"

Hitto, en saa ilmoitusta näistä keskustelusivun viesteistä. Tiedättekö, miten voin laittaa sähköposti-ilmoitukset päälle tällaisia vastauksia varten? Kyllä, olen tehnyt siellä paljon työtä, mutta minua on tiukasti rajoitettu siinä, kuinka paljon voin paljastaa niin sanotun "alkuperäisen tutkimusaineiston" lähteitä. Riittää, kun sanon, että minulla oli etuoikeus työskennellä 19-vuotiaana (yli 40 vuotta sitten) Aucklandin yliopiston (NZ) fysiikan laitoksella tutkimusassistenttina, jossa ystävystyin muutaman nuoren tohtoriopiskelijan kanssa, joista yksi tutki gravitaatioaaltoja. Sitten opiskelin fysiikkaa Canterburyn yliopistossa professori Roy Kerrin, pyörivien mustien aukkojen teoreetikon, johdolla. Olen pitänyt yhteyttä muutamiin näistä kavereista vuosien varrella, ja he ovat esitelleet minut eräille muille fysiikan "suurille nimille". Jätin akatemian ennen tohtorintutkinnon suorittamista, koska pidin laajasta monitieteisestä koulutuksesta ja minua inhotti stressi, paineet, politiikka ja joidenkin akateemisten ammattilaisten ahdasmielinen ylimielisyys. Elämäni oli sen sijaan hauskaa, ja seurasin uteliaisuuttani gravitaatiota, astrofysiikkaa ja kosmologiaa kohtaan täysin rennosti. Noin kymmenen viime vuoden aikana olen saanut kuulla teoreettisen fysiikan erittäin jännittävistä kehityskuluista, erityisesti yhdistymisongelman osalta. En voi kertoa liikaa, koska *köh* Nobel *köh*. Jos joku (hypoteettisesti) olisi todella löytänyt spin-2-bosonin, mutta ei olisi vielä julkaissut mitään, ennen kuin se on matemaattisesti kestävä, vertaisarvioitu jne., on (hypoteettisesti) hyvin todennäköistä, että ratkaisuun sisältyisi matemaattinen työkalupakki, joka käsittää monimutkaisen ulottuvuusanalyysin, moniulotteisen erityisen ja yleisen suhteellisuusteorian, silmukkakvanttipainovoiman, E8-teorian jne. Tämä on vain villiä spekulointia, mutta Einsteinin GR:n julkaisemisesta tulee kuluneeksi 100 vuotta - tämä voi olla hyvin tärkeä vuosi fysiikan kannalta. Kippis! D"