11. toukokuuta 2010 
 Minusta ei ole olemassa sellaista asiaa kuin edistyksellisyys! Mitä edistys on ylipäätään? Vapaamielisillä on kasa epäjohdonmukaisia uskomuksia ja periaatteita, jotka on lainattu oikealta ja vasemmalta ja joista mikään ei ole järkevää yhdessä. Heidän puolueensa on täynnä sekalaisia kummajaisia. He väittävät olevansa kiinnostuneita kansalaisvapauksista, mutta jättävät huomiotta EU:n lainsäädännön, kuten Tukholman ohjelman, aiheuttaman suurimman uhan. Heidän johtajansa Nick Clegg on suoranainen huijari. Hän on Berlusconin kanssa samassa luokassa, koska hän on päässyt valtaan ilkeillä ja likaisilla tavoillaan.  
 Yritin muokata tätä artikkelia uudelleen ja tehdä siitä vähemmän ylistävän, mutta (kuten minua varoitettiin, että Wikipediassa tapahtuu aina) Wikipoliisi poisti välittömästi jokaisen lisäämäni uuden faktan. Clegg otti vastaan 3,5 miljoonaa puntaa laittomia lahjoituksia puolueelleen vaalitaistelua varten. Kun hän joutui tosiasioiden eteen jopa parhaaseen katseluaikaan televisiossa, hän ei uskaltanut kiistää niitä, vaan jatkoi röyhkeästi väittämällä, että muut puolueet olivat syyllisempiä! On skandaali, että Yhdistyneen kuningaskunnan vaalilautakunta ei ole asettanut häntä syytteeseen.  
 NÄIDEN TOSIASIOIDEN PITÄISI OLLA KAIKISSA HÄNTÄ KOSKEVISSA PUOLUEETTOMISSA ARTIKKELEISSA. 
 Hän muutti myös kantaansa useimpiin poliittisiin kysymyksiin, jopa siihen, onko hänellä ydinasetta. Kun hänet valittiin johtajaksi, hän sanoi pitävänsä sen. Noin puolentoista vuoden kuluttua hän muutti mielensä. Sitten hän päätti sanoa pitävänsä sen toistaiseksi! - Politiikka, jonka tarkoituksena oli houkutella äänestäjiä kaikilta puolilta. Kutsun sitä horjumiseksi.  
   Financial Times julkaisi kritiikin Cleggin manifestista ja totesi, että sen rahoituslaskelmissa oli musta aukko. Hän teki tarjouksia, joita hän ei pysty rahoittamaan. 
     Lopuksi, miten tässä artikkelissa voidaan väittää, että liberaalidemokraatit ovat syvästi sitoutuneet perustuslakiuudistukseen, kun he ovat myyneet sen heti ensimmäisellä mahdollisella kerralla? Kun he olivat pieni puolue, he kannattivat suhteellista vaalitapaa. Kun heistä tuli suurempia, he alkoivat kannattaa PR:ää vain puolueille, joilla on vähintään 5, 10 tai 15 prosenttia äänistä. Se kasvoi koko ajan! Nyt ensimmäisellä mahdollisuudella tehdä sopimus konservatiivipuolueen kanssa he ovat hylänneet koko PR-ajatuksen ja hyväksyneet ainoastaan kansanäänestyksen AV-äänestysjärjestelmästä. AV ei ole PR.  
  En kutsu sitä syvälliseksi sitoutumiseksi, vaan periaatteettomaksi käytökseksi, jota motivoi puhdas opportunismi joka vaiheessa.