"
 Aha! Kyse ei siis ole Bessarabiasta, vaan Neuvostoliiton vaatimuksista Bessarabiassa. Mielestäni tämä on lukuisten väärinkäsitysten ydinasia. Jos lähdemme liikkeelle siitä, että analysoimme, mitä Neuvostoliitto vaati, ja näemme, että Romania ja länsi eivät ryhtyneet riittäviin toimiin sen täyttämiseksi, havaitsemme riittämättömiä toimia Romanian puolelta (ei järjestänyt kansanäänestystä) ja lännen puolelta (ei onnistunut syrjäyttämään punaisia - yrittäminen ei riitä). Mutta törmäämme myös Englлия, Ranska Италия, Japani ja Румыния подписали в Париже т. н. Бессарабский протокол, согласно которому he tunnustли суверенитет Румынии над Бессарабией, и установили, että tämä суверенитет ""ei может olla поставлен на обсуждение"", mikä ilmeisesti sitoo Romanian kädet: Romanialle oli paljon tärkeämpää saada normaalit suhteet muuhun maailmaan kuin Venäjään.
 Sanoin kuitenkin jo varhain, että Bessarabia, ei Venäjä, on asian ydin. Bessarabialaiset valitsivat sen tai sen, eivät Romania tai Venäjä. Venäjä oli puuttunut asiaan vasta vuonna 1940, ilman että paikallinen elin tai Bessarabian kansanedustajat olisivat kutsuneet sitä, ilman edes näennäistä tukea Bessarabian sisältä. Miksi Venäjän vaatimusta pitäisi kohdella Bessarabian valintaa (hyvä tai huono, se oli valinta, joka tehtiin täysin tietoisena) huonommin. Mainitsemasi (sotilaallinen) sopimus allekirjoitettiin helmikuussa eli ennen 27. maaliskuuta 1918 kahden Bessarabian naapurimaan välillä. Se ei voi mitenkään sitoa Bessarabian käsiä, joka oli tuolloin jo itsenäinen maa.
 Autonomiasta totean, että tietääkseni Bukovinan ja Transilvanian 27. marraskuuta tai 1. joulukuuta 1918 tapahtuneen yhdistymisen jälkeen koko yhdistyneelle Romanialle perustettiin hallitus, jota johti transilvanialainen poliitikko (Alexandru Vaida-Voevod). Hän oli liian liberaali fanaariomielisille poliitikoille, jotka hallitsivat aiemmin Bukarestissa. He suvaitsivat ""uusia romanialaisia"" hallituksessa vain siksi, että olosuhteet tekivät sen välttämättömäksi. Vaida aloitti muun muassa laajan maareformikampanjan, jota myös bukovinialaiset ja bessarabilaiset kannattivat laajalti, mutta jota Bukarestin vanha valtaeliitti pelkäsi suuresti (muistakaa vuoden 1907 talonpoikaiskapina, joka on vielä hyvin tuoreessa muistissa). Vaidan hallitukset (joita oli muistaakseni 2 tai 3) olivat n. 1,5 miljoonaa vuotta. Vuoden 1920 alussa muodostettiin "musta koalitio", ja kenraali Averescusta tuli pääministeri (samanlainen kuin Romaniassa vuoden 2006 alussa Basescua vastaan muodostettu koalitio, joka epäonnistui surkeasti yhden kuukauden kuluessa, mutta veti maata enemmän poliitikkojen keskusteluun viime syksyyn asti). Maareformi oli rajallinen, ja sillä saatiin päätökseen vain se, mikä oli aloitettu. Vuoden 1923 uuden perustuslain kirjoittivat nämä ihmiset, jotka laittoivat sanan "yhtenäinen" kaikkialle, minne se mahtui. Näin ollen kaikkien kolmen uuden maakunnan autonomiaa ei kirjattu uuteen perustuslakiin. Tämä puolestaan johti politiikan katkeraan jakautumiseen: toisella puolella oli Bukarestin vanhojen poliitikkojen kansalliskiihkoinen puolue, toisella puolella Transilvanian hallitsema National-Ţărănist-puolue. Vuosina 1928-1930 jälkimmäinen alkoi saada vauhtia, ja sen sinetöimiseksi he toivat Karoli II:n pakkosiirtolaisuudesta. Mutta Carol II osoittautui vielä pahemmaksi, joten he itse asiassa sulkeutuivat niin sanotusti jalkoihinsa. Tämä johti jotkut heistä kansallismielisempään diskurssiin (esimerkiksi Vaida itse - Dahn kutsuu häntä jopa fasistiksi, mikä ei pidä paikkaansa, mutta en halua väitellä Dahnin kanssa), toiset taas onnistuivat välttämään tämän ansan (esimerkiksi Maniu). On näet otettava huomioon koko tapahtumakulku. Bessarabia jäi ilman alueellista autonomiaa, koska mikään muu maakunta ei saanut sitä, mikä puolestaan johtui siitä, että vanhat fanaariakaivostyöläiset veivät voiton 1920-luvun alussa. Nämä ihmiset menettivät otteensa vallasta, mutta se vei aikaa. Jopa nykyisessä Romaniassa jatkuvat edelleen samat kiistat. Toisella puolella on monia poliitikkoja, jotka vaativat alueiden perustamista ja lisää paikallista itsehallintoa (heidän joukossaan on yllättävän paljon transilvanialaisia), ja toisella puolella on komentosysteemimyönteinen, osittain kommunistien tukema byrokratia, joka pelkää alueellistamista (heidän joukossaan on yllättävän paljon oululaisia ja muita vastaavia). Mutta toisin kuin interbelic-kaudella, nyt näyttää siltä, että liike on tiukasti suuntautunut yhteen suuntaan. Alueellistaminen ja suurempi paikallinen autonomia on väistämätöntä, olipa kyseessä EU-standardien mukainen veruke tai ei. Toinen osa vastauksestani on siis seuraava: ilman Neuvostoliiton miehitystä, fasismin nousua ja toista maailmansotaa meillä olisi ollut Bessarabian autonomia (ja voimakas paikallinen lainsäädäntöelin) jo 1950-luvulla. Kommunismi aiheutti vain tauon, ja asiat jatkuvat edelleen. \talk "