Intensivkrisen
HAUKELAND UNIVERSITETSSYKEHUS (VG) Syv utsatte hjerteoperasjoner. Skyhøyt sykefravær. En svært presset kapasitet. Intensivsykepleier Lisbeth Samuelsson vet ikke hvordan dette skal gå.  En bevisstløs mann ligger med et hvitt laken opp til brystet. Ansiktet er tildekket av en grønn duk, med kun en åpning til halsen. Han skal snart få mekanisk pustehjelp gjennom halsen – som en del av sin intensivbehandling. Tre leger står rundt ham. De gjør et lite snitt, utvider det med et redskap og fører inn en slange som skal gjøre det mer komfortabelt å få pustehjelp. Mannens bryst hever og senker seg. Ute plasker regnet ned. Det er høst og svært krevende dager på intensivavdelingen i Bergen. Stryker operasjoner Avdelingssjef Øyvind Østerås haster VGs team i møte.  – I dag er det fullt og to nye pasienter banker på døren. Vi må frigjøre plass, sier han. To hjerteoperasjoner står på det kirurgiske programmet i dag og dette krever intensivbehandling i etterkant. Fortsatt vet ikke avdelingssjefen om de må varsle pasientene og fortelle at operasjonen er utsatt. – Denne uken har vi måttet stryke flere operasjoner, sier han. Åtte pasienter fyller opp avdelingen, noen av dem med svært komplekse og bemanningskrevende tilstander. Det er i utgangspunktet ikke bemannede intensivsenger til flere, selv om avdelingen i egentlig har plass til tolv senger. Skal to pasienter inn på avdelingen, må noen andre overføres et annet sted. – Det skal ikke skje en veldig stor hendelse før vi sliter, sier avdelingssjefen. – Mange dager vet vi at hvis det kommer flere skadede fra en trafikkulykke, så har vi egentlig ikke kapasitet til det, sier seksjonsoverlege Stig Gjerde. For intensivavdelingen har den sprengte kapasiteten flere konsekvenser: Berøring og omsorg De ansatte er slitne. Inne på pasientrommet står intensivsykepleier Lisbeth Samuelsson rundt den alvorlig syke pasienten med trakeostomi. Hun legger hånden sin varsomt over hans. Berøring og omsorg er en viktig del av sykepleierfaget, også når pasienten er bevisstløs. Mens hun holder ham i hånden, titter hun opp på skjermene som monitorerer tilstanden hans. Blodtrykket, temperaturen, oksygenmetningen og pulsen. Infusjonspumper fører inn medisiner for å holde ham sovende og regulere saltnivået i blodet. En slange som går inn i magesekken gir mannen ernæring. Intensivsykepleieren, som går tredelt turnus, ser tilbake på en svært krevende sommer med flere kritisk syke barn og mennesker som døde. – Jeg var så sliten og det var kollegaene mine også, sier hun. – Vi er bare mennesker vi også, og det sitter i kroppen, legger hun til.  Hun understreker likevel at arbeidsmiljøet og den faglige standarden er som den skal. Men: – Jeg er bekymret for fremtiden. Kollegaer som vurderer å gå ned i stilling fordi de ikke orker mer. Andre som vurderer å gå til det private. Flere som blir sykemeldt som følge av presset de står i. – Men vi elsker jo jobben vår. Det er helt trygt å komme på intensiven og vi strekker oss ekstremt langt for å få det til. Det går på bekostning av oss selv, sier hun. – Vi må ha styrke til å stå i et rom hvor noen nettopp har mistet barnet sitt, eksemplifiserer hun. Sommeren som intensivsykepleieren sikter til var krevende på følgende måter: Ingen buffer Avdelingssjef Øyvind Østerås står utenfor pasientrommet og følger med på den travle avdelingen. – Vi bør alltid ha en seng i buffer for det kan komme inn en kritisk skadet pasient ved neste sving. I dag har vi ikke det, sier han.  Avdelingssjef Østerås viser et tomt pasientrom med alt av utstyr. – Her står alt klar til å ta imot en pasient, men vi har ikke intensivsykepleiere til å gjøre det, sier han. De tillitsvalgte og ledelsen er enige. Årsaken er for lite robuste vaktplaner, en meget presset sykehusøkonomi og et til tider skyhøyt sykefravær – et resultat av lang tids slitasje. En situasjon som strekker seg tilbake til pandemien, da landet var stengt ned og alles øyne var rettet mot norske intensivavdelinger. – Under pandemien ble vi sett og vi fikk ressurser. Hvor er de midlene nå, spør hovedtillitsvalgt for sykepleierne Heidi Sundal Sevel. Mandatet fra Helse- og omsorgsdepartementet har vært klart. Intensivkapasiteten i Norge er for lav og må økes. Dette må prioriteres for å komme i forkant av nye kriser. Koronakommisjonen fastslo det samme. Risiko for feil – Det er en håpløshet og usikkerhet. Sykepleierne får ikke tid til å hente seg inn igjen etter emosjonelt vanskelige situasjoner med barn og dødsfall på avdelingen. Belastningen blir for stor, sier Sevel. – At mine ansatte har det vondt på jobb, er noe av det verste jeg kan tenke meg. Det blir mange vanskelige valg, sier avdelingssjef Østerås.  Også legene uttrykker bekymring. – Risikoen for å gjøre feil øker når det er så presset. Mange på avdelingen har veldig komplekse tilstander, sier tillitsvalgt for legene, Torgeir Folkestad. – Det var kritisk lav kapasitet i sommer. I perioder har det vært over grensen for det som var forsvarlig. – Jeg synes én utsettelse er for mye. Jeg vil at vi skal ha kapasitet til å få til det planlagte operasjonsprogrammet samt en buffer, sier avdelingssjefen. Under intensivmålet Ledelsen og de ansatte er enige om krisesommeren, men også om at det ikke førte til uheldige situasjoner for pasientene som havnet på avdelingen.  – Vi planla sommeren med for høy risiko og da ble det for høy belastning for de ansatte som var på jobb. Og det var manglende beredskap, sier avdelingssjefen. Etter at ferieavviklingen er over er situasjonen bedret noe, men avdelingen er fortsatt full. Østerås kunne ønske at Helse Bergen lå på godt over fem intensivsenger per 100.000 innbyggere. I stedet er dette tallet 3,9 senger når det ikke er sykefravær.  Nå planlegges det for en ny intensivavdeling som etter planen skal stå klar i 2025. Den skal helst ha 14 bemannede senger. Men også i den nye avdelingen er det kun planlagt for ventet fravær som ferieavvikling. Årsaken er en svært presset sykehusøkonomi. I 2022 ble det kjent at Helse Bergen må spare 500 millioner.  – Vi må ta høyde for forventet sykefravær i de planene vi legger nå. Jeg tror mer robuste planer vil få ned sykefraværet og føre til mindre slitasje på sykepleierne, sier tillitsvalgte Sevel. – Vi opplever ikke at det er vond vilje fra avdelingsledelsen. De har rett og slett ikke økonomisk handlingsrom til å prioritere det, sier tillitsvalgte Folkestad. Tiltak for sykepleierne Før pandemien innførte avdelingen enkelte tiltak for å bedre situasjonen. De ansatte blir kompensert 8000 kroner for å ta på seg flere helger i turnusen sin. Intensivsykepleiere i turnus med mer enn ti års intensiverfaring har fått et lønnsløft. De har også fått innført flere etterutdanningsdager. – Vi står hele tiden med folk som er i ultimate livskriser. Det å skvise personalet helt på grensen i slike situasjoner er ikke bra. Vi prioriterer allerede veldig hardt. Vi har ingenting å gå på, så dette er et problem som må løses nå, sier Folkestad. – Får vi ressursene og gode rammer på plass, er dette verdens beste arbeidsplass, sier Sevel. Det begynner å bli ettermiddag på avdelingen. Den har hele tiden vært helt full og overføringer til andre avdelinger har måttet til. Men: – Begge hjerteoperasjonene i dag gikk som vi ville. Det gikk akkurat, sier avdelingssjefen.
Intensivavdelingen ved Haukeland Universitetssykehus i Bergen har den siste tiden hatt skyhøyt sykefravær, og har utsatt flere hjerteoperasjoner på grunn av svært presset kapasitet. Intensivavdelingen er full, og de ansatte har måttet å gjøre harde prioriteringer for å kunne ta imot nye pasienter. Avdelingssjef Øyvind Østerås forteller at de mangler personell og at de ofte har måttet overføre pasienter til andre enheter for å frigjøre plass. Både ledelsen og de ansatte er klare på at kapasiteten må økes og flere bemannede plasser prioriteres, spesielt når en ny intensivavdeling skal stå klar i 2025. Sykehusledelsen peker på stramme budsjetter og sier at handlingsrommet er begrenset.