"

Joissakin Kanadan osissa tilanne on lainsäädännöllisesti jaettu sotiviin yhdysvaltalaisiin ja brittiläisiin leireihin . Esimerkiksi Brittiläisessä Kolumbiassa ja Albertassa on edelleen olemassa jalkahoitolääketieteen tohtorit (D.P.M.). Manitobassa, Saskatchewanissa, Prinssi Edwardin saarella, Nova Scotiassa, Newfoundlandissa, New Brunswickissa, Yukonissa ja N.W.T:ssä standardit ovat hieman korkeammat, ja ne perustuvat puoskaripohjaisiin brittijalkojenhoitajiin, jotka vaativat kutsua itseään "Podiatristeiksi". Esimerkiksi Manitobassa noin 15 puoskaria vaatii itseään nimittämään itsensä "tohtoriksi", vaikka heillä on valheellinen (3-4 vuoden) tutkinto. Tämän vastenmielisen Manitoban liikkeen tarkoituksena on hämärtää brittiläisten jalkaterapeuttien ja yhdysvaltalaisten DPM:ien välistä eroa. Ontarion provinssissa on suuria eroja ammatinharjoittamisen laajuudessa. Näin ollen brittiläisten jalkojenhoitajien ja yhdysvaltalaisten DPM-jalkojenhoitajien (eli amerikkalaisten jalkojenhoitolääkäreiden) välillä on edelleen nimike-ero. Valitettavasti molemmilla on yhteinen hallintoelin, College of Chiropodists of Ontario. Jotta ontarialaiset saataisiin sekoittamaan yhdysvaltalaiset koulutetut jalkahoitajat väärennettyihin brittiläisiin ""jalkahoitajiin"", brittiläiset jalkahoitajat, joita on enemmän, lobbaavat voimakkaasti maakunnan hallitusta säännöllisesti, jotta se voisi säilyttää kielletyn etuliitteen ""Dr."" ja siihen liittyvän tittelin ""podiatrist"". Uskomatonta kyllä, ja varsin ilkeämielisesti, brittiläiset jalkojenhoitajat ovat lobanneet maakuntien lainsäätäjiä pakottamaan kaikki vuoden 1993 jälkeen maahan muuttaneet yhdysvaltalaiset jalkojenhoitajat hyväksymään ja käyttämään ainoastaan nimikettä jalkojenhoitaja. Tämä on selvästi pahantahtoisesti suunniteltu niin, että ontarialainen yleisö ei pysty erottamaan koulutuspätevyyksien valtavaa eroa. APMA ja ACFAS tutkivat nyt tätä epäoikeudenmukaisuutta ja räikeää syrjintää.

"