"

 Kuntoilu? 
 Johdanto
Mainejärjestelmien syntyminen
Miten tunnistamme, mikä on hyvää? Ja miten tuomitsemme sen, mikä on pahaa? Väitämme, että kehittämällä inhimillisen mainejärjestelmän ekologiaa voidaan antaa parempia vastauksia näihin kahteen yleiseen kysymykseen - hillitsemällä ihmisluonnon alhaisempaa puolta ja vapauttamalla samalla ihmishenkeä tavoittelemaan yhä korkeampia tavoitteita.

Useimmissa sosiaalisissa vuorovaikutustilanteissa on sovitettava yhteen yhtäältä ihmisten tarpeet ja toisaalta laatu tai maku: luotettavan mekaanikon etsiminen, mielenkiintoisen kirjan etsiminen, mahdollisten investointien seulominen, ehdotettujen politiikkojen ansioiden arvioiminen. Hajautetun maineen hyödyntäminen voi helpottaa mahdollisuuksien, ideoiden, ystävyyssuhteiden, kulttuurihyödykkeiden ja laadukkaiden palvelujen etsimistä. Samalla paine rehelliseen käyttäytymiseen, pätevyyteen ja hienovaraisiin inhimillisiin tarpeisiin vastaamiseen kasvaa. Samalla huijareiden, roskapostin lähteiden, valheellisten väitteiden ja epärehellisten toimien tehokkaampi merkitseminen voi rangaista paremmin epäsosiaalisesta käyttäytymisestä, suurimmaksi osaksi alhaalta ylöspäin suuntautuvassa ""hajautetussa mielipidekeskustelussa"".

Tietotekniikan jatkuva nopea kehitys on luonut ennennäkemättömiä kykyjä, jotka tuovat mukanaan ennennäkemättömiä ongelmia. Tietoa on helpompi luoda ja siirtää kuin koskaan ennen, mutta päätösten tekeminen edellyttää myös sen asiayhteyden ja vaikutusten ymmärtämistä. Yhtä tärkeää on se, mikä on tietojen nimellisarvon takana, esimerkiksi spekulatiivisten kuplien (Chancellor, 2000), hämäräperäisten rahoituskäytäntöjen (Partnoy, 2004) ja poliittisten lausuntojen osalta, jotka ovat suuren osan julkisesta keskustelustamme aiheena.

Saatavuus on yleisesti ottaen helpottunut tuotanto-, viestintä- ja hakukustannusten alenemisen ansiosta, mutta sen seurauksena huomioon otettavia ehdotuksia, vaatimuksia ja tapahtumia on paljon enemmän, mikä rasittaa yksilöllistä tiedonkäsittelykapasiteettiamme. Laskentaympäristön jättäminen yksin "luonnollisen" kehityksen varaan ei takaa, että syntyy ihanteellinen tai edes hyväksyttävä koko yhteiskunnan laajuinen tietoinfrastruktuuri, kuten Brin (1999), Lessig (2001), Norman (1994), Schenk (1998), Stallman (2002), Walker (2003) ja muut ovat varoittaneet. Yhteiskunnallisesti hyödyllisten mainejärjestelmien yhteenliitetyn ekologian edistäminen edellyttää tietoista suunnittelua, analyyttistä mallintamista ja aiemmista onnistumisista ja epäonnistumisista oppimista.

Suodatustyökalut ovat vielä lapsenkengissä - ja parempi ikkuna, josta voi katsella ulos maailmaan, voi myös tarkoittaa, että muut voivat helpommin kurkistaa sisään. Hakukoneet nopeuttavat muualla tehtyjen samankaltaisten töiden löytämistä, ja yhteistyövälineet vaatimattomista postituslistoista yhteisöohjelmistoihin ja kehittyneisiin ryhmäohjelmistoihin auttavat sekä yksilöllistä että kollektiivista ongelmanratkaisua. Näyttää kuitenkin siltä, että monissa tärkeissä asioissa kaikki nämä välineet eivät pysy mukana päätöksenteon laajuuden ja määrän lisääntyessä, mikä johtaa siihen, mitä (Homer-Dixon, 2002) on kutsunut "kekseliäisyysvajeeksi".

Pelkkä laskentateho ei riitä - nopeuden, tallennustilan tai kaistanleveyden 1000-kertaistaminen johtaa vaatimattomampaan voittoon parempien päätösten tekemisessä ja ehkä jopa nettotappioon muissa tehokkuuden muodoissa. (Jos tiedot tai oletukset ovat tarpeeksi häiriintyneitä, ohjelmoinnin aforismia "Garbage In, Garbage Out" (roskat sisään, roskat ulos) voidaan soveltaa). Myös ne, jotka pyrkivät käyttämään teknologiaa tai ideoiden julkista tilaa omien tavoitteidensa edistämiseen, voivat hyödyntää lisääntynyttä laskentatehoa. Teknologinen vallankumous on todellakin vielä käynnissä ja muuttaa kaupallista ja sosiaalista vuorovaikutusta, mutta sen lopulliseen kulkuun vaikuttavat suunnittelijat, aktivistit, tutkijat ja kansalaisyhteiskunta yleensä. Kuten Fischer (2002) totesi:

""Peter Drucker väitti, että ""mikään ei ole niin hyödytöntä kuin tehdä tehokkaasti se, mitä ei pitäisi tehdä lainkaan.""". Uuden median ja uuden teknologian lisääminen nykyisiin käytäntöihin ei muuta oppijoiden ja työntekijöiden kuluttajamielipiteitä. Meidän on tutkittava uusia laskennallisia välineitä, jotka perustuvat siihen, miten ajattelemme, luomme, työskentelemme, opimme ja teemme yhteistyötä ... Uusien välineiden ei pitäisi vain auttaa ihmisiä tekemään tunnettuja kognitiivisia tehtäviä helpommin, vaan niiden pitäisi johtaa perustavanlaatuisiin muutoksiin tavassa, jolla ongelmia ratkaistaan.""".
Jotta laskennalliset edistysaskeleet johtaisivat laajamittaiseen sosiaaliseen edistykseen, työkalujen on annettava kyky "ajatella älykkäämmin, ei kovemmin" - ja käyttää kollektiivisia arviointejamme siitä, mikä on toivottavaa, ohjata resursseja pois tuottamattomista negatiivisen summan peleistä. Ihmisen aivot tarjoavat analogian: ääliön ja neron välinen ero ei johdu ensisijaisesti siitä, että neuronien määrä on suurempi tai nopeampi, vaan siitä, että neuronit on kytketty yhteen tehokkaammin. Samalla tavalla mainejärjestelmät ovat yleinen väline, jonka avulla havaintomme, analyysimme ja toimintamme voidaan "kytkeä yhteen" tehokkaammin.

Mitä erityistä nykyisessä ajassa on? Verkostoitunut yhteiskunta, joka voi helposti jakaa mielipiteitä ja saada tietoa ja tietoa.