"

 Etelä-Korea aloitti sodan 

Koreassa nyt tapahtuvat tapahtumat puhkesivat 25. kesäkuuta Etelä-Korean viranomaisten joukkojen provosoivan hyökkäyksen seurauksena Korean demokraattisen kansantasavallan raja-alueilla. Hyökkäys oli ennalta suunnitellun suunnitelman tulos.

Syngman Rhee itse ja muut Etelä-Korean viranomaisten edustajat olivat aika ajoin paljastaneet, että Etelä-Korean Syngman Rheen klikillä oli tällainen suunnitelma.

Jo 7. lokakuuta 1949 Syngman Rhee, joka ylpeili menestyksellään armeijansa kouluttamisessa, totesi suoraan amerikkalaisen United Pressin kirjeenvaihtajalle antamassaan haastattelussa, että Etelä-Korean armeija voisi vallata Pjongjangin kolmessa päivässä.

Syngman Rheen hallituksen puolustusministeri Sin Sen Mo kertoi 31. lokakuuta 1949 sanomalehtien kirjeenvaihtajille, että Etelä-Korean joukot olivat riittävän vahvoja toimimaan ja valtaamaan Pjongjangin muutaman päivän kuluessa. Vain viikkoa ennen Etelä-Korean joukkojen provosoivaa hyökkäystä Korean demokraattisen kansantasavallan raja-alueille Syngman Rhee sanoi 19. kesäkuuta pitämässään puheessa niin sanotussa "kansalliskokouksessa", jossa Yhdysvaltain ulkoministeriön neuvonantaja Dulles oli läsnä: ""Jos emme pysty suojelemaan demokratiaa kylmässä sodassa, voitamme kuumassa sodassa"".

Ei ole vaikea ymmärtää, että Etelä-Korean viranomaisten edustajat pystyivät antamaan tällaisia lausuntoja vain siksi, että he tunsivat, että heillä oli huono amerikkalainen tuki takanaan. Kuukautta ennen Korean nykyisiä tapahtumia, 19. toukokuuta 1950, Yhdysvaltain Korealle antaman avun päähallinnoija Johnson kertoi Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneen budjettivaliokunnalle, että Etelä-Korean armeijan 100 000 upseeria ja miestä, jotka oli varustettu amerikkalaisilla aseilla ja koulutettu amerikkalaisen sotilaslähetystön toimesta, oli saanut valmistelunsa huonosti päätökseen ja saattoi aloittaa sodan milloin tahansa.

Tiedetään, että vain muutama päivä ennen Korean tapahtumia Yhdysvaltain puolustusministeri Johnson, Yhdysvaltain asevoimien yleisesikunnan päällikkö kenraali Bradley ja ulkoministeriön neuvonantaja Dulles saapuivat Japaniin ja pitivät erityiskonferensseja kenraali MacArthurin kanssa, ja että sen jälkeen Dulles vieraili Etelä-Koreassa ja kävi 38. leveyspiirin raja-alueilla.

Vain viikkoa ennen tapahtumia - 19. kesäkuuta - ulkoministeriön neuvonantaja Dulles ilmoitti edellä mainitussa Etelä-Korean "kansalliskokouksessa", että Yhdysvallat oli valmis antamaan kaiken tarvittavan moraalisen ja aineellisen tuen Etelä-Korealle, joka taisteli kommunismia vastaan.

Nämä tosiasiat puhuvat puolestaan, eikä niitä tarvitse kommentoida. . . .

Yhdysvaltojen hallitus yrittää perustella aseellista väliintuloa Koreaa vastaan väittämällä, että siihen ryhdyttiin turvallisuusneuvoston luvalla. Tällaisen väitteen valheellisuus pistää silmään.

Mitä todella tapahtui? Tiedetään, että Yhdysvaltojen hallitus oli aloittanut aseellisen väliintulon Koreassa ennen kuin turvallisuusneuvosto kutsuttiin koolle 27. kesäkuuta ottamatta huomioon, minkä päätöksen turvallisuusneuvosto voisi tehdä. Näin Yhdysvaltojen hallitus asetti Yhdistyneiden Kansakuntien järjestön valmiiden tosiasioiden eteen ja rikkoi rauhaa.

Turvallisuusneuvosto vain leimasi ja päivitti Yhdysvaltojen hallituksen ehdottaman päätöslauselman, jossa hyväksyttiin tämän hallituksen toteuttamat aggressiiviset toimet. . . .

Kesäkuun 27. päivänä annettu laiton päätöslauselma, jonka turvallisuusneuvosto hyväksyi Yhdysvaltojen hallituksen painostuksesta, osoittaa, että turvallisuusneuvosto ei toimi elimenä, jolla on päävastuu rauhan säilyttämisestä, vaan välineenä, jota Yhdysvaltojen hallitsevat piirit käyttävät sodan käynnistämiseen. Tämä turvallisuusneuvoston päätöslauselma on vihamielinen teko rauhaa vastaan.

Jos turvallisuusneuvosto arvostaisi rauhan asiaa, sen olisi pitänyt pyrkiä sovittamaan yhteen Koreassa taistelevat osapuolet ennen kuin se hyväksyi tällaisen pöyristyttävän päätöslauselman. Vain turvallisuusneuvosto ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri olisivat voineet tehdä tämän. Ne eivät kuitenkaan yrittäneet sitä, koska ilmeisesti tiesivät, että tällainen rauhanomainen toiminta on ristiriidassa hyökkääjien suunnitelmien kanssa.

http://www.fordham.edu/halsall/mod/1950-gromyko-korea.html"