"::::Norjalaisia on aina pidetty norjalaisina sekä itsensä että muiden Tanskan-Norjan alueella asuvien ihmisten (esim. tanskalaisten) toimesta, vaikka useimmat ihmiset ovatkin aiemmin samaistuneet ensisijaisesti paikalliseen alueeseensa eivätkä niinkään abstraktimpiin käsitteisiin kuten ""tanskalaiset"" tai ""norjalaiset"" (ja Norja on suuri maa, jossa on huomattavia eroja esim. Østfoldin ja Nordlandin välillä). Norjaa, joka oli kuningaskunta, jolla oli useimmilla alueilla omat instituutionsa, hallitsivat/hallitsivat enimmäkseen norjalaiset, jotka pitivät itseään sellaisina ja jotka olivat yleensä syntyneet Norjassa ja jotka yleensä tunsivat suurta kiintymystä Tanskaa kohtaan ja olivat lojaaleja yhteiselle tanskalais-norjalaiselle valtiolle, eikä Tanskaa pidetty lainkaan sortavana valtana, päinvastoin. Suurin osa norjalaisesta yläluokasta, vaikka se selvästi identifioitui norjalaiseksi, paheksui katkerasti Tanskan ja Norjan liiton hajoamista. Kansallismielisyys oli ilmiö, joka syntyi vasta Tanskan ja Norjan liiton viimeisinä vuosina, ja silloinkin yleensä vain pienissä yläluokan osissa. Maanviljelijät, eli suuri enemmistö, olivat enemmän huolissaan siitä, kohdeltiinko heitä oikeudenmukaisesti paikallistasolla noina aikoina. Yleisesti ottaen norjalainen maanviljelijäluokka oli paremmassa asemassa (sekä taloudellisesti että vapauden suhteen) kuin tanskalainen valtaväestö (Norjassa ei ollut muun muassa stavsbåndia, ja maan omistusrakenne oli erilainen: suurtiloja oli vähemmän ja suurempi osa maasta oli valtion (joka vuokrasi sitä maanviljelijöille kohtuullisin ja väljin ehdoin) ja pienviljelijöiden omistuksessa).    

 "