"

 Studia humanitates 

Humanistiset tutkimukset Ciceron mukaan:

Humanististen opintojen perustelut (kirjeet)
""Si ex his studiis delectatio sola peteretur, tamen, ut opinor, hanc animi remissionem humanissimam ac liberalissimam iudicaretis. Nam ceterae neque temporum sunt neque aetatum omnium neque locorum; at haec studia adulescentiam alunt, senectutem oblectant, res secundas ornant, adversis perfugium ac solacium praebent, delectant domi, non impediunt foris, pernoctant nobiscum, peregrinantur, rusticantur."""" Vaikka pelkkä viihde olisikin ainoa tavoitteemme kirjallisuuden opiskelussa, pitäisitte tätä harrastusta mielestäni silti kaikkein inhimillisimpänä ja vapauttavimpana älyllisenä toimintana. Sillä mikään muu harrastus ei sovi kaikkiin aikoihin, kaikkiin ikäluokkiin, kaikkiin tilanteisiin; mutta tämä opiskelu ruokkii nuoruuttamme, ilahduttaa vanhuuttamme, piristää hyviä aikoja ja tarjoaa turvapaikan ja lohdutuksen huonoina aikoina; kirjallisuus tuo meille iloa kotona, ei haittaa meitä työssä, ja se on seuralaisemme öissämme, matkoillamme, maalaisretriiteissämme.""": Cicero, Pro Archia Archia Poeta 7.16):

Cicero puhuu toisaalla, De Officiis ja De Republica -teoksissaan, sodan etiikasta ja myöntää, että sota on joskus väistämätöntä, mutta että kansainvälisten konfliktien ratkaisemisessa olisi aina turvauduttava ensisijaisesti neuvotteluihin eikä väkivaltaan, cum illud proprium sit hominis, hoc belvarum (""koska yksi toimintatapa sopii ihmiskunnalle, toinen eläimille"," De Off. 1.11.34). 

Keskiajalla lainopin opiskelijat opiskelivat retoriikkaa eli suostuttelun taitoa, joka oli olennainen osa heidän ammattiaan. Renessanssiaikana Petrarca (n. 1310-1380) alkoi kuitenkin keskittyä vakuuttamisen filosofiseen tarkoitukseen, joka oli ihmisten johdattaminen viisauteen (hyveeseen). Humanistit ottivat Ciceron ja muut latinankieliset kirjailijat oppaikseen sekä tyylillisesti että filosofisesti. Retoriikan opettajat, joita kutsuttiin diktaattoreiksi, alkoivat kirjoittaa myös hallintoa koskevia tutkielmia. He kyseenalaistivat myös perinteisemmät keskiaikaiset opetusohjelmat, joista oli tullut hyvin teoreettisia ja teknisiä opintoja, joissa keskityttiin aristoteleen logiikan ja syllogismien hienouksiin ja joissa käytettiin virheellistä ja huolimatonta latinaa.

Klassisen perinteen studia humanitatiksen aiheet ovat: Runous (ks. edellä), retoriikka (hiotun tyylin kehittäminen), historia (joka opettaa varovaisuutta, joka on yksi tärkeimmistä poliittisista hyveistä) sekä antiikin moraalifilosofia ja poliittinen filosofia. Ks. Quentin Skinner, Visions of Politics, Vol. III: Renaissance Virtues (Cambridge University Press, [2002] 2007), s. 2. Hyvin järjestäytyneen yhteiskunnan kansalaisille ja johtajille välttämättömät hyveet ovat seuraavat: Prudence, Fortitude (rohkeus), Temperance (maltillisuus) ja Justice (johon joskus lisättiin Magnanimity, stoalainen tai senekulainen hyve). Ks. Skinner, s. 96. Taivaalliset hyveet Usko, Toivo ja Hyväntekeväisyys olivat näiden yläpuolella, mutta eivät syrjäyttäneet niitä. Pikemminkin ne täydensivät niitä. Renessanssiaikana ajateltiin, että hyveet, ei niinkään syntyperä, muodostivat todellisen aateliston.

Antiikin tekstien humanistisessa tutkimuksessa käytettiin vertailevaa analyysia ja saavutettiin suuria asioita. Vertaamalla esimerkiksi yhden tekstikappaleen tyyliä saman teoksen toiseen kappaleeseen he pystyivät havaitsemaan epäjohdonmukaisuuksia ja virheitä. Vertailemalla eri kirjoittajien tekstejä he oppivat tunnistamaan erilaisia tyylejä ja aikakausia. Tämän analyysimuodon jatkuva käyttö johti lopulta (hyvin hitaasti) uudenlaiseen tapaan tarkastella historiaa kielten, taideteosten ja kirjallisuuden sekä instituutioiden jatkuvana muutoksena ja kehityksenä. Tällainen ajattelutapa horjutti vähitellen aiempaa näkemystä ihmiskunnasta ja sen teoksista yhtenäisinä ja muuttumattomina. Se ei ole sama asia kuin kokeellinen tiede, mutta se on ajattelutapa, joka on välttämätön kaikenlaiselle rationaaliselle tiedolle. 173.56.164.199 "