Rahapolitiikan uudelleenjakovaikutukset

Inflaatiotavoite ei ole neutraali pareto-parannus.  Mikä tahansa tavoite on valittu
jakaa varoja uudelleen joiltakin ryhmiltä toisille - jolloin jotkut joutuvat huonompaan asemaan.
Esimerkiksi korkea inflaatio haittaa kiinteäkorkoisten velkojen haltijoita - mukaan lukien
pensioneerit, kiinteätuottoisten arvopapereiden haltijat, suojattujen palkansaajien
työpaikat ja annuiteettiluonteiset korvaukset (mukaan lukien useimmat valtion työntekijät,
ja poliittiset päättäjät sekä useimmat vakinaistetut tutkijat) ja velkojat.  Se hyödyttää
nettovelalliset - erityisesti jos niillä on kiinteäkorkoista tai korollista velkaa.
korkokatot.  Se hyödyttää myös hyödykkeiden, kiinteistöjen ja valuuttojen omistajia,
oma pääoma vientiin suuntautuneissa yrityksissä, paikalliset työntekijät herkissä kaupallisissa ja
offshoringiin kykenevät alat ja työttömät.  Matala inflaatio hyödyttää
kiinteäkorkoisen velan haltijat, yritykset, jotka vievät kohdemaahan,
maahantuojat, työntekijät, jotka hyötyvät ulkoistamisesta, eläkeläiset, joilla on kiinteä eläke.
ja ihmiset, joilla on suojattu eläke, kuten palkat (tutkijat, valtion työntekijät,
ja poliittiset päättäjät).  Matala inflaatio suosii siis yleensä rentierejä -
lisäämällä varallisuuttaan lisäämällä omaisuutensa ostovoimaa,
ja siirtää varallisuutta pois velallisilta, kiinteistöjen omistajilta,
hyödykkeiden omistajat, paikalliset tuontiherkät yritykset ja epävarmasti työllistetyt.

Teoriassa tämä voitaisiin korjata ja palauttaa sen neutraalius (ja Pareto-parannus),
kuitenkin transaktiokustannukset, moraalikato, tiedon epäsymmetria ja poliittinen 
vastustus tekisi tällaisista varallisuuden siirroista erittäin epäkäytännöllisiä.

Siltä osin kuin rahapolitiikka luo tunnetun ja ennustettavan siirtymän
varallisuuden jakaminen ennalta tunnettujen vastapuolten välillä, se ei ole neutraali taloudellinen väline. 
eikä niitä voida erottaa poliittisista näkökohdista ja etuoikeutetuista äänestäjäkunnista.

Lisäksi tällaiset tahot pyrkivät vaikuttamaan rahapolitiikan valintaan.
kohteet - rentiers/velkojat ja eläkeläiset pitävät tiukkaa rahapolitiikkaa parempana, 
velalliset pitävät löysempää rahapolitiikkaa parempana, samoin kuin viejät ja muut osallistujat.
(kansainvälisesti) vaihdettavissa olevilla talouden aloilla, hyödykkeiden omistajat  
ja kiinteistöt, ja epävarmasti työllistetyt -

Jos varallisuuden uudelleenjako tällaisten mekanismien avulla on tehokkuussuhteiltaan erilainen
vaikuttaa ja vaikuttaa yritysten perustamisen ja tuotannon verkostoon seuraavissa maissa.
ja kauppamaiden välillä, jotkin rahapolitiikan tavoitteet voivat myös siirtyä.
talous etääntyy tehokkaalta rajalta.

Rahapolitiikkaa harjoittavien toimijoiden moraalikato 

Päämies-agentin näkökulmasta rahapolitiikan päättäjät joutuvat kohtaamaan 
henkilökohtainen moraalinen riski - koska heidän korvauksensa tyypillisesti kestää
turvallisen kiinteän annuiteetin muodossa.  Tämä kannustaisi heitä suosimaan
tiukka rahapolitiikka - jopa BKT:n reaalikasvun hidastumisen kustannuksella.
Korvausjärjestelmät, jotka tekivät heidän henkilökohtaisen varallisuutensa käänteisesti verrannolliseksi.
työttömyysasteeseen loisi moraalikadon, joka suosisi liiallisesti
löysä rahapolitiikka.  Korvausjärjestelmät, jotka tekivät heidän henkilökohtaisesta varallisuudestaan 
BKT:n reaalikasvusta riippuvaisia, voivat olla tehokkaampia vähentämällä niiden
yleinen moraalikato.