"Camarillan vaikutuksen alaisena taHindenburg vieraantui yhä enemmän Brüningistä ja painosti liittokansleriaan siirtämään hallitusta selvästi autoritaariseen ja oikeistolaiseen suuntaan". Tämä huipentui toukokuussa 1932 Brüningin hallituksen eroon.

Hindenburg nimitti liittokansleriksi aatelismies Franz von Papenin, joka johti "paronien kabinettia". Papen pyrki autoritaariseen hallintoon, ja koska valtakunnanoikeudessa vain konservatiivinen Saksan kansallispuolue (DNVP) tuki hänen hallintoaan, hän vaati välittömästi uusia vaaleja heinäkuussa. Näissä vaaleissa natsit saavuttivat tähän mennessä suurimman menestyksensä ja saivat 230 paikkaa, mikä merkitsi sitä, että heistä tuli Reichstagin suurin puolue.

Koska Papen tiesi, ettei vakaata hallitusta voitu muodostaa ilman natsien tukea, hän yritti suostutella Hitleriä ryhtymään varakansleriksi ja osallistumaan uuteen parlamentaariseen hallitukseen. Hitler ei kuitenkaan tyytynyt vähempään kuin kanslerin virkaan. Hän painosti Papenia entisestään käymällä rinnakkaisia neuvotteluja Papenin entisen puolueen, Keskustapuolueen, kanssa, joka halusi kaataa luopio-Papenin. Molemmissa neuvotteluissa Hitler vaati, että hänen, vahvimman puolueen johtajan, oli oltava kansleri, mutta Hindenburg kieltäytyi johdonmukaisesti nimittämästä ""böömiläistä korpraalia"" kansleriksi.

Papenin hallituksen epäluottamuslauseen jälkeen, jota 84 prosenttia kansanedustajista kannatti, uusi valtakunnansääty hajotettiin, ja marraskuussa järjestettiin uudet vaalit. Tällä kertaa natsit menettivät joitakin paikkoja, mutta pysyivät silti Reichstagin suurimpana puolueena.

Kun Papen ei saanut enemmistöä, hän ehdotti parlamentin hajottamista uudelleen ja vaalien lykkäämistä toistaiseksi. Hindenburg hyväksyi tämän ensin, mutta kun kenraali Kurt von Schleicher ja armeija vetivät tukensa pois, Hindenburg hyväksyi ehdotuksen.
lkheader"