Luulen, että keskustelu ehkä hämärtää Taṇhā-käsitteen merkityksen, joka vaikuttaa pikemminkin impulssilta kohdetta kohtaan kuin itse halulta. Ilman halua emme söisi tai joisi, emmekä siten lakkaisi olemasta... Ilman halua, kuten Dalai Lama on sanonut, ei olisi ajatusta polusta tai ketään, joka yrittäisi seurata polkua (abstraktimpia käsityksiä polun puuttumisesta lukuun ottamatta). Taṇhā on siis oma asiansa, ilman erityistä käännöstä tässä yhteydessä, mutta jonka kanssa me kaikki kamppailemme joka hetki. Tuo impulssi hankkimiseen tai välttämiseen, joka esiintyy ja jota harhassa pysyvät yrittävät sokeasti toteuttaa. Vaikka Taṇhā siis liittyy haluun, se ei ole halu eikä minkään halun kohde... se on se hetkellinen impulssi, joka ajaa meitä kohti halua. Jos sitten muodostamme aikomuksemme tuon halun ympärille, teemme itsemme alttiiksi turhautumiselle ja ahdistukselle. Jos taas muodostamme aikomuksen, joka ei perustu mihinkään näistä asioista, ja Taṇhā tunnustetaan, mutta sen mukaan ei toimitaan, olemme vähemmän haavoittuvaisia.