== Käyttäjäsivullasi jätetyt kommentit, siirretty keskustelusivulle == 

 Jokin aika sitten pyysin Peirce-ammattilaisia antamaan panoksensa Peirce-tietueeseen. Ovatko hyvin tuoreet ja hyvin laajat lisäyksenne kyseiseen tietueeseen vastaus pyyntööni? 

 Olen taloustieteilijä, en filosofi ammatiltani, enkä siis ole pätevä tekemään sitä, mitä yrität. Minua kiinnosti Peircen logiikka. Uskokaa tai älkää, pragmatismi ei ole minusta kovin kiinnostavaa. Puhdistin viittaukset, ja olen melko hyvin perillä Peircen elämän yksityiskohdista, kun olen tutkinut Brentin elämänkerran. Nykyisessä muodossaan olen vastuussa suurimmasta osasta artikkelin sisältöä lukuun ottamatta jaksoa 2. Melko suuri osa siitä, mitä tein, oli 2-3 kuukautta sitten löytämäni surkean proosan laajamittaista tarkistamista. 

 Semeioottisuus kiehtoo minua, mutta en voi missään nimessä väittää ymmärtäväni sitä lainkaan hyvin, vaikka omistankin Liszkan (1996)! Minua kiehtoi se, että Peircellä oli enemmän vakavaa kokemusta tiedemiehenä kuin kenelläkään muulla kaanonin filosofilla. Aivan viime aikoina olen yrittänyt ymmärtää hänen kolmen kategorian järjestelmäänsä.  

 Voisi olettaa, että amerikkalaiset eivät kansallisen historiansa, taloudellisten olosuhteidensa ja erittäin pragmaattisen ajattelutapansa vuoksi (väitän, että amerikkalaiselle luonteelle uskollisin ammatti on insinöörityö) suhtautuisi myönteisesti spekulatiiviseen filosofiaan ja minkäänlaiseen metafyysiseen päättelyyn. Toisin sanoen uskoin aikoinaan, että filosofia olisi kehittynyt Yhdysvalloissa hyvin pitkälti sen mukaisesti, mitä Quine olisi halunnut. Mutta Peirce osoittaa, että näin ei ole ollut. Lisäksi Peirce oli Peirce, vaikka hän oli vakavasti otettava tiedemies ja loistava loogikko. 
 
 On myös Peircen ansiota, että hän vetää puoleensa tutkijoita, joiden kirjoituksista ja persoonista pidän kovasti: Max Fisch, Ken Ketner, Arthur Prior, Arthur Burks, Hintikka, Nathan Houser, Peter Hare, RIchard Robin. Peirciläiset ovat iloinen ja vankka joukko.