Tämä on täyttä roskaa!!  Joukko aivopestyjä, glasweigilaisia hulluja, jotka juoksentelevat Goodison Rd:llä, ei todista, että EFC:ssä olisi katolilaisia ennakkoluuloja. Tai jotkut sekopäät Kopissa derbypäivänä.   Eikä myöskään sitä, että herra Baxter on katolilainen.  Epäilen, että hän ei koputtanut katolisten kotien oville ja houkutellut heitä EFC:hen.  Useimmat ihmiset eivät olisi kuulleet hänestä.  EFC:n komitea oli pääosin liberaalien ja Houldingin ollessa valtuutettu konservatiivien ryhmässä.  Monet EFC:n komiteasta kuuluivat raittiusyhdistyksiin, Houlding oli panimomies, ja he katsoivat, että hän halusi myydä oluttaan Anfieldillä - hän halusi yksinomaiset oikeudet virvokkeiden tarjoiluun.  Houlding vaati, että joukkueet vaihtavat vaatteet hänen Sandon-pubissaan ja kävelevät kentälle.  Holding sai tästä rahaa myynnistä. 

EFC:n jakautuminen Liverpoolin luomisessa oli puhtaasti periaatteellinen.  Ei minkäänlaista uskontoa.  Everton halusi yhteisöllisen seuran, jonka osakkeet jakautuvat. Houlding halusi muutaman rikkaan omistajan omistavan suurimman osan osakkeista - yritysmalli, joka on edelleen sama kuin nykyäänkin.  Goodison Parkiin siirryttyään Everton laski liikkeelle 5 000 osaketta faneille. EFC:llä oli ensimmäisenä osakkeenomistajien yhdistys, ja kokoukset ovat aina Liverpool Echo -lehdessä.  Everton laittoi voitot takaisin seuraan fanien hyväksi, ja 1930-luvulla sillä oli 4 kaksikerroksista katsomoa, kun taas Anfield oli siihen verrattuna alkeellinen, koska omistajat kermankuorivat pois - vaikka molemmilla seuroilla oli suunnilleen samankokoinen fanikunta.  Anfield korotettiin vasta vuonna 1963 Kemlyn Rd:n katsomolla, loput olivat peräisin viimeistään vuodelta 1906 - kaksi vuotta myöhemmin EFC isännöi MM-puolivälierää, ero oli niin huomattava.

Leedsin yliopiston tutkimuksesta. Linkki historian sivustolla. Säilytetty Cambridgen yliopistossa.

Leedsin yliopiston tutkimus:-

Molemmilla kaupungin suurseuroilla on yhteinen alkuperä. Everton-jalkapalloseura perustettiin pienenä kappeliseurana vuonna 1878, siitä tuli Football Leaguen perustajajäsen vuonna 1888, se voitti ensimmäisen kerran mestaruuden vuosina 1890-91 ja pelasi tuolloin kotiottelunsa Anfieldillä. Vuoden 1890-luvun alussa seura oli kuitenkin vakavissa vaikeuksissa ja koki traumaattisen sisäisen hajaannuksen, joka repi sen johtoa ja omistusta ja johti toisen seuran perustamiseen.

Seuran tärkein rahoittaja oli Houlding, tunnettu panimomies ja konservatiivipoliitikko, mutta taloudellisen hyväksikäytön syytösten vuoksi vuonna 1892 suurin osa seuran jäsenistä jätti Anfieldin paikan, irrotti seuran Houldingin määräysvallasta ja lähti Goodisoniin - kostoksi Houlding perusti uuden seuran, Liverpool F.C.:n, jonka kotipaikka oli Anfield.

Erimielisyyksien tarina on tärkeä osoitus siitä, miten pitkälle menestyvä ammattilaisjalkapallo-organisaatio oli integroitunut yhteisön identiteettiin ja politiikkaan myöhäisviktoriaanisella kaudella. Tutkimus osoittaa, että seuran hallinnosta ja omistajuudesta käyty kiista oli jo varhaisessa vaiheessa osoitus siitä, että jo tuolloin oli tärkeää, että seura nähtiin arvokkaana poliittisena palkintona ja keinona, jonka avulla varakkaat yksilöt saattoivat hankkia vaikutusvaltaa ja arvovaltaa, ja että se oli jo varhain ilmentymä nykyisistä kaupallisten tukijoiden ja fanien välisistä kitkakohdista.

Evertonin historiallinen kiista korostaa myös nykyajan merkittäviä käsityksiä siitä, millainen rooli ikonisella jalkapalloseuralla voi olla yhteiskunnallisen käyttäytymisen muovaajana. Uuden Everton F.C.:n omistajat ja johtajat uskoivat, että näin tärkeä yhteiskunnallinen instituutio voisi olla "puhtauden" linnake, kristillisen raittiuden, nonkonformististen ja liberaalien ihanteiden malli. Hallinnollisesti he pyrkivät siirtämään alkuperäisen demokraattisemman "jäsenseuran" ihanteen yhtiöittämisen aikakaudelle.

Myös Houlding oli hyvin tietoinen menestyvän jalkapalloseuran merkityksestä yhteisön identiteetille ja osallistumiselle, mutta hän uskoi, että "nykyaikaiseen" liiketoimintamalliin perustuva yritysrakenne (jossa sijoittajilla on määräysvalta ja jossa he voivat odottaa kohtuullista tuottoa) oli sopivampi. Hänen käyttäytymisensä Everton F.C:ssä ja hänen myöhempi menestyksensä Liverpool F.C:n perustamisessa paljastavat hänen pyrkimyksensä yhdistää politiikka ja urheilu siten, että hänellä olisi vaikutusvaltaa molemmissa ja että hän voisi näin turvata kannatuspohjan "konservatiivisen demokratian" brändilleen.

Vaikeudet, joita hän kohtasi Everton F.C:ssä, osoittavat kuitenkin myös vastakkaisten poliittisten käsitysten voimakkuuden. Vaihtoehtoinen liberaalien näkemys raittiista jalkapallon käsityöläiskannattajasta, joka on tiiviisti mukana seuransa asioissa jäsenyyden ja erilaisten osakeomistusten kautta ja joka suhtautuu varauksellisesti juomakaupan itsevaltaiseen manipulointiin, osoittautui kykeneväksi repimään Everton F.C.:n pois Houldingin hallinnasta, vaikka hän pystyi vain lyhyen ajan kuluttua perustamaan menestyksekkään kilpailevan seuran.

Toinen piirre oli se, että skisma tapahtui protestanttisten riveissä, sillä huolimatta siitä, että lahkolaisuuden merkitys Liverpoolin politiikassa oli usein korostunut - ja huolimatta Irish Home -järjestön poliittisesta merkityksestä.