Rohkeus on sitä, että elää läpi pahimman helvetin, jonka voi kuvitella, haluaa kuolla joka ikinen kuolema, eikä tulevaisuuteen ole juurikaan toivoa. Vuosia. Se on sitä, että eräänä päivänä löytää kaiken sen, mitä on toivonut ja toivonut, tarvitsevansa. Sitten menettää sen uudestaan, peruuttamattomasti, samalla kun helvetti jatkuu. Haluat kuolla kaksi kertaa kovemmin, mutta päätät taistella helvetin läpi, joka on syönyt sinua vuosia, tietäen ja uskoen, että loppujen lopuksi sillä ei ole väliä, vain koska et halua sanoa olevasi liian heikko taistelemaan. Elää ja hengittää kipua ja ikävää, käytännössä ulostaa housuunsa pelosta joka päivä, kun menneisyyden tuska syö sinua elävältä, ja tekee sen rehellisen hymyn kera. Sitten teet sen taas huomenna ja ylihuomenna, kunnes eräänä päivänä huomaat, että olet voittanut. Kipu ei ole yhtään vähäisempää, mutta se ei enää syö sinua, se sattuu ja tunnet sen, mutta se ei vahingoita psyykettäsi.