"

ah, en ole nainen Yorkshirestä. Äitini on, joten joudun katsomaan paljon hänen juttujaan. Siitä tässä oli kyse. Yritä pysyä mukana. Koska en ole lainkaan fani, en voi siteerata loputtomia repliikkejä, mutta esimerkiksi Dinnerladies oli minusta räjähdysmäisen epähauska. Eräässä esimerkissä, jonka jouduin katsomaan eräänä iltana, eräs näyttelijä esitti todella pitkän ja tylsän monologin joulusta, jonka ainoa naurunaihe oli sana "Miss Farnesbarnes" - jota ei edes lausuttu humoristisesti (kuten Rowan Atkinson osasi ääntää sanaa "Bob" "Bob") - ja se toi mieleeni erään näkemäni jutun, jossa Julie Walters oli haastattelussa ihan pihalla siitä, miten mestarillista sanaleikittelyä Victoria käyttää. Jäin miettimään, että jos tämä on esimerkki ""mestarillisesta sanaleikistä"", Waltersin kannattaisi katsoa Blackadderia, Chic Murrayta tai mitä tahansa, mihin Eric Idle tai Ronnie Barker on koskaan koskenut. Se on hölmö sana, jonka esittää puinen näyttelijä (se oli yksi niistä, joiden kanssa hän aina ympäröi itsensä, jotta he eivät varastaisi hänen huomiotaan).

Sitten on yksi, joka jää aina mieleeni, koska se on pelkkää paskaa ja kertoo Marks and Spencersista, jonka ""housut putoavat pois"" (eli niiden laatu heikkenee/laskee). Missä siinä on huumori? Se on pelkkää turhaa, älytöntä, pohjalukemissa olevaa rantapostikorttihuumoria, joka saisi Julian Claryn nauramaan. Tiedän, että pylly- ja housuvitsit ovat makuasia, mutta The Young Ones, French and Saunders, Monty Python, Morecambe and Wise, Tommy Cooper, Les Dawson - he kaikki ovat onnistuneet rakentamaan hyvin harkitun ja nokkelan pyllyvitsin. Se, että housujen voi ajatella putoavan alas, ei ole terävä eikä hauska sanaleikki. 

Lopuksi, suosikkini, Parkinsonista tai jostain sellaisesta, hän kertoi anekdootin siitä, kun hän oli ravintolassa ja joku känninen vanha nainen alkoi sanoa perheelleen: "Katsokaa, tuo on Victoria Wood! Minä menen sinne! Sitten hän lähestyi Woodia ja sanoi: "Tulin tapaamaan sinua." Hän sanoi: "Olen tulossa tapaamaan sinua." Jopa koomikolla, jolla on hyvä esitystapa, olisi vaikeuksia saada tuota hauskaksi, mutta Wood vain tavallaan kompuroi sen läpi. Kaikki olohuoneessani istuivat kivettyneinä, kun Parkie röhisi naurusta (hän ansaitsee ansaitsemansa rahat), ennen kuin isoisäni sanoi sen, mitä kaikki ajattelivat - ""Miksi se on hauskaa?""". Jopa äitini oli pakko myöntää, ettei siinä ollut huumoria. En ole koskaan ollut näin onnellinen. 

Kuinka monta kertaa olen nähnyt Victoria Woodin ja jonkun on pitänyt kysyä: "Miksi tuo on hauskaa?"." Jos voitte antaa minulle jotain hauskaa hänen suustaan sen sijaan, että kehutte häntä yhdeksi terävimmistä koomikoista, joita olette koskaan nähneet, eikä mikään tue sitä, niin annan periksi. Siihen asti alkuperäiset 18 viestiäni ovat voimassa. "