"

No, katsotaanpa. Ensimmäinen alaluku on §8.5 Nollalla jakamisen ongelma. Tämän jälkeen hän jatkaa kappaleella 8.7 Viisi lähestymistapaa nollalla jakamiseen, jonka toistan kokonaisuudessaan. Tämän kirjoittaminen vie enemmän kuin yhden istunnon. Seuraava on peräisin kirjasta Suppes 1957:163-169:
1 ""Ensimmäinen lähestymistapa eroaa muista siinä, että siinä suositellaan peruslogiikan muuttamista siten, että kielletään merkitys sellaisilta ilmauksilta kuin: ¶ 1/0 = 1/0 ¶ Yrittämättä luonnehtia tarvittavia perusmuutoksia, voimme silti esittää joitakin yleisiä vastaväitteitä tätä lähestymistapaa vastaan...." "" [lisää huomenna]
2 ""Toinen lähestymistapa on antaa x/0 olla reaaliluku, mutta määritellä jako edellisessä jaksossa esitetyn ehdollisen määritelmän mukaisesti: JOS y≠0 Sitten x/y = z jos ja vain jos x = y*z. Tällöin jokaiselle luvulle x x/0 on reaaliluku, mutta emme pysty todistamaan, mikä luku se on. ¶ (2) 1/0 = 2/0 ¶ Kyvyttömyys todistaa tai kumota (2) on argumentti toista lähestymistapaa vastaan, sillä haluamme aksioomiemme olevan mahdollisimman täydellisiä."""".
3 Kolmas lähestymistapa vastaa toista lähestymistapaa siinä, että x/0 on reaaliluku, mutta eroaa siitä siinä, että x/0 = 0 kaikille x:lle. Tämä poistaa (2) kaltaisten lausekkeiden ratkaisemattomuuden. Kolmannen lähestymistavan kannalta sopiva jakamisen määritelmä on samanlainen oikea määritelmä kuin 8.5 luvun lopussa käsitelty aksioomaton määritelmä:
 x/y = z ←→ [y ≠ 0 → x = y*z) & (y = 0 → z = 0)
 ""Kolmannen lähestymistavan etuna on se, että se mahdollistaa nollan määrittelyn suoraviivaisella, oikealla määritelmällä, joka täyttää täysin poistettavuuden ja ei-luovuuden kriteerit. Tämän lähestymistavan suurin epäkohta on se, joka mainittiin 8.5 kohdassa: monet matemaatikot tuntevat olonsa epämukavaksi identiteetin suhteen: ¶ x/0 = 0.
4 Neljäs lähestymistapa vastaa toista ja kolmatta lähestymistapaa siinä, että se ei edellytä logiikan perusmuutosta; se eroaa siitä siinä, että sen avulla ei voida todistaa, että x/0 on reaaliluku. Perusajatuksena on ottaa käyttöön predikaatti "R", joka tarkoittaa "on reaaliluku". Tätä predikaattia käyttävät hypoteesit on lisättävä kaikkiin luvussa 7 esitettyihin aksioomiin. Lisäksi, jotta voidaan taata, että lukujen yhteenlasku ja kertolasku tuottavat lukuja, on lisättävä kaksi sulkemisaksioomaa:
 R(x) & R(y) → R(x+y)
 R(x) & R(y) → R(x*y).
""Predikaatin 'R' käyttöönotto laajentaa yksilöiden toimialuettamme, sillä nyt ei seuraa, että kaikki toimialueella oleva on reaaliluku (erityisesti 1/0 on reaaliluku). 'R:n' käyttöönotolla on lisäksi se seuraus, että on luonnollista tehdä kaikista aritmeettisten suhteiden ja operaatioiden määritelmistämme ehdollisia. Ei ole mitään järkeä määritellä esimerkiksi yhtä suurta tai pienempää kuin -reaalia sellaisille asioille, jotka eivät ole lukuja. Näin ollen meillä olisi:
 [R(x) & R(y)] → [x ≤ y ←→ (x = y V x < y)].
""Jakautumisen määritelmä olisi:
""(3) [R(x) & R(y)& R(z) & y ≠ 0 ] → [x/y = z ←→ x = y*z].
""Jos x on reaaliluku, emme voi todistaa, että (3) on käsillä:
""x/0 on reaaliluku
""Emmekä voi todistaa:
""x/0 ei ole reaaliluku,
""Mutta emme joudu vastakkaiseen tilanteeseen, jossa meidän on pakko kutsua x/0 reaaliluvuksi. Tilannetta voidaan parantaa ottamalla järjestelmäämme käyttöön primitiivinen symboli jollekin kohteelle, joka ei ole reaaliluku. Sanomatta, mikä tämä objekti on, nimitämme sitä nimellä 'v'. Meillä on siis aksiooma:
""-R(v) [tässä - on ~ tai taivutettu palkki, eli EI]
""eli väite, että v ei ole reaaliluku. Voimme nyt määritellä jakamisen:
""(4) [R(x) & R(y)] → [x/y = z ←→ [y ≠ 0 → (R(z) & x = y*z)) & (y = 0 → z = v]].
"(4) on siitä hyvä, että se asettaa x/0 ehdottomasti reaalilukujen alueen ulkopuolelle mille tahansa luvulle x. Tällainen seuraus näyttäisi olevan lähimpänä tavallista matemaattista käytäntöä. Määritelmän (4) etuna on myös se, että se tekee
 x/0 = y/0 ,
""Jossa x ja y ovat reaalilukuja, mikä eliminoi valtavan määrän parittomia matemaattisia kokonaisuuksia. Toisaalta, jotta näemme lopullisesti, että kaikki ei ole parasta tässä parhaassa kaikista mahdollisista maailmoista, huomaa, että jos hyväksymme (4), emme voi päättää, onko v/v reaaliluku vai ei. Jos käytämme ehdollisia määritelmiä ja pidämme kiinni siitä, ettemme kajoa termien identtisyyden peruslakiin, meidän on varauduttava siihen, että v/v:n kaltaiset staattiset fentiniteetit ovat ratkaisemattomia. Otamme sen asenteen, että kaikki on kunnossa sillä alueella, jossa aiomme käyttää jako-operaatiota, emmekä todellakaan välitä siitä, mitä muualla tapahtuu, ellei epäjohdonmukaisuuksia pääse ryömimään sisään.
5 ""Viides lähestymistapa ... [on odotettava huomiseen. Teen myös ensimmäisen valmiiksi. Olen periaatteessa kirjoittanut koko jakson. Bill   
"