Luin kerran mielenkiintoisen esseen otsikolla: Pre-Med antipatian metafora. Kirjoittaja oli (muistaakseni) perustieteiden professori, joka yritti ymmärtää, miksi lääkikseen valmistuvat opiskelijat olivat niin idiootteja, ja olivatko ne ominaisuudet, joita lääkikseen valmistumisprosessissa valitaan, välttämättä niitä, jotka tekisivät esimerkillisen lääkärin. Lääketieteelliseen valmistavaan opintosuunnitelmaan osallistuminen oli elämäni masentavimpia kokemuksia - se oli armottomasti jauhava, kilpailuhenkinen harjoitus, jossa opeteltiin ulkoa materiaalia, joka ei kiinnostanut minua juuri lainkaan tai jota ei voinut soveltaa minuun. Säälin niitä ihmisiä, jotka opiskelivat orgaanista kemiaa ja biologiaa, koska he olivat oikeasti kiinnostuneita näistä aineista - heidät tallattiin niiden ihmisten joukkoon, jotka olivat tulleet lukionsa kärkiluokista ja yrittivät päihittää käyrän, joka oli vääjäämättä normitettu C+/B-arvosanaan, päästäkseen lääketieteelliseen.Todistin varmasti kohtuullisen paljon huijaamista, ja olen varma, että oli myös törkeämpiä asioita, jotka tapahtuivat näkymättömissä. Olin hämmästynyt, kun tein MCAT-kokeen, kuinka paljon turvatoimia ja huijauksen vastaisia toimenpiteitä oli käytössä. He tekivät periaatteessa kaiken muun paitsi verkkokalvon skannauksen, mutta oletan, että tällaiset asiat ovat välttämättömiä. Kysymys on tietysti siitä, voiko tällaiset opitut käyttäytymismallit ja selviytymismekanismit kytkeä pois päältä. '''''' Talk