Synkope ( grek. synkope, af syn, tillsammans, och kope, huggning ). 1. Språkv., ett ords förkortning medelst utstötning af en vokal eller hel stafvelse i dess inre, t. ex. det latinska sæclum för sæculum och det svenska himlen för himmelen. Särskildt i de nordiska språken har synkope en ganska vidsträckt språkhistorisk betydelse. Motsatsen är epenthesis l.