Puhut taas hölynpölyä. Rekonstruoitu ääntäminen ei ole nykyaikainen teoria, eivätkä nykyaikaiset kielitieteilijät ole perustelleet sitä. Samojen vanhojen 1800-luvun vanhentuneiden virheiden toistaminen nykyaikaisessa kirjassa ei ole todiste tai perustelu. Ainoa ero nykyaikaisten kielitieteilijöiden ja alkuperäisen teoksen välillä on se, että nykyaikaiset kielitieteilijät ovat poistaneet kaikki rasistiset herjaukset alkuperäisestä teoksesta (ainakin suurimman osan niistä) ja lisänneet mukaan vastuuvapauslausekkeen, jonka mukaan mikään heidän toistamistaan hölynpölyistä ei ole todistettavissa, kun otetaan huomioon historiallinen todistusaineisto tai pikemminkin sen täydellinen puuttuminen ja nykyaikainen tutkimus, joka on yksimielisesti teoriaa vastaan. Thanos Papadimitrakopulosin julkaisu on täysin pätevä lähde, koska se on myöhäisempi kuin rekonstruoidun ääntämisen vakiomuoto, jota opetetaan yhä nykyäänkin (teoriaa ei koskaan perustella opiskelijoille, vaan sitä opetetaan todistamattomana dogmana), eikä sitä ole koskaan kumottu. Chrys C. Caragounis on kielitieteen asiantuntija ja filologi ja siten pätevä lähde. Development of Greek and the New Testament, Mohr Siebeck (ISBN 3161482905) on hänen uusin julkaisunsa, joka on todennäköisesti uusin olemassa oleva antiikin kreikan ääntämistä koskeva tutkimus. Jokaisella, joka väittää olevansa muinaiskreikan asiantuntija ja joka edelleen uskoo rekonstruoituun ääntämykseen, ei ole oikeutta kutsua itseään asiantuntijaksi, sillä se on kuin uskoisi Ptolemaioksen maankeskiseen maailmankaikkeuteen, jonka havainnot ovat osoittaneet vääräksi. Kaikki seemiläisen kielitieteen asiantuntijat vastustavat muinaiskreikan rekonstruoitua ääntämistä, koska he tekevät täysin selväksi, että muinaiskreikka äännettiin kuten nykykreikka silloin, kun Septuaginta käännettiin alkuperäisestä hepreasta vuonna 280 eaa. Tämä merkitsee siis sitä, että myös klassisen kreikan on täytynyt ääntyä kuten nykykreikka, sillä muuten 72 heprean asiantuntijaa, joille opetettiin antiikin kreikkaa 50 vuotta aikaisemmin lapsina, eivät olisi yhdistäneet gomorassa esiintyvää protosemiittistä frikatiivia gimel, jota ei enää käytetty kirjoitetussa kielessä vaan puhuttiin vain hengityksenä, kreikkalaiseen kirjaimeen gamma. Gamma on siis täytynyt olla frikatiivi, ja on olemassa myriadeja muita esimerkkejä, joita seemiläiset kielitieteilijät käyttävät osoittaakseen, että muinaiskreikka lausuttiin kuten nykykreikka ja että heprealaiset aakkoset edustivat mediae- ja dasea- ja z-kirjaimia frikatiiveina. Seemiläisen kielitieteen tutkimuksesta ja Caragounisin ja Papadimitrakopulosin kaltaisten alan asiantuntijoiden tutkimuksesta käy selväksi, että rekonstruoitu ääntäminen on rasistinen huijaus, joka perustuu germaaniseen ylivaltaan (kuten alkuperäisten tekijöiden papereissa olevista loukkauksista käy ilmi) ja on loukkaus tiedettä kohtaan, ja ainoa syy, miksi sitä edelleen tangutoidaan, on pelkästään etnosentriset syyt.