"
FormerIP sanoo: ""Minulle se sopisi, mutta tätä ei pitäisi tehdä niin, että se saisi aikaan sen ajatuksen, että aikaisempi tutkimus on syrjäytetty.""" Niin tein lähettämässäni versiossa. Mutta meidän on otettava huomioon se, että nämä tutkimusarvostelut tarkastelivat kukin eri korpusta, mikä ei käy selvästi ilmi nykyisestä versiosta. Tässä on, mitä Cochrane 2006 sanoo:
 ""Sisäänottokriteerit: Aikuiset, joilla on ensisijainen ahdistuneisuushäiriödiagnoosi (tai joka vastaa muita diagnostisia kriteerejä, mukaan lukien diagnostiset ja tilastolliset mielenterveyshäiriöt (DSM), kansainvälinen tautiluokitus -9 (ICD-9) tai ICD-10 kliiniset kuvaukset tai neuroottisten häiriöiden tutkimusdiagnostiset kriteerit), ja joilla on tai ei ole muita psykiatrisia liitännäissairauksia, sukupuolesta, iästä, rodusta tai kansalaisuudesta riippumatta.""".
Kirjoittajien mukaanottokriteerinä oli, että tutkimukseen osallistuvilla henkilöillä oli diagnosoitu ahdistuneisuushäiriö. He olivat psykiatrisia potilaita. Siksi he jättivät tarkastelun ulkopuolelle 46 löytämästään 50 ahdistuneisuutta käsittelevästä tutkimuksesta. He halusivat vain ne tutkimukset, jotka koskivat aikuisia, joilla oli tietty diagnoosi: ""Käyttämällä psykiatrisen häiriön diagnostisia kriteerejä (DSM- tai ICD-luokitus) ja rajaamalla mukaan vain satunnaistetut kontrolloidut tutkimukset, 46 tutkimusta suljettiin pois varhaisvaiheesta.""" Jäljelle jääneistä neljästä tutkimuksesta yksi koski TM:ää. Cochrane tarkasteli yhtä TM:ää koskevaa tutkimusta.

Eppley tarkasteli kaikkia ahdistukseen liittyviä TM-tutkimuksia. Useimmat näistä olivat ei-kliinisiä tutkimuksia, eli niissä oli mukana koehenkilöitä, joilla ei ollut diagnosoitu ahdistuneisuushäiriötä. Näissä tutkimuksissa, sekä meditaatio- että rentoutumistutkimuksissa, käytettiin yleisimmin Spielberger State-Trait Anxiety Inventory -mittaria, joka on standardoitu ahdistuneisuuden arviointi, joka on validoitu sadoissa tutkimuksissa, arvioimaan koehenkilöiden ahdistuneisuuden tasoa. Hänen meta-analyysinsä sisälsi 35 TM:ää koskevaa tutkimusta. Yhteenvetona voidaan todeta, että paras tapa esittää nämä lähteet on tehdä selväksi, että niissä tarkasteltiin eri koehenkilöpopulaatioita ja siten eri tutkimusryhmiä.   "