Tohtori I.K.Gill. Hän on omistanut elämänsä apua tarvitseville. tohtori Sheikh M.Akram. 

               Tohtori I.K.Gill
       Hän on omistanut elämänsä apua tarvitseville
Vähän aikaa sitten tohtori I.K.Gill, psykologian ja liikuntakasvatuksen asiantuntija, saapui Pakistaniin Saksasta. Hän piti erityispedagogiikkaa ja liikuntaa käsitteleviä seminaareja. Tohtori Gillin johdolla järjestettiin työpajoja sekä Karachissa että Lahoressa. Karachin työpajoihin osallistui erityisoppilaitosten opettajia hänen kyvykkään johtajansa johdolla. Samanlaisille kursseille Lahoressa osallistui opettajia Punjabista ja pohjoisesta rajavaltiosta.
Tohtori I.K.Gill opetti mielenterveys- ja liikuntakasvatusta vammaisille lapsille. Näissä työpajoissa hän opetti opettajille, miten lapsille opetetaan fyysisiä liikkeitä, jotta he voivat elää elämäänsä normaaleina ihmisinä eivätkä jää riippuvaisiksi muista.
Tohtori I.K.Gill on alun perin kotoisin Pakistanista. Hän syntyi vuonna 1924 kylässä Sialkotin piirikunnassa. Hän syntyi köyhään perheeseen, joten hän joutui työskentelemään ahkerasti pelloilla. Hän oli kuitenkin erittäin kiinnostunut koulutuksen hankkimisesta. Hän kävi peruskoulunsa omassa kylässään ja valmistui lukiosta C.T.I. High Schoolissa, Sialkotissa. Lukion jälkeen hän liittyi armeijaan ja palveli maataan Brittiläisen Intian hallituksessa.  Armeijasta vapautumisensa jälkeen hän työskenteli Waltonissa sijaitsevassa Government College of Physical Education -oppilaitoksessa. Lahoressa isännöitsijänä ja opettajana.
Vuonna 1956 hän sai tilaisuuden lähteä korkeakouluopintoihin Saksaan Kölnin yliopiston liikuntakorkeakouluun. Valmistuttuaan Saksasta hän lähti Itävallan Grazin yliopistoon suorittamaan tohtorintutkintoa. Valmistuttuaan tohtoriksi hän palasi Saksaan ja työskenteli liikunnanopettajana. Palveluksen aikana hän sattui näkemään kirkon lehdessä valokuvan, joka hälytti hänen elämänsä syvästi ja ikuisesti. Ne olivat kuvia spitaalista kärsivistä ihmisistä. Heti kun hän näki maanmiehensä, hän järkyttyi läpikotaisin. Sillä hetkellä hän päätti lähteä Pakistaniin. Lyhyessä ajassa Jumalan armosta Saksan Lepra-avustusyhdistyksen kautta hän päätyi Pakistaniin vastanaineittensa kanssa.
Hän aloitti työnsä Marie Adelaide -leprakeskuksessa Karachissa (esim. leprasiirtokunta McLeod Roadin takana olevassa majassa, myöhemmin ostettiin rakennus Frere Roadilta Saddar Bazaarista).
Vuosina 1962-1970 tohtori Gill työskenteli leprapotilaiden hyvinvoinnin hyväksi Pakistanissa. 
Tohtori Gill sanoi tehtävästään: "Olen aina halunnut tuntea ne onnettomat ihmiset, jotka ovat tavalla tai toisella riippuvaisia muista. Tavoitteeni oli opettaa tällaiset ihmiset tekemään omaa työtään ja elämään itsenäistä ja onnellista elämää. Tällaiset epäonniset ihmiset ovat onnettomuuden ja kurjuuden uhreja, ja siksi kaipasin auttaa ja työskennellä tällaisten heikompien yhteiskuntaryhmien hyvinvoinnin hyväksi. Niinpä ajattelin, että minun on ryhdyttävä vaikeaan tehtävään. Tällaista elintärkeää tehtävää varten päätin tulla omaan rakkaaseen kotimaahani Pakistaniin". Tohtori Gill kiinnitti erityistä huomiota Pakistanin jälkeenjääneisiin ja vammaisiin lapsiin, koska hänen mielestään nykypäivän lapsi on vastuullinen kansalainen, lapsi on huomisen isä, seuraavan sukupolven rakentaja ja suojelija. Siksi hänen kouluttamisensa tänään on hyvin tärkeää. Tohtori Gill sanoi, että ruoka ja turvapaikka ovat näille lapsille välttämättömiä, mutta koulutus on epäilemättä tärkeintä.  Tohtori Gill paljasti olevansa hyvin yllättynyt havaitessaan, että näiden onnettomien lasten vanhemmilla ei ole minkäänlaista kunnianhimoa kouluttaa näitä vähäosaisia lapsia. Nykyään lasten odotetaan osallistuvan perheen tuloihin ja menoihin. Sanotaan, että vammaiset lapset eivät voi tehdä niin, mutta jos he kouluttautuvat huolehtimaan tarpeistaan itse ja omasta persoonastaan, he eivät jää riippuvaisiksi muista koko elämänsä ajaksi. Erityiskoulutus voi tehdä elämästä helpompaa ja tuottavampaa.
TABPKansanhallitus kutsui tohtori I.K.Gillin Pakistaniin hänen palvelustensa perusteella vuosina 1962-70. Hän palasi kouluttamaan liikunta- ja erityisopettajia, jotta nämä opettajat voisivat antaa erityisopetusta alueensa vähävaraisille lapsille. 
Tohtori Gill tarjosi tätä mahdollisuutta Lahoressa, Islamabadissa ja Karachissa. Hän viipyi ja jatkoi palveluksiaan noin kahdeksan viikkoa luentosarjan loppuun saattamiseksi.
Hän palasi tänäkin vuonna toteuttamaan erityisopetuksen koulutussarjaa, joka järjestettiin Lahoressa ja Karachissa. Hän arvosti suuresti sitä, että kolme yliopistoa otti haasteen vastaan ja perusti erityispedagogiikan laitoksia. Tohtori Gill koulutti Lahoressa ja Karachissa neljäkymmentä opettajaa, jotka kouluttaisivat edelleen erityisopettajia. Näin ollen opettajien määrä lisääntyy. 
Tohtori Gill käytti nykyaikaisia tekniikoita, kuten Saksassa käytettyjä videoita, elokuvia, pyörätuoleja, pieniä hiekkasäkkejä, ilmapalloja ja monia muita. Näytettiin, miten