Gi Nobels fredspris til iranske kvinner
I år bør Nobels fredspris gå til iranske kvinners kamp for grunnleggende menneskerettigheter. For vel ett år siden oppsto det en mektig protestbevegelse i Iran. Det som utløste de landsomfattende og massive protestene var at en ung kvinne døde i Moralpolitiets varetekt.  Mahsa Jina Aminis «forbrytelse» var at hun skulle ha båret det påbudte hodeplagget på feil måte. Kvinne, liv, frihet, ble slagordet i de ikke-voldelige protestene.  Regimet svarte slik diktaturer alltid gjør når de på toppen føler seg truet. De tok i bruk brutal vold og undertrykkelse. Flere hundre demonstranter ble drept og langt over 20 000 ble arrestert. Noen ble dømt til døden og henrettet. Nok en gang viste det iranske regimet sitt sanne ansikt. Men verden så også et annet Iran.  Modige og stolte iranere som sto opp mot grov urett. Det startet som en protest mot den systematiske diskrimineringen av kvinner og utviklet seg til å bli en bredere kamp for sivile og politiske rettigheter. Kvinne, liv, frihet oppsto spontant. Men responsen ble så kraftfull fordi det fryktelige som skjedde med Amini rørte ved erfaringene som altfor mange iranske kvinner har.  De religiøse ledere har innført lover som diskriminerer kvinner på mange vis, endog hvordan de skal kle seg. Loven håndheves av det forhatte moralpolitiet. Og de er nidkjære i tjenesten. Det er 351 nominerte til årets fredspris. Noen av navnene på listen er blitt kjent og blant disse er to iranske kvinner. Masih Alinejad har i en årrekke kjempet for ytringsfrihet, demokrati og kvinners rettigheter i Iran. Hun bor i eksil i USA. Narges Mohammadi er en ledende menneskerettighetsaktivist i Iran som sitter fengslet for sin mangeårige kamp for fred og frihet. Mohammadi er tilknyttet det iranske senteret for menneskerettigheter som en tidligere fredsprisvinner etablerte.  I 2003 fikk Shirin Ebadi fredsprisen for sin innsats for demokrati og kvinners rettigheter.  Ebadi er den første fredsprisvinner fra Iran. Hun var på dette tidspunkt også den første muslimske kvinne som mottok prisen. 20 år etterpå bør tiden være inne for at Nobelkomiteen igjen retter søkelyset mot kampen for menneskerettigheter i Iran. Det kan innebære en risiko å gi prisen til en fengslet aktivist. Det er dessverre ikke slik at fredsprisen nødvendigvis gir større beskyttelse, i hvert fall ikke i autoritære regimer.  Det er en vurdering Nobelkomiteen må foreta. Men flere ganger, og så sent som i fjor, har prisen gått til en samvittighetsfange. Det er et annet argument som taler for at prisen bør gå til iranske kvinner. Det er 75 år siden den universelle erklæringen om menneskerettigheter ble vedtatt.  En stor del av verdens befolkning er fratatt rettighetene som danner selve grunnlaget for fred og frihet. Irans kvinner viser at de er villige til å kjempe for sin rett, selv om prisen er høy. De har inspirert en hel verden.
Det har blitt foreslått at årets Nobels fredspris bør gå til iranske kvinners kamp for grunnleggende menneskerettigheter, i lys av en mektig protestbevegelse som oppsto i Iran for litt over ett år siden. Protesten startet etter at en ung kvinne, Mahsa Jina Amini, døde i moralpolitiets varetekt på grunn av anklager om feil bruk av det påbudte hodeplagget. Regimet svarte protestene med brutal vold og undertrykkelse, hvor flere hundre demonstranter ble drept og over 20 000 ble arrestert. To iranske kvinner kjent for deres kamp for menneskerettigheter, Masih Alinejad og Narges Mohammadi, er blant de kjente navnene nominert til årets fredspris. Alinejad har kjempet for ytringsfrihet, demokrati og kvinners rettigheter fra eksil i USA, mens Mohammadi er en fremstående menneskerettighetsaktivist som for tiden sitter fengslet i Iran.