Tar «skeive historier» et steg videre: – Ikke bare homofile som er ensomme
LONDON (AFTENPOSTEN): Anmelderne elsker den nye filmen «All of Us Strangers». Den reflekterer en ny type LHBT-film, ifølge forsker. Andrew Haighs «All of Us Strangers» er kandidat i seks kategorier når Bafta-prisene deles ut i helgen.  «Noen filmer liker man. Noen få elsker man. Denne faller i siste kategori.» var Aftenposten-anmelderens dom. Filmen fikk terningkast 6.  Dramaet, med norgespremiere fredag, handler om den forelskede homofile londoneren som treffer igjen sin avdøde mor og far.  Hovedpersonen Adam (Andrew Scott) får sjansen til å snakke ut med foreldre som ikke skjønte seg på legningen hans. Bakteppet er at de forulykket i bilkræsj før han ble voksen. Haigh assosieres med arven etter New Queer Cinema, introdusert som begrep av kritikeren B. Ruby Rich på 90-tallet. Refrenget er en mer radikal og mindre unnskyldende fremstilling av «skeive» skikkelser, ofte fra samfunnets randsone. – Jeg er glad for det, sier Haigh.  Men med «Strangers» tar han bevegelsen et steg videre, mener forsker. Ny New – Filmen tar et viktig skritt i å etablere en ny New Queer Cinema, fordi den ikke fokuserer primært på den skeive tematikken. Utgangspunktet er kjærlighet og ensomhet mellom to personer og familiemedlemmer, sier Maud Ceuterick. Hun er film- og kjønnsforsker ved Universitetet i Bergen. Adams flørt – og raust gjengitte sexutfoldelse – med kjæresteemnet Harry (Paul Mescal) blir en katalysator for den egentlige handlingen. Haigh bekrefter at ambisjonene var større på vegne av «Strangers». Ifølge Haigh er det nettopp det skeive perspektivet som åpner det opp. – Jo grundigere vi går til verks, desto flere mennesker som ikke lever sånn, vil tenke: «Jeg hadde det på lignende vis med foreldrene mine. Og det var ting jeg ikke sa, som burde ha blitt sagt.» Den Yorkshire-bårne regissøren gestikulerer fra en hotellsofa i Soho. – Og det er ikke bare homofile som er ensomme – la oss være enige om det. Det er allmenn erfaring, slik vi alle erfarer død, sorg og tap. Jeg liker filmer som kombinerer det spesifikke og universelle. Et friskt blikk Ceuterick sammenligner med mainstreamklassikere som «Philadelphia» og «Milk», og med ferskere LHBT-forankrede titler som «Carol» og «Call Me By Your Name». Fellestrekket her var at skeiv erfaring, og utfordringene ved livsstilen, satt i hovedsetet. – I «Strangers» finnes det et friskt blikk, slik vi også så i «Tár» fra 2022. De skeive relasjonene får frihet til å eksistere uten å være redusert til slike, selv om mye av sorgen stammer fra ikke å kunne vise hele seg. Forholdene skildres som menneskelige, med problematikk som alle opplever – ikke bare de som identifiserer seg som skeive. Haigh har sneket seg inn i hjernen på mang en filmkjenner allerede. Gjennombruddet «Weekend» gjorde rent prisbord under Skeive filmer-festivalen i Oslo i 2011. Oppfølgeren «45 Years» (2015) sikret både Charlotte Rampling og Tom Courtenay skuespillersølvbjørner i Berlin.  – Det handler om død, det handler om sorg. Spørsmålet var om jeg kunne fortelle en historie om en så dyp sorg som ikke var selvopplevd. Jeg kan jo ikke forestille meg hvordan det er for et barn å gjennomgå noe sånt, erkjenner Haigh. – Så slo det meg at alle opplever sorg hele tiden. Selv er jeg 50 og har begynt å miste folk. Jeg har alltid vært interessert i sorg: over forhold som ebber ut, over tapt barndom, over alt som er vondt i livet. Målet var at filmen skulle kretse like mye rundt det som det konkrete tapet av foreldrene. Endelig punktum Enkelte publikummere vil humre av at Jamie Bell tolker den kjærlige, men gammeldagse faren. Bell er kjent fra «Billy Elliot» (2000), hvor han spilte nordengelsk arbeiderklassegutt og ballettdanserspire. – Jamie betraktet dette som et slags punktum for «Billy Elliot», rapporterer Haigh humørfylt. – Jeg kunne bruke det til å sette rolleprestasjonen i et bestemt lys, siden folk husker sånt. Da var han en trist liten gutt som bar på en drøm. Her spiller han pappaen som endelig gir sønnen velsignelse. Det skal nemlig aldri ha inngått i Haighs plan å «ta» den eldre generasjonen for intoleranse. – Jeg ville være sjenerøs mot foreldrene, samtidig som jeg utforsket hvilken effekt det kan ha på et barn hvis de ikke støtter det, presiserer han. – Det rare er at vi later til å tro at alt er greit i dag. Selvfølgelig er det ikke det. Unge føler seg fortsatt isolerte i familiene sine, uten at det trenger å handle om seksualitet. Enhver vesensforskjell mellom dem og foreldrene kan skape usikkerhet rundt hvor de passer inn. – Kan filmen din åpne noen dører? – Det er håpet. Folk som har sett den, forteller at de har ringt sønner, døtre og foreldre etterpå. For til syvende og sist er ting vanskelige for veldig mange. Vi sliter oss videre, alle sammen, repliserer Haigh overfor Aftenposten. – Det høres kanskje teit ut, men kjærlighet er det som gjør alt litt bedre. Uten den vil vi vært fullstendig miserable.
Andrew Haighs film "All of Us Strangers" er nominert til seks Bafta-priser. Filmen viser en homofil hovedperson som møter sine avdøde foreldre.  Forsker Maud Ceuterick mener filmen markerer en ny retning innen LHBT-film. Den fokuserer ikke primært på hovedpersonens seksualitet, men på kjærlighet og ensomhet. Regissøren selv håper at filmen hans vil hjelpe folk til å diskutere komplekse følelser. Han fokuserer på sorg, tap og kjærlighet, som er universelle erfaringer.