Kan takke Nato og grantrær for Tryvannstårnet 
Nå skal Tryvannstårnet selges. Men kjøperen overtar en bygning som må behandles som fredet. Og er et ikon med unike skatter.  Det skulle lokke folk opp i Marka – og helst friste dem videre til fjellet og den «virkelige» naturen. Det var utgangspunktet da det 18 meter høye Tryvannstårnet ble gitt i gave til Oslo i 1867 av friluftsmannen Thomas Heftye. Hans krav var at det skulle være «til allmennhetens benyttelse».  Holmenkollbanen som åpnet i 1898, bidro i stor grad til strømmen mot skogen – og tårnet.  Siden er det bygget tre nye og stadig høyere tårn. Dagens ikoniske utgave på 118 meter sto klar i 1963. Og etter å ha vært stengt siden 2005, starter salgsprosessen i løpet av våren.  Byantikvaren har fått jobben med å vurdere bevaringsverdien. Og hun er så begeistret at hun stempler det «nasjonalt kulturminne med svært høy verdi».  – Alt fra formen, materialene og historien gjør det unikt, konstaterer byantikvar Ellen Hole.  Tårnet kunne blitt fredet. Og hvis en ny eier ikke behandler det skånsomt nok, vil det skje. – Det krever høy grad av tillit og dialog med utvikler. Men prosessen blir smidigere uten fredning, sier hun. Kald krig og Nato Tårnet har vært brukt til mye: Utsiktspunkt og landemerke for markafolk, brannvakt i tørre sommermåneder. Og fra 1923 radiosender i nøkkelrolle for NRK. Mindre kjent er trolig rollen under den kalde krigen. Tårnet var sentralt i Natos overvåking av Sovjet – med sammenhengende linjer fra Tyrkia til Nordkapp.  Dermed var finansiering av utbyggingen nesten ubegrenset. Dagens tårn hadde neppe stått der uten rause bidrag fra Nato.  Det er oppført i plass-støpt betong med et syv etasjers tårnhus på toppen. En smekker spiraltrapp ledet ned til Forsvarets hemmelige lokaler i kjelleren.  Må ligne et grantre Arkitekt P A M Mellbye tegnet det, sterkt inspirert av internasjonale strømninger. Han ville smalne «tårnstammen» mot toppen. Men møtte motbør fra eksperter som mente vinden da ville forstyrre sendesignalene fra tårnet.  To ting reddet den smale formen: Omfattende tester i vindtunnel. Og Skogutvalgets krav om at tårnet skulle ligne et grantre.  Selve tårnet har åpne, høye rom. Det ble mulig med glassfiberarmerte polyesterplater, forsterket med plastsøyler – en idé fra USA. Også den synlige råbetongen var banebrytende.  – Spennende materialbruk og tekniske nyvinninger preget arkitekturen. Og går hånd i hånd med konstruksjonen, roser Hole.  150.000 besøkende  Tårnet var et av de første i betong i en slik skala. Også «fotanlegget» på bakken skilte seg fra andre i Europa. Bystyret forlangte nemlig at det måtte bli lite av hensyn til Marka.  Uansett strømmet folk til for å se både tårnet og utsikten. I 1963 fant 150.000 besøkende veien. Siden stabiliserte tallet seg rundt 10.000 – og falt til under 2000 de siste årene. Men da nye krav til rømningsveier førte til stengte dører i 2005, sto mange i kø for et siste rundskue. I 2017 ble FM-nettet, til store protester, slått av – og tårnet redusert til minnesmerke. Nå blir det opp til en eventuell ny eier å skape nytt liv. Ringnes: Kjempevanskelig og dyrt Christian Ringnes har meldt sin interesse før. Han står stadig ved drømmen om spisesteder i unike omgivelser. – Det er kjempevanskelig og dyrt. Det krever trollmannskunster og finregning, åpner han og ramser opp asbest, rømningsveier og heis. – Men betongstrukturen er solid og bygningen fantastisk. Vi vil strekke oss langt. Men det krever noen trollmannskunstner og et sterkt ønske om å gjøre Oslo enda bedre, sier han.  Og Byantikvaren? Hun minner om at arkitekt Mellbye i sin tid også ønsket spisesteder i de tre øverste etasjene. – Vi ønsker at folk skal kunne komme opp i tårnet. Og vi vil være løsningsorienterte innenfor mulighetsrommet den høye verneverdien gir, forsikrer hun. Og tilføyer:  – Vi håper å samarbeide med noen som tar kulturverdiene på alvor. 
Tryvannstårnet i Oslo skal selges. Kjøperen må ta hensyn bevaringsverdien. Tårnet sto ferdig i 1963 og er blitt brukt til mye, inkludert Nato-overvåking under den kalde krigen.  Byantikvaren, Ellen Hole, er åpen for løsninger som gir publikum adgang til tårnet, samtidig som hun understreker viktigheten av å bevare kulturverdien.