"

Darwin luopui luonnonvalinnasta ja ryhtyi lamarckilaiseksi.

Artikkelissa ei tällä hetkellä mainita sitä historiallisesti merkittävää tosiasiaa, että Darwin itse kääntyi luonnonvalinnan evoluutioteoriasta Lamarckin ympäristöteoreettiseen kantaan teoksen Lajien alkuperä myöhemmissä painoksissa, joista tehtiin kuusi eri painosta vuoteen 1872 mennessä. Siksi ehdotan seuraavaa lisäystä ensimmäisen Darwin-sitaatin kohdalle nykyisessä jaksossa "Luonnonvalintateorian julkaiseminen", jonka otsikoksi ehdotan myös "Darwinin evoluutioteorian julkaiseminen".

Ehdotettu lisäys:

"Kuitenkin jo kirjansa ensimmäisessä painoksessa Darwin väitti vain, että luonnonvalinta oli tärkein, mutta ei ainoa valintakeino. Johdannon viimeisessä virkkeessä hän sanoi: "Lisäksi olen vakuuttunut siitä, että luonnonvalinta on ollut pääasiallinen mutta ei yksinomainen muutoskeino."

Vuoteen 1872 mennessä hän oli kuitenkin julkaissut kirjasta kuusi painosta korjauksineen ja tarkistuksineen, ja myöhemmissä painoksissa Darwin jopa luopui vastauksena periytymisteoriaansa kohdistuneeseen kritiikkiin luonnollisen valinnan teoriasta evoluution päävalitsimena ja sen vahvasta periytymisperiaatteesta Lamarckin ympäristöajattelun hyväksi, jossa muuttuva ympäristö on päävalitsija. Kuten C. D. Darlington kirjoitti vuonna 1950 esipuheessaan Originin uuteen ja ensimmäiseen uusintapainokseen, jonka ensimmäinen painos ei ole muuten saatavilla:

""Älköön kukaan kuitenkaan kuvitelko, että Darwinin teoria on nauttinut tiedemaailmassa kiistatonta kukoistusta. Päinvastoin, taistelun pöly on vasta nyt alkanut laskeutua kuumasti kiistellylle maaperälle....Pysyvin ongelmien lähde oli Edinburghin insinööritieteiden professorin löytämä. Professori Fleming[sic] Jenkin huomautti vuonna 1867, että kaikki yhdessä yksilössä ilmenevät uudet muunnokset häviävät tai hukkuvat myöhemmissä sukupolvissa, kun yksilö joutuu risteytymään vanhaa ja vakiintunutta tyyppiä edustavien yksilöiden kanssa, ja sen erot, kuten Darwin uskoi, sekoittuvat periytymisessä. Luonto ei koskaan pystyisi säilyttämään mitään eroja valikoivina. 

Darwinin puolustus tätä vastalausetta vastaan oli jo valmiina. Hän oli vihjannut siitä Lajien synty -teoksen ensimmäisessä painoksessa: johdannon lopussa hän oli sanonut, että "luonnonvalinta on ollut tärkein, mutta ei yksinomainen keino muokkautumiseen"." Myöhemmissä painoksissa hän suojautui vielä enemmän. Hän turvautui muihin keinoihin. Ne riippuivat pääasiassa muuttuvan ympäristön vaikutuksesta: sen välittömän vaikutuksen elävien olentojen muuttamisessa sille sopivaksi on oltava periytyvää. Hyväksyessään tämän näkemyksen Darwin luopui omasta ja Wallacen omalaatuisesta omaperäisyysvaatimuksestaan: hän luopui kirjan otsikossa vihjatusta väitteestä: ja hän turvautui Lamarckin hylkäämään ja huonomaineiseen teoriaan.""" 
[s. xvii On the Origin of Species by means of Natural Selection (Lajien synty luonnonvalinnan avulla) ensimmäinen painos, uusintapainos The Thinker's Library by Watts & Co, 1950.]] '

Darlington ei kuitenkaan onnistunut osoittamaan, että Lamarckin teoria olisi hylätty tai että se olisi ollut huonomaineinen. Itse asiassa luonnonvalinnan teoria hyväksyttiin vasta 1900-luvun puolivälissä, kun populaatiogenetiikassa syntyi "mendeliläis-darwinilainen synteesi". Darlingtonin mukaan darwinismia ei kuitenkaan vielä vuonna 1950 hyväksytty akateemisissa piireissä:

""Hänen ajatustensa voittokulun vuoksi voisi ajatella, että darwinismia opetettaisiin kaikissa sivistysvaltioissa yhtenä ajattelun perustana, että kaikkialla yliopistoissa sitä selitettäisiin kriittisesti ja kehitettäisiin kokeellisesti. Tämä pätee sen kaukaisiin ja yleisiin sovelluksiin sellaisissa tieteissä kuin tähtitiede ja geologia. Mutta siellä, missä sen sovelluksissa meihin itseemme, ihmisten perimän tutkimiseen ja kansojen historiaan, kun tarvitaan tarkkaa tietoa variaation, hybridisaation ja valinnan periaatteista, kuulemme joka puolelta vain sekavia ja tietämättömiä spekulaatioita. Samaan aikaan darwinismin perusta evoluution kokeellisessa tutkimuksessa on suurelta osin tukahdutettu Darwinin omassa maassa. Yliopistot museoineen ja kasvitieteellisine puutarhoineen unohtavat mielellään sen, mitä ne eivät vuonna 1859 kyenneet vastustamaan. Niissä ei ole mitään muistoa Darwinin työstä, ja kaikki keinot hänen oppiensa kehittämiseksi on tehty tyhjäksi opetuksen järjestämisellä, jota evoluutioteoria ei saa häiritä. Vanhaa pedanttista kasvitieteen ja eläintieteen opetusta, jota Darwin käsitteli yhtenä oppiaineena, he jatkavat edelleen hajottamista ja hautaavat puoliskot vanhojen opetussuunnitelmiensa alle.""" ["'ibid'' s. xviii-xix]. '

Ehdotan myös seuraavaa muutosta artikkelin johdantoon:

Hänen vuonna 1859 ilmestyneessä kirjassaan ''Lajien synty'' luonnonvalinta esitettiin tärkeimmäksi valitsijaksi lajien evoluutiossa ja synnyssä, mutta vuonna 1872 ilmestyneessä kuudennessa painoksessa Darwin oli luopunut luonnonvalinnasta.