Stollek i toppledelsen når sjefen skal erstattes
Som konsernsjef kan du ikke bare dyrke frem interne kandidater som kan ta over etter deg. Du må også finne ut hvem som raskt kan erstatte de i toppledelsen som slutter i skuffelse over ikke å få ta over etter deg.  Torsdag kom nyheten om at Hydros konsernsjef Hilde Merete Aasheim skal gå av med pensjon. Hennes erstatter blir Eivind Kallevik. Han er alt konserndirektør i Aasheims ledergruppe. Det er blitt en trend i de store selskapene at man velger en intern kandidat til å ta over som konsernsjef. Det er derfor en vanlig frase å høre fra sittende konsernsjefer at deres «aller viktigste jobb er å dyrke frem interne kandidater». Slik at styret i tillegg til eksterne kandidater, har minst to interne som kan konkurrere som toppjobben. Skuffet og slutter En konsekvens av dyrkingen av den interne konkurransen er likevel at byttene av konsernsjef ofte utløser flere bytter.  Den interne kandidaten som ikke nådde opp i kampen, slutter og må erstattes. Som oftest slutter de etter at den nye konsernsjefen er kunngjort. Men noen ganger kommer nyheten om deres avgang i forkant.  For mens omverdenen ikke vet at, eller når, et skifte av toppleder skal skje – så vet en intern kandidat tidlig om hen er slått ut av finalen.  Var det dette som skjedde da Hydro for to uker siden sendte ut en meget kort børsmelding? Da meldte Hydro at finansdirektøren Pål Kildemo slutter. Han går til en tilsvarende jobb for et aluminiumsselskap i Emiratene. Kildemo og Kallevik var de to åpenbare interne kandidatene til å ta over etter Aasheim.  Ut av Equinor og DNB Høsten 2020 var daværende finansdirektør Lars Chr. Bacher og daværende konserndirektør for teknologi, Anders Opedal, de to fremste interne kandidatene i Equinor. De var i finalen om få ta over som konsernsjef etter Eldar Sætre. Opedal vant, Bacher sluttet kort tid etter. Som ny konsernsjef måtte Opedal finne seg en ny finansdirektør. Bacher tapte delvis fordi Opedal la frem mer offensive vyer for Equinors satsing på fornybar energi. Ironisk nok leder Bacher i dag et batteriselskap, mens Opedal sliter med å få fart på Equinors grønne investeringer. I 2019 var det daværende finansdirektør Kjerstin Braathen som vant kampen om å ta over DNB  etter Rune Bjerke. Konserndirektøren for bedriftsmarkedet, Benedicte Schilbred Fasmer, ble først vraket av Braathen fra DNBs nye ledelse og sluttet deretter. Kvalifikasjonene til Schilbred Fasmer kan neppe ha vært problemet. Under ett år senere var hun konsernsjef hos konkurrenten SR-Bank. – Tok med vannkokeren og dro Det skjer nesten aldri at noen av de som går, sier at årsaken er at de tapte i konkurransen eller at de i det hele tatt var med og konkurrerte. At det var de selv som burde vunnet. At det blir for vanskelig for dem å forholde seg til en tidligere likestilt kollega i konsernledelsen som nå sin sjef.  Den nye konsernsjefen som vraker sin fremste rival, sier heller aldri at de ikke fikser å ha en mulig «troneraner» så tett innpå seg. Overskriften på meldingen som da sendes ut, er nøytrale «Endringer i konsernledelsen». Nesten alle som slutter sier at de søker nye utfordringer. Derfor «er dette et riktig tidspunkt for å se fremover mot nye oppgaver utenfor selskapet». Et herlig unntak kom i Yara i 2008. Sven Ombudstvedt, som da var finans- og strategidirektør, fikk ikke rykke opp og ta over som konsernsjef etter Thorleif Enger. Styret i Yara valgte isteden den eksterne kandidaten Ole Jørgen Haslestad. Ombudstvedt sluttet omtrent på dagen etter en kort samtale med styrelederen. – Jeg tok med meg vannkokeren fra kontoret og dro rett hjem, sa Ombudstvedt i et portrettintervju med DN i 2018. Men regelen er at altså at den tapende kandidaten «søker nye utfordringer».  Hvem blir og går i Telenor? Etter Aasheims avgang fra Hydro, er Telenors konsernsjef Sigve Brekke den neste toppsjefen som snart skal gå av med pensjon. Brekke fyller 65 år i desember. Jørgen C. Arentz Rostrup, konserndirektør for Norden i Telenor, er trolig den heteste kandidaten til å ta over etter Brekke. Lenge var hans mangeårige kollega i Telenors konsernledelse, Petter Børre Furberg, Rostrups fremste interne konkurrent. Men dagens finansdirektør i Telenor, Tone Hegland Bachke, virker å ha overtatt den posisjonen i feltet.  Og Furberg? Han annonserte nylig sin avgang som konserndirektør i Telenor og 
skal bli konsernsjef i Posten Norge. Betyr det at Furberg alt i fjor høst skjønte at han var ute av finalerunden i Telenor? Det får vi trolig aldri vite. I meldingen som fulgte da Furbergs jobbskifte til Posten ble annonsert, sa han at «jeg ønsker å prøve noe nytt og dette er en drømmejobb i mine øyne». Blir Rostrup eller Backe i Telenor dersom den andre får jobben? Eller hvis en ekstern kandidat går forbi dem begge på oppløpssiden? Det gjenstår å se. Men hvis Sigve Brekke har gjort jobben sin, så har han også dyrket frem gode kandidater som raskt kan rykke opp i konsernledelsen. Noen som på dagen kan ta over dersom én eller begge hans av interne kandidater blir for skuffet til å bli værende i Telenor med en annen ny konsernsjef enn seg selv.
Konsernsjefens jobb er å fremme interne kandidater for å overta, men dette kan føre til at den tapende kandidaten slutter.  I Equinor, DNB og Yara har vi sett interne konkurrenter slutte når de ikke ble valgt til toppleder. Neste store selskap ut er Telenor. Blir den tapende interne toppsjefkandidaten der når Sigve Brekkes erstatter er klar?