"

 Tieteelliset todisteet Meuccin ensisijaisuudesta Bellin suhteen.

1) Anti-sidetoni piiri

Meucci alkoi tutkia puhelinjärjestelmään liittyviä aiheita vuonna 1858, kuten näkyy saman vuoden piirroksesta, joka on jäljennetty alla http://www.chezbasilio.it/immagini/corradi_drw.gif. 
Tämä piirros oli Meuccin vuoden 1871 varoituksen perustana, mutta koska Meuccin asianajaja ei jättänyt sitä varoituksen mukana, Meucci itse vahvisti sen myöhemmin 9. lokakuuta 1885 antamassaan valaehtoisessa vakuutuksessa.Piirroksessa näkyy kaksisuuntainen, samanaikainen puhelinkeskustelu, jossa molemmat lähetyssuunnat on erotettu toisistaan täysin (merkitty nuolilla). Tämän keinon tarkoituksena on torjua niin sanottua "sivuääni-ilmiötä" eli puhujan oman äänen (sekä taustahälyn) kaiun kuulumista hänen omassa vastaanottimessaan. 
Tämä ulkoasu tunnetaan nykyään nimellä ""nelijohdinpiiri"". Sen avulla Meucci ennakoi kaikkia muita keksijöitä, kuten seuraava todistaa:

Bellin patenteissa tai Grayn varoituksessa (molemmat vuodelta 1876) ei mainita sivusävyvaikutuksia eikä toimenpiteitä niiden torjumiseksi. Ensimmäisissä Bellin tilaajalinjoissa neljä (alun perin kaksi) laitetta yksinkertaisesti asetettiin sarjaan samalle linjalle.
Ensimmäiset anti-sidetoni (AST) -piirit esitteli Bellin väki 1900-luvulla, erityisesti George A. Campbell yhdeksällä patentillaan vuonna 1918, monta vuosikymmentä sen jälkeen, kun Meuccin ratkaisu oli esitetty tässä piirustuksessa, ja yli kolmekymmentä vuotta sen jälkeen, kun sama piirustus oli notaarin vahvistama.

2) Induktiivinen lataus

Yllä oleva piirros http://www.chezbasilio.it/immagini/lemmi_drw.gif on peräisin muistiinpanosta, jonka Meucci teki laboratoriokirjaansa 27. syyskuuta 1870 ja josta M. Lemmi on antanut 28. syyskuuta 1885 valaehtoisen todistuksen, joka sisältää kyseisen muistiinpanovihkon englanninkielisen käännöksen (ks. myös kirjoitukseni aiheesta ""Antenni"").
Voidaan nähdä, että kaaviot """nro 2"" ja """nro 3"" eroavat """nro 1"" induktorin (jossa on joko hevosenkenkä- tai tankorautasydän) asettamisessa keskelle pitkän matkan linjaa. Kaaviossa ""nro 4"" induktori on jaettu kahteen osaan, jotka on asetettu linjan molempiin päihin. Muistiinpanoissaan Meucci huomautti, että tällä tavoin hän pääsi eroon paristosta ja että jakamalla induktori kahtia hän sai parempia tuloksia.
Tämä tekniikka tunnetaan nykyään kaukopuhelinlinjojen induktiivisena latauksena, jonka avulla voidaan lisätä etäisyyttä ja/tai puheen laatua. Todisteena siitä, että Meucci oli ensimmäinen, voidaan käyttää seuraavia tapahtumia, jotka tapahtuivat monta vuotta Meuccin keksinnön (tai sen notaarin vahvistamisen) jälkeen:

Kesä-heinäkuussa 1887 Oliver Heaviside ja Alfred Vaschy ennustivat matemaattisten laskelmien perusteella, että puhelinsignaalit voitaisiin siirtää ilman vääristymiä lisäämällä johdon itseinduktiota.
M. I. Pupin sai 19. kesäkuuta 1900 kaksi ensimmäistä patenttia kyseistä tekniikkaa varten. Bell Telephone Co. hankki molemmat patentit ja sovelsi niitä myöhemmin linjoillaan.

3) Keinot ihovaikutuksen torjumiseksi

Koska puhelimen kaistanleveys oli suurempi kuin lennättimen, puhelinlinjat kärsivät suuremmasta vaimennuksesta, joka johtui niin sanotusta ihovaikutuksesta.
Meucci ehdotti kahdessa vuonna 1862 tehdyssä merkinnässä laboratoriovihkossaan (jotka on vahvistettu Lemin vuoden 1885 valaehtoisessa todistuksessa), että (kupari)johtimen pintaa käsiteltäisiin eri tavoin (periaatteessa grafiitilla) sen pinnanjohtavuuden lisäämiseksi.
Lisäksi Meucci totesi vuonna 1871 antamassaan huomautuksessa: "Mielestäni on parempi, että johto on pinta-alaltaan suurempi kuin sähköteleografin tavanomaisesti käyttämä johto."
Toinen muistiinpano hänen muistikirjassaan, joka on päivätty 17. elokuuta 1870, kuuluu: "Tällä tavoin olen saavuttanut noin kilometrin etäisyyden." Viestin on siis ollut hyvin pitkä. Tätä "" nippua "" kuparilankojen Meucci jätti Yhdysvaltain patenttihakemuksen "" Wire for Electrical Purposes "" 2. heinäkuuta 1880.

Se, että Meucci käytti kyseisiä tekniikoita ensimmäisenä, on todistettu seuraavilla seikoilla:

Kaikki keksijät laiminlöivät puhelinlinjojen ihovaikutuksen vuoteen 1880 asti, jolloin David E. Hughes ja Oliver Heaviside alkoivat tutkia sitä.
Tutkimustensa ja "kovaksi vedetyn" kuparin kehittämisen jälkeen Bell Telephone Co. päätti käyttää kuparia teräksen sijasta alkaen Bostonin ja New Yorkin välisestä linjasta, joka otettiin käyttöön 27. maaliskuuta 1884.

4) Kutsun signalointi

Meucci otti käyttöön sähkösignaalin, joka toteutettiin yksinkertaisesti linjan kumpaankin päähän kiinnitetyllä morsetunnistimella, jolla paikallinen lähetin kytkettiin hetkellisesti oikosulkuun. Tällä tavoin linjaa pitkin lähetettiin voimakkaita virtapulsseja, ja kaukaisesta vastaanottimesta kuului katkonaisia tikityksiä, jotka olivat paljon voimakkaampia kuin tavallinen puhe. Vuonna 1871 laatimassaan varoituksessa Meucci antoi yksityiskohtaisen kuvauksen kutsusignaalin antamisesta, joka oli johdonmukainen w