Riittää, nämä bändit tarvitsevat Vol. 1:n. 

Koska kukaan ei voi vain kuunnella ja ymmärtää musiikkia, se on kai tehtävä vaikealla tavalla. Paljon muitakin voi mennä, mutta aloitan yhdestä setistä.

Funeral For a Friend - bändi tietää itsekin, ettei se ole emo (mainitaan viitteessä), ja kaikki, jotka kuuntelevat heitä, tietävät, etteivät he soita emoa. Heillä ei ole emo-vaikutteita (Deftones, Iron Maiden, Get Up Kids), eivätkä he ole koskaan soittaneet/kiertäneet emo-skenen bändien kanssa. He eivät ole mitään muuta kuin yksi niistä melodinen/post hardcore bändeistä, joilla on 00-luvun vuosikymmenen soundi.

Hawthorne Heights - katso edellä. Sama juttu, oli se sitten HH:na tai silloin kun niitä kutsuttiin nimellä A Day In the Life.

Ida - ensinnäkin tuossa viittauksessa ei edes mainita Idaa emobändinä. Siinä sanotaan folk. Ja jos Idaa oikeasti kuuntelee, se ei ole muuta kuin indie/folk-musiikkia. Se, että kaveri oli The Hatedissa, ei tarkoita, että se olisi emo. He eivät koskaan kuuluneet tänne, eikä missään heidän wiki-sivullaan mainita emoa.

Jeanne d'Arc - samanlainen asia kuin Ida. Kyllä, heillä oli jäseniä Cap'n Jazzista, mutta he ottivat eri suunnan kuin vanha bändi ja soittivat indierockia.

Juliana-teoria - ällistyttävää, että heidät edes mainitaan (tai ehkä ei mainita, kun otetaan huomioon muutamat muut). Heidän soundistaan ei vain voinut löytää emon vaikutusta, vaan he ovat oikeasti paljon lähempänä vaihtoehtosceneä, jota kuulee millä tahansa radioasemalla, kuin että heidät edes mainittaisiin indie- tai pop-punk-ryhmissä. Vakaa bändi, mutta ei mitään tekemistä emon kanssa.

Lostprophets - mainittu jo jossain täällä. Yksi pieni pätkä jonkun tyypin, joka ei tiedä mistä puhuu, kirjoittamaa pätkää ei lasketa. Tällä bändillä ei ole koskaan ollut mitään tekemistä emon kanssa. En sano, että he ovat kamala bändi (koska se ei ole pointti). He eivät vain kuulu emobändien listalle.

Ja 30 Seconds To Marsin, kuten edellä mainittiin, on myös häivyttävä täältä.