"

 vasta kirkonkirouksen jälkeen 

Artiklassa sanotaan tällä hetkellä, että ihmiset kastetaan uudelleen vasta, kun he liittyvät kirkkoon uudelleen kirkosta erottamisen jälkeen. Tämä ei aina pidä paikkaansa. Sen lisäksi, että uudelleenkastaminen voidaan suorittaa sen jälkeen, kun nimi on poistettu kirkon rekistereistä* , piispa voi hyväksyä uudelleenkasteen pikemminkin katumuksen merkiksi kuin pelkäksi kirkon jäsenyydeksi. Viite: [W]eellä oli haarassani ihana vanhempi veli, jolla oli peliriippuvuus.   Kun hän vihdoin pystyi voittamaan sen, ja huolimatta siitä, ettei hän saanut kirkon virallista rangaistusta, hän anoi ja sai uudelleenkasteen, todistaakseen jälleen Jumalalleen, kirkolleen, perheelleen ja (ehkä tärkeimpänä) itselleen, että hän oli uudestisyntynyt.   Teknisesti ottaen tämä hyvä veli tarvitsi vain Herran viimeisen ehtoollisen sakramentin, mutta voitteko kuvitella, kuinka paljon enemmän pysyvää voimaa kasteen ja uudestisyntymisen sakramentilla on ollut hänen päättäväisyyteensä? ()

* Tämä hallinnollinen toimenpide otettiin käyttöön 70-luvun lopulla tai 80-luvun puolivälissä. Se eroaa kirkonkirouksesta. Ennen kuin tämä oli käytettävissä, henkilö oli kuitenkin ""vapaaehtoisesti erotettava"", jotta hänen nimensä voitiin poistaa kirkon rekistereistä, mutta näin ei enää ole.""