" 

 Lisätään vielä muutama asia, jotka olisi otettava huomioon: 
 * Scalia ja O'Connor: Vuoden 1989 Stanfordin tapauksen ja tämän tapauksen välillä vain neljä osavaltiota muutti lakejaan, joten on lähes typerää väittää, että sen jälkeen on syntynyt ""kansallinen konsensus"", jota ei ollut olemassa vuonna 1989. 
 * Scalia: Se vaikuttaa epäilyttävältä, koska se viittaa siihen, että tuomioistuimella on valtuudet ratifioida itse sopimus tai ainakin saattaa sen määräykset voimaan. 
 * Scalia: Enemmistön mielipiteessä väitetään, että kahdeksatta lisäystä on tulkittava "kehittyvien säädyllisyysnormien" valossa, ja väitetään myös, että tuomioistuimen pitäisi itse harkita, onko tietty rangaistus moraalisesti järkevä.  Scalian mielestä tämä on sama kuin sanoisi, että kahdeksatta lisäystä on tulkittava "kehittyvien moraalinormien" valossa, ja sitten määrittelisi "kehittyvien moraalinormien" tarkoittavan korkeimman oikeuden tuomareiden kädennostoa. 
 * Scalia: Kuten Stanfordissa todettiin, tuomioistuimen väitteet osoittavat parhaimmillaan, että on vallalla yksimielisyys siitä, että alle 18-vuotiaana tehtyjen murhien vuoksi teloitetaan harvoin ihmisiä, mutta ei siitä, että ei koskaan teloiteta.  Sen vuoksi valamiehistöt voivat päättää, milloin se on asianmukaista, koska heillä on paremmat edellytykset arvioida yksittäisiä tapauksia. 
 * Scalia: Aiemmat päätökset, joissa kuolemanrangaistus on kumottu tietyissä tapauksissa, kuten raiskauksen tai laillisesti mielisairaan kuolemanrangaistuksen osalta, ovat edellyttäneet paljon vahvempaa kansallista yksimielisyyttä kuin tässä tapauksessa. 
 Luulen, että tämä kattaa suurimman osan tärkeimmistä kohdista, vaikkakin minulta saattaa jäädä jotain huomaamatta. 
  "