– Han kunne sannsynligvis ha overlevd
Stian (19) føler seg 
bare litt forkjølet 
etter russetreff. Men i 18 timer 
må han kjempe for 
livet på akuttmottak
– uten tilsyn fra lege. Nå advarer mamma
Nina andre foreldre.   En dag midt i mai merker Stian Finanger Thorvaldsen (19) at han har litt vondt i hodet og føler seg småslapp. Sikkert en forkjølelse. For han er ikke syk nok til å ligge hjemme, og drar ut med russevennene.  Stian har akkurat kommet hjem fra ett år med folkehøyskole. Hans livs beste år, sier han selv. Sønnen stråler, ser foreldrene.  Men nå er det godt at Stian er hjemme hos mamma i Nittedal igjen. Både hun, pappa Yngve, lillesøster Nora og storebror Joakim tror at alt er bra.  Selv om Stian selv egentlig ikke er russ, feirer han russetiden. Men heller ikke vennene merker at noe er alvorlig galt med Stian.  Få dager senere ligger han på sykehusets venterom med hodet på morens fang. Stian har høy feber, og vondter på rare steder. Han klager over smerter i kneet, og det er noe med nakken.  Moren tror at det er influensa, eller kanskje kyssesyke. Stian har jo alltid vært så frisk, sier Nina:  – Tanken på at det var så alvorlig som det var, slo meg ikke.  Det kan være en tenåring som kommer hjem fra et russetreff dårlig og med hodepine – og tror det er fyllesyke.  Først er symptomene ofte vage, men blir raskt mye verre. Nakken kan bli stiv. Små, røde prikker kan dukke opp på huden. Noen blir sløve eller mister bevisstheten.  På få timer kan tidligere helt friske, unge mennesker og barn bli dødssyke, sier Sara Watle, overlege ved Folkehelseinstituttet (FHI). – Utfordringen er at de første symptomene kan ligne mye annet, som influensa eller fyllesyke. Så kan det gå mindre enn et døgn til du er kritisk syk eller dør.  Det er sjelden noen dør av smittsom hjernehinnebetennelse i Norge. Likevel skjer det nesten hvert år at unge under 20 år mister livet.  I år døde en 18-åring etter å ha kommet hjem fra russetur til Hellas, meldte Rikshospitalet tidligere i august. – Alle disse tilfellene er skremmende. Det er snakk om tidligere helt friske personer som i løpet av noen timer blir alvorlig syke, sier Watle.  Hun fortsetter: – Rask oppdagelse og behandling på sykehus er helt avgjørende. På landets største akuttmottak 
legges Stian inn for natten. På kvelden får Nina og familien 
beskjed om å reise hjem. På Ahus huker moren tak i en sykepleier og sier at de må se ekstra godt etter Stian. Han er ikke typen til å trekke i den røde nødsnoren.  Stian er stille og rolig som han alltid er, men ikke redd, tenker Nina. Hun er heller ikke veldig bekymret, selv om det gjør vondt å forlate sønnen i sykesengen.  Nina klemmer ham før hun går og sier at han er i de tryggeste hender.  «Glad i deg, mamma», skriver Stian i en sms til moren før han legger seg. Gjennom hele oppveksten har han vært opptatt av å ta vare på foreldrene sine.  Det familien ikke vet, er at Stian er dødssyk, og at hver time teller. Senere avdekkes det at 19-åringen ligger på akuttmottaket i nesten 18 timer uten at en lege ser til ham.  Det oppdages ikke at Stian har smittsom hjernehinnebetennelse, selv om tidlig behandling er helt avgjørende for å overleve.  I løpet av natten skal Stians puls gå helt opp til 200. Etter hvert øker CRP-målingene fra 9 til 287 mg/l. Sykehuset tolker situasjonen som «fredelig», kommer det senere frem i et dokument fra Helsetilsynet. De vil «se an» til neste morgen. Da Nina våkner, sender hun en melding til Stian og spør om han har sovet godt. Men nå får hun ikke svar.  På sykehuset får foreldrene beskjed om Stian er drastisk mye dårligere. Først denne morgenen oppdager de at han har smittsom hjernehinnebetennelse.  Det er den sykdommen Nina som mor i alle år har hørt om. Nina og Yngve blir livredde.  De neste timene husker Nina bare som mørke glimt. Hun minnes en lege som gråter da han sier at det ikke er sirkulasjon i Stians hode. Nina legger seg på gulvet i sykehuskorridoren – og håper at hun snart skal våkne fra marerittet. Hun husker at Stian flys til Rikshospitalet. Nina og familien kommer etter i en taxi, og en lege venter i sykehusdøren.

Det legen sier da, husker Nina helt klart før alt blir svart: – Dette er brutalt: Men dette kommer han ikke til å overleve. Mange ungdommer har meningokokk-bakterien
i halsen. Det er den som kan gi smittsom 
hjernehinnebetennelse. De aller fleste blir ikke syke av det, og det er uvanlig at flere enn én person blir syk samtidig, forklarer FHI-overlege Watle:  – Men i sjeldne tilfeller kan bakterien komme seg inn i blodet og gi blodforgiftning, eller til hinnene rundt hjernen og gi hjernehinnebetennelse.  Begge disse tilstandene er svært alvorlige, og én av ti dør, forklarer Watle.  Det som skjer i kroppen, er at immunforsvaret løper løpsk - og gir en
voldsom betennelse så flere organer kan svikte. På grunn av betennelsen kan hevelsen bli så stor at hjernen ikke får plass i hodet. Og ungdommer har høyere risiko for å bli smittet og utvikle sykdommen, opplyser Watle. Et russetreff inneholder alle ingrediensene som gir en farlig blanding:  Det er tett med folk. Flere unge har bakterien i halsen, og den smitter gjennom spytt. Flasker og sigaretter deles, og mange kliner med hverandre.  Ofte er det mye alkohol, og lite hvile, som svekker immunforsvaret midlertidig. Å skrike seg hes, og å røyke sigaretter, gjør slimhinnene sårbare. Da blir det lettere for bakterien å feste seg. – Når de første symptomene kan være hodepine og at du ikke føler deg bra, kan det lett forveksles med fyllesyke. Men fyllesyke gir ikke feber og du blir ikke raskt mye dårligere, sier Watle. Selv om de fleste overlever sykdommen med rask behandling, får mange langvarige skader – som døvhet, synsnedsettelse, store hudarr, amputasjon eller psykiske problemer. Det er ikke lett å oppdage sykdommen i tide. Til unge og russ har overlege Watle ett viktig råd:  – Hvis du føler deg dårlig, ikke vær alene. Kontakt lege hvis du opplever rask forverring av det som først var lette symptomer.  For Nina føles det meningsløst 
å velge ut blomster og salmer 
til Stians begravelse.  Hun stryker ham over hånden 
i kisten. Men å se sønnen død er 
uutholdelig, hun må ut av rommet. Favorittmusikken, hentet fra Stians Spotify-liste, spilles i kirken.  Vennene fra folkehøyskolen reiser langt for å komme i begravelsen. De minnes Stian som stille og rolig, men når han først sa noe, var det gjennomtenkt og morsomt. Slik hadde han vært siden han var liten.  Han levde for dem han var glad i, beskriver familien. Selv om han gamet, spilte fotball og hadde mange venner, fant han tid til å se film med moren om kveldene. Hver sommer reiste familien til Otterøya i Trøndelag.  I den lyse natten fisket de og brente bål, og Stian elsket det – sammen med mamma og storebror Joakim.  Nina finner trøst i at Stian hadde sitt beste år før han døde. Han var skolelei og sluttet på videregående, men på folkehøyskolen fant han en ny verden.  Da foreldrene kom på besøk til skolen, viste han dem fra rom til rom og introduserte dem for lærere og nye venner. Nina så at han var stolt.  Hjemme klarer ikke Nina å ta bort skoene og jakken hans i gangen. Hun lar døren til rommet hans, rotete og med klær på gulvet, stå åpen. I dørkarmen ser hun blyantstrekene hvor de målte Stian mens han vokste. Hun kjører forbi Stians barnehage, skole og fotballbane. Etter ett år med sorg makter hun ikke lenger å bli boende i Nittedal. I et hvitt hus ved havgapet i Andøya i Nord-Norge, føler Nina seg som hjemme.  I denne bygda klipper naboene plenen mens hun er borte og kommer med fersk fisk på døren.  Stians far, Yngve Thorvaldsen, bor fremdeles på Østlandet. Stian bodde hos moren i årene før han døde, men også Yngve hadde et tett bånd med sønnen. Det er flere år siden Stian mistet livet – i 2015. Men på hver sin kant av landet, rives både moren og faren tilbake når det kommer nyheter om at hjernehinnebetennelse har tatt unge liv igjen. Yngve støtter at Nina forteller historien om Stian.  – Å miste barnet sitt er det verste et menneske kan oppleve. Når jeg leser om unge mennesker som dør, og det har vært så mange i det siste, føler jeg så vanvittig med dem, sier Nina.  Hun titter ut. Verandadøren står på gløtt, det har nesten ikke regnet i sommer.  Nina har tenkt mye på at Stian kunne overlevd og advarer andre foreldre:  – Vi tenker at ingenting kan gå galt i det norske helsevesenet.  Helsetilsynet undersøkte hva som skjedde da Stian var på innlagt på Ahus, og kom frem til at sykehuset handlet uforsvarlig. Det var svikt i flere ledd, viser Helsetilsynets rapport fra 2017.  Stian lå 18 timer på akuttmottaket 
uten å bli sett til av lege.  De forsto ikke at han var dødssyk 
og måtte ha antibiotika
så raskt som mulig.  Stian hadde hatt bedre sjanser til å overleve om han hadde blitt møtt på en annen måte av sykehuset, mente ass. direktør i Helsetilsynet, Heidi Merete Rudi. VG har vært i kontakt med Ahus, som ikke har ytterligere kommentarer til denne saken i dag. De viser isteden til uttalelser fra 2017.  Ahus innførte da flere tiltak for at det som skjedde Stian, aldri skal skje igjen.  Direktør for Medisinsk divisjon ved Ahus, Anita Schumacher, sa til Romerikes Blad i 2017:  – Dette er en tragisk hendelse vi tar på ytterste alvor. Vi beklager selvfølgelig på det sterkeste det som skjedde. Stian ble vurdert av lege da han kom inn til akuttmottaket, ifølge Schumacher. – Vi oppfattet situasjonen som mindre alvorlig enn den viste seg å være. Den største svikten er at det ikke ble lagt en plan for regelmessig legetilsyn også gjennom natten. For Stians mor, far, søster og bror er det tungt å sitte igjen med at utfallet kunne vært annerledes. – Han kunne sannsynligvis overlevd, mener Nina. Norske ungdommer har i over ti år hatt mulighet til å ta vaksine mot meningokokkbakterier, som kan gi smittsom hjernehinnebetennelse. Stian fikk nok også tilbudet, tror moren.  Men det nådde aldri henne. – Stian hadde sprøyteskrekk, og når vaksinen i tillegg kostet penger, la han bort det, forklarer Nina.  – For meg hadde ikke de pengene betydd noen ting, selvfølgelig. Men jeg som forelder fikk ikke denne informasjonen, så vi snakket aldri om det.  Nettopp dette er et problem, registrerer også FHI-overlege Sara Watle:  Selv om norske ungdommer siden 2011 er blitt rådet til å ta vaksinen, har myndighetene slitt med å øke oppslutningen.  En del kommuner tar også betalt for vaksinen. Prisen er en grunn til at ungdommer ikke tar den, ifølge FHI.  Fordi helserettslig myndighetsalder er 16 år, har heller ikke foreldre krav på informasjon om at ungdommene får tilbud om vaksine. – Men så vet vi at ungdommene ønsker at foreldrene får informasjon, slik at de kan diskutere det sammen, sier Watle. I august kom FHI med en ny vurdering: Vaksinen mot smittsom hjernehinnebetennelse, bør inngå i barnevaksinasjonsprogrammet.  Den endelige beslutningen om vaksinen skal inn i vaksineprogrammet, er en politisk beslutning. Nina Finanger er ikke i tvil. Flere unge liv kan ikke mistes:  – Å få vaksinen inn i barnevaksinasjonsprogrammet vil være det aller beste. Slik at alle får den, ikke bare tilbudet om den.  Vil du lese flere gode historier? VGs nye magasin Fyr har 92 sider med sterke reportasjer, nære møter med profiler og mye godt lesestoff. Magasinet kan kjøpes i vår nettbutikk (fri frakt!)
Stian Finanger Thorvaldsen (19) døde av smittsom hjernehinnebetennelse etter å ha blitt liggende syk på et akuttmottak uten legetilsyn i 18 timer.  Foreldrene trodde det var en influensa. Heller ikke sykehuset oppdaget at Stian var dødssyk.  FHI vurderer nå om vaksine mot hjernehinnebetennelse skal inngå i barnevaksinasjonsprogrammet. Nina Finanger, Stians mor, advarer nå andre foreldre om sykdommen, som ofte starter med vage symptomer som forveksles med andre lidelser.