Paikallispuudutuksesta 

Paikallispuudutuksesta poistettu teksti, joka IMO olisi ehkä parempi sijoittaa tähän, tarkistakaa.  

Yleensä paikallisen kudosvaurion riski on olemassa, kun paikallispuudutteita käytetään usein ja säännöllisesti pidemmän ajanjakson ajan tiettyyn kehon kohtaan. Esimerkiksi paikallispuudutteiden krooninen käyttö krooniseen silmäkipuun johtaisi lähes varmasti ja suhteellisen nopeasti vakavaan silmävaurioon (sarveiskalvovaurio).
Ennen paikallispuudutteiden käyttöä krooninen paikalliskipu on arvioitava huolellisesti paikallisen ongelman asiantuntijoiden kanssa (esimerkiksi silmälääkärin, ihotautilääkärin, hammaslääkärin tai neurologin/erikoislääkärin kanssa, jos kyseessä on ääreishermojen salpaaminen), mutta myös keskushermostoon vaikuttavien kipulääkkeiden asiantuntijoiden kanssa.
 Paikallisen ongelman lääketieteelliset asiantuntijat (silmälääkärit, ihotautilääkärit, hammaslääkärit tai neurologit, jos kyseessä on ääreishermojen salpaaminen) voivat arvioida, kuinka suuri riski on käyttää paikallispuudutteita kroonisesti kyseisessä paikassa.
 Useimmissa kroonisissa kiputapauksissa ääreishermoston sijaan keskushermosto ei kykene käsittelemään kipuimpulsseja, jotka tulevat siitä ääreishermoston kohdasta, jossa kipua aiheuttava vaurio itse asiassa sijaitsee. Siksi keskushermoston lääketieteen asiantuntijat (yleensä neurologi tai kipuasiantuntija) voivat arvioida, voidaanko ja millaista keskushermostoon vaikuttavaa lääkitystä voidaan tai pitäisi käyttää. Hyvin usein on vähemmän haitallista ja riskialtista käyttää keskushermostoon vaikuttavia aineita (varsinkin kun niitä käytetään vain pieninä annoksina) ääreishermostoon kohdistuvaan krooniseen kipuun kuin käyttää kroonisesti paikallispuudutteita tiettyyn kehon kohtaan. Suhteellisen riskittömiä, etenkin pieninä annoksina käytettynä, ja samalla usein tehokkaita krooniseen perifeeriseen kipuun ovat SSRI-luokan masennuslääkkeet ja vahvemmat trisykliset masennuslääkkeet, kuten esimerkiksi amitriptyliini. Lisäksi nykyaikaiset kouristuslääkkeet, kuten pregabaliini tai gabapentiini, ovat suhteellisen riskittömiä ja samalla suhteellisen tehokkaita krooniseen kipuun, ainakin hyvin pieninä tai pieninä annoksina käytettynä. Yksi voimakkaimmista ja riskialttiimmista vaihtoehdoista perifeerisen kivun vähentämisessä ovat kouristuslääkkeet, kuten karbamatsepiini. Toisaalta jotkin muut keskushermostoon vaikuttavien aineiden luokat, kuten esimerkiksi opioidit (niitä käytetään valitettavan usein edelleen kroonisen kivun, myös ääreishermostoon kohdistuvan paikallisen kivun, hoidossa), ovat erittäin haitallisia, ja niitä olisi vältettävä kroonisen kivun hoidossa kaikin keinoin.