":Meillä kaikilla on kai oma tapamme ajatella, luulisin. Minä tieteellisenä skeptikkona vaadin konkreettisia tieteellisiä todisteita jostain asiasta, jotta voisin uskoa johonkin asiaan. Se, että joillakin ihmisillä on ollut ""lähikuolemakokemuksia"" ja he ovat kokeneet kipua tai valoa tai euforiaa, ei ole paljon muuta kuin anekdoottinen todiste. Se ei myöskään ole todiste Jumalasta. Ja ymmärtäkää, että minä en usko Jumalaan; olen kuitenkin avoin Jumalan mahdollisuudelle. Näin ajattelee todellinen skeptikko. Perustan uskomukseni ainoastaan logiikkaan ja rationaalisiin tieteellisiin löydöksiin. Tällä hetkellä minun silmissäni todisteet uskonnon puolesta ovat, että mikään instituutio tai käsite ihmiskunnan historiassa ei ole ollut enemmän vastuussa murhista kuin uskonto. Se on paradoksaalista, koska useimmat (ellei kaikki) uskonnot opettavat kultaista sääntöä. Ja jopa kristinuskoa, vaikka se onkin pasifismin uskonto (Jeesus oli pohjimmiltaan hippi - kaikella kunnioituksella), on käytetty perustelemaan satoja miljoonia murhia viimeisten kahden tuhannen vuoden aikana. Tarkoitan siis, että uskonnolla ei ole kovin hyviä saavutuksia. Miksi? Koska kiistely siitä, kenen versio "mörköstä" on oikea, on turhaa, koska tosiuskovilla ei voi olla mitään todisteita, jotka saisivat heidät muuttamaan mielensä. Miksi? Koska kaikki todisteet ja uskomukset perustuvat pelkästään uskoon. Argumentteja tai sotia ei voi voittaa, kun fantasia on ehtona. Meillä olisi parempi onni taistella siitä, mikä jäätelön maku on paras. Ainakin siinä on kyse jokseenkin realistisesta käsitteestä - jäätelöstä. Yhteenvetona totean, että kaikesta saarnaamastaan hyvyydestä huolimatta uskonnot ovat osoittautuneet hyvin vaarallisiksi terveydellemme. Vaikka se on ehkä joskus ollut hyvä tapa opettaa ihmisille oikean ja väärän välinen ero, uskon, että olemme tarpeeksi luovia keksimään todellisuuteen perustuvan oppimissuunnitelman, jolla on silti sama nettovaikutus viestin välittämisessä. Jätän teille tämän kysymyksen pohdittavaksi: Luotiinko meidät omaksi kuvakseen vai loimmeko me hänet omaksi kuvaksemme?     

 "