– Hva skjedde med begrepet «sjenert» og hvor ble det av «skikkelig vimsekopp»?
De skal forebygge den økende angsten blant barn og unge, men arbeider i motvind. Målet er at normalitetsbegrepet skal være så bredt som mulig, men samfunnet - de unge også - er stadig mer opptatt av diagnoser. – Av og til lurer jeg på om vi skjermer ungene våre - også for utfordringer som vil være sunne for dem, sier psykiatrisk sykepleier Margrethe Mide Torgersen.  Stavanger kommune har fagfolk innenfor skolehelsetjenesten som arbeider med engstelige barn. – Jeg tror dessverre ikke at vi blir dypt overrasket over disse tallene. Engstelse blant elever i grunnskolen er et satsningsområde i skolehelsetjenesten, og det er fordi vi ser at dette øker på, sier psykologspesialist på barn, Ingrid Kristine Aspli.  Tall Aftenbladet har innhentet, viser at sosial angst blant jenter mellom 12–15 år er mer enn tredoblet på ti år og at også vanlig angst øker kraftig. Utviklingen eskalerte under pandemien, men økningen var også markant før den brøt ut. Skolehelsetjenesten i Stavanger kan ikke ta ut tilsvarende statistikk, fordi denne ikke behandler eller stiller diagnoser, men sier at opplevelsen er at det «helt klart er flere barn som tar kontakt fordi de strever» enn tidligere, men poengterer også at de er blitt langt flere ansatte de siste årene. – Jeg er glad for at man ikke henger seg opp i pandemien som årsaksforklaring, fordi dette handler om mye mer: Samfunnet har utviklet seg i en rasende fart de siste ti årene som ikke nødvendigvis er så helsefremmende for ungene våre. Det ser vi ganske alvorlig på, sier Aspli. Det er startet opp grupper med engstelige elever ved to skoler i Stavanger. Gruppene består av fem til ni barn. Her lærer ungene å møte og normalisere sin egen engstelse. I nært samarbeid med foresatte, er målet at ta tak i problemene før de setter seg så fast at ungene må utredes og få behandling på BUP.  Behandlere i spesialisthelsetjenesten viser til nye risikofaktorer som kommer i tillegg til faktorer som har vært konstante over mange år, som vold, overgrep, fattigdom og ensomhet. De nye faktorene er press knyttet til skole og kropp, forsterket av sosiale medier.  – Vi har snakket mye om sosiale medier. Og spesielt om påvirkningen de utsettes for ved hele tiden å se hva andre holder på med. Om å sammenligne hvor mange likes man får, følger med på hvor andre er på snap map og lignende. Dette er noe alle påvirkes av, men ungdommer er særlig sårbare - de er i en fase hvor de jobber for å bli akseptert og inkludert i flokken, sier psykolog Martine Stene Hansen.  På sosiale medier som Tiktok og Instagram florerer det av videoer om ulike psykiske diagnoser, der kjennetegn listes opp. – Det er tydelig at de sjekker symptomer og gir seg selv diagnoser, sier Mide Torgersen. – Vi som arbeider forebyggende er opptatt av at normalitetsbegrepet skal være så bredt som mulig, men opplever en himla motvind når ungdommene, som resten av samfunnet, er stadig mer opptatt av diagnoser, mener Aspli.  – Hvor ble det av begrepet sjenert? Og vimsekopp? – Hvor ble det av begrepet sjenert, for eksempel, spør hun.  – Er det ikke helt innafor å være en sjenert 12-åring og ferdig med det? At det ikke er sosial angst du har. Eller hva skjedde med å være distré og full av energi? Eller skikkelig vimsekopp. Punktum. Det er ikke nødvendigvis ADHD. Det er noe som skjer med språket vårt, som uroer meg. Vi snevrer inn det som er normalt og det tror jeg ikke noen tjener på, sier barnepsykolog Ingrid Kristine Aspli.  «Ganske rått». Slik beskriver hun sin egen tid på ungdomsskolen for 25 år siden. – Vi var også veldig opptatt av kropp og merkeklær, men på grunn av fraværet av smarttelefoner fikk hjernene våre pause fra det da vi kom hjem. Det var jo ingen som kontaktet meg på fasttelefonen og fortalte meg at jeg ikke var tynn nok. Unge i dag får aldri fred. Jeg ser det hos mine egne unger også.  – Så smarttelefonen er den store nye endringen? –  Jeg ville hatt det som en mulig hypotese.  Skolehelsetjenesten har forståelse for at det er krevende å være foreldre når det florerer med informasjon om ulike oppdragerstiler. De siste årene har de sett at flere har blitt usikre på seg selv i foreldrerollen. De aner at noen har fått mindre tro på egne evner til å hjelpe barnet sitt, og hyppigere kontakter profesjonelle hjelpere.  De fire kvinnene vi snakker med, synes foreldrene gjør en god jobb, at de er til stede og påskrudd. Kanskje litt for påskrudd. – Hvis noe er vanskelig, er dagens foreldre mer tilbøyelige til å la barna unngå det som er ubehagelig. Da kan ungene gå glipp av den erfaringen det gir å mestre utfordringer. Hvis barnet synes det er vanskelig å ha en framføring, ringer foreldrene gjerne læreren slik at barnet kan slippe, sier Martine Stene Hansen. Når ungen din strever med noe, prøv å tenke «dette skal vi øve på». I stedet for «dette skal jeg ordne for deg». Intensjonene er nok de beste, men på lang sikt kan det nok være lurere å være ved deres side og hjelpe dem gjennom det vanskelige, heller enn å unngå det. Å ta bort det ubehagelige er nok ikke veien å gå for å gjøre ungene mer robuste.  – Hvis jeg hadde fått spørsmål om hva jeg har lyst til å si til norske foreldre i 2024, ville det bli dette: Når ungen din strever med noe, prøv å tenke «dette skal vi øve på». I stedet for «dette skal jeg ordne for deg». Det tror jeg ville gjort en forskjell, sier Aspli.  Jenter mer opptatt av å være likt – Vi lever i et av verdens beste og mest utviklede demokratiske land. Levestandarden er høy og betingelsene for å realisere seg selv og bli lykkelige har trolig aldri vært bedre. Likevel ser vi at angst øker - særlig blant jenter. Hvorfor? – Guttene kan være opptatt av fotball de første 16 årene, det er det de holder på med og slik de måler sin verdi. Jenters hjerne fungerer på en annen måte. Vi er fra naturens side mer kollektivistisk orientert, opptatt av om andre liker oss. Ifølge ferske tall fra  Folkeinstituttet er jenter mer aktive enn gutter på sosiale medier, og mer opptatt av å gi og få respons - altså blir denne dosen høyere.  – Hvis vi ser på inputen mange får fra noen typer influencere, blir vi ikke beroliget. Her handler det ikke nødvendigvis om du har lest en god bok, men om hvordan du ser ut. Fasaden skal være perfekt. Hvis dette er det du blir målt på, er det vanskelig å bygge et solid selvbilde samtidig, sier Aspli. Hun viser til at den unge hjernen er spesielt sårbar i ungdomstiden. Vi er ekstra orientert mot flokken der ute og om den vil ha deg, fordi vi fra naturens side er skapt for å starte på en løsrivelse når vi kommer i puberteten. – Når vi nå kombinerer hjernens utvikling med teknologisk utvikling, kan vi se for oss to mulige negative konsekvenser: Vi fyller hjernen med inntrykk fra sosiale medier, innhold som kan tære på selvbildet vårt. Og alle disse timene med skjerm gjør at det samtidig blir mindre av en annen type kontakt med andre, som vi har godt av, sier Aspli. – Det å frarøve ungdomshjernen helt vanlig kontakt med andre vennlige vesener flere timer i døgnet, det skulle jo få noen konsekvenser?  Mister vanlig kontakt med vennlige folk Mens sosialpsykologiske eksperimenter har vist at øyekontakt og små bemerkninger som «kjekt å se deg» har tydelig positiv effekt på oss, har psykiatrisk sykepleier Merethe Varmbo lagt merke til at unge gjerne går forbi hverandre på gata uten å hilse, til tross for at de har gått i samme klasse. «Vi pleier ikke være med hverandre», er begrunnelsen. – Den ekte fysiske kontakten, fortsetter Aspli. – Som vi har nå. Jeg ser på deg. Vi har øyekontakt. Du nikker når jeg snakker. Jeg får en umiddelbar følelse av at vi har kontakt og at jeg er akseptert.  – Det å frarøve ungdomshjernen helt vanlig kontakt med andre vennlige vesener flere timer i døgnet, det skulle jo få noen konsekvenser? 
Forskere ser en økning i sosial angst blant jenter mellom 12–15 år, som har tredoblet seg på ti år.  Skolehelsetjenesten i Stavanger satser på forebygging ved å undervise engstelige barn om å håndtere og normalisere sin egen engstelse.  Psykologer foreslår at nye risikofaktorer som press rundt kropp og skole, forsterket av sosiale medier, kan spille en rolle i denne økningen.  Det rapporteres at foreldre i økende grad unngår vanskelige situasjoner for barna, noe som kan hindre dem i å lære å håndtere utfordringer.