paleontologian lähteet 

lähteet:     Prothero, Donald, 2004, Bringing Fossils to life, McGraw Hill Higher Education, s. 8-18.

Taponomia

"Tutkimus siitä, miten elävät organismit fossiilisoituvat, tunnetaan nimellä taponomia.  ... Siitä hetkestä lähtien, kun organismi kuolee, se menettää valtavasti tietoa, kun se hajoaa ja kun se tallotaan, poljetaan ja rikotaan, ennen kuin se haudataan.  Mitä enemmän tästä menetetystä tiedosta pystymme rekonstruoimaan, sitä luotettavampia tieteelliset hypoteesimme todennäköisesti ovat.  ....  Alkuperäisestä täydellisestä elävien organismien muodostamasta kokonaisuudesta, joka tunnetaan nimellä "elämänkokonaisuus" tai bioskenoosi, tapahtuu monia tapahtumia, jotka seulovat tietyt organismit pois, jolloin jäljelle jää paljon pienempi kuoleman muodostama kokonaisuus eli thanatoskenoosi.  Organismien hajoamis- ja hajoamisprosessi välittömästi kuoleman jälkeen tunnetaan nimellä nekrolyysi. 

"Kun kuolinkokoelma on kasaantunut, monet muut tekijät vaikuttavat koviin osiin hajottaen ne ja hajottaen ne ympäriinsä, joten vieläkin pienempi osa päätyy hautautumaan tulevaa fossiilistumista varten.  Nämä prosessit tapahtuvat nekrolyysin jälkeen, ja niitä kutsutaan biostratinomiaksi.  Nämä tuhonaiheuttajat voivat olla biologisia, mekaanisia tai kemiallisia.

"Biologiset tekijät ovat tärkein tekijä useimmissa ympäristöissä, niin meressä kuin maalla.  Sekä petoeläimet että haaskaeläimet ovat hyvin aktiivisia kuorien ja luiden hajottamisessa. ....  Yhteenvetona voidaan todeta, että biologisen tuhoutumisen estävä avaintekijä on nopea hautautuminen."

Niille organismeille, joita ei haudata heti:

"Mekaaniset tuhonaiheuttajat, kuten tuuli, aallot ja virtaukset, voivat olla hyvin tärkeitä.  Nämä prosessit ovat tehokkaimpia matalissa vesissä, joissa aaltojen ja myrskyn energia on suurin.  ... Yhteenvetona voidaan todeta, että luun tai kuoren muoto, tiheys ja paksuus ovat tärkeimpiä tekijöitä, jotka määräävät mekaanisen kuljetuksen alaisena [hautaamiseen asti] selviytymisen."

"Hautaamisen jälkeen erilaiset digeneettiset [kemialliset] muutokset kivessä voivat helposti tuhota kuoret.  ... Yhteenvetona voidaan todeta, että alkuperäinen koostumus ja pohjaveden kemia ovat tärkeimpiä tekijöitä määritettäessä, muuttavatko digeneettiset muutokset todennäköisesti fossiilia tai liuottavatko ne sen."

"Tapahtumatutkimus on kehittynyt pitkälle 1960- ja 1970-luvun uraauurtavista tutkimuksista.  Paleontologeilla ei ole enää varaa ottaa naiivisti fossiiliaineistoa nimellisarvoonsa, vaan heidän on aina pidettävä mielessä taphonominen "kohina", joka saattaa peittää alkuperäisen biologisen "signaalin"."

Lagerstatten:

"Edellä kuvatut prosessit selittävät suurimman osan fossiilisoitumisesta, ja se, mitä tiedämme elävästä organismista, on yleensä melko puutteellista.  Eri puolilla maailmaa on kuitenkin poikkeuksellisia fossiiliesiintymiä, joissa on säilynyt pehmytkudoksia ja joskus jopa ihon rakenne- ja värikuvioita. ... Nämä tunnetaan nimellä Lagerstatten (saksaksi "emäkaivanto"), ja niistä on löydetty joitakin tärkeimpiä tunnettuja fossiileja.  ... Kaikista näistä esimerkeistä nousee esiin useita yleisiä suuntauksia.  Parhaiten fossiilit syntyvät silloin, kun hautautuminen on nopeaa ja kun vallitsevat anoksiset olosuhteet estävät haaskauksen, kun ei ole jälkityövirtauksia eikä digeneettisiä muutoksia, jotka tuhoaisivat fossiileja, tai kun niitä ei tapahdu juuri lainkaan."

Museum of the Rockies täällä Bozemanissa on paleontologi Jack Hornerin valtakunta.  Olen usein kuullut Jackin puhuvan ja huomauttaneen, että Montanan dinosaurukset kuolivat lähes kaikki ja hautautuivat katastrofaalisiin jokitulviin lähellä sen sisämaan meren rantaa, joka on nykyään Itä-Montana, Dakota ja siihen liittyvät Kanadan osavaltiot.  Sekä luut että geologia viittaavat siihen.  Näitä tulvia pidetään tietysti paikallisina.  Sama teema toistuu monissa museon kylteissä ja julisteissa.