Den østdanske epidemi 1831
Den østdanske epidemi 1831 var en epidemi, der hærgede landdistrikterne i det østlige Danmark i sensommeren og efteråret 1831.

Kolera havde i 1831 spredt sig uden for Danmark, og i Danmark blev der indført skrappe tiltag for at holde sygdommen ude, blandt andet ved at stationere kystvagter. Det lykkedes at holde sygdommen ude, men en anden sygdom bredte sig i august 1831.
Truslen fra kolera betød dog at man havde givet en forordning af 19. juni 1831, der indeholdt bestemmelser om karantæne, isolation, desinficering og hårde straffe.
Bestemmelserne omkring karantæne kom i brug ved epidemien i 1831.
Der måtte ikke holdes bryllup, barnedåb, begravelse eller andet gilde.
Huse hvor der var syge skulle have påhæftet en seddel hvor der stod "smitsom sygdom".

Dødskvotient for Danmark i 1831 på 30,1 promille er den højeste i 1800-tallet,
men også i årene omkring, dvs. i 1820'erne og begyndelsen af 1830'erne var der stor dødelighed.
Dødeligheden havde ellers faldet generelt siden midten af 1770'erne, dog med nogle udsving.

Emil Hornemann oplevede som ung epidemien på første hånd, da han blev sendt ud som hjælpelæge og arbejdede fra Turebyholm ved Faxe.
Han skrev senere i 1800-tallet at epidemien var "Den betydeligste og alvorligste epidemi, der i dette århundrede har hjemsøgt vort fødeland". Det var efter at han også havde oplevet koleraepidemien i 1853.

Fra Sorø oplevede digteren B.S. Ingemann også epidemien. I et brev til N.F.S. Grundtvig dateret den 7. september 1831 skrev han:

Det er udbredt blandt historikere at anse epidemiens årsag som malaria, men ikke alle er enige.
Den danske historiker Jens Christian Manniche mener ikke man med sikkerhed kan sige hvilken sygdom der var tale om.
Epidemien fortsatte i årene fremover, men ikke i lige så alvorlig grad. Den ramte særligt i forsomrene
og toppede i maj.

Henvisninger 

Epidemier
Begivenheder i 1831