"

 VAPAUTTAKAA MINUT, SENKIN KUSIPÄÄT! 

{{unblock|HAHAAHAHAHAHAHAHAHAHAHAHAHAHA UNBLOCK ME OR I WILL VANDALISE MORE!!!!

Oli kulunut kuusi vuotta siitä, kun olimme valmistuneet yliopistosta, ja ensimmäistä kertaa valmistumisen jälkeen olimme taas kaikki kolme yhdessä. Innokkaista halauksista lentokentällä ja sitten keskustelusta ja naurusta illallisella, jonka jaoimme paikallisessa ravintolassa matkalla kotiini, kävi selväksi, että vaikka aikaa oli kulunut paljon ja olimme pitäneet yhteyttä, mukavuus ja vetovoima meidän kolmen välillä, kun olimme kaikki yhdessä samassa fyysisessä paikassa, oli edelleen kiistaton.

Palattuamme viihtyisään, puoliksi eristettyyn kotiini esikaupunkialueella istuimme kaikki olohuoneessa, siemailimme viiniä ja jatkoimme tarinoita elämästämme. Paikkaa - taloa - ja alkoholin läsnäoloa lukuun ottamatta kyseessä olisi voinut olla mikä tahansa kahdesta viimeisestä yhteisestä opiskeluvuodestamme: Me kolme, tiiviit ystävät, istuimme ja juttelimme ja jaoimme yhdessä juomaa. Silloin Justine ja Beth olivat olleet kämppäkavereita, kun asuin toisessa asuntolassa pääkadun toisella puolella; nyt he olivat tervetulleita vieraita, jotka olivat onneksi pystyneet vapauttamaan aikaa hektisestä aikataulustaan tullakseen viikonlopuksi luokseni.

Kun istuin nojatuolissa ja otin toisen kulauksen viiniä, annoin silmieni todella viipyä Justinessa, kun hän kertoi Bethille äskettäisestä tilanteesta töissä. Floridan aurinko oli varmasti tuonut Justinen iholle hehkua, ja se saattoi myös olla syynä hänen olkapäiden pituisten ruskeiden hiustensa vaaleampaan sävyyn. Kuten opiskeluaikanamme, hänellä ei ollut juuri lainkaan meikkiä, vain ohut kiilto huulilla - houkutteleva mansikan makuinen, kuten olin huomannut tavattuani hänet lentokentällä aiemmin illalla - ja punaiset kynnet. Hänen punainen mekkonsa oli todellakin tyylikäs, ja siinä oli syvälle työntyvä paljettikaula-aukko, joka paljasti hänen dekolteensa, jota Beth ja minä molemmat varmasti arvostimme. Mekon hameen pitkä halkio paljasti, että hänellä oli sukat, joita piteli sukkanauha, jonka yksi laskeutuvista valkoisista hihnoista erottui selvästi hyvin treenattua reittä vasten. Punaiset korkokengät loivat tarpeeksi kontrastia valkoisille sukille, jotta ne todella houkuttelivat katseita. Yllättäen hänellä oli kuitenkin korvakorut, joita hän ei ollut koskaan käyttänyt opiskeluaikana, koska pelkäsi, että ne vetäisivät hänen korviaan ja laajentaisivat lävistysreikiä enemmän kuin oli turvallista.

Keskustelu kääntyi takaisin minuun päin, mutta muutamaa minuuttia myöhemmin nämä kaksi kaunista nuorta naista juttelivat jälleen pääasiassa keskenään. Käytin tilaisuutta hyväkseni ja tutkin jälleen kerran Bethiä, ja olin yhtä vaikuttunut. Vaikka Beth oli huomattavasti Justinea lyhyempi, hänellä oli myös vaaleampi iho, mikä oli osoitus siitä, että hän oli asunut Pohjois-Kanadassa valmistumisestaan lähtien ja viettänyt lähes kaikki valveillaoloajat sisällä tehdäkseen tutkimustyötä. Kuten collegessa, Beth suosi asuissaan mustaa väriä: hieman tiukka villapaita, istuvat housut ja matalat korkokengät. Neljä pientä korvakorua koristi kumpaakin korvaa, ja lisäksi hänellä oli pieni kimalteleva nasta vasemmassa sieraimessaan. Bethin mustat hiukset valuivat hartioiden yli ja pitkin hänen etuosaansa, ja hän pyöritteli hajamielisesti useita säikeitä sormensa ympärillä kuunnellessaan Justinea.

Tuntui niin hyvältä olla jälleen kerran heidän seurassaan. Etenkin kun me kaikki kolme olimme olleet useissa epäonnistuneissa suhteissa sen jälkeen, kun valmistuimme yliopistosta, olin kiitollinen siitä, että olin ajatellut kutsua heidät viettämään viikonloppua kanssani. En epäillyt lainkaan, etteikö jutustelumme lopulta vaihtuisi läheisyyteen, mutta nyt olin tyytyväinen siihen, että sain vain istua nojatuolissa ja ihailla avoimesti kahta upeaa kaunotarta, jotka istuivat sohvalla.

Läheisyys alkoi, kun menimme vihdoin nukkumaan... yhdessä. Olin selälläni peiton alla, ja hyvin naisellinen pää lepäsi pehmeästi kummallakin olkapäällä. Käsi kietoutui kummankin ympärille, ja pidin molemmat naiset lähellä itseäni, kun he silitellen hajamielisesti paljasta rintakehääni, upottivat sormen napaani, sivelivät reisiäni tavallisesti sängyssä käyttämieni verkkareiden läpi ja hyväilivät jäykistyvää miehuuttani. Suljin silmäni ja nautin heidän kosketuksistaan: ne olivat luonnostaan tuttuja, mutta täynnä uudelleen löytämistä ajan pitkittymisen vuoksi.

Sanoja ei tarvittu. Ja kun heidän kätensä toisinaan koskettivat toisiaan päälleni, hymyilin itsekseni pimeydessä, sillä olin aina nauttinut Bethin ja Justinen seuraamisesta heidän omissa intiimeissä kohtaamisissaan. Mutta lopulta heidän kosketuksensa hidastuivat ja lopulta lakkasivat, ja heidän hengityksensä muuttui uneen liittyvään säännöllisyyteen. Pysyin hereillä hieman pidempään nauttien suunnattomasti läheisyydestä kahden ihmisen kanssa, jotka olivat olleet elämässäni tärkeimpiä.

Heräsin aamulla ranskanpaahtokahvin tuoksuun, joka oli haalea mutta erehtymättömän voimakas. Justine oli poissa, selvästi se, joka oli keittänyt aamunektarin, kun Beth ja minä pidimme toisiamme sylissä hänen nukkuessaan.