Kuvittelisin siis, että tämä kirjoitustyyli (huumeartikkeleihin sovellettuna) koostuu yksinomaan tosiasioiden etsimisestä, niiden uudelleenkirjoittamisesta omin sanoin säilyttäen kuitenkin alkuperäisen sisällön, niiden esittämisestä jonkinlaisessa loogisessa järjestyksessä (ilman asiayhteyttä tai kommentteja) ja siitä, että lukija saa päätellä esitettyjen tosiasioiden merkityksen tai merkityksellisyyden ilman minkäänlaista ohjausta kirjoittajalta.  Sen sijaan, että yrittäisitte kirjoittaa yhtenäisen kertomuksen ja tarjota siten asiayhteyden, esitätte yksinkertaisesti litaniaa toisiinsa liittyviä tosiasioita (sekä puolesta että vastaan), jotka on jaoteltu asiaankuuluvien luokkien mukaan ja joissa on vain minimaalinen määrä proosaa, joka sitoo ne kaikki yhteen.  Eikö niin? Vai ymmärränkö vielä jotenkin väärin?