Yleensä polttoaineen uudelleenkäytettävät osat ovat pitkäikäisiä ja käytetyn polttoaineen uudelleenkäyttöä vaikeuttavat osat ovat lyhytikäisiä.  Yleensä polttoaine on ajan myötä helpompi jälleenkäsitellä, mikä johtuu suurelta osin siitä, että lyhytikäisten fissiotuotteiden hajoamisesta aiheutuvalta säteilyltä suojaamiseen tarvitaan vähemmän suojia.  Yksi poikkeus on Pu-241:n (puoliintumisaika 14 vuotta) hajoaminen Am-241:ksi (puoliintumisaika 432 vuotta).  Vaikka hajoamisnopeus on paljon alhaisempi, säteilyvaara on suurempi, koska hajoaminen sisältää matalaenergistä gammasäteilyä.  Kierrätyspolttoainetta, jonka Am-241-pitoisuus on korkeampi, on näin ollen hieman vaikeampi käsitellä turvallisesti.  Am-241 ei myöskään ole halkeamiskelpoinen, joten se on altis absorboimaan neutroneita (tavanomaisessa kevytvesireaktorissa) ja tuottamaan korkeampia transuraaneja eikä fissiota ja tuottamaan energiaa ja fissiotuotteita, joten käytetyn polttoaineen käsittely on myös vaikeampaa.

Nopeat reaktorit voivat periaatteessa auttaa vähentämään näitä ongelmia, koska useimmat transuraanit fissioituvat nopeiden neutronien spektrissä.  Nopeiden reaktoreiden luotettavuus ei kuitenkaan ole kovin hyvä, ja niiden kustannukset ovat huomattavat.  Kierrätyksen taloudellisuutta pohdittaessa on siis tärkeää ottaa huomioon polttoaineen lisäkustannusten lisäksi myös sen reaktorin lisäkustannukset, jota tarvitaan kierrätyspolttoaineen mahdollisimman tehokkaaseen käyttöön.