"Mielestäni artikkelissa käytetään vääriä stereotypioita, sillä ""maskuliinisuus ja machismi"" ovat termejä, joita sovelletaan paremmin metallin emomusiikkiin, eli rock 'n' rolliin sen kaikissa muodoissa. Esimerkiksi Rolling Stonesin ""Under My Thumb"", Aerosmithin lukuisat seksikkäät kappaleet, New York Dollsin likaisuus, AC/DC:n ""paha"" kaksimielisyys jne. ""Sex, Drugs and Rock 'n Roll"", musiikin päätavoite ja aihe. 
 Kun olemme heavy metalin alueella, eikö kahden avainsanan pitäisi olla pimeys (tai pimeä henkisyys) ja kapina yleensä? (Black Sabbath, Budgie, Sir Lord Baltimore, Uriah Heep, Blue Öyster Cult, Scorpions, Rainbow, Motörhead, Judas Priest, UFO, Riot). Lisäksi useimmat näistä bändeistä - vaikka niiden juuret ovatkin doomissa, fantasiassa, sosiaalisissa epäkohdissa ja yksilöllisyydessä - tekivät myös muutamia syvällisiä rakkauslauluja ja introspektiivisiä aiheita. ""Saatanallisuudesta"" mielestäni pitäisi korostaa, mutta ei yleistää. Vaikka saatana, Lucifer ja anti-kristilliset aiheet ovatkin hyvin yleisiä menneessä ja modernissa metallissa, ei pidä unohtaa pakanallisia, viikinki- ja babylon-henkisiä metallibändejä, joita on myös paljon. Voidaankin sanoa, että suurin osa metallista löytää inspiraationsa uskonnosta tai okkultismista. 
 Jos jotain, ""machismolla metallissa"" pitäisi viitata glam metalin/thrashin aikakauteen, jolloin likainen halpamaisuus ja aggressiivisuus olivat näiden nousevien alalajien imagon pääpiirteitä. Tylsänä esimerkkinä, machismoreaktio sotaan olisi ""Mennään taistelemaan näitä paskiaisia vastaan ja tuhoamaan heidät"", olenko oikeassa? Sitten meillä on Heavy Metal, joka puhui alusta alkaen raa'asti raa'alla sanoilla VASTAA sitä, että lähdettäisiin taistelemaan poliitikkojen sotia vastaan. Miten se tekee Heavy Metalista "machismoa"? Minusta musiikki näyttää enemmänkin tarkoitukselta tuoda esiin ""tabu"" aiheita, eikä purkaa maskuliinista voimaa. 

 "