"

Peruste imperatiivisille normeille?
Tästä artikkelin kappaleesta, erityisesti sen viimeisestä virkkeestä,
Joissakin pakottavissa normeissa määritellään rikoksia, joiden katsotaan olevan täytäntöönpanokelpoisia valtioiden lisäksi myös yksilöitä vastaan. Tämä on hyväksytty yhä useammin Nürnbergin oikeudenkäyntien jälkeen (ensimmäiset kansainväliset normit, joita on sovellettu yksilöihin maailmanhistoriassa), ja nykyään tätä voidaan pitää kiistattomana. Näiden oikeudenkäyntien yhteydessä ei kuitenkaan käytetty kieltä imperatiivisista normeista - pikemminkin natsien hirmutekojen kriminalisoinnin ja rankaisemisen perustana oli se, että sivilisaatio ei voinut sietää niiden huomiotta jättämistä, koska se ei kestänyt niiden toistamista.
Käsitys siitä, mitä sivilisaatio ei siedä, koska se ei kestä toistumistaan, näyttää olevan juuri jus cogensin cogens: miten Nürnbergissä voidaan vahvistaa jus cogensin kannalta niin olennainen kriteeri, eikä sen voida sanoa käyttäneen imperatiivisten normien kieltä?   Tämä näyttää olevan pysyvä normi, ei kertaluonteinen. Mitä todisteita meillä on siitä, miten osallistujat tai myöhemmät analyytikot havaitsivat tai keskustelivat kohdassa esitetystä oikeudellisesta uutuudesta? 

Erillisenä asiana, minulla ei ole päivämäärää kappaleessa lainatulle kielelle, eikö se olisi Nürnbergin 1945-1949 loppupuolella. Mahtaako se jotenkin kaikua ""Perustuslaki ei ole itsemurhasopimus"", joka oli (myöhemmästä?) vuoden 1949 eriävästä mielipiteestä.   

 "