Kritiikki 

> Oohashin ja muiden (2006) tulokset paljastavat joitakin mielenkiintoisia ristiriitoja. Vaikka täyden kaistanleveyden ääntä pidettiin parempana kuin CD-levyn rajoitettua kaistanleveyttä (kaiuttimen yli), ultraäänimusiikkikaistan testi oli kuulumaton, kun se toistettiin yksinään. Lisäksi HFC:n etusija ei toistunut, kun käytettiin kuulokkeita, vaan ainoastaan kaiutinesitystä, mikä sulkee pois korvan keinona, jolla vaikutus tuotettiin. 



Nämä eivät ole ristiriitoja. Ne ovat tutkimuksen olennainen piirre, joka eritellään ja jota käsitellään asiakirjassa. Tässä ei ole mitään ristiriitaa. Se menee ulos.( )

 Vastakkaiset todisteet ja ABX-testit 

Oohashi et al. kuvasivat ihmisten aivoja, kun koehenkilöt joko altistuivat tai eivät altistuneet ultraääniärsykkeelle. ABX-testit kertovat vain, mitä eroja koehenkilöt tietoisesti havaitsevat tai eivät havaitse testin aikana. Jos olisi käytetty samoja tutkimusmenetelmiä ja tulokset olisivat olleet hyvin erilaisia, sitä olisi kutsuttava ristiriitaiseksi.   
Totean tämän vielä yleisemmin kuin aiemmin: on varmasti monia signaaleja ja ärsykkeitä, joille ihminen voi altistua tiedostamattaan, mutta jotka kuitenkin vaikuttavat ihmisen hyvinvointiin ja onnellisuuteen. Esimerkiksi useat kemikaalit tai radioaktiivisuus tekisivät niin. Emme vain vielä tiedä koko totuutta ultraäänisignaaleista. Joitakin signaaleja voitaisiin käsitellä ihmisen aivoissa puoliksi tietoisesti: Ihminen tuntee itsensä levottomaksi tai hermostuneeksi, mutta ei silti tiedä miksi.