Filmikameroiden osalta on todettava, että vuoden 1971 jälkeen oli hyvin vähän kaupallisesti valmistettuja stereokameroita, mutta monikuvakameroita lukuun ottamatta oli joitakin kameroita, joissa oli sisäänrakennettu säteenjakaja, ja muutamia makrokameroita ultralähikuvia varten. Laadukkaat stereofilmikamerat olivat enimmäkseen tavallisia kameroita, jotka oli yhdistetty toisiinsa. 

 Ainoa merkittävä poikkeus oli Horseman, jossa oli pieni 28 mm:n perusrunko ja joka maksoi 5000 dollaria, ainakin 4500 dollaria enemmän kuin se oli arvokas.  Se oli itse asiassa uudistettu versio mono-kamerasta, joka oli lopetettu huolimatta vääristä markkinointiväitteistä, joiden mukaan se oli alusta alkaen suunniteltu stereokäyttöön. Se oli 7P-muotoinen, mutta sisäänrakennettu stereoikkuna tarkoitti sitä, että kohteet, jotka olivat lähempänä kuin 1,5 metriä, mihin sen peruslinja soveltui parhaiten, piti rajata 5P:hen, jotta stereoikkuna saatiin säädettyä oikein. Se suunniteltiin myös diafilmin käyttöä varten aikana, jolloin diafilmi oli lähes kokonaan kadonnut tavallisista vähittäismyyntipisteistä, kuten Targetista, ja sitä oli saatavilla lähes yksinomaan kamerakaupoista ja postimyynnistä.