"Teette myös seuraavan kunnianloukkaavan hyökkäyksen auktoriteettiani vastaan väittämällä ""Hän [Janet Marlow] on siis tässä vaiheessa arvovaltaisempi hahmo kuin Viktor."""."  Väitteesi ei perustu mihinkään tieteelliseen, ainoastaan googletustuloksiin ja siihen, että Marlow on itse julkaissut menetelmäkirjan. Menetelmäkirjaan, jonka sisältämä tieto on todistetusti väärää. Monien virheiden joukossa tuossa kirjassa: Narciso Yepes [...] kuuli, että kuusikielisessä kitarassa oli neljä sävyä, joilla oli vähemmän kestoa, koska sympaattinen resonanssi puuttui."" Tämä on, vaikka Yepes ilmoittaa kaikkialla kahdeksan (ei neljä) puuttuvaa resonanssia eri artikkeleissa ja haastatteluissa, kuten tässä viitataan sekä hänen Real Academia de Bellas Artes de San Fernando -akatemian 30. huhtikuuta 1989 pitämässään puheessa: ""Lisäämäni jouset sisältävät kaiken sen luonnollisen resonanssin, joka soittimesta puuttui kahdeksassa kahdestatoista yhtäläisen asteikon kahdestatoista sävelestä."". 

Huolimatta siitä, että keskustelimme tästä viimeisestä asiasta kanssasi lukuisia kertoja, annoit silti seuraavan lausunnon: "Sivulla, johon linkitin, ei ole väärää tietoa. Molemmat sivut kuvaavat samoja kahdeksaa ääntä, jotka saadaan samoista neljästä resonoivasta jousesta. Se, onko kyse neljästä ""resonanssista"" vai kahdeksasta, ei ole asia erikseen."""  Eli vaikka kahdeksan ei selvästikään ole yhtä kuin neljä ja vaikka kumpikaan puoli ei selvästikään kuvaa samaa asiaa, puolustat silti tukeasi väärälle informaatiolle.

Vaikka olen selittänyt tämän jo aiemmin, ja sivustollani selitetään se yksityiskohtaisesti, sanon sen uudelleen:

Länsimaisessa musiikkiasteikossa on 12 nuottia oktaavia kohti. Yepes havaitsi, että kitarassa neljä näistä sävelistä, kun niitä soitetaan diskanttijousella, saa aikaan unisonoresonanssin bassojousesta. Nämä neljä nuottia ovat E, A, B ja D. Jos diskanttijousella soitetaan mikä tahansa oktaavi näistä nuotteista, bassojousi toistaa sen unisonona. Jos soitetaan A5, A5 toistetaan bassojousen resonanssilla. Yepes havaitsi, että muilla kahdeksalla nuotilla ei ole samanlaista resonanssia. Ne ovat C, C#, D#, F, F#, G, G# ja A#. Lisäämällä kitaraan neljä yksikäsitteisellä tavalla viritettyä jousta (C, A#, G#, F#), oktaavin kaikki kaksitoista nuottia, jotka soitetaan missä tahansa diskanttijousilla, saavat nyt unisonoresonanssin bassojousilta. Jos soitetaan C#4, C#4 toistuu jousella 10 (F#). Jos soitetaan F#4, F#4 toistuu resonanssina jousella 10. Jos sekä C#4 että F#4 soitetaan, jousi 10 tuottaa samanaikaisesti sekä C#4:n että F#4:n sävelen. Tämä on akustiikan todistettu tosiasia.

Jos Janet Marlow väittää, että kuusijousisessa kitarassa on vain "neljä puuttuvaa resonanssia"..." (ja kirjassaan jopa toteaa tämän olevan ""Narciso Yepesin"" ansiota), se on täysin väärin. Yepes sanoi kahdeksan puuttuvaa resonanssia (C, C#, D#, F, F#, G, G#, A#), ei neljää (C, Bb, Ab, Gb). Marlow tietää tämän, koska hän on (Soundboard-lehdessä) viitannut Yepesin haastatteluun (Snitzler, L. 1978. ""Narciso Yepes: The 10-String Guitar: Overcoming the Limitations of Six Strings"". Guitar Player 12: s. 26.), jossa Yepes ilmoittaa hyvin selvästi, mitkä nuotit resonoivat ja mitkä eivät. Silti hän on julkaissut ainakin kaksi kertaa disinformaatiota siitä, että Yepes lisäsi neljä jousen (resonaattoria), koska neljä resonanssia puuttui.

Jos sinulla on edelleen ongelmia tämän ymmärtämisessä, tapaan sinut mielelläni ja havainnollistan sitä oikealla 10-sauvakitaralla, koska et ole koskaan omistanut/ soittanut sellaista.
  

"