" 

 Luulen ymmärtäväni, mistä tässä keskustelussa on kyse.  Sotahistorioitsijana tämä ongelma tulee usein esiin.  Minusta se näyttää tältä.  Herra Hanley ja AP ovat tehneet vakavasti otettavaa työtä aiheen historiallisessa tutkimuksessa.  Näin tehdessään he ovat paljastaneet erittäin vahvat todisteet siitä, että Yhdysvaltain joukot ovat teurastaneet siviilejä Koreassa ja että Yhdysvaltain armeija on eri vaiheissa peitellyt kyseistä joukkomurhaa.  Tämä ei ole epätavallinen eikä maailmaa järkyttävä uutinen.  Virallinen historia jättää lähes aina huolellisesti huomiotta oman puolen rikkomukset, ja tämä pätee yhtä lailla Yhdysvaltojen armeijaan kuin mihin tahansa muuhunkin armeijaan.  Esimerkkejä voidaan mainita niinkin kaukaa kuin intiaanisodista aina eilisiin raportteihin terrorismin vastaisesta sodasta.  Jokaisen kansakunnan armeijassa vallitsee samanlainen näkemys - kotiväestön kertominen kaikista sodassa tapahtuvista ikävistä asioista heikentää kansan tukea sotatoimille, joten armeijan velvollisuutena pidetään sellaisten toimien salaamista, jotka järkyttävät kotiväkeä, ja niiden kiistämistä, jos niitä väitetään tapahtuneen, sekä sellaisten "tutkimusten" suorittamista, joiden tarkoituksena on vakuuttaa oma väestö oman toiminnan moraalisesta oikeellisuudesta.  Näitä salaisuuksia ei kuitenkaan salata ""viholliselta"" tai edes ""ystäviltämme"", joiden maassa taistelemme.  He tietävät siitä jo.  Ei siis ole mikään järisyttävä paljastus, että todisteet viittaavat No Gun Ri -verilöylyn peittelyyn. 

 Seuraava kysymys osuu lähemmäs luita.  Kun tällainen tapaus tulee julki, vahinkoa yritetään välittömästi rajoittaa, väitetään, että kyseessä oli yhden tai kahden huonon omenan toiminta, joukkojen, jotka syystä tai toisesta murtuivat, väitetään, että aiheutetut tappiot olivat syytettyä pienemmät ja että kyseessä oli poikkeama.  Ei ole harvinaista, että yritetään väittää, että kuolleet aiheuttivat sen itse; eivät noudattaneet ohjeita, olivat itse asiassa vihollissotilaita, suojasivat vihollissotilaita jne.  Jälleen vakiovastauksia.  Ne ovat odotettavissa, ja ne on nähty yhä uudelleen.  Motiivina on erottaa tapaus tehtävästä.  Tässä kohtaa retoriikan ja argumentoinnin "viimeinen puolustustuli" on yleensä tiheintä.  Jos ehdotetaan, että vika ei ole luutnanttien ja kapteenien vika alhaalla joukkue- ja komppaniatasolla, vaan että se on itse asiassa divisioonan, joukotason, armeijan tai sotatoimialueiden komentopaikan johtoportaasta tulevien toimintatapojen looginen seuraus, kuva on hyvin erilainen.  Se ei viittaa vain siihen, että muutamat urheat poikamme toimivat huonosti, vaan siihen, että maamme on mukana konfliktissa, jossa ylimmät komentajamme eivät välitä lainkaan sen maan ihmishengistä, jota meidän väitetysti on tarkoitus suojella.  Tämä menee suoraan sydämeen. 

 Tässä tapauksessa meidän odotetaan uskovan, että vaikka muutamat joukot ovat saattaneet toimia pelosta, tietämättömyydestä, väärinkäsityksestä tai ""asianmukaisesta"" pelosta, että siviilit olisivat voineet olla Inmun Gun (Korean demokraattisen kansantasavallan sotilaita), mutta että tällainen pelko, tietämättömyys ja piittaamattomuus korealaisten hengistä ei olisi voinut mitenkään tarttua divisioonien, armeijakuntien ja armeijoiden komentajiin eikä itse pyhitettyyn Douglas MacArthuriin.  Toisin sanoen joidenkin mielestä on elintärkeää, että Yhdysvaltojen on oltava "hyviä tyyppejä", ja siksi on mahdotonta hyväksyä, että olisimme politiikkamme mukaisesti voineet olla valmiita murhaamaan siviilejä. 

 Luettuani edellä mainittua kirjeenvaihtoa ja tapausta koskevia artikkeleita sekä tätä keskustelua viittaisin siihen, että Neck yrittää yksinkertaisesti estää artikkelin ilmestymisen sellaisena kuin se on kirjoitettu, koska se on ristiriidassa hänen vaalimansa puhtaan mustavalkoisen kuvan kanssa, jonka mukaan Yhdysvaltain armeija on hyvä tyyppi, ja kaikki, mikä viittaa muuhun, on lyötävä maahan.  Toivon todella, että Wikipedian toimittajat estävät häntä sabotoimasta tätä tärkeää panosta Yhdysvaltojen todelliseen historiaan.  Ystäväni, jotka ovat kenttäupseereita Yhdysvaltain armeijassa, ovat kertoneet minulle, että heitä inhottaa tekemiemme todellisten rikosten peittely, ja he uskovat, että se haittaa heidän tehtäväänsä eli maamme puolustamista.  Jos herra Neckin kaltaiset henkilöt valehtelevat meille ja vakuuttavat, että me aina "teemme oikein", me yleisönä emme pysty ymmärtämään, miksi meillä näyttää olevan niin paljon vannoutuneita vihollisia.  "