"

 IP:n kommentti 

Olin lukion toisen vuoden opiskelija, kun 37. divisioona lähetettiin Etelä-Tyynenmeren sotatoimialueelle. Kolme vuotta myöhemmin, toukokuussa 1945, liityin korvaavana sotilaana tähän divisioonaan, jossa ansaitsin taistelumerkkini saman vuoden kesäkuussa. Kesäkuun 30. päivä ei päättynyt tämän divisioonan taistelutoiminta. Olin 18-vuotias korvaaja ja kuuluin 145. jalkaväkirykmentin D-komppaniaan, kun meidät lähetettiin syvälle Pohjois-Luzonin Cagahanin (Sp?) laaksoon, ja tehtävämme oli estää pakenevia japanilaisia sotilaita pääsemästä laaksoa reunustaville tiheän metsän peittämille kukkuloille. Komppaniamme joutui moniin tulitaisteluihin näiden perääntyvien japanilaisten armeijan yksiköiden kanssa. Viimeiset taistelutehtäväni päättyivät pian sen jälkeen, kun atomipommit oli pudotettu Japanin päämaahan elokuun alussa. Vaikka taistelukokemukseni oli hyvin vähäinen, kohtasin oman kuolevaisuuteni näiden muutaman kuukauden taistelukokemukseni aikana. Kun palasin kotiin vuonna 1946, muistan, kuinka pahoitin mieleni siitä, että vanhempieni oli tultava mukaani, ennen kuin sain rekisteröityä äänestämään ensimmäisissä kansallisissa vaaleissani. Olin vielä alle 21-vuotiaana laillisessa äänestysikärajoissa.

Toisessa asiassa kunniamitalin voittajan John J. Petrarcalin nimi on minulle uusi. On olemassa kuuluisa balladi ainoasta kunniamitalin voittajasta, josta olin koskaan lukenut, ja tuo kunniamitali myönnettiin sotamies Roger Youngille, 148. jalkaväkidivisioonan 37. divisioonan sotamies, urhoollisuudesta New Georgian saarella Salomonsaarilla toukokuussa 1942.

En missään nimessä halua väheksyä John Petrarcalia, mutta ihmettelen, onko mahdollisesti kaksi sankaria, joita pitäisi muistella?   Viittaukset: Divisioonan kirjallinen historia. 

Harold A. Keiser

- Edellinen allekirjoittamaton kommentti, jonka lisäsi 107.182.34.216 06:28, 9. marraskuuta 2014

Siirsin tämän kommentin tänne artikkelista.   "