Pelkäänpä, ettei minusta ole paljon apua. Minun tietoni ovat vain kiinnostuneen maallikkotarkkailijan tietämystä. Tämän varoituksen jälkeen vastaan kaksiosaiseen kysymykseesi.

Ensinnäkään en ole tietoinen kirjasta, joka käsittelisi vuoden 1988 kansannousua tai edes 1980-luvun loppupuolta vuoden 1990 vaaleihin asti. Mielekkään aiheeseen liittyvän kirjan pitäisi osittain sisältää tietoja, jotka perustuvat osallisten haastatteluihin kaikilta puolilta, eikä vain maanpakolaisten kertomuksiin. Kun otetaan huomioon, että poliittinen ilmapiiri on vasta äskettäin parantunut, olen varma, että tällainen mielekäs kirja on vielä kirjoittamatta. Nyt olen edelleen sitä mieltä, että armeijalle ei käy hyvin edes tasapainoisemmassa valossa. (Ei ole mitään tekosyytä tappaa omaa kansaa ja sulkea koulutusjärjestelmä vuosikymmeneksi. Puhutaan menetetystä sukupolvesta. Puhutaan nenän viiltämisestä naamalleen!).

Toiseksi, kyllä, olen kuullut joidenkin armeijassa haluavan Golkar-tyyppistä järjestelyä (eli armeijan institutionalisoitua roolia parlamentissa/politiikassa), mutta en ole tietoinen virallisesta julkisesta ehdotuksesta. En ole varma, saiko tämä ehdotus koskaan armeijan ylimmän johdon tukea. Toisaalta voin myös nähdä, että DASSK hylkäsi tällaisen tarjouksen 1990-luvulla. Vaikka ihailenkin hänen henkilökohtaista rohkeuttaan ja rehellisyyttään, olen aina ollut sitä mieltä, että hänen olisi pitänyt olla joustavampi. Hän ei koskaan ollut luontainen poliitikko kuten hänen isänsä, joka oli pragmaattinen ihminen ja sai asiat todella tehtyä. En ole varma, mitä kansalliskokousta tarkoitatte. AFAIK, armeija teki vuoden 1990 vaalien jälkeen käännöksen, jonka mukaan vaaleissa ei ollut tarkoitus kutsua koolle kansalliskokousta vaan kirjoittaa uusi perustuslaki. HTH.