"

(deindent) Anteeksi, että olen kärkkynyt, mutta halusin olla reilu kaikkia näkökulmia kohtaan, myös dualistien näkökulmia kohtaan, joten yritin pitäytyä ajatuskokeilujen esittelyssä vetämättä johtopäätöksiä.

Ajatuskokeilu on seuraava:

 sinulla on yksi tarkkailija
 Tarkkailija kloonataan kopioksi 1 ja kopioksi 2 (joko Hubert/Yorickin tai Star Trekin tyyliin).
 Kopiot poikkeavat toisistaan joko sisäisen häiriön tai ympäristön vuoksi.

Kolmannen henkilön näkökulmasta tämä on objektiivinen kuvaus fysikaalisen järjestelmän kehityksestä, ei ole mitään epäselvyyttä siitä, mitä tapahtuu - yhdestä tarkkailijasta tulee kaksi. Jos heitä kuulusteltaisiin, kumpikin kopio sanoisi, että he olivat alkuperäinen tarkkailija ennen kloonaustapahtumaa. Mutta sisäpuolelta katsottuna, jos olet havaitsija, jota kloonataan, voit esittää hyvin luonnollisen kysymyksen: päädytkö minä olemaan kopio 1 vai kopio 2? Tätä kysymystä ei voi edes muotoilla ulkopuolelta, joten siihen ei ole objektiivista vastausta, mutta se on subjektiivisesti hyvin tärkeä, jos olet tarkkailija.

Tämä skenaario on Dennettin (ja jossain määrin Everettin) skenaario. Koska kysymys ei ole järkevä edes kolmannen persoonan näkökulmasta muotoiltuna, vastaus tähän kysymykseen ei ole minkään atomin sijainnissa ja nopeuksissa. Voisit päätellä, että tässä kysymyksessä ei ole mitään järkeä. Mutta joka tapauksessa vastaus tähän kysymykseen on 1 bitti subjektiivista tietoa, jonka sekä kopio 1 että kopio 2 tietävät, mutta jota alkuperäinen havaitsija ei tiedä. Objektiivisessa kolmannen persoonan näkökulmassa ei ole mitään tietoa - tiedät, että kopio 1 sanoo ""Olen kopio 1"" ja kopio 2 sanoo ""Olen kopio 2"".

Antaakseni esimerkin todellisesta TAI:sta ja SYNTH:sta menen Dennettin esimerkkiä pidemmälle: oletetaan, että kopiointi jatkuu loputtomiin, niin että kloonaus tapahtuu yhä uudelleen ja uudelleen. Silloin on hyvin vaikea sanoa, miltä se tuntuu tarkkailijasta, ensimmäisen persoonan näkökulmasta. Otetaan esimerkiksi Star Trekin kopiointilaite ja kopioidaan havaitsija, ja sitten kopioidaan jokainen kopio, mutta lisätään kierre: kopiointilaite säilyttää ensimmäisen kopiointitapahtuman tiedot muistipankeissaan ja tekee kolmannen kopion täsmälleen samassa tilassa kaksikymmentä vuotta myöhemmin ja alkaa kopioida myös tätä havaitsijaa samalla tavalla. Ja sitten se tekee niin taas neljäkymmentä vuotta myöhemmin, sitten kuusikymmentä vuotta myöhemmin. Mikä on subjektiivinen kokemus? Naiivin laskennan näkökulmasta minun pitäisi ennustaa, että minut lähes varmasti teleportattaisiin ajassa johonkin kaukaiseen tulevaisuuden pisteeseen, koska nykyisen tilani tulevien kopioiden määrä on huomattavasti suurempi kuin kahden nykyisen kopion määrä. Toisaalta nykyisistä kopioista polveutuvien havaitsijoiden kokonaismäärä on aina suurempi kuin tulevista kopioista polveutuvien havaitsijoiden määrä. Ehkä oikea laskutapa on siis laskea jälkeläisten lukumäärän mukaan kullakin aikaviipaleella eikä nykyisen tilani jälkeläisten kokonaismäärän mukaan. Vielä pahempaa on se, miten subjektiivinen kokemukseni voi muuttua sen mukaan, sammuttaako joku miljoonien vuosien päässä tulevaisuudessa sen hemmetin monistimen? (Boltzmannin aivoissa on samanlainen ajatus).  "