" 

 :::Käännöksiä on lukuisia. Toimiston julkaisemassa Italian hallituksen käännöksessä sanotaan: "vuosisata, joka kallistuu oikealle, fasistinen vuosisata."" 

 :::::*Sosialismin, demokratian ja liberalismin fasistista kieltämistä ei kuitenkaan pidä tulkita siten, että se tarkoittaisi halua ajaa maailma takaisin ennen vuotta 1789 vallinneeseen asemaan, jota yleisesti kutsutaan demoliberaalin vuosisadan avausvuodeksi. Historia ei kulje taaksepäin. Fasistinen oppi ei ole pitänyt De Maistrea profeettanaan. Monarkkinen absolutismi on menneisyyttä, samoin kuin kirkkoisänmaallisuus. Feodaaliset etuoikeudet ja yhteiskunnan jakautuminen suljettuihin, kommunikaatiota vailla oleviin kasteihin on kuollut ja mennyttä. Fasistien käsitys vallasta ei myöskään ole mitään yhteistä poliisin hallitseman valtion käsityksen kanssa. 

 :::::*Puolue, joka hallitsee kansakuntaa "totalitaarisesti", on uusi asia historiassa. Vertailukohtia tai vertailukohteita ei ole. Liberaalien, sosialististen ja demokraattisten oppien raunioista fasismi poimii ne elementit, jotka ovat vielä elinvoimaisia. Se säilyttää sen, mitä voidaan kutsua historian "saavutetuiksi tosiasioiksi", ja hylkää kaiken muun. Toisin sanoen se hylkää ajatuksen kaikille aikakausille ja kaikille ihmisille sopivasta opista. Vaikka XIX vuosisata olikin sosialismin, liberalismin ja demokratian vuosisata, se ei tarkoita, että myös XX vuosisadan on oltava sosialismin, liberalismin ja demokratian vuosisata. Poliittiset opit menevät ohi, kansakunnat pysyvät. Voimme vapaasti uskoa, että tämä on auktoriteettien vuosisata, "oikealle" taipuvainen vuosisata, fasistinen vuosisata. Jos XIX vuosisata oli yksilön vuosisata (liberalismi merkitsee individualismia), voimme vapaasti uskoa, että tämä on "kollektiivinen" vuosisata ja siten valtion vuosisata. On varsin loogista, että uusi oppi käyttää hyväkseen muiden oppien yhä elintärkeitä elementtejä. Mikään oppi ei ole koskaan syntynyt aivan uutena, kirkkaana ja ennenkuulumattomana. Mikään oppi ei voi ylpeillä absoluuttisella omaperäisyydellä. Se on aina yhteydessä, se on vain historiallisesti, sitä edeltäneisiin ja sitä seuraaviin. Niinpä Marxin tieteellinen sosialismi liittyy Fouriersin, Owensin ja Saint-Simonien utopistiseen sosialismiin; niinpä XIX vuosisadan liberalismi juontaa juurensa XVIII vuosisadan illuministiseen liikkeeseen ja demokratiaopit ensyklopedistien oppiin. Kaikkien oppien tarkoituksena on ohjata ihmisten toimintaa kohti tiettyä päämäärää; mutta nämä toiminnot puolestaan reagoivat oppiin, muokkaavat ja mukauttavat sitä uusiin tarpeisiin tai ohittavat sen. Opin on siis oltava elävä teko eikä sanallinen esitys. Siksi fasismissa on pragmaattisia piirteitä, sen tahto valtaan, sen tahto elää, sen suhtautuminen väkivaltaan ja sen arvo. 
 :::Katso: http://www.worldfuturefund.org/wffmaster/Reading/Germany/mussolini.htm 
 :::Toivottavasti tämä auttaa.  "