"

Uskon, että voin auttaa selittämällä asiaa, sillä metamateriaalit eivät ole marginaalitiedettä tai pseudotiedettä vaan kovaa tiedettä, joka on kemian, kvanttifysiikan ja tekniikan huippua. Doppler-ilmiötä on vaikea ymmärtää metamateriaalien kannalta, koska se edellyttää ajattelua tavoilla, joihin emme ole tottuneet. Katsoja on kyllä paikallaan, mutta valon fotonit tai äänen fononit liikkuvat, ja ne liikkuvat väliaineessa, jolla on ainutlaatuiset taittumisominaisuudet.  Tämä tarkoittaa, että itse aalto kaartuu oudoilla tavoilla. Yksi tämän vaikutuksista on se, että fotonin tai fononin näennäinen aallonpituus näyttää pienenevän, kun se lähestyy katsojaa, ja kasvavan, kun se etääntyy katsojasta.  Ääretön inertia viittaa siihen, että metamateriaali voi tietyissä olosuhteissa pysäyttää valon tilapäisesti vangitsemalla sen materiaalin sisällä olevien sähkömagneettisten kenttien ristikkoon tai itse hiukkasiin kvanttispinitilan varauksena. Toinen tapa ilmaista tämä olisi ääretön sisäinen inertia. Tällaiset vaikutukset on osoitettu perusteellisesti, ja lisätietoja on artikkelissa hidas valo. Olet oikeassa sanoessasi, että hyvin vähän tieteessä on ääretöntä, mutta metamateriaalissa on se juju, että se ei ole "ääretön" ääretön inertia. Ääretön inertia on indusoitu vaikutus, joka kestää vain niin kauan kuin asianmukaiset olosuhteet säilyvät, olipa kyseessä sitten metamateriaaliin kohdistuva ulkoinen virta, lämpötila, johon materiaalia nostetaan tai lasketaan, tai sisäinen kvanttitila, joka voidaan horjuttaa tasapainosta. Kun nämä olosuhteet päättyvät, metamateriaalin sisään jäänyt valo vapautuu sähkömagneettisesta "häkistään" ja emittoituu uudelleen. Toivon, että olen selvittänyt joitakin väärinkäsityksiä näiden materiaalien ominaisuuksista. rant "