"

He ovat tarkastelleet vain törmäyksen vaikutuksia HD+:aan; yhtälöitä ei juuri ole. He eivät ole kiinnostuneita koko prosessin kvanttikuvauksesta vaan ainoastaan siitä, mitä tapahtui HD+:lle, josta he lukivat käytetyt raot. Mutta vastatkaa, meneekö hellium rakojen läpi aaltona vai hiukkasena? Kööpenhaminan tulkinta diskretisoi kokeet: yhden kokeen aikana on oltava joko edellinen tai jälkimmäinen. Jos se on hiukkanen, sillä on sijainti tai impulssi mittauksen aikana (johon liittyy epävarmuus; ne "syntyvät" mittauksen yhteydessä ortodoksisen Kööpenhaminan mukaan ja syntyvät satunnaisesti). Sitten on myös sellaisia asioita kuin impulssin siirtyminen jne. jotka ovat hiukkasille tavallisia. Jos kyseessä on kuitenkin aalto, se voi interferoida ja se voi olla mittauksen aikana monessa paikassa kerrallaan. Mutta tässä kokeessa sekä impulssinsiirto että aaltovaikutukset tapahtuvat yhden prosessin aikana, kun hiukkanen poistuu raosta. Myöntäkää siis, että koe osoittaa jotain, mikä on vastoin ortodoksista Kööpenhaminan tulkintaa. Jo tästä syystä se kannattaa mainita tässä(!), mutta on vielä yksi seikka.
Jos otetaan Bohmin tulkinta (joka levittää ominaisuuksia kuten varausta tai massaa avaruuteen, jos artikkeli ei ole väärässä) ja sitten sovelletaan ohjaavaa yhtälöä ei yhteen valittuun pisteeseen, vaan kaikkiin pisteiden jatkumoon kiertoradan sisällä, voidaan helposti selittää, miten jokin, joka toimii hiukkasena, voi mennä molempien rakojen läpi kerrallaan. Interferenssikuvio syntyy samankaltaisten vaikutusten vuoksi kuin Huygensin periaatteessa; myös pisteiden momentinsiirrot (tietysti integroituna, koska normaalisti niillä on vain jonkinlainen massatiheys ja siten myös momenttitiheys) tapahtuvat normaalisti. Tämä näyttää varsin luonnolliselta selitykseltä ilmiölle, varsinkin kun fotonit todennäköisesti kohtaavat saman asian kimpoillessaan luukuista rakojen välissä jne. Hyvin luonnollinen selitys on siis se, että näennäinen ""hiukkanen"", johon sovelletaan kaikkia QED:n yhtälöitä jne., toimii suhteellisesti ""koko kehollaan"" (voidaan normalisoida 99 %:iin kuten orbitaaleilla, jolloin keho ei ulotu äärettömästi avaruuteen). Jokainen piste kulkee omaa tietään esimerkiksi ulkoisten kenttien potentiaalien kohdatessa (kuten QED:ssä), vaikka niillä on yhteinen aaltofunktio ja tämä tekee niistä yhden ja saman ""hiukkasen"".
Mutta tämä emergentti tulkinta, joka on niin luonnollinen ja itsestään selvä, ei koskaan ole yhteensopiva Kööpenhaminan tulkinnan ja muiden vastaavien kanssa, joissa mittauksen eri tuloksille annetaan tietyt todennäköisyydet. Siksi CI tarvitsee eron ""toimii aaltona"".  ""toimii hiukkasena"" kokeessa; hiukkasen tapauksessa on yksi sijainti tai impulssi, johon sovelletaan Heisenbergin sääntöjä, ja aallon tapauksessa näitä ei oteta huomioon, joten ei ongelmaa! Mutta ei koskaan, CI:ssä, sinulla on mittausten jatkumo tietylle aaltofunktiolle; koska silloin, ilman mitään romahdusta välissä, KAIKKI Mahdollisuudet pitäisi esiintyä, muuten en tiedä miten ymmärrät sanan "todennäköisyys". Sinulla ei ole selitystä sille, miksi nämä muut pisteet ovat edelleen ""aaltopaketin mukana"" eivätkä ole lentäneet muualle. Tällaista selitystä varten sinun olisi otettava käyttöön kausaalinen komponentti, joka itse asiassa kumoaa kaikki todennäköisyytesi ja siten myös kaikki kiertoradan pisteiden yksilölliset elämät. Tämä kausaalikomponentti on olemassa Bohmin tulkinnassa (erikseen pisteisiin sovellettuna), koska ohjaava yhtälö saa pisteet kulkemaan siten, että ""todennäköisyyskeskukset"" havaitaan valitsemassa suuntaa, ja siten pisteet pysyvät lähellä orbitaalia, ne eivät karkaa.
Kiitos, että luitte tämän, ja palauttakaa tämä kohta, kenties poistamalla siitä joitakin kohtia, koska se rikastuttaa artikkelia ja on jopa helppo ymmärtää ja myöntää. Älkää piilottako tosiasioita. 83.9.142.208 "