" 
 ::Itse asiassa ajanjakso on vieläkin vivahteikkaampi. Henrik VIII piti itseään aina ortodoksisena katolilaisena - hän yksinkertaisesti hylkäsi vieraan hallitsijan (paavin) oikeuden puuttua kirkollisiin asioihin omalla toimialueellaan. Hän horjui uudistusten ja traditionalistien leirin välillä sen mukaan, minkä vaimon kanssa hän oli naimisissa. Kuuden artiklan laki rajoitti protestanttien toimintaa kuningaskunnassa ja oli syvästi katolilaismyönteinen. Vaimo numero yksi oli lisäksi Katariina Aragonialainen, joten on väärin sanoa, että hän ei ollut "kovin innostunut katolilaisista". Tänä aikana paavi Leo X myönsi hänelle uskonpuolustajan arvonimen Martin Lutherin kumoamisesta. Protestantit kärsivät yhtä paljon kuin katolilaisetkin, ja katolilaiset pitivät huolen siitä, että he saivat omansa protestanttien selkään, kun Mary Tudor nousi valtaistuimelle. Ja kirkon uudistajat näkivät itsensä katolilaisina, jotka pyrkivät parantamaan tapaa, jolla kirkkoa johdettiin, joten ei oikeastaan ole olemassa yhtä tai toista puolta. Olen samaa mieltä siitä, että meidän pitäisi kuitenkin jatkaa eteenpäin ja lakata teeskentelemästä, että historiallisessa romaanissa, joka on nähty yhden miehen (Thomas Cromwell) silmin, on katolilaisvastaista puolueellisuutta.   "