– Vi traff en misnøye som lå der. Folk kjenner det på kroppen.
Tre år har gått siden Christian Pagh sparket i gang debatten om alt det kjipe som bygges i Oslo. Nå flytter han til Bergen. Og er litt mildere stemt. – Det som bygges er nesten oppsiktsvekkende brutalt og lite sjenerøst. Slik oppsummerte danske Christian Pagh situasjonen i Oslo for nøyaktig tre år siden. Han felte en nådeløs dom over Oslos nye boligområder. Og sparket i gang det som ligner et folkeopprør mot nitrist byutvikling, godt hjulpet av Arkitekturopprøret. Spesielt ille mente han det var på Løren. Og den sammenhengende «muren» langs Lørenveien er nærmest blitt selve symbolet på menneskefiendtlige omgivelser. Nå er han tilbake på åstedet for å oppsummere. Mangler møteplasser Men først: Hadde han sett for seg hvor stor oppmerksomhet slaktet ville få? – Nei. Jeg ble veldig overrasket og glad over at så mange ville noe annet og bedre. Vi traff nok en misnøye som lå der. Folk kjenner det på kroppen.  Han er ellers opptatt av å ikke bare være sint. Men å argumentere for konkrete ting alle kan vurdere:  – Bygningenes «ansikt» mot gaten. Om første etasje er åpen eller lukket. Om man kan se inn. Fellesrommene, nedkjøringer og ramper. Hvor folk kan oppholde seg, møtes og gjøre noe sammen, både inne og ute, ramser han opp.  Og ser rundt seg. – På Løren er det masse «ikke-rom» og liten tanke på sosial infrastruktur. Dårlige fellesrom som ikke bygger nabolag, er noe av det som frustrerer ham mest. – Masse plass brukt på bil, asfalt, søppelhåndtering og noen busker. Dette kunne vært et skikkelig fint gårdsrom, konstaterer han i ett av dem. Forbedringer langs «muren» Men tilbake langs «Lørenmuren» ser han derimot klare forbedringer siden sist.  – De nye bygningene er faktisk mye bedre arkitektonisk, roser han.  Og skryter videre av åpne fasader mot gaten, «innbyggede» balkonger og finere tegl og detaljer. I tillegg er innkjøringen til P-huset lagt på siden, ikke mot gaten. Når det i tillegg graves for å ruste opp med sykkelvei og planter, er han nærmest begeistret. Noe av det verste  Men begeistringen tar slutt når vi runder gigantbygningene Økern Portal. – Noe av det verste som er bygget i Oslo på årevis, sier han. Og utdyper:  – Noen ganger skjønner jeg virkelig Arkitekturopprøret. Bygningen ser jo ut som den er dumpet ned. Og glemt at den skal bli del av en by. Han nikker mot de lukkede fasadene og påpeker at flere restauranter på innsiden ikke har vinduer ut.  – Ikke bare er det lite pent. Det er selvopptatt og gir ikke noe til omgivelsene. En levende førsteetasje med servering kunne vært et pluss for både bygning og by. Det eneste positive han kommer på er det store, grønne taket der det dyrkes mat.  – Men det er jo lite tilgjengelig for de fleste. – Vi må se ut av Oslo Vi stikker inn i et gårdsrom, der han anerkjenner at noen har «prøvd å få til noe». Men rosen sparer han til vi entrer Løren botaniske – et stort prosjekt i regi av Obos.  – Dette er rett og slett gjort mye finere, sier han og peker på variasjon i materialer, bedre kvalitet på sten og gode lekeplasser. – Når dette får gått seg til, blir det bra. Her er det lagt til rette for å møtes, konkluderer han.  Og dermed forlater vi Løren – mindre utskjelt enn sist.  – At det går bedre på Løren, er bra. Men nå må vi se ut av Oslo. Til Lørenskog, Lillestrøm, Ski og Sandvika. Det som skjer der er helt sinnssykt. Selvopptatte bygninger I første omgang har vi beveget oss til Hasle, der vi følger den prisbelønte Hovinbekken gjennom boligområdene mot Ensjø. Men inne i den gedigne Tiedemannsparken sukker Pagh dypt. – Jeg skulle ønske jeg ble begeistret, åpner han. – Bekken er jo fantastisk. Men noe mangler i og rundt parken. Alle førsteetasjene er private og det mangler møtesteder, som et bibliotek. Han nikker opp mot superpopulære Lille Tøyen hageby, bygget rundt 1920. – Der er det små, koselige, gjennomtenkte gårdsrom med detaljer som gjør det godt å være der.  Rundkjøring eller plass? Vi stanser ved den store rundkjøringen på Bjølsen for et siste poeng. Pagh peker mot den gamle verkstedbygningen som er blitt Rema 1000 og fått to moderne naboer. Det synes han fungerer greit rent estetisk. Men bevaring av gamle bygg og fin sten i fasaden er ikke nok.  – Kunne vi ikke krympet rundkjøringen og laget en plass? Her får veien og bilene regjere sammen med Rema og Kiwi. Hvorfor er det ikke større ambisjoner og en mer sammenhengende plan?  Men til slutt: Har noe egentlig endret seg siden han blåste ut offentlig?  For det første mener han det er bygget mye bra, blant annet i Bjørvika og Tullinkvartalet. Og han synes debatten om estetikk og form – at noe er vakkert – har løftet seg.  – Men det skjer lite med det mer grunnleggende i byutvikling: fellesskap, nabolag, deling og mangfold. Hvilke rom du blir invitert inn i. Hva du kan få være med på. Og hvorfor bygger vi ikke mer vi er virkelig stolte av i vår tid, spør han.  Selv drar han altså til Bergen, før han returnerer til Oslo om noen år. Kan Bergenserne vente seg juling og refs? – Jeg har et veldig godt inntrykk av byen og skal i hvert fall engasjere meg, lover han.  – Bergen er vakker i bykjernen. Men langs den nye bybanen der det mye generiske, triste greier. Jeg har fremdeles et solid sinne.  Dermed er Bergen advart.
Christian Pagh, en kritiker av byggeprosjekter i Oslo, flytter til Bergen etter tre år.  Han er mildere stemt mot de nye bygningene på Løren, men beskriver Økern Portal som noe av det verste som er bygget i Oslo.  Pagh oppfordrer til fokus på mer byutvikling utenfor Oslo og kritiserer mangel på fellesskap, nabolag og mangfold i prosjektene.