"

Thiru Muruga Kirupanandha Variyar, joka tunnetaan yleisesti ja kunnioittavasti nimellä Variyar Swamigal, syntyi Kangeya-Nallurissa, pienessä kylässä Palar-joen rannalla. Tämä kylä sijaitsee 5 kilometrin päässä Velloren ja Katpadin välissä Velloren piirikunnassa. Sangam-kirjallisuudessa tätä maakuntaa kutsutaan nimellä Thondai Nadu.

Elokuun 25. päivästä 1906 tuli suotuisa päivä, koska se on Swamigalimme syntymäpäivä. (Intian astrologian mukaan se oli lauantai 4.37, Sukla Patcham, Sasti thithi, Swathi Nakshatram, Subranama Yogam, Gowlawa Karanam, Thula Rasi Kadaga Lagnam).

 
     Swamyn isä Siva Thiru Mallaya Dasa Bhagavathar oli tunnettu puheistaan muinaisesta Puranasta ja etiikasta. Hän oli suuri oppinut, ja hänen tietonsa ja viisautensa Puranasta, etiikasta ja kirjallisuudesta olivat rajattomat. Siksi hänelle myönnettiin titteli ""Puranethikasa Paarangathar"". Hän perusti "Thirupugazh Sabhas" joka paikkaan levittämään "Thirupugazhia". eli lauluja, joissa lausutaan Muruga-jumalan kunniaa.

  Madhu Shri Kanagavalli Ammaiyar, Swamigalimme äiti, oli jalo, erittäin kurinalainen, rauhallinen ja hellä pyhä nainen. Hän oli aina linjassa miehensä ajatusten kanssa. Hänen ystävällisyytensä ja auttamishalunsa ihmiskuntaa ja erityisesti köyhiä kohtaan oli loputon.     Swamigalimme vanhemmat kuuluivat Veera Saiva -dynastiaan (ensisijaisesti Herran Sivan seuraajia) ja saivat 11 lasta, joista neljäs lapsi oli swamigalimme.

 TAB
     Kaikkivaltias paljastaa silloin tällöin suuruutensa ihmiskunnan hyvinvoinnin vuoksi ja saa pyhimykset syntymään tähän maailmaan. Tässä pyhimysten ketjussa meidän Swamigalimme, joka tunnetaan nimellä Deiva Thiru Muruga Kirupanantha Variyar Swamigal, tuli tähän maailmaan 20. vuosisadan alussa. 20. vuosisadan alussa Swamigalin elämä levittäytyi hartaaseen toimintaan, uskonnollisiin riitteihin ja erityisesti Swamigal teki pyhimys Arunagirinatharin 'Thiruppugazh'-teoksen tunnetuksi koko maailmalle.

 
Swamigal perusti omalla kustannuksellaan Thiruvarul Dhavaneri Manramin ja nimitti saarnaajia levittämään uskonnollisia ja hartaita riittejä ja ihanteita.  Swamigal oli itsekurin legenda; ennen kaikkea hänen elämänsä sai ihmiset elämään ihmisinä.

Luonnollisesti ihminen ei välttämättä ole lahjakas kaikissa oppiaineissa. Hänellä voi olla korkeaa tietämystä jostakin asiasta, mutta vähiten tietoa toisesta.

Joku voi olla hyvä puhuja mutta ei lainkaan hyvä kirjailija.

Joku voi olla hyvä kirjoittaja mutta ei hyvä puhuja. Joillakin voi olla syvällistä tietoa Sangam-kirjallisuudesta, mutta heillä ei ole tietoa tai kiinnostusta uskontoon liittyvää kirjallisuutta kohtaan.  Jopa ihmiset, jotka ovat hyvin perehtyneet uskonnolliseen kirjallisuuteen, eivät välttämättä pärjää musiikissa, mutta Swamigalillamme oli valtava ja syvällinen tietämys kaikista näistä taiteenlajeista ja kirjallisuudesta, ja hän harjoitti niitä. Lyhyesti sanottuna hän valloitti omistautumisen, kurinalaisuuden, poikkeuksellisen muistin voiman, ystävällisyyden ja valtavan tietämyksen teksteistä.

 TAB
Swamigalin isoäiti asui Kurnoolissa. Siellä oli suuri pyhimys, joka tunnettiin nimellä 'Gurubalam' ja jolla oli monia kykyjä (Ashtama Siddies). Eräänä päivänä tuo isoäiti (Swamigalin äidin äiti) vei vävynsä MallayaDasarin (Swamigalin isä) sanotun pyhimyksen Gurubalamin luo saadakseen vävylleen kultaisen kuution. Pyhä Gurubalam tiesi tämän asian hengellisen ajattelunsa kautta.Hän kysyi: "Kestääkö kultainen kuutio, jonka annan hänelle, ikuisesti? ""Lisäksi hän kertoi: ""Tyttäresi Kanagavallin vatsassa syntyy ja kasvaa lapsi, ja lapsen myötä koko kotinne on täynnä kultaisia kuutioita.""". Pyhimyksen sanojen mukaan niin syntyi meidän Variyar Swamigalimme.

 
Swamigalimme ei koskaan astunut mihinkään kouluun. Mutta hänen isänsä Mallayadasar opetti hänelle koulutusta, kirjallisuutta, kielioppia, musiikkia ja instrumentaalimusiikkia, erityisesti Veenaa, Swamigal alkoi lukea ja oppia tekstejä kolmannella ikävuodellaan.Swamigal pystyi kirjoittamaan Venbas-lauseita (eräänlainen tamililainen lyriikka) kahdeksannella ikävuodellaan.  Kahdentoista vuoden iässä hän opetteli ulkoa kymmenentuhatta runoa ja kirjoitti tekstejä, kuten "Ashta Naga Bandham", "Mayil", "Vel" ja "Sivalinga Bandams", jotka olivat liian vaikeita ja haastavia jopa korkeasti oppineille oppineille.

Veera Saiva -tapojen mukaan Swamigal käytti Sivalingamia (Sivalinga Tharanam) viidentenä vuotenaan Pana Patrar Muttissa Thiruvannamalaissa. Swamigal sai isältään upadesam 'Satakkara Mantram'in ja Thirupugazh Swamigalilta upadesam 'Sutchuma Satakkara Mantram'in. Palani Easana Sivachariya Swamigal antoi Swamigalillemme 'Nirvana Dhikshan' ja nimesi hänet 'Vama Deva Sivam'ksi (Dhikshanamam). Swamigal oppi 'Veenan' Bhramma Sri Then Madam Varadhachariyarilta.

 
Varhaisina päivinään Swamigalilla oli 'Srimath Pamban Swamigalin' Dharshan. Myöhemmin kerran Swamigal sai Sadakkara Upadesamin Pamban Swamigalilta unessa. Bhramma Sri Loganatha Iyyer, joka tunnetaan nimellä Madurai Thirupugazh Swamigal, perusti Thirupugazh Saban Adi-kadulle.