" 

 == Onko tämä arvostelu, joka ei näe metsää puiden edestä?== 
 Ongelma tässä katsauksessa on, että siinä keskitytään kaikenlaisiin salakielisiin kemiallisiin ja terminologisiin kysymyksiin sen sijaan, että keskityttäisiin polyfenoleja koskevaan tutkimukseen, joka osoittaa, että ne ovat valtavan suojaavia biologisia yhdisteitä, joilla on erittäin pleiotrooppinen fysiologinen allekirjoitus.  Epäilen suuresti, että ihmiset eivät halua lukea näin paljon salakielistä kemiaa eivätkä varsinkaan näin paljon hiusten halkomista kemiallisesta terminologiasta.  Tärkeämpää on se, miten ja miksi polyfenolit ovat ihmisen ruokavalion olennainen osa ja ovat olleet sitä jo kymmeniä tuhansia vuosia, ellei jopa kauemmin, ja miten ne toimivat suojaavina yhdisteinä.  Minulla ei valitettavasti ole tarpeeksi aikaa osallistua tähän ponnisteluun, mutta leikkaan ja liimaan alle lyhyen yleiskatsauksen kirjan luvusta (jonka kirjoitin), jossa korostetaan näiden yhdisteiden valtavan monimutkaisia ja perustavanlaatuisia suojavaikutuksia.  On huolestuttavaa, että tässä katsauksessa ei oikeastaan käsitellä mitään näistä asioista. Toivon, että minulla olisi aikaa osallistua laajamittaiseen uudelleenkirjoittamiseen, mutta tämä on kaikki, mitä voin tehdä. tämän pienen pätkän viitteitä varten katso Watt, DF (2012) The biology of aging: implications for understanding the diseases of aging and healthcare in the 21st century.  Mukana oleva luku teoksessa Geriatrisen neurologian oppikirja.  (Eds Nair ja Sabbagh).  Painossa vuonna 2012. 

 ""Vaikka polyfenoleita pidetäänkin tavanomaisesti antioksidantteina, ne ovat valtava joukko aineita (ehkä jopa 6000 erilaista yhdistettä), joita esiintyy kasveissa, pääasiassa hedelmissä ja vihanneksissa, ja joilla on valtavasti pleiotrooppisia vaikutuksia ihmisen ja nisäkkäiden fysiologiaan. Osa näistä vaikutuksista voi olla biologisesti merkittävämpiä kuin polyfenolin tekemä suora "vapaiden radikaalien puhdistus"; niihin kuuluu monia vaikutuksia solujen signalointiin, kasvutekijöiden ja apoptoosin säätelyyn, solujen kiertokulun säätelyyn, tulehduksen säätelyyn, monien (ellei useimpien) solujen stressireittien muokkaamiseen, vaikutukseen useisiin transkriptiotekijöihin (mukaan luettuina energiahomeostaasiin osallistuvat) ja (perinteisen nimityksensä mukaisesti) oksidatiivisen stressin hallintaan (Virgili ja Marino 2008). Monet näistä vaikutuksista solusignaalien välittämiseen vaativat paljon pienempiä polyfenolipitoisuuksia kuin suorat vapaiden radikaalien puhdistusvaikutukset seerumissa tai kudoksissa. Tästä näkökulmasta katsottuna polyfenolit eivät näytä niinkään antioksidanteilta vaan pikemminkin monimutkaisilta solufysiologian ja solusignalisaation modulaattoreilta. Vaikuttaa kuitenkin epätodennäköiseltä, että tällainen nimitys korvaisi tarttuvan nimityksen "antioksidantti", vaikka on yhä enemmän näyttöä siitä, että tällainen nimitys saattaa olla pohjimmiltaan harhaanjohtava. Erilaiset polyfenolit näyttävät osittain muokkaavan monia, ellei jopa useimpia ikääntymisen fenotyyppejä (muun muassa hapetusstressi, mitokondrioiden toimintahäiriöt, tulehdus ja autofagian väheneminen). Tästä näkökulmasta katsottuna, jos esi-isämme söivät enemmän kasveja kuin me, ja tekivät niin kymmenien tuhansien vuosien ajan (ellei pidempäänkin), polyfenolien suhteellisella poistamisella ihmisen ruokavaliosta (niillä, jotka syövät vain vähän hedelmiä ja vihanneksia) ennustetaan olevan monimutkaisia mutta mahdollisesti syvällisiä vaikutuksia fysiologiaan ja ikääntymisen kehityskulkuihin.  Sitä vastoin runsaasti erilaisia kasveja syövät ihmiset saattavat olla paremmin suojattuja kiihtyvää ikääntymistä ja ikääntymisen aiheuttamia sairauksia vastaan.  Näistä kahdesta ennusteesta jälkimmäistä on tutkittu paremmin, ja se saa yleisesti tukea. 

 Polyfenolit koostuvat useista kemiallisten aineiden luokista, mukaan lukien ei-flavonoidiset yhdisteet (kuten resveratroli, muut stilbeenit ja kurkuminoidit) ja klassiset flavonoidit (jotka koostuvat kahdesta suuresta luokasta, antosyaaneista, jotka ovat värikkäitä ja pigmentoituneita, ja antoksantiinit, jotka ovat värittömiä). Resveratroli ja sen ensimmäinen serkku, pterostilbeeni, ovat molemmat luonnossa esiintyviä fytoaleksiineja, joita kasvit tuottavat vasteena sieni-infektiolle (fytoaleksiinit ovat kaikki "kasvien puolustusyhdisteitä"). Kvertsetiini on yksi antoksanttiiniperheen tunnetuimmista ja parhaiten tutkituista jäsenistä yhdessä EGCG:n kanssa (se kuuluu katekiiniperheeseen, ja katekiinit muodostavat teessä ja viinissä olevan suuren polyfenoliryhmän). Polyfenolien ravinnonlähteisiin kuuluu monia elintarvikkeita, jotka ovat olleet ihmisen ruokavalion muinaisia osia jo satojen ja jopa tuhansien vuosien ajan: hedelmät ja niiden mehut (sisältävät yleensä sekä antosyaaneja että antoksantiineja), tee (katekiinit), kahvi (klorogeeni-, kofeiini- ja ferulihappo), punaviini (antosyaanit, resveratroli ja kversetiini), vihannekset (monet antoksantiinit ja antosyaanit), eräät viljat, suklaa (useita flavonoideja, mukaan lukien katekiinit ja proantosyanidiinit) ja erilaiset palkokasvit, erityisesti soija (isoflavonit) ja maapähkinät.  

 Tässä yhteydessä on useita haasteita, jotka liittyvät uuteen tieteeseen, joka voisi selittää polyfenolien mahdollisen roolin terveyden ylläpitämisessä ja ainakin joidenkin ikääntymisen osatekijöiden hidastamisessa. Ensinnäkin