Kändistränaren Magnus, 44, om Hollywoods baksida: ”Har kört folk till rehab”
Han hyllas som mannen bakom Hollywoods idealiserade superkroppar.  Bakom kulisserna är kändistränaren Magnus Lygdbäck, 44, också vittne till branschens mörker – och har blivit känd som en livlina för artister i djup kris. En av de han försökte hjälpa: Avicii. – Hade jag kunnat göra skillnad?, säger han om tuffa tiden efter svenske dj-stjärnans självmord. LOS ANGELES.  Kommer det att gå? Tränaren Magnus Lygdbäck var stressad. Han beordrades in på regissörens kontor och ställdes mot väggen: Skulle Alexander Skarsgård verkligen hinna bli tillräckligt mejslad i rollen som Tarzan till inspelningen?  Insatserna var skyhöga. Magnus hade släpat hela familjen till London för att jobba på filmprojektet – sitt allra första – och fått en säck med pengar i utbyte mot att piska Skarsgård i form.  Dags för en extra växel.  Ett par veckor senare, när den svenska skådespelaren blottade sin bringa, gick ett sus genom filmteamet. De hade lyckats. All press och stress släppte.   – Då fällde jag en tår över Alex kropp – det du Alex! Det är det inte många som har, ler Magnus Lygdbäck.  I dag har tio år har gått sedan Tarzans tvättbräda sparkade upp ett nytt kapitel i hans karriär, och stjärnor ställde sig på rad för att anlita Alvesta-sonen som tränare. I hopp om den ultimata superhjälte­kroppen.  Ben Affleck som Batman.   Alicia Vikander till ”Tomb Raider”.  Gal Gadot till ”Wonder Woman 2”. – Jag hade aldrig fått ett enda gig till om det inte hade gått vägen första gången, säger Lygdbäck.  Han fortsätter genom huset. Förbi legobyggen i barnrummen. Skorna, som lämnas i hallen.  Det finns fler spår från hemlandet. I bokhyllan står klassikern ”Mamma Mu”, och på ett skrivbord har 12 burkar av Knorrs allkrydda dumpats av klienten Eric Prydz. Den svenske Call on me-dj:n hade råkat beställa på tok för mycket. Under veckan har han jobbat på ännu ett filmset. Denna gång på den hajpade filmen om Michael Jackson med premiär 2025. Artistens brorson har förberett sig i åratal för rollen och är ”skrämmande lik”, säger Lygdbäck, som är ansvarig för träning, kost, och att tejpa anklar. – Han dansar fem, sex timmar om dagen, vilket tär på kroppen. Hans fötter domnar – blir vita – och förlorar känseln.  Film var egentligen aldrig Magnus specialitet. Han gled in på ett bananskal i den världen, genom kontakter med svenska artister som Icona Pop och Tove Lo, som umgicks i samma kretsar som Alexander Skarsgård.  Allra först var det ishockeyn som fattade grepp om honom. Hemma i Alvesta kom Växjö Lakers-indoktrineringen tidigt; han spelade själv, pappa var tränare, och mamma dj på matcherna. Men som 19-åring kröp det i kroppen. Han drog till Stockholm och blev snart tränare för artister som E-type. (”Med honom var det bara biceps. Skriv det!”). En dag klev världens bästa musikproducent, Max Martin, in genom dörren. Som i ett slag öppnades världen till det internationella artistregistret.  Lygdbäck började resa med artister, ja, umgicks med dem mer än deras egna familjer. Då klickade det: parallellen mellan isrinken i Småland och världsscenerna.  – Jag insåg att ”wow, vilket extremt liv, vilken påfrestning”. De arbetar som toppatleter, fast med musik.  Precis som en hockeyspelare kräver explosivitet på isen, kräver en artist treminutersintervaller för att klara en låt. Men trots att Lygdbäck vid det här laget skrapat ihop Stockholms finaste kundlista, var han villig att ge upp alltihop.  För att se om han kunde lyckas over there.  Frun Linda hade aldrig ens varit i LA innan de gjorde slag i saken. De sålde rubbet – och drog.  – Vi gick från att bo på Östermalm, till en sketen lägenhet i West Hollywood. Kaosigt, säger han. – Det var folk som tog droger, höll på att drunkna i poolen. Något psycho som slog i golvet på nätterna. En prostituerad som drog in massa män där. Ja, allt du kan tänka dig. Han stod på noll.   
Men det dröjde inte länge innan de första klienterna trillade in, och lade grunden för hans nya, oavsiktliga, nisch.  Alla tre – en producent, en låtskrivare och en artist – hade framförallt en sak gemensamt: De mådde skit. – En hade problem med piller, en drack för mycket. De hade alla problem på olika sätt och folk kring dem var superoroliga. Lygdbäck var med på deras resa mot att bli fria från missbruket. Därefter spreds ryktet i Hollywood: Han blev killen man ringer när någon mår dåligt. Det är många i Hollywood som mår dåligt, förklarar han.  – Det är med all ödmjukhet som jag säger att folk inte förstår hur sjukt hårt artister jobbar. Ingenting är normalt i deras liv.  De går upp fyra på morgonen, flyger någonstans, slussas till nya hotell. Ny tidszon. Intervjuer. Promo. Soundcheck. Ut på scenen. Tjugotusen människor skriker av glädje. Adrenalin. Fans springer efter. Snabbare, snabbare, mer, mer.  Magnus pausar. – Sedan går du av. Sitter i ett tomt omklädningsrum eller äter kall matlåda på turnébussen.  Nästa dag börjar allt om igen.  Det finns en paradox där, säger han. Ju mer man klättrar uppåt på karriärstegen, desto färre problem väntas man ha.  – Istället blir du mer och mer ensam, och allt färre människor kan relatera till vad du går igenom. Inte ens deras egen familj.  I klyftan mellan hur artisterna förväntas må – och faktiskt mår – fortplantas ångest, säger han. Lygdbäck har rest med unga artister som som fått enormt genomslag på kort tid; Lewis Capaldi, Charlie Puth eller Harry Styles.  Istället för att de ska låsa in sig på hotellrummet, kan det vara så enkelt som att Lygdbäck agerar lekledare, och bokar in ett restaurangbesök på ett ställe där de undkommer groupies.  – För ju mer du stänger in dig, desto mindre tror du att du kan gå ut.  Men i tyngre fall, med missbruk och depressioner, har det handlat om att ringa in rätt hjälp.  – Jag utger mig inte för att vara psykolog, utan är en kompis som lyssnar, är där när det behövs, säger han. Jag har kört folk till rehab och hjälpt till med allt möjligt. Genom åren har han arbetat med A-kändisar som Katy Perry, Britney Spears och Swedish House Mafia. En annan var svenska dj-undret Tim Bergling, Avicii. I dokumentären ”Avicii: True Stories” syns Tim och Magnus i en träningslokal i Los Angeles 2015. Tim drar upp vikterna så att svetten lackar. Efter träningen lutar de sig mot varsin sida mot skivstången.  – De här passen hade varit omöjliga för dig bara för en månad sedan, säger Magnus i klippet. – När jag känner ångest, det som jag gör nu, så är det jobbigt att få upp pulsen, svarar Tim.  – Jag fattar. Kroppen kan inte skilja på panikångest och träning. Tim brottades med psykisk ohälsa under många år. Ett tag verkade han må bättre, säger Magnus. Men tre år efter det där träningspasset i LA, tog Tim Bergling sitt liv, endast 28 år gammal. Hemma i trädgården lutar Lygdbäck sig bakåt när han minns tillbaka. Cikadorna väser i bakgrunden. Det är ovanligt svalt i LA för att vara vår.  – Tim är ett exempel på när någon tar upp telefonen och ringer, ”Han mår inte bra Magnus”, så jag klev in. När det var som värst… kanske, säger han.  Magnus förstod direkt hur illa det var. Gravallvaret. – Han hade det tufft. Ett geni, en fin människa som inte mådde bra, ett bevis på att det är ensamt på toppen. Första gången jag träffade honom minns jag att jag tänkte att ”det här kommer gå åt ena eller andra hållet”. Magnus jobbade på ”Wonder Woman”-inspelningen i London när han fick dödsbeskedet per telefon.  De hade haft kontakt en vecka innan Tim gick bort.  Det kändes som ett personligt bakslag.  – Man tänker alltid ”hade jag kunnat göra skillnad?” Men jag såg honom inte det sista ett och ett halvt året, han var bara ute och reste, jag jobbade med filmer. Så jag visste att det inte fanns något jag kunde göra.  En klient har till och med döpt sitt barn efter Magnus, och hör av sig vid varje årsdag för sin nykter- och drogfrihet. Magnus röst bryts när han pratar om det.  – Det är svårt att tala om, för det är rätt känslosamt. Det är personer som annars inte hade varit kvar i livet.  Ett par hans stjärnkunder anser själva att de är ”jättemisslyckade”. Som Kyle MacLachlan, som hade huvudrollen i ”Twin Peaks” och gamla ”Dune”. – Han jämför med när han var nummer ett i Hollywood, när han var yngre. Att vara med i ”Desperate Housewives” ser han som ett steg ner efter det. Samma sak med artister, som inte längre har listettan. Det finns ingen större stress än att ha stått högst på pallen, förklarar Magnus.  – Då får man säga ”Hallå, alla där ute i världen ser inte det. Du är i 0.1-procentarenan”. Om du är tvåa i en Tom Cruise-film så är det jävligt bra! Men folk mår skit – för de var etta en gång i tiden. Lygdbäck försöker att inte dras med i den hollywoodiska livsstilen. Omger sig helst med ”vanliga personer” till vardags. Han försöker stanna upp ibland och konstaterar ”vad sjukt det här är”, när han är på väg i privatjet till någon privat paradisö någonstans med en klient.  – Man förskjuter gränserna hela tiden. Jag är lyckligt lottad att jag har fått se allt det där, och det gör en inte lyckligare. Det handlar mer om det enkla, säger han.  – Om jag får välja mellan hummer och femstjärnigt på Bahamas, eller spagetti och köttfärssås hemma med familjen, då föredrar jag det senare. 
Kändistränaren Magnus Lygdbäck hjälper Hollywoods stjärnor att skapa superhjältekroppar, med klienter som Ben Affleck, Alicia Vikander och Gal Gadot.  Lygdbäck har även hjälpt artister i kris, inklusive Avicii, och stöttade dem genom tunga perioder med missbruk och depression. Trots hans framgångar i Hollywood väljer Lygdbäck enklare livsglädje över glamour och prioriterar tid med familjen framför femstjärnig lyx.