"

 Morfologia 

Mielestäni olisi kirjoitettava muutama sana erilaisista lopetuksista ja tapausten erottelusta.  Hankkeessa näyttää olevan joitakin väärinkäsityksiä, kun väitetään, että ""saksan kielioppi on säilyttänyt protogermaanisen kieliopin"" tai vastaavaa.  Tämä ei pidä 100-prosenttisesti paikkaansa (vaikka saksa on varmasti säilyttänyt suuren osan kieliopista).  Siksi mielestäni instrumentaalitapauksen mainitseminen ja se, että OHG:ssä oli enemmän erilaisia päätteitä kuin nykysaksassa, on tarpeeksi mielenkiintoista ansaitakseen oman osion.  Mielestäni meidän ei pitäisi yrittää toistaa kaikkia paradigmoja, vaan jokin edustava otos.  (Tiedän ne kuitenkin vain melko vanhoista kirjoista; ja näissä kirjoissa ei erotella kovin huolellisesti eri aikakausia tai murteita OHG:n sisällä).
Minulla oli mielessäni tällainen esimerkki:

    Laula.    Pl. N tag taga G tages tago D tage tagum A tag taga I tagu (ei erotettavissa)

ja muutama sana siitä, miten esim. verbien 1:st ja 3:rd p. pl. olivat silloin varsin erillisiä (pres. ind. tavallisesti päättyen -mes ja -nt, ja pret. -m ja -n), kun taas nykykielessä loppu -m on korvattu -n:llä, jolloin muotoja ei voi erottaa toisistaan.  Onko tämä järkevää?  "