Kuten Roland oivaltavasti totesi, Sandin kirja ei niinkään esitä teoriaa, vaan pikemminkin purkaa kansaa koskevia teorioita. Kirjan korvaamattomin osa koostuu täysin normaalista historioitsijan historiasta eli niistä yhteiskunnallis-ideologisista voimista, jotka vaikuttivat modernin kollektiivisen juutalaisen identiteetin rakentumiseen. Tässä minulle tulee mieleen Martin Bernal. Hänen propositioteoriansa, joka kuitenkin vei paljon enemmän tilaa kuin Sand omistaa khasareille, oli lähes itsestäänselvästi typerä. Mutta hänen niteessä 1 esittämäänsä analyysia antiikin Kreikan modernista historiankirjoituksesta sellaisena kuin rotuteoria vaikutti siihen, pidetään yhä tour de force -teoksena. Vauvaa ei heitetä ulos oksennusveden mukana. Mitä tulee genetiikkaan, Sand itse käsittelee sitä s. 273 ja sitä seuraavat sivut, ja sikäli kuin RS-arvostelut kyseenalaistavat hänet tässä asiassa, niitä ei voi sulkea pois, vaikka - tämä on vain henkilökohtainen näkemys - monet näistä arvosteluista ovatkin epäpäteviä ja osoittavat, että kirjaan ei ole perehdytty. Kriteerinä pitäisi olla, että Sandin geneettinen kritiikki tai arviointi pitäisi hyväksyä, jos Sandin kirja on nimenomaan kohteena tai mainittu kyseisissä kirjoituksissa, ja jättää huomiotta, jos ei ole. Kaksoisstandardia ei pitäisi soveltaa.