"

 Epätarkkuudet nykyajan perinnössä: Ranska 

Hei, kaikille, jotka katsovat tätä sivua. Vaikka olen esitellyt itseni muualla Wikipediassa, lähinnä SNCF:n sivulla, tämä on ensimmäinen viestini täällä. Nimeni on Jerry Ray, ja olen Ranskan rautatieyhtiön SNCF:n konsultti Washingtonissa. Viime vuonna aloin ottaa yhteyttä toimittajiin auttaakseni korjaamaan holokaustiin liittyviä epätarkkuuksia SNCF-artikkelissa. Nyt haluaisin kiinnittää toimittajien huomion samankaltaisiin asioihin tässä artikkelissa. 

Kuten toimittajat ovat varmasti samaa mieltä siitä, että tämä on vaikea aihe, mutta siinä on erittäin tärkeää saada faktat oikein. Tavoitteeni on tarjota tarkistettu versio nykyisestä ""Nykyaikainen perintö"" -osiosta. Tämä uusi versio, jonka tutkimisessa ja kirjoittamisessa olen saanut jonkin verran apua, on parannus monella tavalla. Ensinnäkin siinä esitetään selkeämpi yleiskuva siitä, mistä Liepitzin tapauksessa oli kyse. Toiseksi siinä kuvataan tarkemmin Yhdysvaltain kiistaa, joka ei rajoittunut pelkästään Kaliforniaan. Kolmanneksi siinä kuvataan paremmin sitä, miten SNCF käsitteli asiaa ja muita näkemyksiä, joista osa on säilytetty nykyisestä kirjoituksesta. Lopuksi on lyhyt loppukappale, jossa kuvataan SNCF:n nykyaikana toteuttamia toimia, jotka liittyvät tähän episodiin. 

Ehdotan seuraavaa:

{{Collapse|1=
Ranska

Vuonna 2001 Ranskan valtion omistamaa rautatieyhtiötä SNCF:ää vastaan nostettiin kanne, jonka nosti holokaustista selvinnyt Georges Lipietz, jonka SNCF kuljetti Drancyn internointileirille vuonna 1944. Lipietziä pidettiin internointileirillä useita kuukausia ennen kuin leiri vapautettiin. Lipietzin kuoleman jälkeen hänen perheensä jatkoi oikeudenkäyntiä, ja vuonna 2006 Toulousen hallintotuomioistuin antoi tuomion Lipietzin perheen hyväksi. SNCF määrättiin maksamaan 61 000 euron korvaukset. SNCF valitti päätöksestä Bordeaux'n hallinto-oikeuteen, jossa alkuperäinen päätös kumottiin maaliskuussa 2007. Historioitsija Michael Marrusin mukaan Bordeaux'n tuomioistuin ""totesi, että rautatieyhtiö oli toiminut Vichyn hallituksen ja Saksan miehityksen alaisuudessa"", eikä sitä näin ollen voitu pitää itsenäisesti vastuullisena.

Lipietz-oikeudenkäynnin jälkeen SNCF:n osallistuminen toiseen maailmansotaan nousi huomion kohteeksi Yhdysvalloissa, kun SNCF tutki tarjouksia Floridassa ja Kaliforniassa toteutettavista rautatiehankkeista ja SNCF:n osittain omistama tytäryhtiö Keolis Rail Services America teki tarjouksen Virginian ja Marylandin hankkeista. Kun SNCF teki tarjouksia näistä rautatiesopimuksista, sitä arvosteltiin siitä, että se ei virallisesti tunnustanut ja pyytänyt anteeksi osallistumistaan toiseen maailmansotaan. Vuonna 2011 SNCF:n puheenjohtaja Guillaume Pepy julkaisi virallisen katumuksen yhtiön toiminnasta toisen maailmansodan aikana.{{cite news |title=SNCF, French Railro