Mitä minä tiedän, mistä puhun, kunhan sitoutuu vähän alkuperäistutkimukseen ja huutaa historiaa!
Joka tapauksessa tein hieman kaivaa google, joka osoittautui
Gregory St. Vincent (Grégoire de Saint-Vincent), jonka -
Kreikkalaiset kuvasivat spiraalin kulman ja säteen vektorin avulla, mutta vasta Pyhä Vincent ja Cavalieri ottivat ne käyttöön samanaikaisesti ja itsenäisesti erillisenä koordinaattijärjestelmänä. Artikkelissa The Origin of polar coordinates J. J. Coolidge viittaa Cavalierin ja St. Vincentin väliseen etusijajärjestyskiistaan heidän keksinnöstään. St. Vincent kirjoitti uudesta koordinaattijärjestelmästä kirjeessä Grienbergerille vuonna 1625 ja julkaisi prosessin vuonna 1647. Toisaalta Cavalierin julkaisu ilmestyi vuonna 1635 ja korjattu versio vuonna 1653.
ja teemakartografian historian virstanpylväitä
Polaarikoordinaatiston käytön kehittäminen funktioiden esittämisessä. Newtonin Fluxions-menetelmä kirjoitettiin noin vuonna 1671, mutta se julkaistiin vasta vuonna 1736. Jacob Bernoulli julkaisi idean johdannon vuonna 1691. [238,s. 324] antaa polaarikoordinaatiston kehittämisen Fontanan tehtäväksi, mutta ei päivämäärää.- Isaac Newton (1643-1727), Englanti, ja Gregorio Fontana (1735-1803) ja Jacob Bernoulli (1654-1705) [238,s. 324]. Vuosi 1671 on luultavasti liian aikainen; 17361755 olisi luultavasti sopivampi. Aikaisempia viittauksia on Hipparkhokseen (190-120 eKr.), joka käytti napakoordinaatteja tähtien sijainnin määrittämiseen, ja Abu Arrayhan Muhammad ibn Ahmad al-Biruniin (1021), joka käytti kolmea suorakulmaista koordinaattia pisteen määrittämiseen avaruudessa.
1843 Polaarikoordinaattien käyttö kuvaajassa (tuulensuuntien tiheys) - Léon Lalanne (1811-1892), Ranska [148].
La Habra High Schoolin matematiikan historian aikajana
Jacob Bernoulli keksii polaarikoordinaatit, menetelmän kuvata pisteiden sijaintia avaruudessa kulmien ja etäisyyksien avulla.
Sherlock Holmes Babylonissa ja muita matemaattisen historian tarinoita -teoksessa on jakso
Newton polaarikoordinaatiston kehittäjänä
Jacob Amsler http://www-history.mcs.st-and.ac.uk/~history/Printonly/Amsler.html
[Amsler] keksi polaarisen planimetrin, laitteen tasokäyrien ympäröimien alueiden mittaamiseen. Se perustui polaarikoordinaatteihin, kun taas aiemmat laitteet perustuivat kartesiankoordinaatteihin. Vuonna 1856 Amsler julkaisi Über das Planimeter -kirjan, jossa hän esitteli yksityiskohtaisesti ideansa. Kuten Mahoney kirjoittaa [1], Amslerin planimetri: ... soveltui helposti staattisten ja inertiamomenttien sekä Fourier-sarjojen kertoimien määrittämiseen: se osoittautui erityisen hyödylliseksi laivanrakentajille ja rautatieinsinööreille. 
Näyttää siis siltä, että niiden käyttöönotosta on olemassa huomattavan paljon erilaisia tilejä ja melko paljon merkittäviä sovelluksia.