"===Kanada===

Kanadassa kaikkien tärkeimpien uskonnollisten ryhmien kuulemisen jälkeen avioerolakia muutettiin vuonna 1985 lisäämällä siihen 21.1 §, jonka mukaan tuomioistuimilla on valtuudet hylätä kaikki hakemukset ja pyyhkiä pois kaikki asiakirjat ja valaehtoiset lausunnot, jotka on jättänyt puoliso, joka ei ole onnistunut poistamaan uskonnollisia esteitä, jotka estävät toista puolisoa menemästä uudelleen naimisiin. Lainsäätäjän tarkoituksena oli:
saattaa puolisot tasa-arvoisempaan asemaan siviilioikeudellisissa avioerokanteissa;
rohkaisemaan erityisesti naisia käyttämään täysimääräisesti lain mukaisia oikeuksiaan; ja
säilyttää vuoden 1985 avioerolain eheys auttamalla varmistamaan, että uskonnollisen avioeron hyväksymisestä tai antamisesta kieltäytymistä ei käytetä neuvotteluvälineenä epäoikeudenmukaisten myönnytysten saamiseksi lasten huoltajuudesta ja tapaamisoikeudesta tai rahallisesta tuesta. 
Tämä kuvastaa sitä, että liittovaltion tasolla reagoidaan yleisesti ottaen voimakkaasti kaikkiin pakottamiseen tai sopimattomaan vaikuttamiseen liittyviin tekijöihin siviilioikeudellisessa järjestelmässä.

Bruker v. Marcovitz

Uskonnollisia sävyjä sisältävän siviilisopimuksen oikeuskelpoisuutta testataan nyt korkeimman oikeuden asiassa Bruker v. Marcovitz. Ks. Canadian Civil Liberties Association. http://www.ccla.org/pos/legal/

Vuonna 1969 osapuolet avioituivat ortodoksisessa seremoniassa.  Seuraavien 11 vuoden aikana he adoptoivat kaksi lasta sen jälkeen, kun Bruker ei kyennyt siittämään lasta.  Huhtikuussa 1980 Bruker aloitti avioeromenettelyn.   Linkki päätöstietokantaan on osoitteessa http://www.jugements.qc.ca/, ja koko päätös löytyy hakusanalla "Bruker" kohdasta "Cour d'appel".

Vuonna 1980 Marcovitz suostui avioeroa koskevaan suostumustuomioon, jonka mukaan hän saapui välittömästi rabbiiniviranomaisten eteen uskonnollisen Getin myöntämistä varten.  Pian siviilioikeudellisen avioeron jälkeen Bruker pyysi henkilökohtaisesti ja eri asianajajien ja rabbien välityksellä Marcovitzia antamaan getin, mutta Marcovitz kieltäytyi. Marcovitz katsoi, että hän kieltäytyi suostumasta, koska hän piti Brukerin käyttäytymistä avioeron jälkeen häirintänä ja tämän yrityksenä vieraannuttaa hänet lapsistaan.  

Bruker haastoi Marcovitzin oikeuteen vuonna 1989 ja vaati 500 000 dollarin vahingonkorvausta "siitä, että häntä on estetty jatkamasta elämäänsä Decree Nisi -määräyksen jälkeen [...], siitä, että häntä on estetty menemästä uudelleen naimisiin juutalaisen uskon mukaisesti [ja] siitä, että häntä on estetty hankkimasta lapsia"".
 Marcovitz vastaan Bruker (500-09-013353-032; 20. syyskuuta 2005).

Vuonna 1995 Montrealin rabbiinioikeus antoi avioerotodistuksen Marcovitzin suostumuksella ja hänen osallistuessaan avioeroon.  Huolimatta siitä, että Bruker sai getin, hän muutti kanteensa korottaakseen vaaditun vahingonkorvauksen määrää 1 350 000 dollariin ja sisällyttääkseen siihen vahingonkorvauksen ""avoliiton menetyksestä"". 

Koska Marcovitz oli rikkonut siviilituomioistuimen tuomiota, alempi tuomioistuin katsoi, että asiaa voitiin käsitellä siviilituomioistuimessa ja että Marcovitz oli rikkonut sopimusvelvoitettaan "esiintyä rabbiiniviranomaisten edessä".  Hän myönsi Brukerille 47 500 dollarin vahingonkorvaukset.

Valituksen johdosta kolmijäsenisen tuomioistuimen puolesta kirjoittanut Justice Hilton kumosi alemman oikeusasteen tuomion.  Hovioikeus katsoi, että velvoite oli luonteeltaan uskonnollinen, joten siviilituomioistuimet eivät voi antaa siitä tuomiota.

 ""Sillä ei ole merkitystä, että velvoite oli mainittu suostumuksessa, jonka ylempi tuomioistuin vahvisti, koska ylempi tuomioistuin ei olisi voinut koskaan ottaa käsiteltäväkseen avioerolain 17 §:n mukaista seurannaishakemusta, jossa vaadittiin ghetin antamista. Ei ole lainkaan epätavallista, että osapuolet sitoutuvat corollary relief -sopimuksessa täyttämään erilaisia velvoitteita, joita ei varsinaisesti ole mahdollista saada itsenäisesti, mutta jotka ovat kuitenkin toivottavia siinä määrin kuin ne edistävät sovinnollista avioeron jälkeistä ympäristöä."""

""Vaikka myönnänkin, että tämänkaltaisten velvoitteiden sisällyttäminen avioehtosopimuksiin on hyödyllistä, siitä ei seuraa, että kaikki velvoitteet tulevat automaattisesti kuraattorivalvonnan ja -valvonnan alaisiksi, olipa kyse sitten erityissuorituksesta tai vahingonkorvauksesta, jos sopimusta rikotaan. Jotta tällaiset lausekkeet olisivat täytäntöönpanokelpoisia, niiden on mielestäni liityttävä suoraan johonkin sovitun sopimuksen osa-alueeseen.