"
Ei Kymmenen myrkyllisintä käärmettä ei kuulu mihinkään tietosanakirjaan, ei myöskään Wikipediaan. Tällaiset luettelot kuuluvat ehkä lastenkirjoihin. Myrkkyjen koostumus ei ole staattinen. Jopa yhden yksilön sisällä sen määrä ja komponenttien suhteelliset osuudet vaihtelevat ajan myötä. Komponenttien vaihtelu on suurempaa lajin yksilöiden välillä ja vielä suurempaa lajien välillä. Lisäksi myrkky kehittyy jatkuvasti, usein hyvin nopeasti, joten myrkyn koostumuksessa ja myrkyllisyydessä voi olla suuria eroja yhden lajin sisällä sen maantieteellisellä levinneisyysalueella. Tämä pätee erityisesti laajalle levinneisiin lajeihin, ja se voi aiheuttaa ongelmia myrkkyjen torjunnan tehokkuudessa. Myrkyn ja sen myrkyllisyyden vaihteluun vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa ruokavalion ja elintapojen vaihtelu, vuodenaikojen vaihtelu, maantieteellinen sijainti, iästä riippuva vaihtelu, sukupuolesta riippuva vaihtelu, korkeus merenpinnasta ja niin edelleen. Sitten on vielä käytetyt tutkimusmenetelmät. Tämä voi olla ratkaisevaa, sillä jotkin käärmeet tuottavat monia myrkkykomponentteja, mutta erittävät niitä peräkkäin eivätkä yhtenäisenä seoksena. Myrkyn välitön kohtalo keräyksen jälkeen on tärkeää, erityisesti suhteessa ympäristöolosuhteisiin, jotka saattavat denaturoida tiettyjä komponentteja. Myös myrkyn varastointi on elintärkeää, ja altistuminen kuumuudelle voi vahingoittaa tiettyjä toksiineja. Pitkäaikainen varastointi nestemäisessä muodossa voi vahingoittaa muita. Yhteenlaskettu myrkky voi aiheuttaa monia vaihteluita, koska jokainen yhteenlaskettu myrkkyerä sisältää eri yksilöiden myrkkyjä, mikä lisää sekä yksilön sisäistä että spesifistä vaihtelua. Tällaisessa tutkimuksessa on monia mahdollisia muuttujia, jotka voivat vaikuttaa tulosten vertailtavuuteen ja tulkintaan. Koe-eläimen valinta voi olla ratkaisevan tärkeää, koska kukin laji voi reagoida eri tavalla (myös ihminen). Myös reitin valinta on kriittinen. Myrkyllisyyden vakiotesti on LD50. Yleisimmin käytetään hiiriä. LD50 on edelleen yleisimmin käytetty standardi myrkkyjen myrkyllisyyden määrittämiseksi ja vertailemiseksi. Esimerkkinä mainittakoon, että hiirillä tehdyissä LD50-testeissä karkeakilpikäärmeen (Tropidechis carinatus) myrkky on paljon tehottomampi kuin tiikerikäärmeen (Notechis scutatus). Kliinisesti katsottuna nämä kaksi myrkkyä ovat kuitenkin lähes identtisiä myrkkyjen aiheuttamien vaikutusten tyypin ja vakavuuden suhteen. Tämänkaltaisia esimerkkejä on paljon kaikissa lajeissa. Musta mamba ei ole maailman myrkyllisin käärmelaji, mutta sen käsittelemättömien ihmisten kuolleisuusaste on 100 prosenttia ja se aiheuttaa kuoleman nopeimmassa ajassa. Vertailun vuoksi todettakoon, että monisärmäisellä kraitilla on voimakkaampi myrkky hiiriin, mutta se ei tuota ihmisiin yhtä tuhoisia vaikutuksia kuin musta mamba. Monia muitakin esimerkkejä on helposti saatavilla. Hiiret eivät ole ihmisiä. Kyllä, ne voivat antaa meille käsityksen myrkyllisyydestä, mutta ne eivät ole samanlaisia kuin ihmiset. Puhu minulle! "