Toinen jakso (Emily ja hänen koiransa) 

Tässä on toinen tarina Emilystä ja hänen koirastaan:
Emily oli merkittävä olento. Lapsena ja naisena hän oli persoonaltaan pelkkä varjo ihmisyydestä, - kalpea ja herkkä. Mutta hänen sisällään asui villi, maanpäällinen henki, joka aina välillä välähti hänen silmistään tavalla, joka sai katsojat vapisemaan. Lapsena häntä puri vieras koira, ja sanomatta sanaakaan hän meni keittiöön, otti tulelta tulikuuman italialaisen silitysraudan ja laittoi sen haavoittuneeseen kohtaan. Hänen lemmikkinsä ja vakituinen kumppaninsa oli valtava, ruskeahiuksinen, hurja härkäkoira, jonka joku eriskummallinen ystävä oli antanut hänelle. Kaikki talon asukkaat pelkäsivät tätä raakalaista; se makasi itsepintaisesti sänkyjen puhtailla vastakkain olevilla levyillä, mutta kukaan muu kuin emäntä ei uskaltanut opettaa sille parempia tapoja, sillä se ei tunnetusti antanut koskaan anteeksi iskuja. Emily päätti kuitenkin ruoskia hirviötä. Emily oli pieni, hoikka, heikko ja lapsellinen, mutta valkeat kasvot ja vilkkuvat silmät, hän tarttui koiraa niskasta ja raahasi sitä portaita alas; eteiseen päästyään hän päästi otteensa irti, ja heti raivostunut otus lensi hänen kurkkuaan kohti, mutta nopeasti Emily iski sitä pienellä, puristetulla nyrkillä silmään ja tyrmäsi sen takaisin; sen jälkeen seurasi nopea iskujen sarja, joista jokainen kohdistui jompaankumpaan silmään. Isku kesti useita minuutteja, kunnes eläin kaatui tainnutettuna, sokeutuneena ja tajuttomana, ja Emily raahasi sen valtavan ruhon riemuissaan pois, jotta turvonneita silmiä voitaisiin lietsoa. Koira rakasti Emilyä koiran pysyvällä, orjallisella rakkaudella, eli sen jälkeen kuuliaisesti Emilyä kutsuessaan ja suri kuollessaan yhtä heikosti kuin ihmisolento hänen hautansa äärellä.
Lähde: John Cordy Jeaffreson, Novels and novelists: from Elizabeth to Victoria (s. 292), julkaistu 1858.