", olen samaa mieltä Valkoisen kaartin kanssa siitä, että Lenin ja hänen hallituksensa tekivät monia julmuuksia Venäjän kansaa vastaan, ja yrityksesi "kaunistella" heidän mainettaan on historiallisesti hieman epätarkka (älä ota tätä henkilökohtaisena hyökkäyksenä). Kulakkien osalta olette täysin oikeassa siinä, että heitä ei koskaan ollut olemassa luokkana, ja kommunistit keksivät heidät yrittäessään edistää "luokkataistelua" maaseudulla - silti jätätte huomiotta sen tosiasian, että Lenin, ei Stalin, aloitti kulakkien vastaisen kampanjan. Stalin oli tosin vastuussa kulakkien laajamittaisesta puhdistamisesta osana kollektivointiohjelmaansa. Kaiken kaikkiaan sanoisin, että Stalin vei Leninin ideologian vainoharhaisuuden ja joukkomurhan uusiin korkeuksiin - mutta tämän ideologian perusta oli Leninin perustamassa järjestelmässä. Stalin oli pahempi kuin Lenin, mutta näiden kahden välillä ei ollut puhdasta historiallista eroa - he olivat osa samaa autoritaarista ja brutaalia kommunistista perinnettä.  

 Mitä on tehtävä?- Osa III 

Lisähuomautukset ovat tietenkin tarpeen.

ANTISEMITISMI.  Saisinko viitteen siitä, että Nikolai antoi luvan Kishinevin verilöylyyn?  Tietääkseni tämä episodi oli Vjatšeslav Plehven, sisäministerin ja pahamaineisen antisemitistin, käsialaa.  Bessarabian kuvernööri ja keskushallitus tuomitsivat pogromin.  Sergius Witte, joka oli tsaarin ylivoimaisesti paras ministeri, ilmaisi selvästi omat mielipiteensä asiasta.  

Tsaarin Venäjällä oli pogromeja, ja antisemitismi oli pitkäaikainen ja myrkyllinen perinne.  Kyse on siitä, että sitä ei aina voida jäljittää tsaariin: Venäjän valtio ja hallinto olivat siihen aivan liian monimutkaisia.  Virallinen antisemitismi oli lisäksi luonteeltaan pikemminkin tunnustuksellista kuin biologista.  Aleksanteri III:n aikana rinnastamispyrkimys voimistui entisestään hänen liberaalisti ajattelevan isänsä murhan jälkeen, mutta se koski juutalaisten lisäksi myös katolilaisia, luterilaisia ja muslimeja.  Siviilioikeudellinen vammaisuus voitiin aina poistaa ortodoksisuuteen kääntyneiden osalta, jos he halusivat valita tämän tien.  

Nicholas oli tavanomainen ja mielikuvitukseton mies, mutta hänkin pystyi havaitsemaan ilmeisen valheellisen.
Vaikka hän oli aluksi innostunut Siionin vanhimpien pöytäkirjoista (kuten London Times vuonna 1919), hän tunnisti ne pian Vladimir Burtsevin, joka ei ollut tsaarin ystävä, mukaan vaaralliseksi poliittiseksi hölynpölyksi.  Kannattaa tutustua Solomon Grayzeliin, joka ei myöskään ollut mikään tsaarin Venäjän ihailija ja joka sanoo teoksessaan A History of the Jews seuraavaa: ""Jopa tsaari oli pitänyt väärennöstä täysin epätodennäköisenä ja harkitsemisen arvottomana.""" (Philadelphia, 1968, s. 613).  

Koko tämä keskustelu sai alkunsa siitä, että kyseenalaistin Leninin pätevyyden antisemitismin vastaisena taistelijana yhden ainoan puheen perusteella ilman esimerkkejä.  Jos tarkastelemme Neuvosto-Venäjän todellista toimintaa Leninin aikana, kuva on aivan toisenlainen.  Tsaarien ikivanha antisemitismi ei osoittanut juurikaan häviämisen merkkejä, vaan se pikemminkin paheni.  Puna-armeijan yksiköt olivat vastuussa muun muassa Ukrainan pogromeista Trotskin ilmeiseksi huolestuneisuudeksi.  Vuoden 1921 uskonnonvastaisessa kampanjassa, jonka Lenin oli nimenomaan hyväksynyt, juutalaiset nostettiin erityiseksi kohteeksi; jopa Maxim Gorki syytti hallitusta antisemitismin käyttämisestä poliittisiin tarkoituksiin.  Smolenskissa ja muualla järjestettiin pogromeja.  Kun juutalaiset yrittivät puolustaa synagogiaan, jotka uhattiin takavarikoida, joukot tunkeutuivat sisään ja huusivat "kuolema jideille".  Vuoden 1921 kampanja huipentui "juutalaisuutta" vastaan käytyyn näytösoikeudenkäyntiin, joka järjestettiin korostuksen vuoksi, jos sellaista tarvittiin, samassa oikeussalissa kuin Beilissin oikeudenkäynti vuonna 1913.  Mikä oli Leninin tuki juutalaisille?

TERROR.  Kyllä, terroria oli, laajamittaista ja julmaa, mutta valkoisten terroria oli enemmän kuin yhtä paljon kuin punaisten terroria, eikä vain vastavallankumouksellisia vastaan vaan myös ihmisiä vastaan, jotka olivat olleet heidän liittolaisiaan ja tovereitaan poliittisessa maanalaisessa toiminnassa.  Vuoteen 1921 mennessä, paljon sen jälkeen kun valkoinen uhka oli poistunut, sorrosta ja terrorista oli tullut arkipäivää "työläisten isänmaassa".  Se ei koskaan hävinnyt. 

Haluan tehdä selväksi, että pyydän vain, että tämä artikkeli heijastaa Leninin uran todellisia tosiasioita.  Nykyisessä muodossaan se on vain yksipuolinen "arvostus".
 

 Olet näköjään tehnyt kotitehtäviäsi 'Valkoinen vartija'...Olemme ilmeisesti saamassa nykyään entistä älykkäämpää luokkaa punaisten syyttäjiä...Siksi lupaan - 'Leninin pyhäkön vartijoiden' puolesta, millä tahansa ajallisilla ja rahallisilla kustannuksilla, - lukea P. Kenezin luvun 'Pogromit ja valkoinen ideologia Venäjän sisällissodassa' teoksessa 'Valkoinen vartija'.