Papiston siviilioikeudellinen perustuslaki
Roomalaiskatolinen kirkko oli hallitseva uskonto vuoden 1789 vallankumoukseen asti, jolloin vallankumoukselliset pyrkivät kukistamaan monarkian ja sen kannattajien lisäksi myös koko yhteiskunnallisen ja poliittisen järjestelmän, kirkko mukaan luettuna. Vaikka kirkko selviytyi vallankumouksesta, uuden tasavallan ideologian mukaan se ei voinut enää pysyä erillisenä omaisuutena, jolla oli omat omaisuutensa. Siksi uusi hallitus takavarikoi kirkolle kuuluneet maat ja omaisuus ja huutokauppasi ne auttaakseen ratkaisemaan vallankumoukseen johtaneet taloudelliset ongelmat. Valtio yritti myös tehdä valtavan uudelleenjärjestelyn kirkon hierarkiassa ja vaati, että papisto vannoi uskollisuutta Ranskan hallitukselle ennen kirkkoa. Vain pieni osa papeista noudatti tätä vaatimusta, mutta siitä huolimatta tätä yritystä saattaa katolinen kirkko valtion valvontaan voidaan pitää maallistumisen kehityksen alkuna Ranskassa.

Vuoden 1790 tapahtumien kuvauksena tästä puuttuu sekä puolueettomuus että tarkkuus. Kansalliskokous ei tehnyt kokonaista yhteiskuntarakenteen vallankumousta, vaan takavarikoi kirkon maata valtionvelan maksamiseksi. (Jos se olisi tehnyt niin, mitä olisi jäänyt vuoden 1793 jakobiinien tehtäväksi?).