"

Joten miljoona kiitos vastauksestasi, . Luulen, että tein joitakin virheitä tässä aiheessa. 
1. Mac OS X 10.4 Tiger on 32-bittinen PowerPC-käyttöjärjestelmä, jonka myöhemmissä versioissa on lisätty tuki 64-bittisille PowerPC-konsolisovelluksille ja 32-bittisille Intel-prosessoreille.
2. Mac OS X 10.5 Leopard on 32-bittinen yleiskäyttöjärjestelmä, jossa on lisätuki 64-bittisille sovelluksille PowerPC64- ja Intel64-prosessoreille.
3. Mac OS X 10.6 Snow Leopard on Applen ensimmäinen 64-bittinen käyttöjärjestelmä, joka toimii vain Intel-prosessoreilla ja säilyttää tuen 32-bittisille PowerPC-sovelluksille.
4. Mac OS X 10.7 Lion on viimeinen käyttöjärjestelmä, joka säilyttää 32-bittisen ytimen Intel64-prosessoreille. 
Ennen luulin, että OS X Tiger tuki myös 64-bittisiä sovelluksia Intel64-prosessorille, ja se on jotain, jonka tein sekaisin. Mutta olen kuullut myös AIX 4.x:n tukevan 64-bittistä sovellusta 32-bittisellä ytimellä, joten luulen, että PowerPC-arkkitehtuurin osalta se olisi yleinen asia. Mutta Intel64-prosessorilla se on melko harvinaista, ainakin tietääkseni vain Apple oli kokeillut sitä. Luin myös jotain Hackintoshista internetistä, joten monet hakkerit murtavat OS X:n ytimiä sovittaakseen ne AMD:n alustalle, vaikka he saattaisivat hakkeroida ytimiä korjauksillaan, mutta en usko, että he tekisivät uudelleenarkkitehtuuria XNU-ytimelle. Näin monia AMD:n vanhoja ytimiä, jotka voisivat pakottaa hakkeroidun ytimen istumaan legacy-tilassa, sovellukset Long Mode -tilassa. Mutta siinä ympäristössä IA-32-sovellukset eivät käynnistyisi. Tämä saattaa kertoa, että näiden kahden arkkitehtuurin, Intel64:n ja AMD64:n, välillä saattaa olla jotain eroa. Olen myös kuullut, että joku voisi täydellisesti isännöidä OS X: ää joissakin virtuaalikoneissa, kuten tiedän, mikään suosittu alustan virtualisointiohjelmisto ei voinut klusteroida vieraan käyttöjärjestelmän virtualisointia, joten se voisi kertoa, että Apple ei käyttänyt VT: tä tuon ""temppu"". Näin Apple meni vielä pidemmälle kuin Microsoftin WoW64. Mielikuvitukseni mukaan 32-bittinen ydin voisi tarjota olennaisen käyttöjärjestelmämekanismin 64-bittisten sovellusten isännöintiä varten. Joka kerta, kun sovelluslatauslaite tietää, että 64-bittinen sovellus on valmis ajettavaksi, se asettaa paljon koukkuja pitkään tilaan varmistaakseen, että 64-bittinen sovellus uskoo olevansa vain 64-bittisessä käyttöjärjestelmässä, kun se vaatii järjestelmää, nämä 64-bittiset koukut tarttuvat prosessoriin pitkästä tilasta takaisin Legacy Mode -ytimeen, jotta se voi tehdä todellisia töitä. Tässä tilanteessa prosessori vaihtaisi Legacy Mode- ja Long Mode -tilan välillä paljon tavallista useammin. OS X Leopardissa vain hyvin harvat sovellukset, kuten Chess, tarjoavat 64-bittisiä kuvia, joten useimmiten prosessorin ei ehkä koskaan tarvitse siirtyä Long Mode -tilaan. Mutta Snow Leopardissa, jos Intel64-prosessori löytyy järjestelmän alustuksen yhteydessä, kaikki sovellukset toimivat 64-bittisessä tilassa. Joten tässä tilanteessa olen hämmentynyt, onko yhteensopivuustila IA-32-sovellusten isäntä vai Legacy-tila niiden isäntä? Haluaisin kuitenkin mieluummin jälkimmäisen. Vaikka Apple on koskaan yhdistänyt nämä kaksi arkkitehtuuria (IA-32 ja Intel64) niin saumattomasti toisiinsa, mutta erottaisin IA-32:n ja x86-64:n toisistaan. Joka tapauksessa, vielä kerran, kiitos paljon vastauksestasi.   "