Nyt jopa keskustelussa yritetään edelleen kontekstualisoida ja vähätellä puna-armeijan rikoksia!  Puna-armeijan rikokset pysyvät rikoksina - kenen tahansa tekemälle rikokselle on aina olemassa konteksti ja syy.  Se, mitä Wehrmachtin tai SS:n sotilaat tekivät tai jättivät tekemättä, ei millään tavoin oikeuta tai riittävästi kontekstualisoi - pois lukien 8-vuotiaisiin (ja sitä nuorempiin) ja yli 80-vuotiaisiin naisiin kohdistuneet raiskaukset. Valitettavasti juuri sitä tämä artikkeli nykyisessä muodossaan yrittää tehdä. Kaiken lisäksi tämä raiskauksia käsittelevä artikkeli ei anna raiskatuille mitään ääntä, vaan tarjoaa vain tekijöiden ääniä, jotka torjuvat syytökset.  Se on melko perverssi, naisvihamielinen ja revisionistinen.  Sopivampi, tasapainoisempi ja mielekkäämpi tapa käsitellä tätä aihetta olisi antaa suorasukainen selvitys puna-armeijan laajalle levinneistä raiskauksista/väkivallasta, mukaan lukien eri natsien|naisten/uhrien kertomukset.  Sen jälkeen olisi annettava taustaa/yhteyksiä, jotta voitaisiin ymmärtää, miksi näin tapahtui, mutta ei koskaan tavalla, joka antaa ymmärtää, että rikokset eivät pysy rikoksina.  Lisäksi osio neuvostoliittolaisista/venäläisistä tavoista tulkita/käsitellä väkivaltaa/raiskauksia olisi myös informatiivinen.  Nykyisessä muodossaan tämä artikkeli tekee Wikipedialle karhunpalveluksen ja on jälleen yksi esimerkki puolueellisesta ja amatöörimäisestä historiankuvauksesta, joka vahvistaa Wikipedian maineen epäluotettavana tietolähteenä.  Vain käsittelemällä tämäntyyppisiä asioita tehokkaasti Wikipedia-yhteisö voi osoittaa, että se voi olla käyttökelpoinen tietolähde.  

Re: syvästi a-historiallinen ehdotus.

Oletettujen rikosten kontekstualisointi, kuten Udibi väittää, ei ole sama asia kuin niiden rangaistusten vähentäminen, joita natsit saivat 20 000 000 ihmisen murhaamisesta.  Mielestäni hänen viittauksensa SS-joukkojen puolisotilaallisiin sotilaisiin on syvästi häiritsevä, a-historiallinen, huonosti informoitu ja epäilyttävä, sillä SS-joukkojen puolisotilaat eivät olleet sotilaita eivätkä edes kuuluneet armeijaan.  Vaikka natsien kansanmurhat eivät sinänsä oikeuta raiskauksia, ne tekevät hyvin ymmärrettäväksi, miksi eloonjääneet uhrit rankaisivat ihmisiä, jotka avustivat historian pahimmassa joukkomurhassa.  Tähän liittyen natsit olivat hyvin suosittuja ja saivat valtavan tuen väestöltä, joka puolestaan ei vastustanut natsihallintoa; joka vaikenee, suostuu; nämä naiset olivat siis holokaustin aktiivisia tukijoita.  Heidän ei olisi ollut vaikeaa taistella natseja vastaan jollakin tavalla, eikä heitä pitäisi sympatiseerata siitä, että he eivät tehneet niin ja antoivat 20 000 000 ihmisen murhata.  En todellakaan näe tässä mitään revisionistista ongelmaa.  Suosittelen, että muut toimittajat suhtautuvat hyvin varovaisesti tähän ehdotukseen luoda itsestään sopivampi, tasapainoisempi ja mielekkäämpi tapa käsitellä tätä aihetta, koska se voi johtaa meidät jatkamaan holokaustin peiteltyjen kieltäjien moraalista vastaavuutta koskevia väitteitä.

Mielestäni meidän on myös pohdittava, eikö tässä ole kyse vain siitä, että sadattuhannet saksalaiset naiset olivat onnekkaita vapauttajiensa kanssa (monien saksalaisten näkemys, jota kuvataan teoksessa The Fall of Berlin 1945) ja kertoivat sitten paikallisille natsijohtajille tai ihmissusijäsenille tulleensa raiskatuiksi järjestelmässä, jossa he eivät voineet avoimesti olla missään tekemisissä venäläisten kanssa.

Anonymiss Madchen