"

 DIFFUUSIOON LIITTYVÄ UUSKLASSINEN ALKUPERÄISKANSOJEN JÄRJESTELMÄ SALIN KOKOONPANO (DANISHA)   

DIFFUUSIOON LIITTYVÄ UUSKLASSINEN ALKUPERÄISKANSOJEN JÄRJESTELMÄ SALIN KOKOONPANO (DANISHA)

Tohtori A.B.Rajib Hazarika, PhD, MIAMP (Saksa),FRAS (Lontoo),MWASET,A.E.S.
Lehtori, matematiikan laitos,
Diphu Govt. College, Diphu
Assam, Intia
Tämä tutkimus liittyy eri geometria Hall työntövoiman, jossa olen yrittänyt saada parempia tuloksia kuin yksinkertainen Hall työntövoiman saatavilla tällä hetkellä tulevaisuuden seuraavan sukupolven laitteen Duo Triad Tokomak törmäyttimen (DTTC) napa käyttämällä uudenlaista koodia Diffusion Associated Neoclassical Indigenous Hall Assembly (DANISHA).
Hall-työntömoottoreita tutkittiin itsenäisesti Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa 1950- ja 60-luvuilla. Hall-työntökoneiden konsepti kehitettiin kuitenkin tehokkaaksi käyttövoimalaitteeksi vasta entisessä Neuvostoliitossa, kun taas Yhdysvalloissa tutkijat keskittyivät sen sijaan kehittelemään vyötettyjä ionitöntövoimalaitteita. Neuvostoliitossa kehitettiin kahdenlaisia Hall-potkurilaitteita:
(A) Laajalla kiihtyvyysalueella varustettu työntövoimalaite, SPD (venäläinen), SPT (Stationary Plasma Thruster) Design Bureau Faken suunnittelutoimistossa. 
(B) Ohjauslaite, jossa on kapea kiihdytysalue, DAS englanniksi: TAL, (Thruster with Anode Layer), koneenrakennuksen keskus-tutkimuslaitoksessa (TsNIIMASH). 
 
 
Neuvostoliiton ja Venäjän SPD-potkurit
Yhteinen yhtenäinen ohjelma-asiakirja oli suurelta osin A. I. Morozovin työtä. SPD-moottoreita on käytetty vuodesta 1972 lähtien. Niitä käytettiin pääasiassa satelliittien vakauttamiseen pohjois-etelä- ja itä-länsi-suunnissa. Tämän jälkeen 1990-luvun lopulle asti 118 SPD-moottoria on suorittanut tehtävänsä ja noin 50 moottoria on edelleen käytössä. Ensimmäisen sukupolven SPD-moottoreiden, SPD-50:n ja SPD-60:n, työntövoima oli 20 ja 30 mN. Vuonna 1982 otettiin käyttöön SPD-70- ja SPD-100-moottorit, joiden työntövoima oli 40 mN ja 83 mN. Neuvostoliiton jälkeisellä Venäjällä otettiin käyttöön suuritehoiset (muutama kilowatti) SPD-140, SPD-160, SPD-180 ja T-160 sekä pienitehoiset (alle 500 W) SPD-35. SPT-100:n käyttöikä on 8000 tuntia ja hyötysuhde 52 %. Neuvostoliiton ja Venäjän DAS-tyyppisiin moottoreihin kuuluvat D-38 ja D-55. 
Neuvostoliitossa valmistetut työntövoimalaitteet esiteltiin lännessä vuonna 1992 sen jälkeen, kun sähköisten työntövoimalaitteiden asiantuntijaryhmä vieraili Ballistic Missile Defense Organizationin tuella neuvostoliittolaisissa laboratorioissa ja arvioi kokeellisesti SPD-100:aa (halkaisijaltaan 100 mm:n SPT-potkuria). Neuvostoliiton ja Venäjän satelliiteissa on lennetty yli 200 Hall-potkuria viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana. Niitä käytettiin pääasiassa aseman säilyttämiseen ja pieniin kiertoradan korjauksiin. Nykyisin Hall-työkoneiden tutkimusta, suunnittelua ja teoreettista mallintamista johtavat NASA:n Glennin tutkimuskeskuksen ja Jet Propulsion Laboratorion asiantuntijat. Huomattava osa kehitystyöstä tapahtuu teollisuudessa, kuten Aerojetissa ja Busek Co.
Tätä tekniikkaa käytettiin eurooppalaisessa SMART-1-kuulennossa, ja sitä käytetään useissa kaupallisissa geostationaarisissa satelliiteissa. 
Mikä on Hall Thruster?    Hall-työntömoottori on eräänlainen plasmapohjainen työntövoimajärjestelmä avaruusaluksissa. Satelliitin mukana kulkevan polttoaineen määrä riippuu siitä, kuinka nopeasti työntömoottori pystyy sen ulosheittämään. Kemiallisilla raketeilla polttoaineen poistonopeus on hyvin rajallinen. Plasmat voidaan heittää ulos paljon suuremmalla nopeudella, joten aluksella on kuljetettava vähemmän polttoainetta. Hall-työntökone keksittiin 1950-luvun lopulla. Sitä kehittivät 1990-luvun puoliväliin asti pääasiassa venäläiset. Viimeisten 30 vuoden aikana venäläiset ovat asettaneet kiertoradalle yli 100 Hall-työntökonetta. Valtaosa maailman satelliiteista on kuitenkin luottanut kemiallisiin työntövoimalaitteisiin ja vähäisemmässä määrin kaarisuihkutyöntövoimalaitteisiin ja ionityöntövoimalaitteisiin.
    Perinteinen sähköstaattinen ionipotkurilaite koostuu kahdesta ristikosta, anodista ja katodista, joiden välissä on jännitehäviö. Positiivisesti varautuneet ionit kiihtyvät anodilta katodiverkkoa kohti ja sen läpi. Kun ionit ovat ohittaneet katodin, virtaan lisätään elektroneja, jotka neutraloivat ulostulon, jotta se pysyy liikkeessä. Anodi-katodijärjestelmään kohdistuu työntövoima virtauksen vastakkaiseen suuntaan. Valitettavasti positiivinen varaus kerääntyy ritilöiden väliseen tilaan, mikä rajoittaa ionivirtausta ja siten saavutettavan työntövoiman suuruutta.  
    Hall-työntökoneessa säteittäiseen magneettikenttään ruiskutetut elektronit neutraloivat avaruusvarauksen. Sovelletun magneettikentän voimakkuus on noin 100-200 gaussia, joka on riittävän voimakas vangitsemaan elektronit saaden ne kiertymään koaksiaalisen kanavan kenttälinjojen ympäri. Magneettikenttä ja loukkuun jäänyt elektronipilvi toimivat yhdessä virtuaalisena katodina. Ionit, jotka ovat liian painavia kentän vaikutuksen vuoksi, jatkavat matkaansa virtuaalikatodin läpi. Positiivisten ja negatiivisten sähkövarausten liikkuminen järjestelmän läpi johtaa seuraaviin tuloksiin