"::::1. DAI:n mukaan kroaatit olivat taistelevaa kansaa, joka kukisti avarit, torjui frankit ja pelasti serbit bulgarialaisesta vankeudesta. 

2. Serbit olivat tottelevaisia ihmisiä, jotka eivät taistelleet "omaa paikkaansa auringon alla". Jo heidän nimensä merkitsi eräänlaista palvelijuutta, kuten DAI:n etymologia osoittaa. He hävisivät kaikki taistelut, joita he kävivät ulkomaalaisia vastaan, asettuivat Bysantin herruuden alaisuuteen ja heidät pelastivat sukupuutolta kroaatit, jotka murskasivat bulgarialaiset hyökkäykset.

3. Historiallisia asiakirjoja, jotka todistavat Kroatian oikeudellisesta, parlamentaarisesta ja kulttuurisesta jatkuvuudesta Trpimirin ja Krešimirin ajoista myöhempiin korporaatioihin, on runsaasti.

4. Kroatian kielen perintö kansankielellä on hyvin todistettu 1200-luvulta lähtien (ainakin). Kroatian nimi mainitaan nimenomaisesti useissa lähteissä, sekä Čakavian että Štokavian, erityisesti Dalmatiassa, Dubrovnikissa ja Bosniassa. Lisäksi kielelliset piirteet ovat samat kuin nykyisessä (1800-luvun puolivälissä) kroaatin kielessä. Toisaalta serbialaiset kirjalliset teokset Dositejiin ja Vukiin (1780-1820) asti kirjoitettiin yksinomaan kirkkoslaavin kielellä. Vukiin asti serbialainen kirjallisuus on pohjimmiltaan Bysantin vaikutuspiirissä kukoistaneen kirkkoslaavilaisen kirjallisuuden muunnelma. Näin ollen Vukin kielellinen panserbismi, jossa pyrittiin omaksumaan kaikki štokavilainen kansankielinen kirjallisuus, on ilmeisesti valheellista ja sepitettyä.

5. Varhaiset slaavilaiset tutkimukset (Šarařik ym.) erehtyivät liittämään osia kroatialaisesta kirjallisuudesta serbialaiseen perintöön.

6. Serbien etninen kuuluminen on nykyaikana suhteellisen uusi ilmiö Kroatiassa. Suurin osa Kroatian itäortodoksisista asukkaista, jotka osallistuivat aktiivisesti Kroatian kulttuurielämään (Illyrian movemont), on alkanut osoittaa serbialaisuutta vasta viime vuosina (1850-luvulla). 

Lähes kaikki Starčevićin väitteet on vahvistettu hänen aikanaan saatavilla olleilla historiallisilla lähteillä. Se, kestääkö DAI:n kaltaisten historiallisten lähteiden todenperäisyys ajan koettelemuksen, on toinen kysymys. Mutta 1800-luvun puolivälin serbialaisen ja kroatialaisen ideologian yhteentörmäyksen näkökulmasta Starčevićin polemiikki on esimerkki taitavasta, toisinaan sardonisesta ja aina totuudenmukaisesta keskustelusta, jossa ei ole vääristymiä, valheita tai väärinkäytöksiä. Sarkasmi sattuu - mutta juuri siitä polemiikissa on kyse.         
"