"

Otit esiin monia mielenkiintoisia kysymyksiä. Esitän ajatuksiani joistakin niistä. Ensinnäkin olet mielestäni oikeassa siinä, että ""Eric"" on ainakin jossain mielessä luettavampi. Toiseksi olet oikeassa siinä, että meillä on artikkelinimikkeitä, kuten Eric I of Norway ja Eric VI of Sweden (mutta myös Eirik II of Norway, joten se ei ole aivan johdonmukaista). Luulen, että kuninkaallisten nimien kohdalla on odotettavissa korkea anglisoinnin taso, sillä niissä käytetään yleensä tuttuja nimiä, jos niitä on ylipäätään saatavilla. Jos Eiríkr Hákonarson olisi joskus kutsunut itseään kuninkaaksi, minulle sopisi hyvin, että hänen artikkelinsa olisi ""Eric II of Norway"". Mutta hän ei ollut aivan kuninkaallinen ja hän on hieman tuntemattomampi historiallinen hahmo kuin kuninkaat, joten en ole aivan varma, miten tätä pitäisi soveltaa. 

Mitä tulee keskiaikaiseen käyttöön, en ole tehnyt täydellistä tutkimusta, mutta mitä olen tähän mennessä nähnyt, on se, että Eiríkrin elämänsä aikana todistamissa latinankielisissä perukirjoissa on ""Yric dux""." (yleisimmin) tai ""Yrric dux"" tai ""Iric dux"". Encomium Emmae, kirjoitettu latinaksi vuonna 1041 tai 1042, on muoto "" Eric "" ja otsikot häntä "" dux et princeps provintiae quae Nordwega dicitur "".

Anglosaksisessa aikakirjassa (joka on tietenkin kirjoitettu vanhalla englannilla) lukee ""Irke"". (datiivimuoto) tai ""Yric"" tai ""Yrice""." (datiivimuoto) tai ""Eiric"". (Ehkä minulta jäi jokin muunnos huomaamatta.)

Vanhan norjan tekstit julkaistaan yleensä normalisoidussa ortografiassa, jossa nimi on ""Eiríkr"". Diplomaattisissa painoksissa on luultavasti muotoja kuten ""Eirikr"" tai ""Eiricr"" tai ""Eirijkr"", mutta minulla ei ole tällä hetkellä yhtään käsillä, joten älä pidä sitä evankeliumina.

Minun on nyt mentävä, käsittelen loput kysymyksestä myöhemmin. Olen itse asiassa enemmän huolissani patronyymistä ) "