"

Islamofobia-artikkeli vs. Antisemitismiartikkeli
Islamofobia-artikkelin ensimmäinen jakso on omistettu käsitteen syvälliselle kehittämiselle....

Islamofobian käsitettä on kritisoitu monin perustein[24][25][26]. Jotkut kriitikot väittävät, että islamofobia on todellinen, mutta se on vain yksi rasismin muoto eikä vaadi omaa kategoriaansa[27], kun taas toiset väittävät, että sitä käytetään kritiikin sensuroimiseen, että sen käyttö uhkaa sananvapautta[25][28] tai että sitä käytetään vaientamaan muslimiväestöön liittyvät kysymykset länsimaissa[29].

Kirjailija Salman Rushdie ja muut allekirjoittivat maaliskuussa 2006 manifestin Together facing the new totalitarianism (Yhdessä uuteen totalitarismiin), jossa tuomittiin islamofobia "surkeana käsitteenä"[23].[24] Brittiläinen akateemikko Michael Burleigh väittää, että termi "säästää ketään tutkimasta, mikä on mennyt pieleen [Euroopan muslimiyhteisöissä]".[29] Toiset, kuten Edward Said, pitävät islamofobiaa sellaisena kuin se ilmenee Orientalismissa "salaisena osakkaana" yleisemmässä länsimaisessa antisemitistisessä perinteessä."[30][31][32] Daniel Pipes kuitenkin sanoo, että """Islamofobia" sekoittaa harhaanjohtavasti kaksi erillistä ilmiötä: islamin pelon ja radikaalin islamin pelon.""[33][34].

Professori Fred Halliday kritisoi Runnymeden muotoilemaa islamofobian käsitettä usealla tasolla. Hän kirjoittaa, että vihamielisyyden kohteena ei nykyaikana ole niinkään islam ja sen periaatteet kuin muslimit ja heidän toimintansa, ja ehdottaa, että oikeampi termi olisi ""Anti-muslimismi""."[34] Poole vastaa tähän toteamalla, että monet islaminvastaiset diskurssit hyökkäävät sitä vastaan, mitä ne pitävät islamin oppeina, kun taas Miles ja Brown kirjoittavat, että islaminvastaisuus perustuu yleensä islamia koskeviin kielteisiin stereotypioihin, jotka sitten muunnetaan hyökkäyksiksi muslimeja vastaan.[35][36] Halliday toteaa myös, että islamiin ja muslimeihin kohdistuvat ennakkoluulot ja niiden tyypit vaihtelevat eri kansakunnissa ja kulttuureissa eri tavoin, mitä ei tunnusteta Runnymeden analyysissä. Miles ja Brown vastaavat väittämällä, että ""erilaisten 'islamofobioiden' olemassaolo ei mitätöi islamofobian käsitettä sen enempää kuin erilaisten rasismien olemassaolo mitätöi rasismin käsitettä.""[35] Halliday väittää, että islamofobian käsite pelaa tietämättään ääriainesten käsiin[34].
Brittiläinen kirjailija ja akateemikko Kenan Malik uskoo, että islamofobiasyytöksellä sekoitetaan muslimien syrjintä ja islamin kritiikki ja että sitä käytetään kriitikoiden ja muslimiuudistajien hiljentämiseen. Hän kirjoittaa, että muslimit ovat usein muita ryhmiä alttiimpia sosiaaliselle syrjäytymiselle ja hyökkäyksille ja että tämä mahdollistaa uhrikulttuurin, jossa kaikki epäonnistumiset johtuvat islamofobiasta. Islamofobia ei hänen mukaansa ole rasismin muoto, koska islam on uskomusjärjestelmä.[37] Tätä analyysia kritisoivat Inayat Bunglawala Britannian muslimineuvostosta ja Abdul Wahid islamistisesta Hizb ut-Tahrir-ryhmästä.[38] Bunglawala kirjoittaa, että Malikin argumentti rajoittuu muslimeihin kohdistuviin avoimiin väkivallantekoihin tunnustamatta ennakkoluulojen tai syrjinnän vähemmän avoimia muotoja. Kun Malik jättää huomiotta väkivallattomat esimerkit islamofobiasta, hänen kommenttinsa ""pilkkaa ennakkoluulojen uhreja teeskentelemällä, että heitä ei ole syrjitty"", Bunglawala sanoo[38].[38]

Jyllands-Postenin Muhammad-pilakuvakiistan jälkeen 12 kirjailijan ryhmä allekirjoitti maaliskuussa 2006 ranskalaisessa satiirisessa viikkolehdessä Charlie Hebdo julkaistun julkilausuman, jossa varoitettiin käyttämästä termiä islamofobia estämään ""islamilaisen totalitarismin"" arvostelua. Allekirjoittajien joukossa oli kirjailija Salman Rushdie.[39] Samaa mieltä on hollantilainen oikeustieteen professori Afshin Ellian.[40] Kriitikot mainitsevat brittitoimittaja Polly Toynbeen tapauksen, joka oli toukokuussa 2003 ehdolla ""Vuoden islamofobisimmaksi mediapersoonaksi"" islamilaisen ihmisoikeuskomission valvomassa "vuotuisessa islamofobiapalkinnossa", koska hän oli väittänyt, että islaminusko """"... määrää ankarat järjestelmät, jotka kieltävät kaikkein perustavanlaatuisimmat ihmisoikeuksien toteutumisen.""[41].

Apulaisprofessori Deepa Kumar kirjoittaa artikkelissa ""Fighting Islamophobia: A Response to Critics"", että Yhdysvaltain poliitikkojen ja muiden tahojen harjoittama arabien ja muslimien nykyaikainen demonisointi on rasistista ja islamofobista, ja sitä käytetään epäoikeudenmukaisen sodan tukemiseen. Tämän retoriikan julkisesta vaikutuksesta hän sanoo, että ""Yksi poliitikkojen ja tiedotusvälineiden islamiin ja muslimeihin kohdistamien hellittämättömien hyökkäysten seurauksista on se, että islamofobiset tunteet ovat kasvussa.""". Hän myös moittii joitakin ""vasemmistolaisia"" siitä, että he käyttävät samaa ""islamofobista logiikkaa kuin Bushin hallinto"". Lopuksi hän toteaa: ""Tällaisina aikoina omantunnon ihmisten on järjestäydyttävä ja puhuttava islamofobiaa vastaan.""[42]".
The Independentin Johann Hari on kritisoinut Islamophobia Watchin kaltaisten järjestöjen käyttämää termiä ja väittänyt, että liberaalit muslimit, jotka ovat kiinnostuneita uudistuksista, eivät ole islaminuskoisia.