"Ja näin käy, kun ei lue kirjoja. Olgan ja Gilliardin tarinat muuttuivat hyvin, hyvin paljon Berliinin päivistä tammikuuhun 1926 asti. Olga sanoi jälkikäteen, että "hän ei ymmärtänyt venäjää."" Sitten kirjeessä Mordvinoville hän kirjoittaa: "Kummallista kyllä, hän näyttää ymmärtävän venäjää."" Hän sanoi: ""Hän ei ymmärtänyt englantia"". Sitten Bella Cohen kirjoittaa artikkelissaan NY Timesissa, että hän puhui invalidille englantia, ja tämä vastasi englanniksi. Olga sanoi: ""Sisarentyttäreni ei osannut saksaa"". Ja meillä on kopio Tatjanan jo vuonna 1909 kirjoittamasta postikortista, joka osoittaa hyvää saksan kielen taitoa. Meillä on Anastasian koulukirjoja, jotka osoittavat, että hän otti vakavasti saksan kielen tunteja. Olga sanoi: "Tiesin, että katsoin vierasta ihmistä. Mutta Berliinissä hän sanoi: "Uskon sydämessäni, että hän on Anastasia", minkä hän toisti myös Bella Cohenille. Hän sanoi: "Näytimme hänelle kuvia, eikä hän reagoinut." Bella Cohen kirjoittaa, kuinka AA tunnisti Shuran kuvasta, jossa Shuran kasvot oli peitetty kellon alle. Olga ""lähti Berliinistä kaikki toivo sammuneena"". Samana päivänä hän kirjoittaa äitinsä sihteerille ja sanoo: "("Äiti" olisi järkyttynyt, jos olisi tiennyt lapsenlapsensa olevan elossa, sillä se olisi merkinnyt, että muut olivat menehtyneet.) Ja hän kertoo Frau Rathlefille, kuinka hän haluaisi auttaa ""pikkuista"", mutta hänellä ei ole rahaa. Gilliard kutsuu häntä tohtori Rudnevin kuullen ""La Grande Duchesse"", ja sanoo jälkeenpäin, että Berliinin naisella ei ollut ""mitään yhteistä suurherttuattaren kanssa silmien väriä lukuun ottamatta"". Ja tämä sen jälkeen, kun hänen oma vaimonsa oli näyttänyt hänelle synnynnäisen molemminpuolisen hallux valguksen, arvet olkapäässä ja sormessa. Ja Shuran mukaan hänellä oli samanväriset hiukset ""samalla laineella"". Selvästi nämä kaksi valehtelivat, heidän omat kirjoituksensa kertovat sen. , Olga kirjoitti tuntemattomalle naiselle vierailun jälkeen: ""Et ole enää yksin, emmekä me hylkää sinua."" "Kaipaamme sinua." "Muistan, kun olimme yhdessä." Kirjoittaisiko hän näin täysin tuntemattomalle? Antaisiko hän henkilökohtaisen valokuva-albuminsa FS:lle? En usko. Äläkä unohda, että Frau Rathlef lähetti käsikirjoituksensa Olgalle tarkistettavaksi ja sai sen takaisin sanoin, että kuvaus Berliinissä vietetystä ajasta oli ""aivan oikein"".
ChatNoir

"