Slik mener de politiet og aktor gikk rett inn i bekreftelsesfellen, steg for steg
Etterforskningen av drapet på Birgitte Tengs på 1990-tallet ble starten på et oppgjør med et politi som gikk i bekreftelsesfeller. 28 år senere mener lagmannsretten det skjedde igjen – i samme sak. Da Kripos for syv år siden satte i gang en ny etterforskning av drapet på Birgitte Tengs i 1995, var det i ruinene av en svært mislykket etterforskning på slutten av 1990-tallet. Halvannet år etter drapet ble 17-åringens fetter pågrepet. I avhør ble han, ifølge lagmannsrettens dom, utsatt for manipulasjon, løgn og psykisk tortur.  Til slutt skrev han under på en falsk tilståelse og ble tiltalt. Han ble dømt for drapet i det som nå heter tingretten, men frikjent i lagmannsretten. Politiets fremgangsmåte er brukt som et eksempel på hvor galt av sted en etterforskning kan gå. Kritikken av politiet har vært massiv. I flere rettsinstanser er det slått fast at det overhodet ikke finnes noen bevis i saken som peker i retning av fetteren. Krass kritikk i ny frifinnelse Tirsdag ble en 53 år gammel mann frikjent av samme lagmannsrett i Stavanger. For det samme drapet. Og med på kjøpet fikk Kripos-etterforskere og statsadvokaten ramsalt og krass kritikk av dommerne. Retten, som i stor grad er enige med mannens forsvarere, fillerister både politiet og aktors metoder.  Og selv om statsadvokat Thale Thomseth sier de ikke kjenner seg igjen i å ha gått i en slik bekreftelsesfelle, er det akkurat det retten mener har skjedd. Slik forklarer dommerne hvordan det skjedde: Steg 1: 15 kandidater ble til 1 I 2016 vurderte Kripos at det var 15 aktuelle kandidater, valgt ut på grunn av manglende alibi og tidligere straffehistorikk.  Men da etterforskerne i mars 2019 fant en ørliten del av den nå frikjente 53-åringens DNA på trusedelen på strømpebuksen til Tengs, ble etterforskningen rettet inn mot denne mannen. Steg 2: DNA-hypotesen Etterforskerne og påtalemyndigheten bygget etter funnet hele sin sak på dette ene DNA-treffet. De satset alt på dette ene kortet. Hypotesen de laget var at mannens DNA var der fordi han, med sine blodige fingre i drapshandlingen, dro ned strømpebuksen til Tengs.  Funnet av DNA er helt sentral for å forstå hvorfor lagmannsretten mener politiet havnet i en bekreftelsesfelle. Her mener retten at påtalemyndigheten har gått seg vill.  Steg 3: Alt blir tolket for å passe Lagmannsretten mener DNA-funnet ble oppfattet som så relevant for selve drapshandlingen, at det i årevis ble definerende for hele etterforskningen. Alle andre beviser ble tolket for å passe med det som da var hypotese:  Mannen hadde tatt med seg Birgitte Tengs i en bil fra gågaten i Kopervik på Karmøy og underveis på turen skjedde noe som gjorde at han påførte Tengs omfattende vold og drepte henne. Lagmannsretten mener DNA-beviset ble overtolket til å være påført med blodige fingre og dermed være relevant for selve drapet. Selv kaller de et en spekulasjon og en overdreven tro på hva funnet kunne bevise. Steg 4: Alt som ikke passer ble definert vekk Retten mener også alt som ikke passet til hypotesen de laget, ble definert vekk. De så vekk fra funn av DNA fra flere andre, ukjente menn på strømpebuksen.  Eller at det ble funnet hår fra minst fem andre ukjente personer, blant annet i hendene til Tengs. Selv om disse hårene, helt frem til 2020, hadde vært vurdert som relevante for selv drapshandlingen.  Det er først når de ikke passer med at mannen som ble tiltalt er gjerningsperson, at de blir sett bort fra, slår lagmannsretten fast.  Steg 5: Avfeier kontakt Forsvarerne til 53-åringen har hele tiden ment at en forklaring på DNA-funnet kan ha vært at det havnet på låret til Tengs før drapet skjedde, enten ved direkte eller indirekte overføring. Retten er enig.  Påtalemyndigheten har derimot hele tiden avvist dette som sannsynlig. Det får dommerne til å reagere.  Selv om påtalemyndigheten sier de har lett og ikke funnet noen kontaktpunkter, er ikke det bevis for at det ikke har skjedd, sier retten. De mener etterforskningen bærer preg av at man ikke har hatt et ønske eller ventet å finne slike kontaktpunkter.  Steg 6: Avfeier forklaring som tilpassing Retten mener omstendigheter som stemmer med hypotesen til aktor ukritisk blir lagt til grunn.  Tidspunkter som tiltalte har opplyst, selv om han var usikker og bare resonnerte, blir brukt mot ham.  Observasjoner som passer med hypotesen blir ført som bevis for skyld, mens de som ikke passer blir bortforklart eller overlatt til forsvarerne å føre bevis for, mener retten. Da tiltalte sier at han husker en haiketur som kunne være Birgitte Tengs, og dermed muliggjør overføring av DNA, blir dette mistenkeliggjort som tilpassing. Om det kom frem andre opplysninger som ikke passet inn i aktoratets bilde, ble de avfeid som at 53-åringen tilpasset sin forklaring.  Det i 53-åringens forklaring som passer med at det ikke har vært noen kontakt, blir derimot ukritisk lagt til grunn som bevist, kritiserer retten. «Påtalemyndigheten ser ikke ut til å la noe annet rokke ved deres standspunkt enn at det dukker opp fellende bevis mot en annen gjerningsperson enn den tiltalte, mener retten. Konsekvens: Sluttet å etterforske mot andre Konsekvensen av bekreftelsesfellen er at politiet sluttet å etterforske videre mot andre kandidater, mener retten.  I 2019, da DNA-funnet mot 53-åringen kom, var to konkrete personer ikke sjekket ut av saken. Det kan virke som at den eneste grunnen til at de ikke lenger var interessante, var at det ble gjort et DNA-funn mot 53-åringen som ble tiltalt, mener retten.  Statsadvokat Thale Thomseth sa etter rettsmøtet at hun tolker kritikken som kritikk.  – Jeg mener påtalemyndigheten har gjort grundige vurderinger i forkant. Beviskravet i straffesaker er svært strengt, sa hun. Hun sier at de har brukt mye tid på å lete etter mulige feilkilder, men konstaterer med at lagmannsretten er uenig med dem.
Etterforskningen av drapet på Birgitte Tengs på 90-tallet har igjen blitt kritisert for å gå i bekreftelsesfeller.  En 53 år gammel mann ble nylig frikjent for drapet, til tross for at politiet fant hans DNA på offerets strømpebukse.  Retten mener politiet tolket bevis feilaktig, ignorerte andre bevis og sluttet å etterforske andre kandidater grunnet overdreven tro på DNA-funnet.