"Okei, olen lukenut tarpeeksi. Olen samaa mieltä siitä, että artikkeli on erinomainen. Valitettavasti näen sen pikemminkin esseenä kuin tutkimusartikkelina. Siinä on paljon kohtia ja havaintoja ja lainauksia, mutta koska aivoni toimivat, minun on vaikea sisällyttää niitä tähän. Ainakin nyt tiedän, mitä siinä sanotaan ja voin olla apuna/tupla-tarkistajana, jos sitä siteerataan. Nyt, mitä löysin huomionarvoista (ja ei vielä unohtunut:-) (pätkiä satunnaisessa järjestyksessä): 
 *Se näyttää suhtautuvan kriittisesti Helke Sanderin dokumenttiin. Hän ei kyseenalaista d'taryn tosiasioita vaan pikemminkin sen esitystapaa: 
 ** Hän ei kiellä sitä, etteivät saksalaiset naiset olleet uhreja, eikä kyseenalaista lukumäärää. 
 **Hän kumoaa Sanderin väitteen, jonka mukaan hän "rikkoi hiljaisuuden"." 
 ** hän vastustaa sitä, että d'taryn esitystavan vuoksi Saksa ja sen kansa esitetään pikemminkin uhreina kuin rikoksentekijöinä (HUOM: ei Neuvostoliiton uhreina vaan valtakunnan uhreina; itse asiassa, kuten hän toteaa, raiskatut saksalaisnaiset olivat pikemminkin natsivaltakunnan romahduksen kuin itse natsismin uhreja). 
 **D'taryn kieli vahvistaa natsipropagandan myyttiä barbaarisista slaavi-/mongolilaumoista (esim. haastattelu, jossa haastateltavana on ""hyvin kasvatettu, sivistynyt"" mies). Venäläinen veteraani näyttää selkänsä, mutta seksuaalisesta hyväksikäytöstä paasaava näyttää täsmälleen siltä kuin natsikelauksista barbaarisista venäläisistä sotavangeista) 
 **Hänen mielestään d'tary esittää ajatusta, että naisten kohtalo on yhteinen kaikissa sodissa, mutta tavallaan tekopyhällä tavalla. 
 *Hän toteaa, että raiskaukset olivat odotettuja: sekä natsipropaganda ennusti niitä keinona vahvistaa puolustusmoraalia että ei-ääketieteellisten ja ei-eugeniittisten aborttien epävirallinen dekriminalisointi. 
 *Venäläisten syyllisyyttä näyttää vahvistavan heidän ""kulttuurinen alemmuus"" (venäläiset raiskasivat, kun taas amerikkalaisilla oli suklaata; ikään kuin suklaalla riistetyn naisen pakottaminen olisi jotenkin moraalisesti parempi kuin suora raiskaus). 
 *Se, että raiskausraporteissa venäläiset kuvataan kaikki aasialaisiksi/mongoleiksi, selittyy sekä "arjalaisen puhtauden" että natsipropagandan stereotyyppisten ajatusten painaumalla; erityisesti amerikkalaiset raiskaajat kuvattiin useimmiten neekereiksi ja ranskalaiset marokkolaisiksi. 
 * Samaan aikaan raiskaajaraportit sisälsivät poikkeuksetta sosioekonomisia syitä, jotka Grossmann selittää muistoksi Weimarin tasavallan ajoista. 
 *Kuten mainitsin, hän kirjoittaa, että D'tary ei "rikkonut hiljaisuutta". Välittömästi toisen maailmansodan jälkeen oli runsaasti muistelmakirjallisuutta, ja näissä raiskauksissa oli arkipäiväinen vielä toinen todellisuus kärsimyksestä: tuhoutuneet talot, nälkä, ryöstö jne., niin sanotusti ""kulutuskorin"" huomioimaton osa. Kauhistuttavimmissa tapauksissa naiset tekivät tietysti itsemurhan, mutta samaan aikaan kaupungin vesipumppujen äärellä naiset vaihtoivat vitsejä tyhmistä ryssistä ja siitä, miten heitä voi huijata, tai sentimentaalisista ryssistä, joita lapset helposti kiehtovat jne.   Ainoastaan nykyaikaisessa "korkeamman sivistyksen" diskurssissa raiskaus nostettiin esiin. 
 *Saksalaiset naiset luokittelivat venäläiset yleensä kahteen polarisoituneeseen ryhmään, juopuneisiin barbaareihin ja sivistyneisiin upseereihin (joiden yhteisymmärrykseen perustuvaa seksiä toivottiin raiskauksilta suojautumiseksi), kun taas amerikkalaisia kuvattiin yleisesti primitiivisiksi ja vulgaareiksi. 
 *Kerronta saksalaisista naisista kierolla tavalla vapautti venäläiset henkilökohtaisesta syyllisyydestä: eihän näiltä juopuneilta primitiivisiltä barbaareilta voi varmasti odottaa erilaista käyttäytymistä, ja antoi naisille mahdollisuuden ""ottaa etäisyyttä oman kokemuksensa kauhuun"" ja ""ylläpitää vakaumusta omasta paremmuudestaan"". 
 *Kun sodanjälkeinen sotku oli hieman siivottu, venäläisten raiskauksista puhuttiin hiljaisemmin. Tähän on ilmeinen selitys Itä-Saksassa, mutta samoin kävi lännessä, vaikka se olisi voinut olla kätevä kylmän sodan propagandakeino. 
 *Raiskaustarina jatkui silti, sekä henkilökohtaisessa viestinnässä että lukuisissa romaaneissa ja elokuvissa sekä hallituksen asiakirjoissa. 
 No, sen minä opettelin ulkoa.  - üser:Altenmann   

 "