, 15. huhtikuuta 2004 (UTC)

M, Tämä kaksoispistekokous karkaa käsistä ehkä kahden jälkeen. 
Katsoin juuri artikkeleita, joita ehdotit, että voisin ottaa silmällä. Meillä on näköjään jotain keskusteltavaa. Sinä et puutu pieniin asioihin! Paljon rohkeampi kuin minä. 
Minulla voi tietysti olla lisää sanottavaa myöhemmin, mutta ensivaikutelma on, että useimpia näistä voidaan hyvinkin vastustaa mielipiteiden perusteella. Se on väistämätöntä kaikenlaisessa poliittisessa tai historiallisessa analyysissä, ja paras mitä kukaan voi tehdä on luultavasti raapia hieman retorista likaa kaikkein räikeimpien päälle. Se on akateemisen keskustelun perusta näillä tieteenaloilla. Politiikka on kuitenkin tärkeää, ei pelkkää scholasticim redxiä, ja siksi sitä kannattaa tehdä. Tarpeeksi höpötystä. 

Näen suurena ongelmana sen, että näkökulmanne on ajallisesti liian kapea, POV-väitteet pois lukien. Jäljitän amerikkalaisen politiikan suuren murroksen (uudelleenjärjestely tai mikä tahansa) Bull Mooseen. Siihen asti sekä republikaanit että demokraatit olivat laajoja puolueita, joilla oli kannatusta kaikista luokista, alueista jne. (No, Solid South oli poikkeus ilmeisistä rasistisista syistä, mutta...). Kun Teddy poisti progressiiviset vuonna 1912, hän teki Wilsonin valinnan lähes varmaksi, ja mikä tärkeämpää pidemmällä aikavälillä, monet (useimmat) näistä ihmisistä eivät koskaan palanneet takaisin. Ajatelkaa La Follettea, George Norrisia tai Hiram Johnsonia, kaikki olivat edistysmielisiä ja kaikki (mielestäni) republikaaneja. He eivät olisi olleet tärkeitä tai mukavia Hardingin, Coolidgen, Hooverin ja Taftin (pere ou fils) GOP:ssa, eivätkä heidän älylliset jälkeläisensä olleet. Republikaanit järjestivät sukupolvien ajan noitavainon kommareita ja epäamerikkalaisuutta vastaan. Vaikka se oli idiootti demokraatti, joka perusti HUAC:n (Martin Dies, ja hänellä oli neuvostovakooja (!) Dickstein taisi olla jäsenenä), mutta GOP löysi rakenteen sopivaksi käyttää sitä. 
Ajattele Nixonia hänen ensimmäisistä vaaleistaan lähtien tai GOP:n suvaitsevaisuutta McCarthyn, Tom Delayn, Newt Gingrichin, kalifornialaisen pommittaja Bob Dornanin jne. suhteen. GOP:n "Rockefeller-siipi" (väärän niminen) oli viimeinen jäänne ihmisistä, jotka Teddy oli poistanut. Goldwater vain teki ideologisesta supistumisesta entistä ilmeisempää/selkeämpää/välttämättömämpää. hän ei itse asiassa ollut kovinkaan paljon samassa linjassa GOP:tä nyt hallitsevien nykyaikaisten konservatiivien kanssa. Liian riippumaton erityisestä agendasta. 

Tämä jättää demokraatit ainoaksi laajapohjaiseksi puolueeksi, mutta muistakaa se vanha sana siitä, ettei kuulu mihinkään järjestäytyneeseen puolueeseen, minä olen demokraatti. Se on vääristymä historiallisesta amerikkalaisesta mallista, jossa on kaksi ala-arvoista laajapohjaista puoluetta ja lisäksi joitakin pikkupuolueita. Ehkä tämä malli on muuttumassa tai sitten ei, mutta se on vääristynyt.

Riittää. Täytyy mennä kuitenkin. Kertokaa minulle, onko sanoistani mitään hyötyä.  23:41