"
Luojasta
Demiurgi on filosofian ilmaus, sillä se on kreikkalaisen tai hellenistisen kulttuurin käsite. Tämä tarkoittaa sitä, että demiurgi on kreikkalaisten kulttuurinen käsite, sillä he eivät uskoneet olemattomuuden empiiriseen olemassaoloon ei-substantiaalisena (ex-nihilo). He pitivät olemattomuutta aineena, jota kutsuttiin eetteriksi. Kreikkalaiset pakanoina ja pakanafilosofeina eivät uskoneet, että jostain ei voi saada mitään, joten luojalle oli luotava ""jostakin"". Platonilla se oli hyvä, Aristoteleella energia, Plotinuksella voima. Nämä ovat ontologisia noemoja, jotka luovat tietoisuuden ihmisessä. Tämä johtuu kreikkalaisen tai hellenistisen filosofian ainutlaatuisesta olemuksesta, jossa luonnollista (fysiikka) ja yliluonnollista (metafysiikka) käsitellään ihmisen tietoisuuden jatkeina. Kaikki, mistä voidaan puhua tai mitä voidaan kokea, on siis peräisin ihmisen tietoisuudesta, ja siksi se on ilmaistava antropomorfisesta näkökulmasta. Jumala tai jumalat eivät voi olla mitään ihmisen ulkopuolella olevaa. Siksi Zeus ja jumalat ovat virheellisiä, koska niiden virheet heijastuvat ihmisessä ja ihmisten virheet heijastuvat heissä. Demiurgi on ilmaisuna luoja, eikä mitään voi luoda kuin sillä tavalla, jolla ihmiskunta luo. Kreikkalais-ortodoksinen kristillinen Jumala ei ole suhteutettavissa Actus et potentiaan kuten roomalaiskatolinen Jumala, koska Jumala ei ole olemukseltaan toiminta tai toimimattomuus eikä potentiaali eikä potentiaalinen, mikä tekisi Jumalan olemuksesta, olemuksesta tai substanssista käsittämättömän, eikä se sitten ole ortodoksinen kristillinen Jumala. Kristillinen Jumala ei ole yksi (monadi) tai ykseys Pyhän Dionysios Areopagiitin mukaan.   
Ortodoksisessa kristinuskossa ei ollut samaa Jumalaa, joten ""Jumalan käsite"" käyttää ja käyttää tuttua kieltä (hellenistisen kreikan ja bysanttilaisen kreikan välillä), mutta pohjimmiltaan sisältö on erilainen Jumalan käsite. Kreikkalais-ortodoksisessa kristinuskossa (jota Iamblichus tavallaan yritti jälkikäteen istuttaa neoplatonismiin) Jumala on maailmankaikkeudessa ja sen ulkopuolella. Jumala koostuu substanssista, joka on substanssin ulkopuolella, koska Jumalan tietoisuus ontologisesti on hyperolemista. Se tarkoittaa, että Jumalaa substanssina ei voida havaita eikä pitää sisällään. Nyt tämä oli riippuvainen hypostaasin, immanenssin tai olemassaolon käsitteestä (katafaattinen). Pakanallinen filosofinen Jumala oli havaittavissa oleva substanssi, josta kaikki asiat johtuvat ja johon ne redusoituvat. Ortodoksinen kristillinen Jumala on hypersubstanssi, joka ei ole empiirisesti havaittavissa. Ihmiskunnan on muututtava, jotta se voi havaita sen. Koska kreikkalais-ortodoksisen kristinuskon Jumalalla ei ole kolmiyhteisessä täydellisyydessään (luomattomuudessaan) samaa tietoisuutta kuin ihmiskunnalla, hän ei jakanut ihmiskunnan tietoisuutta ennen kuin hänestä tuli ihminen eli Jeesus Kristus. Käänteinen on totta vain filosofiassa, sillä ortodoksisessa kristinuskossa Jumalalla kokonaisuutena on tietoisuus, joka on täysin ihmiskuntaan suhteuttamaton. Filosofiassa Jumalalla ja ihmiskunnalla on sama tietoisuus, ja roomalaiskatolilaisuus ja protestantismi kohtelevat Jumalaa ontologisesti hyvin pitkälti modalistisesti (kuten sabellianismi), mikä luo myös erilaisen tietoisuuden. Ortodoksinen kristinusko torjuu myös tämän kristillisen Jumalan antropomorfisoimisena, mikä voi johtua vain siitä, ettei kristillistä Jumalaa (teoriaa) ole varsinaisesti koettu ja että vain aivoissa oleva malli tai filosofian sisäinen Jumala on koettu.
  "