"

Pelkkä toteamus, että puhujan on valehdeltava joko osassa 1 tai 2a/b, ei riitä siihen, että sitä voidaan pitää todellisena paradoksina eikä fysikaalisena virheenä, olipa se sitten tarkoituksellinen tai ei. Ajatelkaa, että osa 1 on vain väite jostakin, jonka tunnustetaan olevan totta. osan 1 puhuja vahvistaa lausumana, jolla hän varoittaa muita muodossa, jonka he ymmärtäisivät. kuten; ""sataa."" osan 2 on sitten yksinkertaisesti oltava väite siitä, minkä puhuja uskoo olevan totta, eikä välitettävää merkintäviestiä.""