"

66.185.85.80:n kiukuttelu

Tällä hetkellä olemme todistamassa avointa sotaa Kroatian dinarialaista kulttuuria vastaan.  Kroatian vasemmisto kuvaa tätä kulttuuria usein "primitiivisenä" ja "maaseutumaisena" (jopa "fashistisena"), joka palvelee konservatiivista HDZ-puoluetta. Kroatialainen kirjailija Predrag Raos esimerkiksi ""esiintyi"" gusle-soittimella Zagrebissa useaan otteeseen tänä vuonna (2004) tarkoituksenaan pilkata samaa soitinta ja sen rikasta runoperinnettä.
 
Toinen Kroatian vasemmiston ""apostoli"" Miljenko Jergović kutsuu poliittisia vastustajiaan oikealla puolella ""gusle-pelaajiksi"". 

Jotkut jopa väittävät, että Kroatian dinaarinen kulttuuri on serbialaista alkuperää perinteisen suurserbialaisen propagandan mukaisesti (kaikki štokavialaiset ja heidän kulttuurinsa ovat serbialaisia). Kroatian dinarialainen kansanperinne ja sen rikas kielenperintö ovat kuitenkin ensisijaisesti kroatialaisia. Dalmatian rannikkoalue on historiallisesti liittynyt tähän kulttuuriin. Esimerkiksi ensimmäinen kirjallinen dokumentti perinteisen guslimusiikin suosituimmasta kansansankarista Marko Kraljevićista liittyy Hvarin dalmatialaiseen saareen Petar Hektorovićin kirjassa ""Ribanje i ribarsko prigovaranje"", 1568). Myös ensimmäinen historiallinen asiakirja, jossa mainitaan soitin ja sen soitin, on peräisin Dubrovnikista (1547). Vielä nykyäänkin nykyaikainen kroatialaiskirjailija (syntynyt Dubrovnikissa) Stijepo Mijović Kočan kertoo tarinan sedästään (myös Dubrovnikin alueelta), joka osasi ulkoa lukuisia gusle-lauluja (Stijepo Mijović Kočan: Gusle, Glasnik, 25. toukokuuta 1992, s. 42). Dubrovnikissa asui myös Anica Begin (s. Kalafatović, 1816), kuuluisan gusle-soittajan Anten tytär. Vaikka hän oli lukutaidoton, hän osasi lausua ulkoa valtavan määrän gusle-lauluja, joista osa on kirjattu kroatialaisen kansanrunouden antologiaan. 
 
Dubrovnikin lähellä sijaitseva toinen rannikkokaupunki, Makarska, oli myös kroatialaisen musiikkimusiikin linnake. Itse asiassa tätä aluetta voidaan pitää kaikkien kroatialaisgurun soittajien pääkaupunkina. Tämä Välimeren alue synnytti myös Andrija Kačić Miošićin (1700-luvun katolinen pappi), jota pidetään kaikkien Kroatian ja muidenkin maiden hanurinsoittajien isänä. Kačićin työn kunniaksi Ivan Meštrović, kuuluisin kroatialainen kuvanveistäjä, rakennutti Amerikassa veistoksen, jossa Kačić on pappispuvussaan soittamassa guspeliä.  

Kačićin lisäksi Makarska Littoral tuotti monia muita kroatialaisen guslimusiikin seuraajia. Dr. fra Karlo Jurišićin mukaan (joka siteeraa kroatialaisen folkloristin Stipan Banovićin työtä) pelkästään Zaostrog tuotti suuren määrän guskareita alkaen Stipan Kosović-Kudrićista (1771-1818) ja päättyen tunnetuimpaan Mate Banović Trlišiin (1844-1915).  Dalmatialaiset naiset eivät soittaneet guslea (sitä pidetään vain miesten harrastuksena), mutta he osallistuivat aktiivisesti gusle-musiikin levittämiseen matkimalla sen ääntä. 

Olinko Delorko, joka tutki dalmatialaista kansanrunoutta 1960-luvulla, toteaa kirjassaan Ljuba Ivanova (1969), että suurin osa hänen dalmatialaisesta kansanrunokokoelmastaan oli peräisin naisilta, erityisesti Hvarin saarelta. 

Zadarin rannikolla on myös vahva gusle-perinne. Englantilainen kirjailija Maude M. Holbach, joka matkusti Zadarin alueella 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, toteaa kirjassaan "Dalmatia: The Land Where East Meets West", että gusle oli alueen kansallinen soitin. Markkinoilla ja tietyillä festivaaleilla esitetyt dinarialaiset tanssit ovat hyvin viehättäviä ja mielenkiintoisia, ja niitä kannattaa lähteä kauempaakin katsomaan, sillä ne ovat muinaisen tavan säilytys, joka on luultavasti ainutlaatuinen Euroopassa (s. 54).

Ihailu dinarialaista kansanmusiikkia, erityisesti guslea, kohtaan näkyi sekä Dalmatian Litteralissa että Hinterlandissa.  Matija Murko, tämän kirjallisuuden ja musiikin muotojen tutkija, oli kertonut, että 1930-luvulla Dalmatiassa tekemiensä matkojen aikana hän näki vajaan kolmevuotiaan lapsen soittavan guslea (Eduard Osredečki: "Hrvatske narodne junačke pjesme", Željezno-Beč, s. 9).

Katsotaanpa nyt joidenkin dalmatialaisten urheiluseurojen ja -järjestöjen nimiä: Hajduk, Junak, Gusar, Alkar, Uskok, sinjska alka jne. Mitä yhteistä niillä on? Niiden nimet viittaavat tietenkin alueen sankarilliseen gusle-perinteeseen. 

Näin ollen on ihmeteltävä, miksi tämä ylpeä kroatialaisperintö on lähes hävinnyt.  Miksi meillä on nykyään niin vähän gusle-pelaajia? Onko se seurausta nykyaikaisen kroatialaisen yhteiskunnan väistämättömästä kaupungistumisesta, jossa talonpoikaiskulttuuria pidetään huonompana kuin globaalia rock 'n' roll -kulttuuria? Jos näin on, niin miksi Pohjois-Kroatian tamburitza-musiikki on saanut laajan hyväksynnän Kroatian valtaapitävien taholta, kun taas sen dinarialaiseen vastineeseen (gusle-musiikki) suhtaudutaan epäluuloisesti ja avoimen vihamielisesti?