Iranica ei ole ainoa lähde. Minorsky sanoi:

 Siihen mennessä suuret seldžukit olivat jo poissa, ja entiset vasallit olivat jääneet heidän epigoniensa varjoon. Viimeksi mainitut muodostivat yhdistettyinä vakavan voiman, mutta georgialaiset ja heidän Pohjois-Kaukasukselta kotoisin olevat liittolaisensa ja vasallinsa (qipchaq-turkkilaiset) pystyivät selviytymään kaikista hetkellisistä liittoutumista. Vasta Azarbajjanin atabekkien (Eldiguzidien) nousu jarrutti georgialaisten laajentumista kahteen suuntaan: etelään kohti armenialaisia maita, jotka muslimit olivat riistäneet itsenäisyytensä, ja itään kohti Kaspianmerta. On totta, että Shirvanin hallitsijat olivat olleet sukusiteiden kautta yhteydessä georgialaisiin, mutta georgialaisten oikealla sivustalla sijaitseva Ganja2 jarrutti kristittyjen kuninkaiden etenemispolitiikkaa. 

 Iranican artikkelissa sanotaan myös, että Atabekit hallitsivat Ania, joka sijaitsee Turkissa. Atabekit hallitsivat siis selvästi laajempaa aluetta, johon kuului nykyisen Azerbaidžanin (sekä itsenäisen että iranilaisen), Armenian ja osan Turkista.