" 

  

 Rakas Binksternet, 

 Kyseessä on useampi kuin yksi artikkeli.  Se on britit itse valtioissa ja raporteissa.  Alla on se, mitä aioin lisätä (eli jos olisit odottanut vain viisi minuuttia tuota viittausta).  Kirjoissa on jopa todetaan, että.  Bell teki paljon ylihypetystä joka maksoi ihmishenkiä.  Siihen en edes mennyt.  Kyllä, venäläiset tekivät hyvää. En ota sitä pois.  Kun ensimmäisen kerran kerroin, että venäläiset arkistot, joihin professori Zaloga vihdoin pääsi käsiksi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, paljastivat, että P-39 haluttiin enemmän ilmasta ilmaan kuin ilmasta maahan, kuten lännessä oli uskottu vuosikymmeniä toisen maailmansodan jälkeen, sain h*llin (yhdessä sen paljastuksen kanssa, että venäläisillä oli Mig-15-ässät Korean sodan aikana).  Lopuksi uskon, että on aika, että joku muu meidän palkkatasomme yläpuolella tutkii tätä asiaa.  Minä en ryhdy sotien muokkaamiseen.  Mutta tämä sivu on enemmänkin rakkaudenjuhla P-39:lle (eli se on kaunis kone kuten USN:n A-5 oli, mutta joskus ulkonäkö ei riitä).  Mutta haluaisin lisätä yksinkertaisen lausunnon siitä, miten RAF:n oli alunperin tarkoitus tilata P-39 (yksi 20mm tykki ja neljä .303 konekivääriä kaikki nokassa), mutta jos se ei ole nyt sallittua, niin puhukaa sitten.  Minulla on kuitenkin kuva, jossa näkyy tuo one off -malli. 

 Jack E. Hammond 

 Yksi tärkeimmistä syistä siihen, että P-39 ei menestynyt Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa ilmasta ilmaan -tehtävissä, oli se, että Bell mainosti P-39:ää liikaa mainoksissa ja artikkeleissa suurelle yleisölle.  Monet lentäjät, jotka lensivät P-39:llä taistelussa, menivät mainosten ja artikkeleiden lankaan.  Hyvä esimerkki tästä on Popular Science -lehden marraskuussa 1941 ilmestynyt artikkeli "World's Deadliest Fighting Ship", joka oli ensimmäinen laaja artikkeli P-39:stä, joka julkaistiin Yhdysvalloissa suurelle yleisölle.  Erittäin vaikuttavassa kansikuvassa P-39:ssä oli yksi tykki nokassa ja kaksi konekivääriä nokassa sekä kuusi konekivääriä siivissä. Sota kesti lähes kolme vuotta, ennen kuin suuri yleisö Yhdysvalloissa sai tietää P-39:n huonosta suorituskyvystä ilmataistelussa.  Erityisesti RAF oli järkyttynyt siitä, että Bell ei ollut kovin rehellinen P-39:n suorituskyvyn suhteen. He odottivat hävittäjän saavuttavan helposti 400mph taistelussa. Jo ennen kuin P-39 oli saapunut RAF:n palvelukseen, eräs tuntematon kirjoittaja totesi toukokuussa 1940 ilmestyneessä Aeroplane-lehdessä, että P-39:n suorituskyky ja paino ""ei ole mahdollinen suurella moottorilla, akselivetojärjestelmällä, kolmipyöräisellä alustalla, aseistusmäärittelyllä ja vaaditulla kantamalla ja siipikuormalla"" ja että Bell ""....on varmasti keksinyt jonkin ihmeellisen uuden luonnonlain, jos he pystyvät rakentamaan lentokoneen, joka ei paina enempää kuin Hawker Hurricane, mutta jossa on enemmän hevosvoimia, jäähdyttimet siivissä, noin 300 paunaa enemmän polttoainetta, tykki, kolmipyöräinen alusteline, pitkä jatkoakseli ja vakionopeuksinen ilmakruuvi". ... Ideana näyttää olevan saada näyttävä huippunopeus mainostarkoituksiin joka tapauksessa.  Kun niitä viedään sotaan, niitä on muutettava tappaviksi.""". Myöhemmin, kun ensimmäinen P-39 saapui Yhdistyneeseen kuningaskuntaan testattavaksi ja RAF pyysi vastauksia, USAAC:n upseeri, joka lähetettiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan P-39:n kanssa, totesi: ""Huippunopeuden laskua väitetyistä 392 mph:sta 359 mph:iin ei voida selittää, ja sitä on käsiteltävä ja tutkittava Yhdysvalloissa."" Viite - Air Enthusiast/elokuu 1971 The Calamitious Cobra Gordon Swanborough ISBN 0-385-08171-5 kustantaja Pilot Press Limited. 

 "