Pitkän aallonpituuden vuoksi pitkien aaltojen lähettämiseen tarvitaan epäkäytännöllisen suuria antenneja, jotta lähetys olisi kohtuullisen tehokasta. Korkein ihmisen rakentama rakennus ennen Burj Khalifaa oli pitkäaaltolähetin: Varsovan radiomasto. Sen maa-aallon kantama on myös suhteellisen pitkä verrattuna keskiaaltoon, mikä tarkoittaa, että lähetykset ulottuvat paljon laajemmalle alueelle (1000 km ei ole epätavallista). Tämä saattaa kuulostaa eduksi, mutta näin matalilla taajuuksilla kaistanleveys on erittäin pieni, joten pitkäaaltokaistan on oltava melko pieni (Euroopassa se on vain hieman yli 100 kHz leveä). Kun nämä kaksi vaikutusta yhdistetään, yksi keskitehoinen lähetin peittää alleen hyvin suuren alueen, jolloin taajuus on käyttökelvoton kaikille muille ja lähes 10 prosenttia käytettävissä olevasta taajuusalueesta tuolla laajalla alueella. Pitkäaaltokaista on siis hyvä puhtaasti lähetysten tehokkuuden kannalta (jos salamahäiriöt jätetään huomiotta), mutta se ei toimi kovin hyvin taloudellisella/kaupallisella tasolla. Tämä on yksi syy siihen, miksi FM-taajuusalue siirrettiin 50 MHz:stä nykyiselle paikalleen toisen maailmansodan jälkeen: korkeammat taajuudet ovat paljon voimakkaammin paikallistettuja yhdelle alueelle, joten tietylle alueelle mahtuu paljon enemmän asemia, ja asemat voivat helpommin palvella pienempiä, paikallisia yleisöjä, mikä pitää kustannukset alhaisina ja houkuttelee enemmän ihmisiä. Pitkäaaltolähetin yksittäistä suurta kaupunkia varten on typerä, mutta VHF:llä se toimii.