"

 Ne ovat aina olleet ja tulevat aina olemaan, sillä valloitusten ja sulauttamisen historia, kovalla työllä saavutettu itsenäisyys ja myös niiden ihmisten voimakas vastustus, jotka haluavat Britannian olevan Britannia (ei Walesin, Skotlannin jne.).  Isoäitini (kyllä, niin lähellä) sai selkäänsä, kun hän puhui walesin kieltä koulunsa leikkikentällä (tämä kokemus heijastuu myös teidän maassanne asuviin First Nation -väestöön), ja kulttuuri oli tuolloin melkein hävitetty.  Nämä asiat ovat elävässä muistissa, joten "me kaikki olemme oikeasti brittiläisiä" -lausahduksen kannattajat saavat voimakkaan vastareaktion.  Sama pätee irlantilaisilla sivuilla, joilla muistot kulttuurisesta assimilaatiosta ovat myös voimakkaita (ja Cromwellin muistosta.  Muistan olleeni kansalaisoikeusmarsseilla Belfastissa 60-luvulla, kun katolilaisilla ei ollut äänioikeutta, minkä monet ihmiset unohtavat tai eivät tiedä (ja heillä on edelleen B-luokan raakuuden arvet siitä).   Voisin jatkaa, mutta se ei ole akateeminen kysymys monille toimittajille, vaan se on heidän elettyä todellisuuttaan ja historiaansa.   TALK "