"
Mitä enemmän mietin asiaa, sitä enemmän uskon, että "me" on oikea sanamuoto. Ongelmana on se, että lauseen objekti on ""Penn"", ja tietämättä, että hän sanoi ""he"", odotat hänen käyttävän yksikön ensimmäistä persoonaa, et monikon ensimmäistä persoonaa. Luulen, että syy siihen, miksi se tuntuu kiusalliselta, on se, että kun se muuttuu yksiköstä monikossa olevaksi, siitä tulee hieman epäselvempi, koska ""me"" viittaa ihmisryhmään, mutta vain sellaiseen, joka sisältää Pennin, mikä tarkoittaa, että se on joko Penn ja Teller tai koko show'n tuotantohenkilökunta. Kun siirrytään ""heihin"", se voi olla mikä tahansa ryhmä ihmisiä, ja koska siinä ei sanota ""hän"", täytyy tavallaan miettiä, mihin muihin mahdollisiin ryhmiin Penn voisi viitata. On selvää, että kestää vain muutaman millisekunnin tajuta, mitä se tarkoittaa, mutta jos lukee täydellä vauhdilla, se voi katkaista virran.

Kaksoispisteen sanamuodosta (Penn sanoi: ""ohjelman tavoitteena on ..."") totean, että ymmärrän, mitä sillä tavoitellaan, mutta en pidä siitä, miltä se kuulostaa tuossa kohdassa. Kun sen tekee tuolla tavalla, se vaikuttaa epäjohdonmukaiselta. Kun sen tekee toisinpäin, on selvää, että me, tietosanakirjan toimittajat, yritämme välittää lukijoille, mikä on ohjelman tavoite, ja käytämme Pennin sanoja. Kun sanotaan vain, että Penn sanoi jotain, ja se, mitä hän sanoi, koskee ohjelman tavoitetta, tuon lauseen rooli kappaleessa muuttuu hieman epäselvemmäksi, koska voi olla, että yritämme välittää, että Penn ajattelee ohjelmasta näin, tai että yritämme välittää jotain Pennistä itsestään. Mielestäni tapa, jolla se on nyt kirjoitettu, ja se, mistä lainaus alkaa, poistaa lähes kaiken tämän epäselvyyden. Mutta saatan tietysti tulkita asioita aivan liikaa. Minusta se tuntuu luonnolliselta, kun ""me"" on sisällytetty lainaukseen, mutta ehkä se on parempi kompromissimuotoilu, joka ottaa huomioon huoleni epäjatkuvuudesta.  [talk/contrib] "