"
Minun on katsottava tarkemmin artikkelin nykyistä versiota, koska minulla on sellainen epäilevä tunne, että vastaus löytyy jostakin toissijaisesta artikkelista, kuten Lydian mode. Lyhyt vastaus on se, että kreikkalaisten harmonioiden ja keskiaikaisten moodien välinen yhteys on heikompi kuin mitä näytät uskovan, ja keskiaikaisten ja nykyaikaisten moodien välinen yhteys on melko suoraviivainen. ""Moderni järjestelmä"" on itse asiassa Common Practice Tonality, ja ""modaalinen"" käyttö tässä yhteydessä alkaa vakiintua erilliseksi ajatukseksi 1700-luvulla. Tärkein ero keskiaikaiseen käytäntöön on tiukempi pitäytyminen asteikon diatonisissa sävelissä. Esimerkiksi keskiaikaisessa järjestelmässä ei ole käytännön eroa lydialaisen asteikon ja niin sanotun duuriasteikon välillä eikä dorian asteikon ja niin sanotun molliasteikon välillä. Jotta ""modaalinen maku"" voitaisiin erottaa esimerkiksi molliasteikon yläpuoliskon kromaattisesta joustavuudesta, tuli tarpeelliseksi vaatia, että erityisesti toonikalle noustessa käytettiin aina molli-seitsemättä asteikkoa, ja kuudennen asteen piti olla aina duuria dorian tunnistamiseksi ja aina mollia aeolilaisen tunnistamiseksi. Tällaista käytäntöä ei ollut 1500-luvulle asti, ja vasta Glareanus teki 1500-luvun puolivälissä teoreettisen eron dorian ja aeolian sekä lydian ja joonian välillä. Katson, mitä voin tehdä tämän asian selvittämiseksi (käyttäen tietenkin luotettavia lähteitä). "