Byråkratene tar seg av Norges forhold til EU. Men hvor ligger lojaliteten? Svaret overrasker professor.
Etter 30 år med EØS er Norge tettere knyttet til EU enn noen gang.  Mindre og mindre av norsk lovgivning er egentlig norsk. Det meste er importert fra EU. Norge har siden 1994 overtatt omkring 70 prosent av EUs regelverk. Minst 14.000 rettsakter (lovregler) er innlemmet i norsk lov. – Vi har rett og slett satt bort lovgivningen til andre, sier professor Jarle Trondal.  Et demokratisk underskudd? Siden Norge ikke er medlem av EU, er det ingen norske politikere i EU-parlamentet, EU-kommisjonen eller Det europeiske råd. Embedsverket og det byråkratiet har den daglige kontakten med EU-organer gjennom komiteer, styrer og ekspertgrupper.  Trondal mener ikke at det nødvendigvis er udemokratisk at vi praktiserer lover og regler som er laget av andre, selv om det kan kalles et demokratisk underskudd. – Vi praktiserer lovgivning som ikke er autorisert av oss. Det er autorisert av 27 land og deres borgere. Men det er ikke slik at det er udemokratisk i snever forstand, for det har vært gjennom EU-parlamentet og Rådet. Det er på en måte «kjempeautorisert». Men bare ikke av oss. Begrenset innpass i EU Marianne Riddervold går enda lengre og kaller den norske tilknytningen «et klart demokratisk underskudd». Hun er forsker ved NUPI og professor ved Høgskolen i Innlandet. – Vi implementerer lover som er fattet av andre, uten at den norske befolkningen er representert, sier hun til Aftenposten. Hun påpeker samtidig at også embedsverkets innpass i EU er begrenset. – Norge deltar i en del ekspertgrupper under kommisjonen og kan utplassere noen eksperter i EUs departementer i Kommisjonen. Utover det er Norge heller ikke representert her. Byråkratene er EUs forlengede arm Norge var tidlig godt forberedt på EU-tilpasning. Daværende statsminister Gro Harlem Brundtland sendte i 1988 en instruks til forvaltningen om at all ny lovgivning skulle harmoniseres med EUs lovgivning. Hvorfor er dette viktig? Fordi EØS-avtalen utvikler seg med stadig nye lover og regler. Og samarbeidet omfatter oftere flere områder som griper inn i hverandre på tvers av norske departementsgrenser.    – Er byråkratiet i praksis EUs forlengede arm inn i Norge? – Ja, det er ikke tvil om det. Det er en føderalisert norsk forvaltning, sier Trondal. EU forholder seg i stor grad til Norge på administrativt nivå, som departementer, direktorater og tilsyn. Det betyr at den politiske styringen er svak, mens embetsverket håndterer EU-agendaer og praktisering av EU-reglene.  – Et lite smell Mange norske byråkrater går dermed rundt med flere hatter. I hvert fall minst to: Én nasjonal hatt og én EU-hatt. Følger embetsfolk signalene fra sine politiske ledere, eller velger de å følge EU-reglene? Det er spørsmålet en gruppe forskere over flere tiår har stilt tjenestemenn i sentralforvaltningen, fylkesforvaltningen og kommuneforvaltningen. – Vi fant at alle legger mest vekt på EU-retten. I tillegg kommer politiske signaler nasjonalt og egen administrativ praksis. Det første var et lite smell. Det hadde vi ikke sett for oss, sier  Trondal. – Så hvis det er en uklarhet eller konflikt, og politiske ønsker står i strid med det som kreves av EU-retten, så velger de EU? – Ja. – Vil du kalle det illojalitet? – Nei. Jeg vil vel heller si at det er føderalisering, med andre ord lojalitet til et annet nivå. Føderalisering innebærer ikke sentralisering, slik mange tror, men tvert imot deling og desentralisering av makt. Det er altså et sammensatt styresett. Dersom det er usikkerhet, binder de seg til masten. De holder seg til den lovgivningen de vet gjelder i siste instans. Det er ikke norsk høyesterett som gjelder i siste instans. Det er EU-domstolen. Så det er tryggest. Nav-ansatte har endret seg  Trondal trekker frem Nav-skandalen fra 2019: Nav-ansatte hadde fulgt signalene fra politisk ledelse og den gjeldende administrative praksis.  Budskapet var at velferdsstaten ikke skulle eksporteres. Så det å dra til utlandet med velferdsytelser, ble straffet. Men dette viste seg å være i strid med EØS-avtalen og retten til fri bevegelse innen det indre marked. – Vi gjorde i tillegg en studie i Nav etter trygdeskandalen. Den viser at de Nav-ansatte gir det samme svaret som andre. De vektlegger EU, sier Trondal. Skraper på døren Etter 30 år med EØS-avtalen skraper Norge fortsatt på døren til EU. Vi har 101 avtaler med EU og har stadig lyst på flere. I utgangspunktet er disse politikkområdene ikke omfattet av EØS-avtalen: Gjennom Schengen-avtalen har Norge likevel en avtale om justis- og politisamarbeid. Vi har egne avtaler om handel med fisk og landbruksvarer, utenriks- og sikkerhetspolitikk og er i ferd med å få bli med i EUs helseunion.  I fjor inngikk vi en «grønn allianse» med EU om klima. I tillegg deltar Norge i EU-programmer og EU-byråer på en rekke ulike felter. – Det er i praksis ingen politikkområder igjen som er skjermet fra EUs lovgivning, sier Trondal. Marianne Riddervold peker på at Norge ønsker å knytte seg til det aller meste av det som skjer i EU, også når det ikke er knyttet til EØS. – Det har vi sett veldig tydelig for eksempel opp mot alle mekanismer for krisehåndtering som nå kommer. Det som skjer i EU, påvirker i dag derfor alle deler av norsk samfunnsliv. Norge havner bakpå – Norge står stabilt og støtt i en stadig sterkere integrasjon, er Trondals konklusjon etter 30 år med EØS. Men han er bekymret for at utviklingen i EU skjer raskere enn vi klarer å holde tritt. – Norge forsøker å kompensere for manglende politisk innflytelse ved at embetsverket skal jobbe tidligere og bedre koordinert overfor Brussel. Det er blitt sagt i tredve år, men vi har aldri fått det til. Det er ingen grunn til å tro at vi kommer til å få det til nå, sier Trondal. Riddervold ser også problemer med tidlig innpass i prosessene. – Farten i EUs utvikling gjør det mer utfordrende for Norge å holde tritt. Norge ønsker å føre en aktiv Europa-politikk og komme tidlig inn i prosessene. Men i praksis har dette vist seg vanskelig, mener NUPI-forskeren.
Norge har overtatt ca 70 prosent av EUs regelverk på 30 år.  Flere forskere mener det er et demokratisk problem at Norge praktiserer lover vi ikke har vært delaktig i å utforme.  Byråkrater følger ofte EU-lover, selv i konflikter med nasjonale politiske ønsker. 