== Toinen maailmansota: yleiset käsitykset == 

 Maailma sodassa, se tapahtui kauan sitten, mutta sen jäljet heijastuvat edelleen elämäämme. pidämme edelleen mielessämme kuvia ja tapahtumien käsittämättömän laajuutta. Mutta maailma on sekaisin. Jotain puuttuu, siitä ei puhuta ja siitä ei raportoida. Kauan on maailma elänyt siinä uskossa, että toisen maailmansodan voittivat yksin amerikkalaiset. Useimmat Hollywoodin elokuvantekijät jättävät huomiotta itärintaman: Saksan ja Venäjän välillä käydyn sodan, jossa 30 miljoonaa ihmistä kuoli toisen maailmansodan 55 miljoonasta kuolonuhrista. mutta tämä jätetään huomiotta, koska kaikkeen amerikkalaiseen liitetään hip ja hollah. siinä ei ole mitään väärää, mutta kun se johtaa historian kaunisteluun tai uudelleenkirjoittamiseen, ihmisten on ajateltava ja pysähdyttävä. Toisen maailmansodan suurimmat taistelut Stalingrad, Leningrad, Kursk, Moskova ja taistelu Berliinistä jätetään huomiotta historioitsijoiden ja vakavasti otettavien elokuvantekijöiden häpeäksi. Hollywoodin elokuvantekijöiden on luultavasti tullut aika todella käyttää maailmanlaajuista ulottuvuuttaan maailmanlaajuisten kysymysten ja kirjallisuuden käsittelemiseen, mikä tekee maailmasta entistä rikkaamman, tervejärkisemmän ja tasapainoisemman. Olisi todella tajunnanräjäyttävää, jos Steven Spielberg, Steven Soderberg, James Cameron tai Terrence Malik ottaisivat haltuunsa suruttomat tarinat vertaansa vailla olevasta tuhosta ja sitomattomasta surusta sekä raivosta, epätoivosta ja menetyksistä, jotka leimasivat itärintaman maita, jossa miljoona sotilasta kuoli muutamassa päivässä, jossa amerikkalaisten kokonaismenetys koko maailmansodan aikana oli pienempi kuin soivet-henkien menetys vain yhdessä taistelussa (joka ei suinkaan ollut itärintaman suurin): Berliinin taistelussa. Olisi todella hienoa nähdä näiden hienojen elokuvantekijöiden vievän ulottuvuutensa itärintamalle ja antavan maailman tietää tapahtumista ja ajoista, jotka olivat olemassa. Se toisi uutta valoa maailmaan, jos se näkisi nuo kuvat ja sen ajan ennennäkemättömän rohkeuden, surun ja mielettömyyden. Luultavasti on tullut aika kunnioittaa ja puhua 40 miljoonasta kuolleesta (30 miljoonaa venäläistä ja 10 kiinalaista: suurin osa toisen maailmansodan kuolleista), jotka ovat tähän mennessä saaneet niukasti huomiota, koska historiaa on tarkasteltu yksipuolisesti. Meidän on aika siirtyä pois maailmansodan hevosenperspektiivistä, joka on perinteisesti rajoittunut D-päivän maihinnousuun, jota verrattaessa vaikkapa Stalingradin taisteluun, joka ei olisi ollut kuolemantapauksissa, laajuudessa, materiaalissa ja tulivoimassa mitattuna muuta kuin pölyn tuoksua. 
 On tullut aika katsoa omien rajojemme ulkopuolelle ja kuvata aikaa oikeassa historiallisessa taustassa ilman, että turvaudumme stereotypioihin, joissa neuvostoliittolaiset ja natsit ovat väistämättä kylmiä ja sydämettömiä. 
 uskallammeko muuttaa ajattelutapoja ja antaa tarinoiden puhua puolestaan sen sijaan, että kulttuurierot antavat meidän sivuuttaa osan maailmansodan historiasta, joka itse asiassa voitti toisen maailmansodan maailmalle. totuus on nimittäin se, että kun amerikkalaiset laskeutuivat Normandian rannoille Ranskassa, 70 prosenttia Hitlerin joukoista oli jo tuhottu ja ne olivat vetäytymässä helvetin ja kylmyyden läpi itärintaman. Ja vaikka kuinka vertailisimme, Japani ei ollut Saksa. Hitlerin joukot olivat ja ovat edelleen monien historioitsijoiden mielestä parhaat tähän päivään asti: parhaat taistelukoneet (mutta he eivät olleet mitään koneita): he olivat ihmisiä, joilla oli tunteita ja elämä ja vaimot kotona: he nauroivat ja itkivät ja kuolivat kuten kaikki muutkin: liian kauan heidät on leimattu demoneiksi ja paholaisiksi: olkaa hyvä ja päästäkäämme yli stereotypioista:  
 Voisimmeko antaa historian puhua puolestaan vai aiommeko jatkossakin alentua vähättelemään vastustajiamme? emmekö voisi tehdä maailmasta rikkaamman ja terveemmän, jos vain antaisimme todellisten tarinoiden tulla kerrotuiksi? jos vain voisimme seurata taiteilijan rehellisyyttä tai historioitsijan oikeustajua? Voisivatko amerikkalaiset elokuvantekijät, jotka ovat omistautuneet todellisuudelle, taiteelle ja elokuvien tekemiselle, ylittää kulttuurisesti asetetut rajat ja olla todella globaaleja.  
 Eikö elokuvantekijä voi olla halukas käsittelemään Leningradin piiritystä, jossa miljoona venäläistä kuoli nälkään: voidaanko tämä jättää huomiotta ja kuinka kauan? Eikö ennennäkemätön tragedia ja laajuuden kauhu liikuta elokuvantekijää? Olkaa hyvät ja liittykäämme yhteen luodaksemme maailma, jossa oikeudenmukaisuus , todellisuus ja totuus yhdistävät voimansa tuodakseen historian kadonneet sivut maailmalle. Emmekö voi tehdä sitä? 
 Itäisestä rintamasta on paljon kirjoja (muistelmat, tietokirjat): unohdetusta sotilaasta, hylätystä armeijasta, erakkojen koettelemuksista ja Shurikista.