"

En "vihaa" Columbia Collegea; vihaan sitä, että opiskelijat tuhlaavat aikaansa. 
Fakta on, että Columbia College ei ole U.S. News and World Reportin eikä muidenkaan suurten laitosluokitusten julkaisijoiden listalla. Tämä johtuu siitä, että se on avoin. Ei ole mitään väärää siinä, että Wikipedia julkaisee artikkelin tästä koulusta. Jotain väärää on siinä, ettei avoimen taidekoulun ongelmia mainita, ja vielä enemmän väärää on siinä, että sen lahjatavarakauppaa käsitellään törkeän kaupallisesti. Wikipedia ei ole esite.  
Se, että se on maan suurin taidekoulu, ei ole mikään tunnusmerkki. Itse asiassa Columbia Collegen perusongelma liittyy sen mainostamaan laatuun: se on suuri. Se on suuri, koska se ei rajoita ilmoittautumisiaan. Siihen on syynsä. Se ei johdu siitä, että se ottaa lämpimästi ja demokraattisesti vastaan ihmisiä kaikilta elämänaloilta. Jos näin olisi, se ei olisi niin kallis. Se ei rajoita ilmoittautumisiaan siksi, että se haluaisi niin paljon lukukausimaksuja kuin se voi saada. 
Nyt sen hallinnon, PR-osaston ja tiedekunnan jäsenet tekevät kaikkensa välttääkseen tämän tosiasian: taiteen tekemiseen tarvitaan lahjakkuutta. Lahjakkuus on määritelmän mukaan synnynnäistä ja synnynnäistä. Sitä ei saa hankkimalla taitoja. Sitä ei saa hankkimalla kalleinta kameraa tai kalleinta koulutusta, jonka rahalla saa. Lahjakkuus syntyy, ja jos se on olemassa, se tulee näkyviin nuoruusvuosiin mennessä. 
Siksi jokaisen todella lahjakkaan opiskelijan olisi harkittava vahvasti hakeutumista suljetun sisäänpääsyn taidekouluun, joka vaatii portfolion tai muun työnäytteen. Nämä koulut ovat myös hyvin kalliita, mutta niihin on mahdollista saada monenlaista taloudellista tukea. Kun lahjakas taidemaalari, valokuvaaja, kirjailija tai muu lahjakas opiskelija pääsee ohjelmaan, häntä ympäröivät muut lahjakkaat opiskelijat. Tämä luo aivan erilaisen ilmapiirin, joka pitää opiskelijan niin sanotusti varpaillaan ja antaa suhteellisuudentajun ja tunteen siitä, että muut opiskelijat saattavat olla parempia. 
Saatat ihmetellä, miksi tällainen sisäänpääsyprosessi osoittaa lahjakkuutta. Se johtuu siitä, että lahjakkuus ei kätkeydy, vaan se näkyy alan asiantuntijoille. 
Columbia peittelee tätä tosiasiaa kahdella tavalla: se kertoo opiskelijoille, että jos he tulevat paikalle ja ovat valmiita maksamaan paljon rahaa, he ovat lahjakkaita. Tämä käsitys on helppo siirtää lapsisukupolvelle - itse asiassa kahdelle sukupolvelle, jotka ovat kasvaneet siihen kulutuskeskeiseen käsitykseen, että se, joka ostaa kalleimman kameran, on myös lahjakkain (ja yleensä se on mies). 
Toinen keino, joka Columbialla on käytössään, on se, että viimeisten kolmenkymmenen vuoden ajan lapsille on opetettu, että itsetunto on tärkein ominaisuus, jota he voivat kehittää. Harhaanjohtavassa yrityksessä kehittää väärää itsetuntoa kouluissa on yksinkertaisesti lakattu puhumasta lahjakkuudesta. Toisinaan sitä saatetaan kutsua ansioksi, mutta sekin on huono sana. Niinpä kokonainen sukupolvi on kasvanut siinä uskossa, että jos sinulla on "halu menestyä", menestyt. Ongelma: entä jos sinulla on halu menestyä, mutta kun kurkistat itseesi, huomaat, ettei sinulla ole mitään ilmaistavaa?
Jos luulet, että Columbia rakastaa sinua, yritä maksaa lukukausimaksusi myöhässä. Onnea."