Lihavuudesta on tullut jo ihan oikeasti suuri ongelma, koska ylipainoisuus on nykyisin enemmänkin normaalius kuin poikkeus. Olen itse normaali painoinen ja nykyisin en pysty ostamaan enään toisista kaupoista vaatteita, koska heillä ei ole tarpeeksi "pieniä" kokoja. Tätä "ongelmaa" ei ollut joitakin vuosia sitten. Mielestäni mustien alunperin orjien ja terveydelle vaarallisesti ylipainoisten syrjintää ei ehkä aivan voi rinnastaa.\nMutta olet komea nainen ja kaikkea hyvää syksyysi!\nKyllä! Mielestäni on ehdottomasti väärin, jos työpaikka jää saamatta painon takia (jos ei puhuta esimerkkinäsi nostamaa mallin työtä missä tietyt vartalon mitat ovat edellytyksenä työn saamiseen). Yhtälailla jos työpaikka jää saamatta sen vuoksi, että on ruma, muslimi, tummaihoinen tai vaikkapa väärää sukupuolta, on sekin yhtälailla väärä ja tuomittava teko. Työpaikan saaminen tulee olla vain ja ainoastaan kompetenssista ja työkokemuksesta kiinni, ei ulkoisista seikoista.\nHehkutetaanko nykyään ylipainoa jossakin? Missä ylipainosta on tullut trendi? Tällaiset hehkutukset ja trendit ovat itseltäni jääneet kokonaan huomaamatta! Mielelläni kuulisin missä tällaista menoa ja meininkiä on, jotta voin itse käydä kokemassa vastaavaa! Kaikenlainen buustaus isokokoisille naisille on nimittäin erittäin tervetullutta toimintaa - ainakin näin isokokoisen naisen näkökulmasta :)\nPuolustan blogissani suurikokoisten naisten oikeuksia ja nostan esille ylipainoisiin ihmisiin liittyvää syrjintää. Se ei silti tarkoita sitä, etteikö ylipaino olisi yhteiskunnassamme suuri ongelma. Onhan se, ei sitä käy kieltäminen. Ongelma ylipainosta tulee siinä vaiheessa, jos se aiheuttaa ylipainoiselle itselleen terveydellisiä haittoja sekä veromaksajille, jos henkilön ylipaino aiheuttaa yhteiskunnallemme ylipainosta johtuvia lisäkustannuksia. On kuitenkin tärkeää muistaa ja huomioida, etteivät kaikki ylipainoiset ihmiset suinkaan ole sairaita. Ylipaino ei ole sama asia kuin sairaus. Ylipaino voi kyllä tuoda mukanaan erilaisia sairauksia mutta ylipainoinen ihminen voi silti olla täysin terve. Hän voi elää paljon terveellisempää elämää kuin normaalipainoinen ihminen. Hän voi liikkua säännöllisesti, syödä erittäin terveellisesti ja olla huomattavasti paremmassa fyysisessä kunnossa kuin hoikempi verrokkinsa, ilman verenpaineita, kolesterolia tai muitakaan oireita. Vastaavasti hoikat ihmiset voivat olla todella huonossa fyysisessä kunnossa ja sairastaa vakavia sairauksia (kuten diabetestä). Sekään ei heillä silti johdu ruumiinrakenteesta.\nOlet oikeassa, että vielä muutamia vuosikymmeniä sitten ylipaino ei ollut samanlainen ongelma on nykyisin. Tähän on varmasti monia syitä, joista ruoan prosessoiminen ja ihmisten liikkumattomuus ovat taatusti listan kärkipäässä. Mitä enemmän Suomi noudattaa Amerikan mallia pikaruokaketjuineen ja muokattuine elintarvikkeineen, sen enemmän lihavuustilastot kasvavat. Tähän pitäisikin saada nopeasti muutosta aikaiseksi.\nVaatekauppojen valikoimasta sen verran, että en tiedä mistä kaupoista itse vaatehankintasi teet, mutta siltä osin mitä itse vaatekauppoja kiertelen, niin pääasiassa niistä löytyy ns. normaalikokoisten ihmisten vaatteita. Itse en ainakaan ole kertaakaan löytänyt tietäni sellaiseen vaateputiikkiin, mistä löytäisin vain ja ainoastaan meille isokokoisille sopivia vaatteita. Erikoiskaupat tietenkin ovat asia erikseen, mutta niidenkin määrä suhteessa tavallisiin vaatekauppoihin on hyvin vähäinen. Jos normaalikokoinen ihminen ei löydä vaatevalikoimista oikeasti päälleen sopivaa vaatetta, niin sitten en tiedä, kenelle vaatevalikoima on suunnattu. Ehkä kohdeyleisö / asiakaskunta on jossakin lievästi ylipainoisten ihmisten kategoriassa, joihin kumpikaan meistä ei kuulu? En tiedä.\nOlet täysin oikeutettu mielipiteeseesi siitä, voiko mustien asemaa valkoisiin verrata ylipainosten asemaan normaalipainoisiin nähden. Minun mielestäni voi, sinun mielestäsi ei voi. Molemmat näkökannat ovat aivan yhtä sallittuja.\nKaikkea hyvää sinunkin syksyysi!\nklo 12:01 | 29.8.2016\nVoi hyvät hyssykät :-O\nSaanen esittää kysymyksen näin työnantajan näkökulmasta: Miksi, siis MIKSI ihmeessä kukaan työnantaja sahaisi itseensä nilkkaan, ja palkkaisi vähemmän pätevän henkilön, jos pätevämpikin olisi saatavilla? Jos sinua ei ole valittu johonkin työhön, niin et ole ollut paras hakija - usko pois.\nJa sitä pätevyyttäkin on monenlaista: koulutus, työkokemus ja tehtävään sopiva persoonallisuus. Jos et löydä työtä, niin on aika päivittää koulutusta tai katsoa peiliin, että onko jonkin sortin asenneongelma. Veikkaisin jälkimmäistä näiden juttujen perusteella. Työpaikkoja on todella vaikea saada - hoikkienkin - ja omakin tieni ensimmäiseen työpaikkaan kävi aikanaan työharjoittelun kautta. Tein siis ilmaiseksi työtä, ja niin pääsin näyttämään kykyni. Sittemmin, kun työtä on edelleen ollut vaikea löytää, ryhdyin yrittäjäksi.\nVarmaan tämä on kyllä se helpompi tie - ei oteta vastuuta omasta toiminnasta, vaan syytetään ihan kaikkea muuta, kuten ylipaino, liian ruma, liian kaunis, liian seksikäs. CV:t kuntoon, omaa aktiivisuutta, ja tarvittaessa työmarkkinoille vaikka sen harjoittelun kautta.\nklo 20:51 | 29.8.2016\nKiitos kommentistasi, Arvoisa Työnantaja!\nSaat esittää kysymyksesi ja mielelläni siihen vastaan. Artikkelini käsitteli syrjintää ja muistutti lukijoille, että syrjintä on Suomen laissa rangaistava teko. Syrjintäkielto koskettaa kaikenlaista syrjintää, ei vain lihavien ihmisten syrjintää, vaikka blogini teeman puolesta sitä osuutta tuonkin esille.\nOlen kanssasi samaa mieltä siitä, ettei yhdenkään työnantajan pidä palkata yritykseensä vähemmän pätevää henkilöä. Sellaista ei blogitekstissäni mainittu, enkä sellaista ole missään suositellut. Luulenkin, että kommenteillasi viittaat aikaisempaan blogitekstiini Fiksu työnantaja palkkaa lihavan työnhakijan, mutta olet ehkä käsittänyt siinä mainitut asiat hieman väärin.\nBlogini on kirjoitettu sarkastiseen sävyyn, kuten esittelytekstissänikin on mainittu. Täytyy muistaa, että teksteissäni on huumori mukana ja katselen maailmaa isokokoisen naisen silmin. En kuitenkaan tarkoita sitä, ettenkö seisoisi sen takana mitä olen sanonut. En viljele huumoria kommenteilla, joiden takana en seisoisi myös vakavasti asioista keskusteltaessa. Pitäydyn siis kannassani, että fiksu työnantaja palkkaa lihavan työnhakijan blogissa esittämieni perusteiden johdosta.\nBlogissani en ole kirjoittanut enkä edes tarkoittanut, että lihava työnhakija olisi millään tasolla pätevyydeltään, koulutukseltaan tai työkokemukseltaan huonompi hakija kuin hoikemmat kilpakumppaninsa. Blogissani lihava ihminen on hakijana täysin yhtä pätevä kuin muutkin hakijat ja myös työtehtävän edellyttämät vaatimukset täyttävä. Ainoa, joka tekee päätelmän lihavan työnhakijan pätemättömyydestä työntehtävään tekstini perusteella, olet sinä itse. Blogissani olen kuitenkin maininnut, että lihavilla työntekijöillä on heidän kokemastaan yleisestä syrjinnästä johtuen sellaisia ominaisuuksia, joita hoikilla ja elämässään helpommalla päässeillä ihmisillä ei välttämättä ole. Tällä en tarkoita, että kaikki hoikemmat saisivat elämässään kaiken helpommin kuin me lihavat, vaan väitän, että normaalipainoiset ja hoikat ihmiset kokevat yleisesti vähemmän syrjintää kuin lihavat. Näin ollen lihavalle työnhakijalle on perustellusti voinut kerääntyä kokemustensa kautta sellaisia ominaisuuksia, joita kaltaisesi työnantajat saattaisivat pitää etuina muihin hakijoiden nähden, mikäli haluaisivat hyödyntää työntekijänsä koko potentiaalia maksimaalisesti. Nämä mainitsemani ominaisuudet työnantajan tulee nähdä siis hakijan vahvuuksina ja kanavoida ne sen jälkeen yritystä hyödyttäväksi voimavaraksi kyseisessä työtehtävässä.\nNiiltä osin, miltä kommenttisi kohdistuvat henk.koht. minuun vastaan, että olen jokaisen työhaastatteluni jälkeen katsonut itseäni peilistä ja analysoinut omia vikojani tai virheitäni, jotka ovat saattaneet aiheuttaa sen etten ole tullut hakemaani paikkaan valituksi. Me lihavatkin ihmiset siis osaamme tehdä itsetutkiskelua ja pohdintaa siitä, kuinka voisimme kehittyä ja onnistua seuraavalla työhaastattelukerralla paremmin. Näin ollen en syytä omasta työttömyydestäni ketään muuta kuin itseäni.\nVielä lopuksi otan kantaa kirjoittamaasi lauseeseen, jossa sanot, että helpompi tie on olla ottamatta vastuuta omasta toiminnasta ja syyttää kaikkea muuta. Sallinet minun olla eri mieltä. En näe mitään sellaista väylää tai mahdollisuutta etenkään työnhakuun liittyen, missä työpaikan saaminen olisi työnhakijalle helpompaa ottamatta vastuuta omista tekemisistään ja vierittämällä syyt (puutteensa?) muiden niskaan. Jos joku saa työpaikan sillä, että osoittelee sormella muita ihmisiä, silloin täytyy jo työnantajassakin olla vikaa.\nKaikkea hyvää ja menestystä syksyysi toivotellen\nklo 21:39 | 29.8.2016\nTäsmennän vielä tuota vaatekauppa-asiaa. Olen siis kokoa 36-38 tai S. Nykyisin monessa kaupassa kokoni on xs tai 34! Joskus nämäkin ovat suuria! Esimerkiksi ihan Seppälässä ja Lindexillä joutuu asioimaan lastenosastolla ja on tullut hankittua vaatteita kokoa 130-140 senttiä.\nNykyisin on tämä hullu fitness-buumi, mutta on myös jonkinlainen "isojen tyttöjen buumi", mistä esimerkkinä aika yleistyneet xl-mallit, erilaiset blogit jne.\nklo 21:59 | 29.8.2016\nTuo on ihan totta. Vaatekauppojen ja vaatteiden kokomerkinnät vaihtelevat hurjasti. Omat vaatteeni ovat kokoa 44-46. Joskus joku vaate voi olla jopa 48, tai jos oikein löysän paidan haluan, niin koko voi olla 54! Silti päälleni mahtuu edelleen toppatakki kahdenkymmenen vuoden takaa, jonka kokomerkintä on 40! Uskomatonta.\nSeppälässä ja Lindexissä on omat isojen naisten osastonsa, mutta harvemmin sieltä itselleni mitään löytyy. Jos koko on sopiva, niin leikkaus tai malli on usein huono. Vaikka kokoni onkin suuri, haluan silti hyvin istuvat ja kauniit vaatteet. Sellaiset, missä kehtaa olla ihmisten ilmoillakin. Vika voi tosin olla myös vartaloni mallissa :)\nklo 11:03 | 23.8.2016\nKun ylipainoinen asettuu aurinkorannalle makaamaan, hyökkää jostakin hänen kimppuunsa joukko ympäristöaktivisteja kantamaan häntä takaisin mereen. Eihän rantaan ajautunutta valasta voi jättää kuivalle maalle kuolemaan!\nKun laiha mies haluaa rakastella läskivuoressaan makaavaa naista, mutta ei ole varma kuinka löytää kasasta oikeaan osoitteeseen, mies läimäyttää naista reiteen ja ratsastaa aallon harjalla sisään.\nKuvottavaako? Vai hillittömän hauskaa?\nTällaiset vitsit ovat viesti siitä, että ylipainoisille ihmisille saa nauraa. Mitä rasvaisemmasta vitsistä on kysymys, sen raikuvammat naurut ne kuulijoissaan kirvoittavat (huomasitteko, rasvaiset vitsit...?).\nYlipainoisista ihmisistä saa tehdä pilkkaa - ja miksei saisi, sillä tekeväthän ylipainoiset pilkkaa myös itsestään. Kaikki tietävät Sami Hedbergin sketsin lihavan miehen kokemuksista spinning – tunnilla, jossa lajista kaiken tietävä ohjaaja kannustaa pyöräilijöitä jaksamaan. ”Ei välttämättä jaksa”, puuskahtaa Sami henkihieverissä ja yleisö ulvoo naurusta.\nOnhan se hauskaa. Ei sitä käy kieltäminen. Sami Hedberg on hauska mies, joka osaa repiä huumoria omasta ulkomuodostaan. Hauska on myös Lotta Backlund. He ovat kaksi Suomen eturivin stand up –koomikkoa ja kumpikin ylipainoisia. Niin, paitsi Lotta, joka on noudattanut lautasmallin oppeja vuosikausia päästäkseen liikakiloistaan eroon ja onnistunutkin siinä. Hieno juttu Lotalle! Samikin laihdutti kolmisenkymmentä kiloa ja teki sen jälkeen televisioon Grillit huurussa – ohjelman, jossa mätti suuhunsa upporasvassa paistettuja makkaroita ja lihapiirakoita. Seuraavaksi mies joutui lihottamaan itseään kuvatakseen jatko-osan Luokkakokous – elokuvalle. Talking about kohtalon iva.\nMutta onko se oikeasti ookoo nauraa ylipainoiselle ihmiselle, jos ihan vakavasti asiaa ajattelee? Mikä tekee läskivitseille nauramisesta hyväksyttävämpää kuin rasistivitseille tai vammaisvitseille naureskelusta? Sekö, että läski on itse vastuussa kiloistaan, mutta ihonvärilleen, kansalaisuudelleen tai vammaisuudelleen ei voi mitään? Stand up –komiikassa hyvän maun rajoja rikotaan tarkoituksellisesti, eikä alan harjoittajille mikään aihe ole pyhä. Ei edes uskonto. Hyväksyn tämän, vaikkakin pitkin hampain, sillä kyse on omanlaisestaan taiteenmuodosta ja sen kirjoittamattomista (?) säännöistä.\nHarva meistä ylipainoisista kuitenkaan tienaa elantonsa stand up –komiikalla, vaikka elämä meistä lihavista sellaisia väkisin kouliikin. Huumoriin turvautuminen on yksi ylipainoisen ihmisen selviytymiskeinoista. On helpompaa tehdä pilkkaa itsestään, ja antaa muidenkin pitää itseään pilkkanaan, kuin uhriutua. Silti monet, jotka eivät kykene sulattamaan suodattamatonta päänaukomista kärsivät hiljaa muiden arvostelevista katseista ja piikikkäistä kommenteista – ja ovat siinä sivussa ikuisella laihdutuskuurilla, jotta saisivat vihdoinkin olla rauhassa.\nLaihduttaminen ei ole aina niin yksinkertaista kuin mitä normaalipainoiset kuvittelevat. Eivätkä kaikki ylipainoiset edes halua laihduttaa. Onko lihavuus siitä huolimatta lupa sille, että normaalipainoiset saavat rääpiä päätään ylipainoisen kustannuksella?\nVarsinkin näin koulujen alettua ja kiusaamisen ollessa polttava puheenaihe, on meidän aikuistenkin hyvä muistaa kuinka vakavasta asiasta on kysymys. Lihavuutta ei osata nähdä sairautena, eikä asiana, jolle lihava ihminen ei välttämättä voi mitään. Moni voi, mutta eivät kaikki.\nMuutama vuosi sitten kävelin lastani vastaan, kun hän pääsi koulusta kotiin. Oli kaunis iltapäivä ja itselläni oli pitkästä aikaa hyvä olla. Takana oli useamman kuukauden totaalinen väsymyskausi, jolloin en päässyt aina aamuisin edes sängystä ylös. Sellaiseen me kilpirauhaspotilaat talvisin joskus putoamme. Tuona kyseisenä päivänä jaksoin olla aamusta saakka ylhäällä ja puuhastella jalkeilla koko päivän. Mielikin oli normaalia virkeämpi ja sielun valtasi kateissa ollut usko siitä, että kyllä tämä tästä. Päätin ottaa hyvästä fiiliksestäni kaiken irti ja ilahduttaa tytärtäni mennäkseni häntä vastaan.\nKoulutien varrella sijaitsevan lähikaupan edustalla norkoili neljäs- tai viidesluokkalaisten poikien porukka. Kävellessäni lapseni kanssa heidän ohitseen, yksi pojista huusi kovaan ääneen minua tuijottaen, että katsokaa jätkät, mikä läski! Ja samassa koko poikajoukko pyörähti katsomaan minua ja räjähti nauramaan.\nSillä hetkellä, täysin odottamatta, olin yhtäkkiä taas se sama pieni ekaluokkalainen tyttö, joka aikoinaan painoi päänsä alas hävetessään ulkonäköään muiden pilkatessa ja ivatessa ympärillä. Tilanne oli täysin sama kuin kolmekymmentä vuotta sitten, paitsi että nyt minua piti kädestä oma tokaluokkalainen tyttäreni, joka katsoi minuun hämillään eikä ymmärtänyt, kuinka hänen äidilleen huudellaan tuolla tavoin.\nEn osannut sanoa mitään. En osannut tehdä mitään. En osannut yksinkertaisesti reagoida tilanteeseen millään muulla tavalla, kuin sillä totutulla, joka kumpusi suoraan jostain muistojen arkistoista ja millä olin oppinut pääsemään tuosta tilanteesta irti mahdollisimman vähillä vaurioilla. Hymyilin vaivaantuneena tyttärelleni ja jatkoimme hiljaa matkaamme kotia kohti.\nAsia raivostuttaa minua edelleen. Mikä olisi ollut oikeaoppinen, aikuismainen tapa toimia? Olisiko minun pitänyt kävellä ojentamaan poikia, vaikka tiedän, että olisin saanut osakseni vain lisää solvauksia? Olisiko minun pitänyt vaatia heiltä anteeksipyyntöä tai heidän vanhempiensa yhteystietoja, jotta voisin välittää heille paheksuntani heidän armaan jälkikasvunsa huonosta käyttäytymisestä? Ehkä olisi. En tiedä.\nAinoa mitä tiedän varmuudella, on se, että näytin siinä tilanteessa lapselleni esimerkkiä. Näytin hänelle esimerkkiä siitä, kuinka lihavan ihmisen rooli maailmassa on alistua muiden ihmisten ivankohteeksi ja ottaa nöyränä vastaan kaikki, mitä he tämän päälleen keksivätkään syytää.\nPahemmaksi asian tekee se, että kyse oli keskenkasvuisista rääpäleistä ja minä olin siellä se aikuinen. Minun olisi pitänyt siinä tilanteessa olla auktoriteetti ja lopettaa moinen toiminta. Vaan enpä kyennyt tekemään niin.\nKun te fiksut aikuiset siellä omassa elämässänne törmäätte kiusaamiseen ja pilkkaamiseen, niin puuttukaa siihen välittömästi. Se voi näyttää sivustakatsojasta mitättömältä hauskanpidolta, josta itse kiusaamisen kohdekaan ei välttämättä näytä kärsivän, mutta vannon ja vakuutan, että kiusattu olisi taatusti siinä tilanteessa mieluummin jossain muualla.\nNauretaan siis vitseille ja annetaan huumorin kukkia, mutta muistetaan, että huumori voi olla muutakin kuin lihaville ihmisille nauramista. Tai muille normiväestöstä poikkeaville. Huumorin ei tarvitse olla ilkeää, eikä sen tarvitse satuttaa ollakseen hyvää. Parhaimmillaan huumori on ihmisiä yhdistävää, rentouttavaa yhdessä olemista, jonka jälkeen endorfiiniryöppy kehossa pitää huolen siitä, että stressitasot pysyvät matalalla ja unenlaatu ja immuunivaste paranevat.\nOllaan siis ihmisiksi ja kasvatetaan lapsistammekin ihmisiä ihmisille - kaiken kokoisille ja näköisille.\nPS: Kuulemani mukaan jo 2-3 minuutin nauraminen vastaa 45 minuutin rentoutusta, joten annetaan ilon kiertää!\nklo 6:28 | 27.8.2016\nYlipaino on yksinkertaisesti sitä, että syö kulutukseen nähden liikaa. Taustalla voi olla - ja hyvin usien on - myös tiedostamatonta tunnesyömistä. Lohtusyömistä, ahdistukseen mättöä, salasyömistä...kaikki lähes täysin verrattavissa alkoholismiin. Tiedän. Elämäntapamuutos ei ole yksinkertainen, vie aikaa ja vaatii päättäväisyyttä. Nälkäkuureja, laihdutusohjelmia yms. en lähtisi käyttämään. Kaikki on sallittua, määrät vain vähemmäksi, kuten yksi ihminen syö. Olen mukamas syönyt 'hyvin'. Huolehdin proteiinin sannista (liika on liikaa, jos ei treenaa lihasmassaa, rahkat yms. veks) ja säännöllisestä ateriarytmistä yms. Tosin annokset ovat olleet liian suuria ja päivittäinen ruuan määrä olisi riittänyt varmaankin kolmelle. Eipä ihme, että paino ei putoa. Laatu, ei määrä. Yksinkertaisia asioita nämä ruokahommat, kun niihin oikeasti haluaa kiinniittää huomionsa ja pysähtyy ensin miettimään miksi syön liikaa.\nklo 15:50 | 27.8.2016\nNäinhän se on, olet aivan asian ytimessä. Ylipaino todellakin voi johtua monista eri tekijöistä ja kyseessä voi olla riippuvuus, samalla tavoin kuin alkoholismissakin. Sokeri on yksi suurimpia riippuvuutta aiheuttavia yksittäisiä ruoka-aineita ja sen vaikutuksista aivoihin (riippuvuuden aiheuttajana) on tehty tieteellisiä tutkimuksiakin.\nRuokailuun liittyvät asiat ovat moninaisia ja niistä voisi erikseen pitää omaa blogiaankin - ja monet varmasti pitävätkin.Yhtä yksittäistä oikein syömisen mallia tuskin on olemassa, sillä jokainen meistä on yksilö ja yksilöinä myös kehomme voivat toimia eri tavoin kuin muiden. Väestötason suositukset ovatkin siis juuri väestötason suosituksia, joka ei välttämättä jokaisella päde.\nToivotan sinulle oikein hyvää syksyn jatkoa. Olen kanssasi samoilla linjoilla.\nklo 23:16 | 30.8.2016\nKoskettavaa lukea tuosta kertomuksesta lapsesi koulumatkalla. Niin ikävän tuttu tilanne itselleni niin lapsena kuin aikuisenakin, tuo täysin vieraiden joko lasten tai aikuisten kommentointi tai huutelu painosta. Juuri siinä tilanteessa, kun itsellä on hyvä olla, tuollaiset sanat iskevät lujaa, muistuttavat, ettei lihava ole hyväksytty, ei edes kelvollinen kävelemään rauhassa kadulla. Sinulla on kirjoittamisen lahja.\nKiitos, kun kirjoitat.\nklo 9:58 | 22.8.2016\nMaanantaiaamun kunniaksi aloitetaan viikko kärkkään sarkastisella murinalla. Miksikö? Because I feel like it. Herätyskello soitti liian aikaisin, enkä ole saanut vielä ensimmäistäkään kupillista kahvia. Jos siis et kestä lukea lihavaa kansanryhmää puoltavaa piikikästä huumoria ja pahoitat herkästi mielesi, suosittelen skippaamaan vuodatukseni ja hyppäämään suosiolla neutraalimpaan blogiin.\nNo niin. Aloitetaan tylsästi faktoista.\nTerveyden ja Hyvinvoinnin Laitoksen mukaan yli puolet suomalaisista aikuisista on ylipainoisia ja joka viides on lihava. Väestömme jatkuva lihominen on niin suuri ongelma, että sitä varten on perustettu kansallinen lihavuusohjelma. Ohjelman tavoitteena on kääntää lihomisongelma laskuun pysäyttämällä lihominen, ehkäisemällä aikuisiän lihominen ja kaventamalla väestöryhmien välisiä eroja lihavuuden yleisyydessä.\nEnnen kuin paneudun kovistelemaan suomalaisia työnantajia heidän selkärangattomuudestaan ja esitän perusteluni sille, miksi ylipainoinen ja lihava työnhakija peittoaa mennen tullen normaalipainoisen kilpakumppaninsa, kerrataan tähän väliin se kuinka ylipaino määritetään.\nPaino määritetään tavallisesti painoindeksin (BMI = Body Mass Index) perusteella, jossa standardiksi asetetulla kaavalla lasketaan henkilön pituuden suhde painoon. Jos laskutapahtuman lukema on 25 tai enemmän, olet ylipainoinen. Jos lukema on 30 tai sen yli, olet lihava.\nNyt, ennen kuin me 25+ tuloksen saaneet ja kansantaloutta rasittavat pullukat vaivumme totaaliseen epätoivoon, on syytä palauttaa mieleen, että painoindeksi on sokea mittari. BMI ei nimittäin ota mitään kantaa ihmisen kehonkoostumukseen, eli siihen, kuinka paljon painostamme on rasvaa ja kuinka paljon siitä on lihasta. Näin ollen myös kaikki lihaksikkaat ja vähärasvaiset yksilöt (kuten HUNKSIT) BMI tylyttää surutta ylipainoisten kastiin. Vaarana siis lienee nykyisen Fitness – boomin ja omakehonjumaloinnin aikakautena, että tämän sorttinen ylipaino tulee lähivuosina lisääntymään maassamme entisestään.\nKansallinen lihavuusohjelma kuitenkin sivuuttaa edellä mainitun ”ongelmapainon” ohjelmassaan - täysin aiheesta, totta kai. Suurin syy lihavuuteemme on nykyisen tiedon valossa edelleen liikkumattomuus ja vääränlainen ruokavalio. Asian tiedostaminen ei kuitenkaan auta sen ratkaisemisessa millään tavalla. ”Syö vähemmän ja liiku enemmän” -mantraa on hoettu jo kyllästymiseen saakka, mutta silti tilanne menee jatkuvasti huonompaan suuntaan. Olisiko siis aika tunnustaa, ettei valistamisella ole mitään vaikutusta ja kokeilla vihdoinkin konkreettisempia keinoja ainaisen nalkuttamisen sijasta?\nNyt tarkkana siellä, yrittäjät ja palkanmaksajat! Tästä päästään teidän rooliinne kansanterveytemme mahdollisina edesauttajina sekä suomalaisen työn nostattajina – sekä näiden torppaajina.\nTyöttömyysaste oli Suomessa tämän vuoden kesäkuussa 9,3 % ja joka viides suomalainen on eläkeläinen. Työikäisten (mukaan lukien niin työttömät kuin työssä olevatkin) naisten keskimääräinen painoindeksi on 26. Lukema 26 tarkoittaa lievää ylipainoa normaalipainon ylärajan ollessa 24,99. Näin lihavan naisen näkökulmasta puhutaan siis hoikista ihmisistä. Ylipainoisia (BMI 25+) naisväestöstä on 46%, joista 19% on lihavia. Työikäisten miesten keskimääräinen painoindeksi on 27,1 ja vähintään ylipainoisia heistä on 66%. Lihavia miehiä on 20%.\nSuomessa aikuisväestön lihavuus on yleisempää kuin muissa pohjoismaissa ja tutkimusten mukaan lihavuus on suoraan yhteydessä henkilön sosioekonomiseen asemaan, palkan suuruuteen sekä asuinalueeseen. Pääkaupunkiseudulla, siellä missä suurin osa Suomen työpaikoista sijaitsee, elävät väestömme hoikimmat kansalaiset.\nJohtopäätös: Jos korkeampi koulutus, parempi palkka ja työssäkäynti pitävät ihmiset Suomessa hoikempina, niin eikö palkanmaksajien moraalinen vastuu olisi suosia työnhaussa ensisijaisesti reilusti ylipainoisia ihmisiä ja siten edistää heidän mahdollisuuksiaan laihtua ja tervehtyä? Olisi. Ainakin minun mielestäni, ja monestakin syystä.\nOn tutkittu, että ihmisillä on stereotyyppinen mielikuva lihavista ihmisistä. Mitä lihavampi ihminen on, sitä tyhmempänä, laiskempana ja ahneempana häntä pidetään. Tämä mielikuva on tietenkin täysin perusteeton, mutta koska ennakkoluulot vaikuttavat ihmisten (myös työnantajien) asennoitumiseen ja käyttäytymiseen, kyse on rehellisesti sanottuna syrjinnästä.\nJenkeissä, jossa lihavuus on vielä suurempi ongelma kuin meillä Suomessa, on huomattu, että lihavat joutuvat tekemään kaksin verroin töitä normaalipainoisiin kollegoihinsa verrattuna säilyttääkseen työpaikkansa. Silti he häviävät normaalipainoisille kollegoilleen niin palkan suuruudessa kuin urakehityksessäkin. Lihavat joutuvat siis jatkuvasti todistelemaan olevansa yhtä hyviä - ja parempiakin - työntekijöitä kuin normaalipainoiset ja joutuvat sen vuoksi puurtamaan kaksin verroin enemmän romuttaakseen työnantajiensa harhakäsitykset.\nReiluako? Ei tod!\nLihava ihminen joutuu elämässään kokemaan niin paljon syrjintää ja hyväksymättömyyttä muiden taholta jo normaalissa arkipäivässään, että palkattaessa lihava ihminen saadaan työpaikalle varmemmin henkilö, joka tuntee suurempaa kiitollisuutta työnantajaansa kohtaan kuin normaalipainoinen verrokkinsa. Lihava työntekijä tietää olevansa jo valmiiksi altavastaajan roolissa, joten hän on tunnollinen, ahkera ja nöyrä osoittaakseen olevansa työpaikkansa arvoinen. Lihava työntekijä jää helpommin tekemään ylitöitä ja huolehtii siitä, että täyttää toimenkuvaansa asetetut vaatimukset. Eikä hän todellakaan mussuta donitseja ja suklaakakkuja työnsä ohessa (vaikka elokuvissa niin annetaan ymmärtää), sillä lihava kyllä tietää millaiseen paheksuvien katseiden ristituleen sellaisessa ajautuu ja hän tekee kaikkensa, ettei tulisi tuomituksi enää kollegoidensa toimesta.\nSeuraavan kerran siis, arvoisa HR –henkilö tai työnantaja, kun saat eteesi loistavan CV:n ja jututat ihmistä puhelimessa innostuneena hänen osaamisestaan, motivaatiostaan ja kiitollisuudestaan tulla valituksi seuraavalle kierrokselle, älä anna perusteettomien mielikuviesi murentaa aikaisempaa käsitystäsi hänestä kohdatessanne haastattelutilanteessa silmästä silmään. Lihavuus ei ole tarttuvaa, eikä se syö ihmisen pätevyyttä olla hyvä työssään. Ajattele sen sijaan, kuinka onnelliseksi teet hänet valitsemalla hänet työhön muiden hakijoiden joukosta ja kuinka paljon samalla parannat hänen mahdollisuuksiaan voida paremmin elämässään niin henkisesti kuin fyysisestikin.\nFirman tarjoamat liikuntasetelit ja kuntosali eivät ehkä ole kaikkein suurimpia motivaattoreita lihavalle työntekijälle ainakaan aluksi, koska hän ei kehtaa mennä työpaikan kuntokeskukseen läskivuorensa kanssa keräämään niitä paheksuvia katseita, mutta silti hän arvostaa elettäsi kovasti ja todennäköisesti keksii vaihtoehtoisia tapoja liikkua vapaa-ajallaan laihtuakseen sen kokoiseksi, että kehtaa työpaikan tarjoamat liikuntaetunsa käyttää.\nSumma summarum, jotta Suomi pääsee lihavuusepidemiasta ja osoittaa kykynsä maailman parhaana ja tuottavimpana työvoimana, fiksu työnantaja palkkaa lihavan työntekijän.\nKuka uskaltaa näyttää esimerkkiä?\nklo 16:31 | 22.8.2016\nÄh, kommentoin väärää postausta ensin, joten siirsin kommentin tästä oikeaan postaukseen...\nklo 20:53 | 22.8.2016\nHuomasin. Hyvä oli kommentti - ja vastasin :)\nklo 9:18 | 27.8.2016\nHuomattu: kipeät lihavat vätkyttävät töissä pullaa ja valittavat kaikesta. Levittävät pahaa oloa kuin hajuhaittaa ympärilleen. Muistelevat lapsuusajan pakkoliikuntaa ja voivat siitä edelleenkin äärettömän pahoin. Tehkääpä asialle jotakin. Suosittelen terapiaa. Taustalla varmaan muutakin pahaa oloa kuin nykytilanne ja entisajan pakkoliikunta. Ja älkää missään nimessä siirtäkö asennettanne ja hyvinvointivaltiomme elintasosairauksia perintönä lapisillenne. Syöttäkää lapsillenne oikeaa, ihan tavallista kotiruokaa. Kiitos.\nklo 16:22 | 27.8.2016\nTäytyy tunnustaa, että hetken aikaa jouduin miettimään, mistä kommenttisi oikein kumpuavat. Kommentissasi keskityt kipeisiin lihaviin ihmisiin jotka valittavat kaikesta ja lisäksi puhut pakkoliikunnasta. Käsittelet kommentissasi siis aiheita, joita en blogiteksteissäni ole käsittelyt tähän mennessä vielä laisinkaan. Näin ollen oletan, että olet kirjoittanut kommenttisi tämän blogin jatkoksi yleisenä kehoituksena kaikille kipeille, lihaville valittajille. Näinkin voi toki tehdä, mutta blogin pitäjänä toivoisin tietenkin että kommentit koskettaisivat edes jollakin tasolla blogitekstissä käsittelemiäni aiheita.\nMitä tulee työpaikalla valittaviin kipeisiin ihmisiin, henkilökohtaisesti kehottaisin kaikkia kipeitä ihmisiä kokoon, ikään tai sukupuoleen katsomatta jäämään töistä kotiin. Kipeän ihmisen paikka ei ole työpaikalla tartuttamassa muita, vaan kotona potemassa tautinsa pois. Jos töissä on siis paha olla, niin ei muuta kuin työpaikkalääkäriltä aikaa varaamaan. Lääkäri kyllä tutkii ja kertoo mikä on vialla ja kirjoittaa tarvittaessa virallista sairauslomaa.\nMitä tulee ihmisiin, jotka valittavat aina kaikesta, niin totean, että niin lihavissa kuin laihoissakin ihmisissä on erilaisia yksilöitä. Lihavuus ei siis tarkoita väistämättä negatiivista ihmistä. Eräs ex-kollegani, joka on hyvin kaunis ja laiha naisihminen, tapasi syödä töissä jatkuvasti karamellejä ja valitti aina jokaisesta asiasta. Hänelle mikään asia ei ollut koskaan hyvin. Hän oli peruspessimistinen ihminen. Sellaisiakin ihmisiä on. Yleisluontoinen negatiivisuus ihmisluonteessa on toki kurja asia heille, jotka lähtökohtaisesti suhtautuvat elämään positiivisesti. Jokainen meistä kuitenkin on joskus pahalla tuulella ja tietää, että paha tuuli tarttuu - aivan kuten iloisuuskin ja myönteinen suhtautuminen asioihin tarttuu. Ainakin useimmissa tapauksissa.\nSuhtautuminen asioihin on ihmisen oma valinta. Asioihin voi suhtautua joko kielteisesti tai sitten nähdä kurjissakin jutuissa se positiviinen puoli.\nMitä tulee terapiasuositukseesi, itse en uskaltaisi lähteä suosittelemaan kenellekään terapiaa. En tekisi sitä ensinnäkään siksi, etten voi muutaman mielipiteen perusteella tietää, onko ihmisellä vain huono päivä vai onko hän aina yhtä huonotuulinen. Toisekseen, minulla ei ole pätevää koulutusta suositella terapiaa kenellekään, sillä en ole päivääkään opiskellut esim. lääketiedettä - psykologiaa kyllä, mutta se ei tee minusta vielä terapeuttia.\nLisensoituna ravintoneuvojana tiedän, että elintasosairaudet johtuvat pääasiassa liikkumattomuudesta ja huonosta ruokavaliosta. Ravitsemusterapeutit ovat oiva neuvonantajataho niissä tapauksissa, jolloin vanhempien osaaminen ei lapsen ravitsemuksellisesti tasapainoiseen kotiruoan valmistamiseen riitä. Huomiotavaa kuitenkin on, että kaikki lihavuus ei aina ole seurausta huonoista ruokailutottumuksista vaan toisinaan taustalla voi olla myös vakava sairaus. Yleistyksiä ja nopeita johtopäätöksiä on tässäkin asiassa siis varminta välttää.


Skotlanti voitti World Cupin,Suomi 13:s - Golfpiste.com\nSkotlanti voitti World Cupin,Suomi 13:s\nPasi Purhonen pääsee kovaan seuraan Mission Hillsissa.\nColin Montgomerie ja Mark Warren voittivat World Cupin kolmannella uusintareiällä Boo Weekleyn ja Heat Slocumin tehtyä bogeyn. Ensimmäisellä uusintareiällä skotit olivat hätää kärsimässä Montyn lyötyä avauksensa bunkkeriin. Mark Warren onnistui kuitenkin upottamaan neljämetrisen parputin, Heath Slocum missasi hieman lyhyemmän birdieputtinsa. Toinen reikä tasattiin pareilla, molempien maiden birdieputtien jäätyä aivan reiän viereen. Ykköstila oli Skotlannille ensimmäinen kisassa jota on pelattu vuodesta 1953. Vielä makeammaksi sen tekee se, että edellisvuonna Montgomerie ja Warren olivat hävinneet Saksalle saman kisan uusinnan Barbadoksella. Colin Montgomerielle uusinnan ykköstila oli ensimmäinen ET:n kisoissa. Hän on ennen Mission Hillsin tapahtumaa hävinnyt seitsemän henkilökohtaisen kisan uusintaa, tasannut yhden valon loppumisen takia ja kokenut tappion tuskan siis myös World Cupissa. Päätöskierrokseen mahtui monenlaista tapahtumaa, Montysta oli useaan otteeseen tulla antisankari hyvien suoritusten vastapainoksi. Hän missasi kolme lyhyttä puttia kierroksen aikana, ensimmäisen uusintareiän avaus ja bunkkerilyönti olivat varsin vaatimattomia ja avasivat portin jenkeille. Mark Warren pelasi oman osuutensa häikäisevästi odotuksiin nähden. Hän löi muutaman täydellisen lähestymisen sisääntulossa, upotti eagleputin 15:lla ja pelasti skotit ahdingosta ensimmäisellä uusintareiällä. Pasi Purhonen ja Mikko Ilonen aloittivat mainiosti päätöskierroksen Mission Hillsissa ja olivat nelinpelikierroksellaan kuuden pelaamansa reiän jälkeen vain neljä lyöntiä kärjestä. Kaikki mahdollisuudet kärjen tuntumaan nousemiseksi siis olivat olemassa. Skotit pelasivat sisääntulon tulokseen neljä alle, suomalaiset yhden yli. Sisääntulossa ote kirposi, sijaluku putosi 13:ksi ja eroa kärkipariin Skotlanti & USA muodostui lopulta kymmenen lyöntiä. Suomalaiset loistivat nelipalloissa ollen niissä yhteenlasketuissa lyönneissä neljänsiä. Nelinpelit olivat vaikeita, perjantaina (74) sijoitus oli 22:s, sunnuntaina (71) 17:s. Suorituksen perään voidaan kokonaisuutena laittaa iso plussamerkintä. Pasi Purhosen valinta pariksi osoittautui oivaksi vedoksi Mikko Iloselta jonka upea vuosi 2007 päättyi tähän kisaan. Vuoden saldo on loistava. Kaksi Tourin voittoa ( Indonesia, Ruotsi) , lisäksi kolme sijoitusta kymmenen joukkoon ja taitokisan ykköstila. Ilonen pelasi mainiosti Seve Trophyssa, oli kauden 2008 avauskisassaan Shanghaissa 15:s ja väläytti ensivisiitillään Japanissa toisen kierroksen parhaan tuloksen. World Cupin suoran paikan ansaitseminen Suomelle World Rankingin kautta on upea rajapyykki sekin. Uskomus sille, että Ilonen ”järjestää” samanlaisen mahdollisuuden myös vuonna 2008 on perustellusti vahva. Edessä on ansaittu loma. Kauden 2008 tarkempaa ohjelmaansa Ilonen ei ole ilmoittanut, mutta leikkauspöydälle hän ei ole kätensa johdosta menossa, vaan jatkaa pelaamista vuodenvaihteen jälkeen. Ilosen mielessä siintää varmasti edelleen World Rankingin 50:n joukkoon nouseminen maaliskuun loppuun mennessä, se avaisi paikan Mastersiin. World Cupin pelimuoto on erittäin hyvä jännityksen kannalta, erot ovat pieniä ja sankaruutta on tarjolla useasti sellaisillekin maille jotka eivät siitä pääse kovin usein nauttimaan. Ranskan pari Gregory Havret-Raphael Jacquelin oli upeasti kolmas vain lyönniin kärjestä, ensimmäisellä par-viitosella bogeyn söhlinyt Englanti jätettiin neljänneksi. Ruotsi oli paras Skandinavian maista, Robert Karlsson ja Peter Hanson nousivat kuudensiksi pelattuaan sunnuntaina skottien tavoin kisan parhaan nelinpelituloksen 66.\nMikko Ilosen ja Pasi Purhosen kommentteja kisan j&#228,lkeen\n-Hieno tapahtuma näin Joulua odotellessa. Oli Mikolta raju ja ennakkoluuloton veto pyytää meikäläistä mukaan. Ei ollut peliseurassa eikä fieldissä moittimista; mukana oli iso nippu maailman huippuja. Toki parempaan sijoitukseen olisi ollut hyvät mahdollisuudet mutta niinhän aina on, iloitsee Purhonen. -Foursomeissa tulee väistämättä eteen lyöntejä, joita ei tällä hetkellä bägistä löydy. Lyhyitä chippejä ja rankkoja nostoja, joita olisi pitänyt treenata ajan kanssa. Par 5 -väylillä kakkoslyönti lähtee täällä normaalisti alarinteestä ja sitä on näin ollen sangen vaikea pysäyttää lipulle oikeaan paikkaan. Jos pitäisi mainita jokin osa pelistä, jonka olisi halunnut muuttaa, on se ehdottomasti juuri parviitoset. Niillä olisimme voineet onnistua paremmin. Muutoin homma meni niin kuin oli suunniteltukin, sanoo Purhonen. -Oli kerrassaan upea kokemus pelata täällä ja erityisesti Pasin kanssa. Tunnelma oli rento kaiken aikaa ja tekemisessä oli hyvä rytmi. Täytyy erityisesti antaa tunnustus Suomen pienelle mutta mahtavalle kannustusjoukolle. Tuki oli todella tarpeen. Täytyy toivoa, että lentoyhtiöt ensi vuonna lisäävät vuorojaan, jotta saadaan kisaan enemmän suomalaisia katsojia, toteaa Ilonen. -Kun mailat on pakattu kassiin, en aio ottaa niitä vähään aikaan esille. Ainakin muutama päivä siinä menee, naureskelee Ilonen -Sijoitukseen täytyy olla tyytyväinen. Meillä oli mielenkiintoiset asetelmat ennen kisaa ja mielestäni pystyimme pelaamaan odotetun kaltaisesti suurimman osan kisaa, toteaa Ilonen. -Olen todella onnellinen saadessani osallistua tällaiseen kisaan. Arvostan Mikkoa pelaajana todella paljon ja tämä kokemus nostaa arvostustani entisestään, sanoo Purhonen vakavana. -Katsotaan nyt, mitä Pasi päättää; jatkaako tästä peliuraansa vai mitä mies tekee, kuittaa Ilonen Purhoselle. -Minulla oli etukäteen pieni aavistus siitä, miksi Mikko valitsi minut. Hän on tasaisin väliajoin tiedustellut, koska aion taas aloittaa. Täytyy myöntää, että ajatus onkin pyörinyt mielessä viime aikoina. Pitää kuitenkin odottaa hetken aikaa ja nauttia tästä kokemuksesta ennen kuin ryhdytään vakavasti pohtimaan asiaa, päättää Purhonen.\nUSA reservimiehist&#246,ll&#228, World Cupin voittoon?\nMiltä tuntuu kisajärjestäjästä joka toivoo saavansa kisaansa mm. Tiger Woodsin ja Sergio Garcian, mutta saakin näiden asemasta Boo Weekleyn ja Jose-Manuel Laran? Vastausta voi kysyä Mission Hillsin johdolta. World Cupin tavoite on saada yhteen maiden parhaat pelaajat, kaksi kustakin. Alkuaikoina näin pitkälti olikin, mutta suurkilpailujen määrän lisääntyessä World Cup on jäänyt lapsipuolen asemaan. Kylmä fakta on se, että yhdelläkään suosikeista ei ole parasta miehistöään ruodussa. USA on voittanut kisan yhteensä 23 kertaa, mutta parhaita pelaajia kisa ei ole viimevuosina kiinnostanut. Tämänvuotinen parivaljakko Boo Weekley & Heath Slocum on tehnyt osuutensa loistavasti ennakko-odotuksiin nähden. ”Paperilla” USA:lla ei ole koskaan ollut näin heikkoa joukkuetta mukana. Weekley on World Rankingilla 14:s maan pelaajista, Slocum vasta 25:s. Tähtien kieltäydyttyä on monasti kaivettu naftaliinista parhaat päivänsä pelannut konkaripari tai entisiä Major-voittajia. Nyt valinta ”ykköspelaajan” osalta osui 34-vuotiaaseen Boo Weekleyyn joka ei ennen kesän Scottish Openia ollut pelannut ulkomailla. Boo Weekley sai puhelinsoiton ja kyselyn halukkuudestaan osallistua kisaan vain kuukautta ennen sen alkamista. Mies oli metsästämässä. Vastaus oli myönteinen ja parikseen hän valitsi lukioaikaisen kaverinsa Heath Slocumin. Lähes irvokkaaksi parin tekee se, että Weekley oli ennen vuotta 2007 pelannut neljä edellistä Nationwide Tourilla, Slocum ei ollu kertaakaan sijoittunut rahalistalla 50:tta sijaa korkeammalle. Lukioaikoina samaa koulua käydessään Weekley&Slocum taistelivat tosissaan paikasta koulun joukkueessa, sunnuntaina heillä on kaikki mahdollisuudet voittaa World Cup maalleen. Kävi kisassa lopulta kuinka tahansa, selvää on se, että vuoteen 2018 asti World Cupin järjestelyoikeudet ostanut Misssion Hills haluaa investointinsa vastapainoksi mukaan tähtiä a´la Tiger Woods, Phil Mickelson, Ernie Els, Sergio Garcia ja Padraig Harrington jotka laistivat tämänkertaisesta kilpailusta.\nFourball sujui suomalaisilta Mission Hillsissa\nPasi Purhonen ja Mikko Ilonen onnistuivat nostamaan sijoitustaan neljällä lauantain nelipallossa. Kierrostulos 65 tullee olemaan päivän viidenneksi paras, torstaina Suomi oli samassa pelimuodossa kolmas. Kun molemmat nelipallokierrokset lyödään yhteen, ovat joukkueemme (63-65) edellä 28:sta maasta vain Ranska (64-62), Thaimaa (63-63) sekä USA (61+66) . -Lauantaina tuuli jonkinverran enemmän. Pojilla oli nihkeä alku, mutta bogeja ei korttiin kuitenkaan tullut. Käännekohtana Mikko piti ehdottomasti kymmenennen birdietä, Pasi laittoi siinä pitkä putin sisään, kertoi paikanpäällä kisaa seuraava Osku Lappalainen. -Komeat birdiet tulivat myös 14:lla (Purhonen), sekä viimeisellä (Ilonen). Mikko teki seitsemästä birdiestä neljä, Pasi kolme. Nelipallon yhteenlasketuissa lyönneissä jäävät taakse tähtijoukkueet Englanti, Skotlanti, Etelä-Afrikka, Argentiina, Ruotsi, Tanska ja Espanja. Loistava saavutus jota olisi ollut hyvin vaikeaa ennakoida ennen kisaa. Perjantain nelinpeli, 74 lyöntiä ja 22:s sija, vei mahdollisuudet terävimpään kärkeen. Neljäs kierros antaa Pasille ja Mikolle revanssimahdollisuuden. Ennen sunnuntaita Purhonen ja Ilonen ovat kisassa jaetulla kymmenennellä sijalla.Lisäarvoa lauantain tulokselle antoi samassa ryhmässä pelanneen Kiinan parivaljakon kukistaminen, he saivat tuloksekseen 67. Gregory Havret sekä Raphael Jacquelin olivat lauantaina kuumat pelaajat. He tekivät Ranskalle tuloksen 62 joka nosti joukkueen jaetulle toiselle sijalle. Sunnuntaina pelikavereiksi asettuvat USA:n Boo Weekley ja Heath Slocum jotka ovat johtaneet kisaa avauspäivän loppureiíltä asti. Foresome on yllätyksellisempää kun nelipallo, paineet nousevat koviksi. Ranska on ennakkoon ajatellen tähtijoukkueiden joukossa vain sivuosan näyttelijä. USA ja Englanti ovat edelleen suurimmat suosikit, Etelä-Afrikka, Skotlanti sekä heikon alun jälkeen hienosti pelannut Argentiina mahdolliset yllättäjät. Kärjen takana on tiukkaa ja tiivistä. Mikäli Purhonen ja Ilonen saavat hengen päälle, ei sijoitus kuuden joukkoon ole mahdoton suoritus. World Cupissa jaetaan myös reilusti rahaa. Voittanut parivaljakko jakaa keskenään 1,6 miljoonaa USA:n dollaria, kymmenenneksi sijoittuneetkin yli 100.000.\nWORLD CUP: Suosikit k&#228,rjess&#228, Mission Hillsissa\nTorstain jälkeen johtanut USA:n parivaljakko Boo Weekley-Heath Slocum piti paikkansa myös kisan ensimmäisen nelinpelikierroksen päätteeksi. 23 kertaa World Cupin voittanut USA pelasi perjantaina tuloksen ja johtaa lyönnillä ennen Englantia ja Skotlantia. Huomionarvoista on se, että Weekley on USA:n omalla arvolistalla vasta 14:s, Slocum 25:s. World Cupissa oman maan edustaminen raskaan kauden päätteeksi ei siis kiinnostanut isoja tähtiä. Mikko Ilonen ja Pasi Purhonen olivat avauspäivän jälkeen jaetulla kolmannella sijalla tuloksellaan 63. Perjantain tarina oli kärjen tuntumasta keskikastiin putoaminen. Toisena päivänä he aloittivat parílla, Ilonen joutui upottamaan tähän noin kolmemetrisen putin. Seuraavilla kahdella reiällä heillä oli hyvät mahdollisuudet tehdä birdiet, putit eivät kuitenkaan löytäneet reikää. Birdiet olivat kortilla myös kierroksen edetessä. Suomalaisten päivä oli tuloksellisesti loistavan torstaihin verrattuna mollivoittoinen. Kierros vaati 74 lyöntiä, avauspäivän bestballissa tulos oli 63. Peräti 21 maata 28:sta pelasi perjantaina suomalaisia paremman tuloksen. Koko kierroksen suomalaisten peliä seurannut Osku Lappalainen summasi päivän seuraavasti. -Nihkeä kierroshan se oli. Pelikavereina olleet walesilaiset aloittivat heikosti, heidän pallojaan etsittiin ja pelirytmi meni sikälikin sekaisin. Avaukset olivat hyviä, mutta lähestymiset vain tyydyttäviä, ei päästy paikkoihin. Pasille tuli 2-3 blackoutia lyhyissä puteissa. Kierrokseen mahtui kaksi birdietä (10,15) ja neljä bogeyta. Pojat olivat ymmärrettävän vähäsanaisia urakan jälkeen, Lappalainen kertoi. Kierroksen parhaan tuloksen 68 pelasivat Englanti, Skotlanti, Tanska ja Italia. Hyvin odotetusti Englannin Justin Rose ja Ian Poulter ovat nousemassa USA:n suurimmaksi haastajaksi. Hyvillä kaveruksilla on näytön paikka, Poulter puhui jo ennen kisaa siitä, että hän haluaisi Rosen parikseen myös Ryder Cupiin… Alavireisesti lähes koko kauden pelannut Colin Montgomerie sekä parinsa Marc Warren pyrkivät myös kovalla motiivilla saamaan Skotlannille revanssin viimevuotiselle uusintatappiolleen jonka he kokivat Barbadoksella Saksaa vastaan. Isäntämaa Kiina oli kierroksen alkuvaiheissa Englannin kanssa samassa tuloksessa jaetulla toisella sijalla. Odotetustikin kiinalaiset hyytyivät kierroksen edetessä ja ovat kisan puolivälisssä lyönnin Suomea edellä 12:na. Lauantaina pelataan torstain tapaan betterball ( bestball), sunnuntain päätöskierroksella pelimuotona on nelinpeli. Suomalaiset ovat seitsemän lyöntiä kärjestä. Tästä asetelmasta kymmenen joukkoon nousemista voitaisiin pitä upeana saavutuksena.\nSuomella loistava avauskierros World Cupissa\nWorld Cupin avauspäivä on ennätystasainen ja yli puolet joukkueista on kahden lyönnin sisällä tuloksissa 63-65. Suurempia eroja alkaa muodostua ennakko-odotusten mukaan vasta perjantain nelinpelissä. Suomi piti ensimmäisessä ryhmässä tekemäänsä johtotulosta 63 hallussaan aina päivän loppuvaiheille asti jolloin USA rynni ohi tehden tuloksen 61 . Viimevuotinen ykkönen Saksa kiri myös ohi, heidän tuloksensa oli 62. Kolmatta sijaa jakaa Suomen kanssa viisi muuta maata. Mission Hillsin Jose-Maria Olazabalin suunnittelema kenttä osoittautui nelipallossa varsin helpoksi kenttäpelin osalta, erot ovat pieniä ja kaikki maat mahtuvat tulosten 61-68 väliin. Suomi oli avauspäivän superyllättäjä. Melkoisen paljon etumatkaa kärjelle antoivat suosikkeihin lukeutuneet Espanja (67), Argentiina (66), Australia (66) ja Ruotsi (66). Ennen kilpailua Mikko Ilonen ja Pasi Purhonen olivat varsin hyvällä tuulella ja luottavaisia Kiinan Mission Hillsissa ennen taiston alkua. Avauskierros osoitti, että menestyshaaveille oli myös pohjaa. Suomalaisduo oli todella liekeissä varhain torstaiaamuna käynnistyneessä World Cupissa. Ensimmäisessä ryhmässä liikkelle lähteneet Pasi Purhonen ja Mikko Ilonen tekivät birdejä tiiviiseen tahtiin. -Saimme nopean lähdön tänään. Löin ensimmäisen lähestymisen aivan lipulle ja puttasin birdien sisään. Heti perään kakkosella Pasi teki birdien ja kolmannelle upean eaglen, hehkuttaa Ilonen. Kun Mikko Ilonen nimesi vastoin yleisiä odotuksia kolme vuotta aiemmin kansainvälisen uransa lopettaneen Purhosen parikseen, epäili moni aiheellisesti konkarin pelikuntoa. Torstaina tuli upea vastaus, Purhonen oli ryhmän tähti, hän teki viisi birdietä ja yhden eaglen, Ilosen saldo oli kolme birdietä. -Kentän vaikeimmat reiät ovat ehdottomasti lenkin puolessa välissä. Näemmä monella muullakin on niillä main ollut vaikeaa. Päätimme, että nyt laitetaan tiukka lopetus ja niin kävi. Birdiet väylille 15, 16 ja 18. Pasi donkkasi viimeisellä viheriöllä upean putin sisään, kertoo Ilonen. -Olipa mukava pelata pitkästä aikaa kilpagolfia. Alku on aina tärkeä ja tänään se onnistui meillä yli odotusten. Puttipeli tuntuu olevan kunnossa. Kakkosen ja kolmosen putit antoivat huimasti luottamusta ja koko kierroksella oli ainoastaan yksi putti, jonka haluaisin uusia, sanoo Pasi Purhonen. -Emme sortuneet tuhlailuun eli birkkuja tehtiin vuoron perään. Perustaktiikkamme tänään oli sellainen, että pyrin lyömään ensimmäisen avauksen turvallisesti väylälle, jotta Mikko pääsee koettamaan aggressiivisempaa linjaa. Mikko löi aivan mahtavia avauksia ja taktiikkamme osoittautui toimivaksi. Hyvä esimerkki Mikon tarkkuudesta oli se, että eilisessä pro-amissa hän löi hyvän avauksen ja jäljellä oli kakkoslyöntiin 131 jaardia. Kisassa hän löi samaan paikkaan ja jäljellä 130 jaardia. Tällä on suuri merkitys, sillä viimeiselle viheriölle täytyy tulla oikean mittaisella lähestymisellä, sanoo Purhonen. -Pasi on uskomattomassa kunnossa. Voitte kysyä Pasin caddieltä, löytyykö ammattilaiskiertueilta parempia pelimiehiä. Tiedän, ettei löydy. On ihme, jos Pasi ei tällaisen esityksen jälkeen pohdi peliuran jatkoa. Päätös tulee olemaan vaikea suuntaan tai toiseen. Pelillisesti Pasin ei kuitenkaan tarvitse miettiä asiaa. Hän on Tourikamaa, päättää Ilonen. Leveällä kentällä avaukset pysyivät hyvin väylillä, kenttä vaikuttaa varsin leppoisalta. Lähestymislyönnit nousevat ratkaisevampaan asemaan, reiät oli piilotettu jo avauspäivänä viheriöiden nurkkiin. Päivän kliimaksi tuli 18:lla jossa mainiosti pelannut Purhonen upotti noin kymmenestä metristä birdieputtinsa. Tässä vaiheessa suomalaisilla oli kahden lyönnin johto seuraaviin. Mikko Iloselle kilpailu on kaikki taistot huomioiden jo vuoden 29:s, Purhoselle ensimmäinen kansainvälinen. Pasin esitys on tämä tausta huomioiden häkellyttävä, mutta ei missään nimessä järisyttävä yllätys. Purhonen osaa todella paljon ja olemus huokuu mielenrauhaa, valmentamiseen keskittyminen on varmasti antanut pelaamiseen sopivasti perspektiiviä. Purhonen aloitti golfin jääkiekkovalmentajansa Pentti ”Linkku” Lindegrenin innostamana, nousi maamme eliittiin ja siirtyi ammattilaiseksi 1997. Hän hankkiutui Simon Holmesin valmennukseen ja nousi Challenge Tourille vuosiksi 2000-2004. Paras sijoitus oli kolmas, rahalistalla Purhonen oli 2003 40:s. Euroopan Tourin paikka jäi karsinnoissa vuonna 2001 lyönnin päähän. Hän lopetti kansainvälisen uransa jo syksyllä 2004 perheen esikoispojan ilmoittaessa tulostaan. Kiinasta Purhosella on hyviä muistoja, keväällä 2004 hän oli Shanghaissa Euroopan Touriiin kuuluneessa BMW Asian Openissa 29:s. Viimeiset vuodet Purhonen on keskittynyt valmentamiseen Golf Talmassa, yli puolet ajasta kuluu kotimaisten huippujen ohjaamiseen. Purhonen osoitti heinäkuussa 2006 että taidot eivät ole hävinneet, hän voitti PGA:n mestaruuden Kytäjällä varsin upean esityksen jälkeen.\nMikko Ilonen: &#34, Voitto tavoitteena World Cupissa&#34,\nMikko Ilonen pelaa vuoden viimeisen kilpailunsa Mission Hillsissa &copy Getty Images">Suomalaisparin Mikko Ilonen-Pasi Purhonen valmistautuminen Mission Hillsissa pelattavaan World Cupiin on mennyt suunnitelmien mukaan ja paikallista aikaa keskiviikkoiltana tunnelma suomalaisryhmässä oli selkeästi rento. -On kuule syöty niin hyvät tavarat, että aamulla ei tarvitse pistää mitään suuhun. Tavoitteena on se, ettei alle miljoonan euron palkintopotilla tulla kotiin, lomalle kisan jälkeen pääsevä Mikko Ilonen veisteli. Yli miljoonan tienaaminen vaatisi kisan voittoa, maita on mukana 28. -Sanoisin että täällä on 6-7 maata jotka kilpailevat voitosta.Kenttä on hyvässä kunnossa, draiveja saa lyödä pitkin matkaa. Minun silmääni tämä istuu oikein hyvin, meidän molempien avaukset mahtuivat tänään hyvin väylille. Griinit ja niiden ympäristöt ovat paikkoja joissa ratkaisut tulevat. Siellä on melkoisen ”vilakoita” viheriöitä joilla saa olla tarkkkana, karva on kallellaan aina johonkin suuntaan. Oleelilista on viheriöiden tunteminen ja niiden oikea lukeminen. Mukava asia on sekin, että bunkkerihiekka on hyvää, muuten viheriöille pallon stoppaaminen olisi lähes ylivoimaista, Ilonen jatkaa. Kilpailu käynnistyy torstaina kello 7.50 paikallista aikaa. Suomen pari pelaa yhdessä Filippiinien kanssa, Pasi Purhonen avaa koko kisan. -Tavoite on se, että minä lyön avauslyönnin ja Mikko kisan viimeisen, lausunnoissaan yleensä hyvin varovaista linjaa pitävä Pasi Purhonen säestää Ilosen menestystavoitteita. Mikäli Ilonen lopettaa kisan, on Suomi voittanut koko tapahtuman… -En lähde suoraan menestystä spekuloimaan, mutta nyt valmistautumistyö on tehty ja kisa voi alkaa. Jakso on mennyt kuten pitikin. Kentällä on melkoisesti korkeuseroja, kiivetään yleensä ylöspäin avauksia lyömään. Minäkin veikkaan, että ratkaisut syntyvät viheriöillä. Olazabal on suunnitellut monet viheriöt niin, että siellä on selkeitä keräilyalueita palloille. Suomalaisille lienee etua siitä, että he pääsevät ulos ensimmäisessä ryhmässä ( klo 1.50 Suomen aikaa), odotteluun ei tarvitse tuhlata aikaa. Ennakkosuosikki Englanti käynnistää pelinsä 2,5 h tuntia myöhemmin, Justin Rosen ja Ian Poulterin kirittäjinä toimivat Itävallan pelaajat. – Nelipallossa voi tulla yllätyksiä avauspäivänä ja vielä lauantaina. Suuret erot tulevat kuitenkin nelinpeleissä perjantaina ja sunnuntaina , Mikko Ilonen veikkaa lopuksi. Suomalaisodotuksia lisää se, että Mikko Ilonen on osoittanut pystyvänsä menestykseen myös nelinpeleissä ja nelipalloissa. Hän pelasi Seve Trophyssa kolme peliä Markus Brierin parina , tuloksena tappioton tili kivikovia brittejä vastaan, kaksi voittoa ja tasapeli. Edellisen Mission Hillsissa vuonna 1995 pelatun World Cupin voitti USA parivaljakolla Davis Love III-Fred Couples jotka saalistivat kisan ykköstilan neljä kertaa peräkkäin.\nWorld Cup: Retief Goosen etsii kuntoaan\nEtelä-Afrikka olisi vielä vuoden alussa ollut mukana olevilla pareilla selkeä ykkössuosikki Mission Hillsissa.Retief Goosenin peli on ollut kuitenkin niin takkuista, ettei miehen uralta vastaavaa jaksoa löydy seitsemään vuoteen. Kaksinkertainen US Openin ykkönen voitti vielä alkukaudesta Qatarissa, oli toinen Masters Tournamentissa, mutta on senjälkeen vaipunut golfillisesti täysin horrokseen. Ei yhtään top-ten sijoitusta lyöntipelikisoissa sitten huhtikuun alun.Maailmanlistallla hän oli parhaimmillaan kolmas, nyt sijaluku on 25:s. Eväät tuloksen tekemiselle ovat päätyömaalla PGA Tourilla kadonneet jo tiiauspaikalta, väyläosumaprosentissa hän on viimeisten joukossa (194:s), griiniosumissa sijaluku on samaa luokkaa (192:s). World Cupissa paria Goosen-Trevor Immelman ei kuitenkaan voi unohtaa, molemmat ovat voittaneet kisan aiemmin ja lähtevät varmasti hyvällä motivaatiolla puolustamaan maansa mainetta. Goosenilla on lisäksi kokemusta Mission Hillsissa pelatusta World Cupista, hän oli vuonna 1995 Hendrik Buhrmannin kanssa Jack Nicklauksen kentällä kisassa kahdeksas. Selvää on, että mitä pidemmälle kisassa mennään, nousee kokemuksen merkitys kärkisijoista pelattaessa. Jos Etelä-Afrikka sinnittelee kaksi ensimmäistä päivää muiden mukana, on kivikasvoinen Goosen yhdessä Immelmanin kanssa todella kova luu viikonloppuna. Afrikka kokonaisuutena on varsin musta aukko golfillisesti, Etelä-Afrikka on ainoa edustaja kisassa. World Cupiin osallistuvista 28:sta maasta 13 on Euroopasta, kuusi Aasiasta sekä Etelä&Väli&Pohjois-Amerikasta. Lisäksi kisaan osallistuvat Australia sekä Uusi-Seelanti joisa ensinmainittu on parilla Nathan Green-Nick O´Hernhyvin varteenotettava voittajakandikaatti.\nIan Poulter ja Justin Rose suursuosikkeina World Cupissa\nWorld Cupia on pelattu vuodesta 1953 parikisana, nykymuodossaan ( foresome& foreball) viimeiset seitsemän kertaa. Suurkilpailujen tarjonta ylittää huippupelaajien kapasiteetin, niinpä tämänkertaisessa kisassakaan yksikään suosikkimaista ei saanut Kiinan Mission Hillsiin houkuteltua paperilla parasta parivaljakkoaan. Maita on mukana ennätyksellisesti 28, voittoa puolustaa yllätysykkönen Saksa joka sekin on vaihtanut molemmat pelaajansa. Englanti on voittanut kisan ”vain” kahdesti, vuosina 1998 ( Faldo&Carter) sekä 2004 ( Donald&Casey). Nyt maan edustajina ovat Justin Rose sekä Ian Poulter jotka molemmat matkasivat Kiinaan voitto alla edellisestä kisasta. Koko kauden loistanut Justin Rose voitti lopulta ET:n päätöskisan Volvo Mastersin, Poulter oli sunnuntaina päättyneen Japanin suurimman kisan paras. -Olemme hyviä ystäviä ja viihdymme toistemme seurassa. Nykyään asumme Orlandossa lähes naapureina ja harjoittelemme yhdessä. Tutustuimme toisiimme Challenge Tourin aikaan vuonna 1999 jolloin jaoimme matkoilla samaa huonetta, Poulter kertoo. Miehiä yhdistää sekin, että molemmat siirtyivät ammattilaisiksi heti 18 vuotta täytettyään, ammatinvalinta oli selviö. Englannilla olisi ollut ainakin niiihin aikoihin kun joukkueita nimettiin kovempiakin pelaajia ruodussa, juuri tällähetkellä Englannin duo tuntuu erittäin vahvalta. Pelimuoto jossa pelataan vuoropäivinä foresomea ja bestballia tasoittaa eroja kärjessä ja yllätyksellisiä tuloksia nähtäneen ainakin alkupäivinä. Canada Cupina käynnistyneen kisan menestynein maa on luonnollisesti USA joka ei kuitenkaan ole nostanut voittokannua sitten syksyn 2000 jolloin Tiger Woods ja David Duval nousivat päätöspäivänä ohi isäntämaa Argentiinan. Boo Weekley ja Heath Slocum kuuluvat PGA Tourilla keskiraskaaseen kalustoon, mutta ulkomailla heidän pelikokemuksensa on olematonta. USA:n pelaajista he ovat World Rankingin perusteella vasta 14:s ja 25:s, joka osaltaan kertoo siitä, kuinka korkealle jenkit kisan tällähetkellä arvostavat.Lapsuusajasta ystävyksiä olleet Weekley ja Slocum olisivatkin voitolla jopa jonkinlaisia yllättäjiä. Englannin haastajista kovimpina pidetään Ruotsia ( Robert Karlsson & Peter Hanson) sekä Etelä-Afrikkaa jonka molemmat edustajat ovat eri vuosina tosin voittaneet World Cupin. ( Trevor Immelman & Retief Goosen) Myös Ruotsilla on kisasta voitto syksyltä 1991 jolloin juhlinnan kohteina olivat Anders Forsbrand sekä Per-Ulrik Johansson. Saksan ykköstila viimevuonna, samoin kuin Walesin edellisenä syksynä olivat superyllätyksiä, ja ne antavat uskoa monien maiden pareille. Potentiaalisia voitontavoittelijoita on ennen torstain starttia hyvinkin kymmenkunta. Tanskaa edustaa parivaljakko Anders Hansen & Sören Hansen jotka ovat pelanneet varsin mainion kauden, molemmilla on tilillään ison kisan ykköstila ja lukuisia muita kovia näyttöjä.Ennakkoarvioissa isäntämaa Kiinalle tai muille Aasian maiden joukkueille ei juurikaan mahdollisuuksia ole povattu.\nSuomella vain voitettavaa\nSuomen parivaljakko Mikko Ilonen ja Pasi Purhonen lukeutuu ennakkoarvioissa mahdollisiin yllättäjiin jolle ei kuitenkaan anneta mahdollisuuksia voittoon. Ilonen on taitonsa näyttänyt, viimeisissä kisoissa vire on vaihdellut kierroksittain. Japanissa hän oli toisena päivänä paras (65), päätöskierroksella lyöntejä kertyi peräti 79. Pasi Purhonen on kilpailijoiden keskuudessa täydellinen kummajainen. Hän ei ole pelannut kansainvälistä kisaa sitten kesän 2004, Ura päättyi varsin hyvään kauteen Challenge Tourilla. Pelituntumaa Purhosella on jonkin verran kotimaasta, edelliskesänä hän voitti PGA:n mestaruuden kovien aktiivipelaajien nokan edestä. Valmennustöidensä kautta Purhonen on nähnyt läheltä viimevuosina kansainvälisiä amatöörihuippuja. Suuri kysymysmerkki on luonnollisesti kilpailurutiinin puute. Mikko Ilonen luotti valintaa tehdessään Purhosen pitkään kokemukseen, mutta nimenomaan hänen tunnollisuuteensa kilpailuun valmistautumisessa. Purhonen on kotimaisen kauden jälkeen leireillyt Espanjassa kahdesti ja saanut siellä sparrausapua mm. ET:n karsintoihn valmistautuneilta pelaajilta sekä Minea Blomqvistilta. Onnistuessaan suomalaiset voivat hyvinkin yksittäisellä kierroksella lyödä tauluun kärkituloksia, neljän hyvän päivän rakentaminen onkin jo huomattavasti työläämpää. -Meillä on mielestäni hyvät mahdollisuudet kymmenen, jopa viiden ensimmäisen joukkoon, valoi uskoa suomalaismenestykseen Mikko Ilonen ilmoitettuaan Purhosen valinnasta parikseen. Kaikille joukkueille maksetaan palkintorahaa, viimeisillekin noin 30.000 joukkuetta kohden. Pasi Purhoselle tämäkin summa puolitettuna on uran suurin shekki. Sellainen kutina ja toive allekirjoittaneella on, että Suomi on sijoilla 8-12 jota voitaisiin pitää erinomaisena suorituksena. World Cupin menestyksekkäin yksittäinen pelaaja on Jack Nicklaus joka voitti kisan kuudesti kolmen eri parin ( Arnold Palmer, Lee Trevino, Johnny Miller) kanssa. Mission Hills tulee isännöimään kisaa vuoteen 2018 asti. Alueella on 12 huippupelaajien signeeraamaa / suunnittelemaa kenttää. Vuonna 1995 sama kisa pelattiin Jack Nicklauksen nimeä kantavalla kentällä, nyt on vuorossa Jose-Maria Olazabalin piirtämä kenttä. Olazbal oli alunperin nimetty Espanjan joukkueeseen, mutta hän joutui jäämään loukkaantumisen vuoksi pois.


Sinisen linnan kirjasto: Blogistanian lukumaraton II – mitä silloin lukisi?\nMaija 19. heinäkuuta 2013 klo 16.32\nHieno pino! En ole lukenut noista mitään, mutta tuo Kähkönen löytyy minunkin pinostani :)\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 22.32\nMaija, ihanaa että monet ovat (Katjan postauksen myötä?) innostuneet lukemaan tuota Kuopio-kirjaa! Seurailen mielenkiinnolla maratoniasi :)\nbleue 19. heinäkuuta 2013 klo 17.13\nHei kiva kun sinäkin osallistut maratoniin ja minulla on myös tuo Nousiaisen Kaksi kevättä lukumaratonehdokkaat-pinossani, tosin epäröinsuuresti sen lukemista!\nOlet saanut hurjat sivumäärät jo viimeksi, huh! Minä tähtään vastaavaan, vaikka onkin apukädet mukana (tämä vuosikas on vain aika sylkky-vaiheessa!). Minä taidan paljastaa oman kirjapinoni vasta ensi viikolla. Mutta lukutreeniä olen pitänyt yllä laiskasti Dostojevskiä lukien (1800- lukulainen ;) ) eli oikeaa lukuhimoa säästellen :)!\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 22.36\nBleue, mahtavaa että olet mukana :). Meitä on sitten useampiakin kotiäitejä maratoonaamassa, toivon tosin saavani olla melko pitkään rauhassa kun mies ja lapset lähtevät jonnekin päiväretkeilemään. Nuo vuosikkaat kun tahtovat tosiaan joko viihtyä sylissä tai sitten kiipeillä tai touhuta jotain valvontaa vaativaa ;)\nHauska, että sinullakin (kuten Maijalla ^) on yksi sama maratonkirjaehdokas. Jännä nähdä sinun pinosi!\nMargit 19. heinäkuuta 2013 klo 17.56\nOlen lukenut pinostasi vain Eeva Tikan Hiljaisen kesän. Se on aika surullinen, mutta kyllä se minusta muuten sopii maratonkirjaksi. Olen itse varannut yhden Tikan novellikokoelman omiin luettaviini.\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 22.49\nMargit, mukava kuulla että Hiljainen kesä sopii mielestäsi maratonkirjaksi ja että sinullakin on Tikkaa maratonpinossa! Minun pitäisi etsiä vielä jotain kevyempää ja juonivetoisempaa näiden aika vakavien kirjojen rinnalle, joita olen tähän kerännyt.\nKirsi Hietanen/Kirsin kirjanurkka 19. heinäkuuta 2013 klo 19.00\nViimekertaisen rutistuksen jälkeen, joka siis oli ensimmäinen maratonini, neuvoisin ottamaan aika kevyttä ja helppolukuista, mukaansa tempaavaa luettavaa. Luin itse hieman liian "hyviä" kirjoja alkuun, ja hieman harmittaa, sillä ne olisivat tarvinneet ainakin tovin sulattelua. Nyt vain piti nopeasti iskeä kiinni seuraavaan. Aika hyvänä pidin nuortenkirjaa ainakin yhtenä teoksena muiden joukossa. Tsemppiä koitokseen!\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 22.55\nKirsi, kiitos neuvoista – maratonpinoni tosiaan kaipaisi jotakin vähän hilpeämpää joukkoon, ja vähän mietin sitäkin, ovatko esim. Tikan ja Tikkasen kirjat juurikin "liian hyviä" ja sulattelua kaipaavia maratoniin. Ehkä aloitan jollain "vahvalla" kirjalla yötä vasten, niin saan sulatella unissani :). Otan myös nuortenkirjavinkistä vaarin (!)\nKuutar 19. heinäkuuta 2013 klo 19.07\nMielenkiintoisia kirjoja! Olen lukenut vain Kaukamoisen, josta pidin kovasti ja Kaksi kevättä, jonka muistan tehneen vaikutuksen. Tikan novellit ihastuttivat minua edellisessä maratonissa, hänen kielensä on kovin kaunista. Erityisesti luonnon kuvaus vakuuttaa ja koskettaa. :)\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 23.00\nKuutar, kiva kuulla että pidit Kahdesta keväästä ja Kaukamoisesta! Täytyykin käydä lukemassa, miten olet kommentoinut Tikan novelleja blogissasi.\nKatri 19. heinäkuuta 2013 klo 19.25\nKiva, että sinäkin lähdet mukaan! Minulle tämä on ensimmäinen maraton, joten kirjojen valinta on ollut vähän arpomista. Olen huono lukemaan ohuita kirjoja, joten ainakin pari paksumpaa aion ottaa lukupinoon, mutta sitten muiden neuvojen mukaisesti myös läjän ohuita. Ilmeisesti mahdollisimman erilaisia kirjoja kannattaa valita ja siihen olen nyt itse yrittänyt pyrkiä. Sinun pinkastasi Kaukamoisen olen lukenut, mutten osaa sanoa meneekö se maratonkirjasta. Miksei?\nMutta tsemppiä tsemppiä! Lisään blogisi oman blogini listaan vielä :)\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 23.23\nKatri, minä taas olen huono lukemaan paksuja kirjoja (tai oikeastaan en vain ehdi lukea niitä), joten tällaisia "maraton-ohukaisia" oli helppo löytää. Toisaalta tiiliskivimaraton tuntuisi olevan nouseva trendi, ja minullekin se voisi olla hyvä tilaisuus saada jokin lukuvuoroaan odottanut paksu kirja luettua. Hmm, täytyypä miettiä... :)\nA 20. heinäkuuta 2013 klo 10.42\nMinä olen lukenut ainoastaan Eeva Tikan Hiljaisen kesän.\nEn pidä tuollaisesta lukemisesta, luen hiljaa ja rauhallisesti.\nOikein hyvää kirjamaratonia sinulle, Kirsi.♥\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 23.29\nAili-mummo, hiljaa ja rauhallisesti lukeminen on se paras tapa <3 Tietyntyyppisiä, juonivetoisia kirjoja tulee kyllä joskus ahmittua, ja sekin on ihanaa. Itse asiassa en yritä tässä maratonissa lukea mahdollisimman nopeasti, vaan omistaa kokonaisen vuorokauden (toki aion myös nukkua, syödä ja käydä ulkona) lukemiselle kuin joskus lapsuuden kesinä, kun aikaa omi rajattomasti... Yhteisöllisyys on tärkeää tässä yhteismaratonissa myös.\nPia/ Bibliofiles 20. heinäkuuta 2013 klo 10.53\nOsallistujia taitaa olla viime kertaista enemmän, mahtavaa! :D Ainakin omasta maratonajasta muutamat pienet hetket tahtoi käyttää myös kanssamaratoonareiden päivitysten lukemiseen. Kevyitä ja itseä kiinnostavia kirjoja kannattaa ehdottomasti valkata, jos iskee kisaväsymys jossain vaiheessa, porkkanan on oltava houkutteleva.\nMaria/Sinisen linnan kirjasto 20. heinäkuuta 2013 klo 23.32\nPia, minäkin aion ehdottomasti kurkkia muiden päivityksiä lukemisen lomassa, se on osa hupia ja varmaan auttaa myös siihen jos yksinäisyys yllättää perheen ollessa muualla. Olisipa jo keskiviikko!\nSari R. / p.s. rakastan kirjoja 21. heinäkuuta 2013 klo 5.12\nHarmittaa etten pysty osallistumaan kumpaankaan yhteislähtöön. Ensimmäisen maratonin aikana olin töissä, ja tulevan toisen maratonin aikana, noh, missäs muualla kuin töissä. :( Täytynee pitää oma uusi maraton jossain vaiheessa loppukesää.\nToivoisin sinun lukevan Tikan Hiljaisen kesän. Kirja on upea (!) ja olen täysin varma että ihastut siihen. Se sopinee maratonluettavaksi paremmin kuin Tikan novellikokoelma Alumiinikihlat, jonka itse luin oman maratonini aikana kevättalvella. Hieno kokoelma, mutta jotenkin liian "tuhti" edes kitalaenpuhdistusnovelleiksi. Sen sijaan Rakkaustarinat -antologiaa suosittelen lämmöllä juuri maratonin yhteyteen. Toimii!


Häpeän takaa löytyy todellinen minä Osa 2 – Tunne&Taida\n1.11.2019 8.6.2017 kirjoittaja Anna Taipale\nLapsen tunne viestii aina tarpeesta. Häpeä syntyy, kun tarpeemme jäävät tyydyttämättä varhaisissa vuorovaikutussuhteissa, emmekä tule kohdatuiksi niiden kanssa. Käännämme sisäisesti itsekin selkämme tarpeillemme, jos opimme ajattelemaan, etteivät ne ole tärkeitä.\nHäpeä pitää yllä valheellista minäkuvaa: erilaisia uskomuksia ja käsityksiä omasta arvottomuudesta, riittämättömyydestä tai huonoudesta. Valheelliseen minäkuvaan kätkeytyy ajatus siitä, että jos muut tietäisivät mitä oikeasti ajattelen, tunnen tai olen, he hylkäisivät minut.\nValheellinen minä auttaa selviytymään. Opimme uskomaan, että valheellisen minän ja erilaisten roolien kautta saamme hyväksyntää. Toiselle rooli voi olla hoivaamista, jollekin suorittamista. Yhteys omiin haluihin, tarpeisiin ja autenttisuuteen on kadoksissa.\nHäpeää peitetään usein muiden tunteiden tai tekemisen avulla; häpeän kohtaaminen voi olla liian kivuliasta. Kun jokin painaa ”häpeänappiamme” eli muistuttaa torjutusta häpeästä sisällämme, saatamme paeta roolien, muiden tunnereaktioiden tai jatkuvan puuhaamisen taakse. Suorittamiseen, ylikiltteyteen, raivoamiseen, addiktioihin, draamoihin tai kiireeseen.\nOmat todelliset tunteet ja tarpeet löytyvät kehollisuuden kautta. Häpeä, kuten kaikki tunteet on psykofyysinen kokemus, johon liittyy hermoston toiminta eri tavoin. Lapsen kehittyvä hermosto tarvitsee tukea kontaktin, turvan ja rohkaisun kautta. Kontaktiin liittyy lapsen kuunteleminen, puoleen kääntyminen, kosketus ja katse. Kun lasta pelottaa, on olennaista rauhoittavan kosketuksen ja puheen kautta luoda turvaa. Rohkaisu ja kannustus puolestaan virittävät lapsen hermostoa.\nJos lapsi ei saa riittävästi kokemusta sosiaalisesta vastavuoroisuudesta, hänen sympaattinen hermostonsa yliaktivoituu. Lapsi ilmentää taistele tai pakene – tilan kautta huomion tarvettaan ”isommalla volyymilla”. Ellei sekään toimi, lapsen parasympaattisen hermoston toiminta laskee ja lapsesta tulee alakuloinen tai lamaantunut.\nLassi menee nurkkaan mököttämään – eli ilmaisee tarvetta yhteyteen, sosiaaliseen vastavuoroisuuteen. Kun Lassia pyydetään mukaan leikkiin, hän kieltäytyy: ”en tule”.\nPaluu sosiaaliseen vastavuoroisuuteen tapahtuu taistele tai pakene -tilan kautta; kieltäytymällä ensin. Kieltäytymisen salliminen lapselle on valtavan tärkeää autonomian ja minuuden kehittymisen kannalta. Jos aikuinen tällaisessa tilanteessa vastaa reaktiivisesti: ”no jää sinne sitten”, lapsi oppii torjumaan tarvettaan omiin rajoihin.\nKun Lassi vetäytyy, hän tarvitsee kutsun takaisin kontaktiin ja tilan siihen takaisin palaamiseen. ”Katso vain sivusta rauhassa, olen tässä vierelläsi. Mennään ensin yhdessä ja liitytään sitten isompaan ryhmään.”\nHäpeä sisältää tunteena kyvyn empatiaan, eikä siitä tarvitse päästä eroon. Häpeän vankina, valeminän takana ei myöskään tarvitse elää. Avain todellisen itsen löytämiseen ja ilmaisemiseen löytyy kehon kautta. Kehotietoisuus syntyy kehossa läsnäolemisen kautta, järkeilystä ja mielen myllystä kehoon laskeutumalla. Häpeän sietäminen mahdollistuu, kun tunteen kohtaa tunne-kehon tasolla: ”mitä aistin kehossani, mitä koen?”\nHäpeä aiheuttaa kontaktista vetäytymistä ja juuri siksi häpeän sietämisessä on olennaista hakeutua kontaktiin juuri silloin kun tuntee häpeää. Kohti kääntyminen on ensin omien tunteiden puoleen kääntymistä, niille läsnäolemista. Se on myös oman häpeäkokemuksen jakamista sisäänpäinkääntymisen sijaan silloin kun tuntee häpeää. Luotettavan ystävän, läheisen tai terapeutin kanssa näkyväksi tulemista tunteensa kanssa.\nLue myös jutun ensimmäinen osa Mikä ihmeen häpeä?\nTeemat: häpeä, häpeän sietäminen, lapsen häpeä, kontakti, häpeästä vapautuminen\nKategoriat Artikkeli Avainsanat häpeä Artikkelien selaus


19. luukku: Inkivääriolut | Amerikan Meininki\n19. luukku: Inkivääriolut\nPosted on joulukuu 19, 2013 by Anna\nKun 1. maailmansodan lentäjä-ässä meni baaritiskille, se tilasi aina inkiväärioluen.\nNiin siis Ressu. Tenavat-piirretyissä. Ja aina minä ihmettelin, miksi lastenohjelmassa juotiin niin paljon olutta. Myöhemmin ymmärsin, että kyse on limsasta, mutta en ollut juomaan koskaan Suomessa törmännyt (juu, kyllä sitä sielläkin varmasti on).\nTäälläkin oikeastaan vasta raskaanaollessa jäin koukkuun. Oatmeal-sarjakuvan mukaan inkivääriolut on ainoastaan lentokonejuomaa, minulle se kytkeytyy raskauteen. Koska tavallinen olut oli poissa kuvioista ja alkoholittoman oluen maku ei oikein miellyttänyt, inkivääriolut oli juuri oikea ”korvike” seurueessa. Oikeastaan se menee mun päässäni samaan kategoriaan Pommacin kanssa, jota olisin varmasti litkinyt jos olisin paksuuteni viettänyt Suomen kamaralla. Hirveän makeaa (eli tietenkään en tunnustanut lääkärille että soin sitä), mutta jokin siinä silti on aikuiseen makuun.\nkuva lainattu: phoo-d.com\nJa nyt ei siis puhuta mistään Coca Cola Companyn aspartaamilitkusta, vaan alkohollisia oluita kalliimmista pienyritysten inkiväärioluesta, jossa on ihan rehellistä sokeria (joo, paljon). Ja ihan oikeaa inkivääriä. Parasta oli yksi (minkä nimeä en enää tietenkään muista) luomulimsa, jossa oli ihan kunnon inkiväärinen takapotku. Ai-että.\nMutta eipä ole tehnyt mieli kyseistä juomaa nyt yli kahteen vuoteen. Ei ole tullut mieleenkään.\nMutta! Minustapa tuntuu, että Tenavia suomentaessa on käynyt pieni suomennosmoka. Tai ainakin pieni mutkan-oikaisu. Englanninkielisessä versiossa Ressu ei nimittäin juo inkivääriolutta (=ginger ale), vaan root beeriä, jolle ei aivan yhtä näppärää suomennosta ole edes olemassa. Juuriolut ei nyt vaan kuulosta houkuttelevalta. Mutta yhtä kaikki, Ressu ei juo alkoholillista olutta, vaan juurikaskasveilla maustettua, makeaa hiilihappojuomaa.\n4 thoughts on “19. luukku: Inkivääriolut”\nJenni on joulukuu 19, 2013 06:38 said:\nHa, enpä tiennyt tuota Ressusta! Luulin sen aina juoneen ginger alea. Siinä on ehkä lokalisoitu hienosti, koska root beeriä ei hyvin helpolla ainakaan Tenavien kulta-aikana Suomesta löytynyt, ja nytkin se saattaa löytyä vain ”amerikkalaishyllyiltä” kaupoista. Ginger alen olemassaolosta en tiennyt mitään ennen K:n tapaamista, joka oli lapsena tottunut juomaan ginger alea ja mietti, saako sitä Suomessa mistään. Sieltähän se kaupan lantrinkihyllyltä löytyi, Schweppesin vierestä :)\nAnna on joulukuu 19, 2013 07:40 said:\nNiinpä, sitä itsekin ajattelin, että suomentaja on ottanut ”hyvän vastineen”, kun ei alkuperäistä ole voinut suomentaa. Tenavien suomentajalle muutenkin lokalisoinnista hatunnosto (Woodstock -> Kaustinen :)\nSatu on joulukuu 19, 2013 14:45 said:\nHih hii mun eka kosketus Root beeriin oli kun olin siippani luona vierailemassa sen Kanadalaisessa yliopisto kampuksella. Huomasin juoma automaatin myyvän Root beeriä ja mähän luulin että Jee olutta limuautomaatissa kunnnon yliopistomeininkiä Kanadassa. Korkkasin pullon ja otin aimo kulauksen ja syljin sen samassa ulos , niin kamalaa oli kun olin tietty luullut saavanin kunnon olutta! Vieläkään juuri olut ei putoo. 😄\nAnna on joulukuu 19, 2013 14:48 said:\nSe on kieltämättä aika pysäyttävä makukokemus, jos odottaa tavallista olutta saavansa :)