"

Vaikka diglossia tutkimusalana tai jopa käsitteenä on saattanut kukoistaa jo kauan Caldwellin jälkeen, on täysin mahdotonta ajatella, että Caldwell olisi ollut tietämätön tästä diglossiasta.  Itse asiassa puhuessaan vaikeuksista, joita kouluttamattomien tai joskus jopa koulutettujen tamilien (ja minusta tuntuu varmasti ja vahvasti, että hän puhuu ihmisistä, jotka ovat saaneet koulutuksensa Tamil Nadussa.  En usko, että hän olisi perustanut näkemyksensä tai kirjansa henkilöihin, jotka opettelivat tai puhuivat tamilia esimerkiksi Saksassa tai Ranskassa 1800-luvun puolivälissä), Caldwell puhuu pelkästä diglossiasta, ehkä sanoinkuvaamatta sitä kovin monella sanalla.

Oli miten oli, tamilin kielen diglossiatutkimukset viime vuosikymmeninä olisivat vain käsitelleet "ongelmaa" yksityiskohtaisemmin ja valottaneet esimerkiksi diglossian syitä, ilmiön "kehitystä", jatkumista jne. vuosisatojen aikana ja muita akateemisesti kiinnostavia asioita.

Yritän sanoa, että vaikka tieteellinen kiinnostus ja tutkimus diglossiasta on ehkä viime vuosikymmenien kehitystä, "diglossia" (tamiliksi) oli kuitenkin olemassa jo ennen sitä.  Ja kuten sanoin, Caldwell on vain koskettanut sitä, mutta ei ole mennyt syvemmälle tutkimaan sen monimutkaisempia yksityiskohtia.

Tästä huolimatta on tosiasia, että tavallinen tamili, erityisesti sellainen, jolla ei ole muodollista (tai epävirallista) koulutusta, ei useinkaan ymmärrä klassista tamilia tarpeeksi arvostaakseen täysin sen kauneutta.

joten imo, jo olemassa olevat linjat olisi säilytettävä nykyisellään.  Mutta sinun pitäisi myös (mieluiten ennen näitä rivejä) mainita tamilin kielessä esiintyvä diglossia, eri tasot, jatkumo jne. ja sitten päätellä, että... ""....mainitun diglossian seurauksena tavallinen tamilainen, joskus jopa muodollisen koulutuksen saanut, ei pysty ymmärtämään klassisen kirjallisuuden kieltä (tai muita diglossian tasoja)"""

Ja vastatakseni Sundarin kysymykseen siitä, rajoittuuko tämä (mielestäni) vain tamiliin vai onko se ominaisuus myös muissa kielissä -

Vaikka en osaa mitään kieltä "ammattitasoisesti", olen saanut virallista koulutusta sekä kannadassa että hindissä.  Olen havainnut tämän piirteen molemmissa kielissä, paljon enemmän kannadassa.  Kannadassa, itse asiassa, jos tutkitte D V Gundappan 'Mankutimmana Kaggaa' (kirjoitettu kai joskus 60- tai 70-luvulla), käytetty kieli on jossain määrin haLegannaDa-tyylistä, vaikka sanoisin, että se ei 'kuulosta' yhtä haLe(vanhalta) kuin haLegannada.  Pystyn ymmärtämään tätä teosta suurimmaksi osaksi, paitsi joissakin kohdissa, joissa se on minulle hieman liikaa ja joudun ehkä turvautumaan sanakirjaan.

Sanoisin, että missä tahansa kirjallisuudessa, riippumatta siitä, milloin se on kirjoitettu, mutta puhtaasti haLegannada-tyylillä kirjoitettuna, ei olisi paljonkaan järkeä kouluttamattomalle silmälle tai korvalle.  

Hindin kielessä, luultavasti siksi, että kieli on paljon nuorempi kuin kannada tai tamil, vaikka olen havainnut eräänlaista diglossiaa, esimerkiksi Kabirin käyttämässä kielessä ja Munshin tai jonkun muun kielessä, Kabir on minulle paljon selvemmin havaittavissa kuin vaikkapa Kavirajamarga olisi minulle tai luultavasti Kural teille.

Yleisesti ottaen minusta tuntuu, että useimmissa kielissä (ainakin intialaisissa kielissä) on lähes aina jonkinasteista diglossiaa, sillä esimerkiksi uutisten lukijoiden käyttämä kieli (ainakin vanhoina vanhoina hyvinä "vain Doordarshanin" päivinä) on kaukana siitä kielestä, jota kuulisi kadulla.  Uutistenlukijoista ja kadun kielestä puheen ollen, muistin juuri mielenkiintoisen asian Etelä-Kanaran asukkaiden puhumasta kannadasta.  Se on lähes täsmälleen samanlainen kuin uutisissa tai virallisissa asiakirjoissa käytetty kieli, sillä he puhuvat lähes samalla tavalla kuin he ja muu Karnataka kirjoittavat.  En ole varma, onko tamilissa tai missään muussa kielessä, josta minulla on tietoa, vastaavaa.
 "