"Kolonialismi==
Kolonialismia koskeva osa on hyvin puutteellinen.  Lähteitä ei ole mainittu. Suosittelen, että lisätään seuraavat:

Jos puhutaan "Afrikkaan pyrkimisestä", aloitetaan vuosisatoja vanha keskustelu. Robert Collinsin sanoin: "Selitykset [Afrikan kolonisaatiolle] ovat lähes yhtä epätyydyttäviä kuin ne ovat lukuisia.  Väärät käsitykset ovat yhtä kestäviä kuin virheellisiä.  Tutkijalle ja opiskelijalle yhtä lailla pyrkimys ymmärtää tätä dynaamista ajanjaksoa, joka johti Euroopan siirtomaavaltaan Afrikassa ja muutti dramaattisesti valtavan mantereen tulevaisuutta, on Afrikan jakamisen ongelma." Robert O. Collins, Historical Problems of Imperial Africa, (Princeton: Markus Wiener Publishers, 1994), 7

Vuoteen 1870 mennessä monet eurooppalaiset kansakunnat olivat kiinnostuneita Afrikan sisämaasta ja alkoivat siirtyä jokia pitkin.  Yleisesti ottaen, muutamia tapauksia lukuun ottamatta, ulkomaiset vallat eivät voineet siirtyä ""pieniä rannikkoalueiden erillisalueita"" pidemmälle." Kevin Shillington, Afrikan historia: Revised Second Edition, (New York: Macmillian Publishers Limited, 2005), 301. Vuosina 1880-1900 eurooppalaiset keisarivallat ryhtyivät kuitenkin suureen aluekamppailuun ja miehittivät suurimman osan mantereesta, loivat monia siirtomaavaltioita ja jättivät jäljelle vain kaksi itsenäistä kansakuntaa: Liberia, joka oli osittain afroamerikkalaisten asuttama itsenäinen valtio, ja ortodoksikristitty Etiopia (eurooppalaiset tunsivat sen nimellä "Abessinia"). Eurooppalaisten siirtomaavalta jatkui toisen maailmansodan päättymiseen asti, jolloin kaikki siirtomaavaltiot saivat vähitellen muodollisen itsenäisyyden.

Kiihtyminen johtui uuden maailman noususta vanhasta Euroopasta.  Siihen asti Britannia oli ollut kiistaton johtaja teollisuudessa.  Se pystyi tuottamaan enemmän teollisuustuotteita kuin mikään muu maa, ja vieläpä halvimmalla hinnalla.  Britannia edisti ajatusta ""vapaakaupasta"" Afrikassa, ajatusta siitä, etteivät Euroopan maat sekaantuisi toisiinsa käydessään vapaasti kauppaa Afrikassa.  Britannialla ei ollut huolia ennen 1860-lukua, kun ""Ranska, Saksa ja Yhdysvallat olivat saavuttaneet Britannian teollisuusteknologian ja valmistuksen osalta"". Kevin Shillington, Afrikan historia: Revised Second Edition, (New York: Macmillian Publishers Limited, 2005), 301. 

Tämän teollistumisen seurauksena maailmassa oli pulaa markkinoista, joille myydä. monet Euroopan maat katsoivat sen vuoksi Afrikkaa potentiaalisena asiakkaana. Jotkut uskoivat, että kun timantit löydettiin vuonna 1869, ne ""tarjosivat kannustimen ja pääomaa suurelle eurooppalaisten tulovirralle."" Robert O. Collins, Historical Problems of Imperial Africa, (Princeton: Markus Wiener Publishers, 1994), 7 Suezin kanavan luominen ""ei ainoastaan tehnyt Itä-Afrikan rannikosta helpommin saavutettavissa olevaa, vaan siitä tuli myös brittiläisen keisarillisen strategian suuri nivelkohta.""" ibid., 7 Ennen kaikkea tätä keisarillista maailmaa on tarkasteltava käytännönläheisesti, ei ideologisesti. Tähän asti ""afrikkalaisten ja eurooppalaisten välisistä sotilaallisista ja poliittisista suhteista voidaan päätellä, että afrikkalaiset hallitsivat vuorovaikutuksensa luonnetta Euroopan kanssa."".  Eurooppalaisilla ei ollut sotilaallista valtaa pakottaa afrikkalaisia minkäänlaiseen kauppaan, johon heidän johtajansa eivät halunneet osallistua.""" John Thornton, Africa and Africans in the making of the Atlantic World, 1400-1800, toinen painos (New York: Cambridge University Press, 1998), 7.

Mutta uusi maailma, kuten edellä todettiin, oli alkanut.  Euroopan ja Amerikan kauppateollisuuden uuden kilpailun vuoksi Britannialla oli nyt kilpailijoita Afrikan kaupassa.  Jopa pienemmät maat halusivat joskus osallistua etsimällä nopeaa rahaa ja löytääkseen keinoja ylläpitää maitaan.  Eurooppalaisten kansojen ylimielisyydessä oli mukana ""kansallisen arvovallan"" ihanne, ajatus siitä, että Afrikan siirtomaiden hallussapito lisäisi kansakunnan valtaa." Kevin Shillington, History of Africa: Revised Second Edition, (New York: Macmillian Publishers Limited, 2005), 303. Myös uusi teknologia ""toistokiväärin"" ja ""maxim-gun"" muodossa antoi eurooppalaisille uusia etuja Afrikkaan nähden. Afrikan kanssa oli käyty asekauppaa jo ennen tätä aikakautta, mutta kuten Hilaire Belloc asian ilmaisi:

Mitä tahansa tapahtuukin, meillä on

Maxim-ase; eivätkä he ole.Kevin Shillington, Afrikan historia: (New York: Macmillian Publishers Limited, 2005), 301.    

Tärkein kysymys, joka meidän on ratkaistava, on kuitenkin se, miten Afrikan jako alkoi. Mikä oli ""sekaantumisen"" ensisijainen katalysaattori?"  Ronald Robinson ja John Gallagher väittävät, että Egyptin brittiläinen miehitys aloitti prosessin." Ronald Robinson ja John Gallagher sekä Denny Alice, Africa and the Victorians: The Official Mind of Imperialism (Lontoo: Macm