"
Brandenburgin luokkaa koskeva väite on seuraava: Mikä erottaa Dreadnought-tyypin pre-Dreadnoughtista? Ymmärtääkseni artikkelin perusteella ainoa vaatimus on, että pääpatterin läpimitta ja piipun pituus ovat yhdenmukaiset. Siellä on kokonainen luettelo siitä, mitä etuja on, ja ainoat, joita Brandenburg-luokka ei täyttänyt erilaisen piipunpituuden vuoksi, ovat maksimikantama (ero on lähes merkityksetön vuonna 1890 tulenjohtokyvyn vuoksi) suuliekanavan nopeus ja siten lentoaika ja roiskeläpän ero (merkityksetön erilaisten tykkien vähäisen lukumäärän ja tuolloin puuttuvan keskitetyn tulenjohdon vuoksi). Dreadnought-merkkisillä aluksilla oli 6 tuuman tykit toissijaisena aseistuksena, kun taas Brandenburgilla oli vain 4 tuuman tykit seuraavaksi suurimpina päätykkien jälkeen. Iskutehon maksimointi pitkällä etäisyydellä on nähtävä ajan kontekstissa, pitkä kantama on tykkien ja tulenjohdon maksimi, myös HE:n teho ei riipu suustanopeudesta vaan kaliiperista (kuten artikkelissa käytettiin, joka oli sama kaikille 6 tykille) ja jopa japanilaisetkin käyttivät HE:tä 15 vuotta myöhemmin isoilla tykeillään...
Muut aseistuksen edut perustuvat artikkelissa käytettyyn ""kaliiperiin"" (ks. ""#Pääaseistuksen teho ja kaliiperi""), eivät piipun pituuteen, kuten logistinen yksinkertaisuus. Tulenjohtoetu roiskeista on olemassa vain 6 tykin osalta, ja jos 2 patruunaa saapuu edes hieman myöhemmin, on se vielä parempi laukausten erottamiseen tällä hetkellä käytössä olevalla ei-keskitetyllä tulenjohdolla. Tulinopeus oli tasainen ja noin 2 kranaattia minuutissa kuten Brandenburgin artikkelissa todetaan, ei siinäkään mitään ongelmaa.
Entä Dreadnoughtin muut suunnittelun piirteet artikkelin mukaan? Keskitettyä tulenjohtoa ei toteutettu kaikissa ""Dreadnought-tyypeissä"" ja jos sitä käytettiin, niin hyvin eriasteisesti. Itse Dreadnoughtin pääaseistuksen sijainti ei ollut optimaalinen siipitorneineen, Brandenburg oli kehittyneempi pelkillä keskilinjan torneilla. Se, että oli ongelmia kuten räjähdysvauriot ei ollut uncommen, Dreadnought-aluksilla oli märkätykit yms. myös. Panssarointi koki voimakkaita muutoksia ennen ja jälkeen Dreadnoughtin, Brandenburg-luokassa oli komposiittipanssarointi, kaikki tai ei mitään -järjestelmä tuli myöhemmin kuin Dreadnoughtissa ja panssarikansi (syöksytuli) oli Brandenburgissa paksumpi kuin Dreadnoughtissa 15 vuotta myöhemmin. Yhdysvaltain varhaisissa Dreadnoughteissa ei käytetty turbiinia, ja paljon myöhemmissä brittiläisissä aluksissa käytettiin hiiltä.
Mielenkiintoista, miten alukset, joilla ei ole edes samaa kaliiperia (kuten artikkelissa ilman piipun pituutta), mainitaan semi-dreadnoughteina ja Brandenburg-luokka 15 vuotta aikaisemmin, josta puuttuu vain yhtenäinen piipun pituus, mutta joka on paljon lähempänä ""Dreadnought-kuvausta"" monissa muissa näkökohdissa kuin varsinainen varhainen Dreadnought, jätetään kokonaan pois....   "