Gör klubben fel – eller är pappa sjuk?
Föräldrarna pekar ut tränaren – men klubben pekar tillbaka Föräldrarna vittnar om en tränare som uppviglar mobbning och bestraffar barn.  Klubben om hämndaktioner från en föräldragrupp uppeldad av konspirationsteorier som hotar hela den svenska ishockeyn. Klart är att ett ishockeylag har splittrats och barn farit illa. Men vems fel är det?  I snart fem år år har Sportbladet i granskningen #Utgallrad kartlagt utslagningen inom barn- och ungdomsidrotten.  Nu har regeringen fått nog. För att bidragen till idrotten på sikt inte ska hotas måste rörelsen agera. Men hur kan det gå till när barn och unga slutar? Vilka krafter tvingar bort dem? Den här historien handlar om ett barnlag i ishockey som splittrats.  Där föräldrar och barn påstår att spelarna hetsats till prestationer och straffats vid misslyckanden. Men där den namnkunniga klubben och ledarna samtidigt vittnar om föräldrar som spionerar från buskar och hämnas genom uthängningar och orosanmälning mot anhöriga. Det är en sårig konflikt där elitklubben och delar av föräldragruppen inte kan enas om vem som felat – och därmed vem som måste förändras. Det är därför inte en historia, utan två.  Den ena är klubbens och en vd:s som nu säger sig frukta för svensk ishockeys framtid. ”Har bombhotat ishallen” Vd:n är både i samtal med föräldrarna som i intervjun med Sportbladet ärlig med att tränarna i barnlaget inte är perfekta. De skriker för mycket. Men vd:n återkommer ändå hela tiden till vad han upplever är ett större problem. – Jag har suttit i ett annat ärende med folk som bombhotat ishallen för att deras barn inte kommit med i laguttagningar. Jag har suttit med dem, och med barn som gråter och säger att ”snälla, sluta pappa!”. Han beskriver en radikalisering av hockeyföräldrar som han menar nu hotar svensk ungdomshockeys överlevnad. – I dag är det sådan stress i systemet. Jag har ändå varit i ungdomshockeyn ett tag och har sett de här tendenserna. Men det är som sagt bara den ena historien. ”Då blev det kaos” Föräldrarna berättar om hur barnlaget i fråga började som ett gäng puckälskande barn i hockeyskolan. Spelare beskriver hur sammanhållningen var god, vänskapen stark och hur även föräldragruppen umgicks på läktaren och privat. Men när barnen fyllde 12 år skulle de välja högstadieskola.  I staden finns en skola som i samarbete med den lokala elitklubben, barnens klubb, erbjuder ishockey på skoltid. Men eftersom skolan formellt är fristående från föreningen är ansökan öppen för alla. Kampen om att komma in blev därför stenhård. – De betydde mycket status för många, säger en spelare. Information om uttagningskriterierna beskrivs samtidigt av föräldrarna som luddiga – och även processen präglades enligt dem av bristande kommunikation.  Barnen som kom in fick till exempel besked om det en dag före de barn som ställts utanför. Via sociala medier tvingades de petade lagkamraterna därför sakta inse sitt öde. I intaget till skolan kom också en grupp spelare från en annan förening med. De bytte sedan klubb, och tog i samma veva med sig sina föräldratränare. Övergången gjorde att såväl barn som föräldrar i det gamla pojklaget gav uttryck för konspirationsteorier om att utpekade spelare kopplade till de nya tränarna gynnats i uttagningen. Bland annat pekar de på att skadade spelare kommit in, samt den sammanställning som finns från provspelet.   Den dokumentation som Sportbladet fått ut visar fem olika betygssteg i fyra olika kriterier (teknik, funktionell snabbhet, förståelse samt koordination/rörelse). Några övriga anteckningar har inte föräldrarna fått se, och de menar att de informerats om att spelarna uteslutande antagits efter vilken sammanlagd poängsumma de fått utifrån de fyra olika kriterierna. Trots att testerna sköttes av fem olika ledare är utvärderingen för varje spelare att döma av handstilen ifylld av en person. Något som i sin tur fått flera föräldrar att reagera. Föräldrar överklagade också antagningen – och fick rätt. Fler barn fick sedan även de, efter en utdragen process, därför ansluta till klassen i efterhand. Vd:n beskriver hur det ”blev kaos” när årskullen skulle in på skolan.  – Det var ganska tydliga kriterier men det var föräldrar som i stort sett tvingade in sina barn på skolan, säger vd:n. Men de fick ändå rätt i sin överklagan, så något fel måste ni ha gjort? – Det kan inte jag svara på, säger han och hänvisar till skolan. Uttagningstesterna gjordes dock av klubbens instruktörer. Effekterna av dem fick också stora konsekvenser för klubbens verksamhet. Föräldrar och spelare vittnar om en splittring. Hur de två grupperna med nya respektive gamla spelare inom laget till en början var socialt åtskilda under sommarträningen. När matcherna sedan började kom nästa uppdelning. De nya tränarna valde då att formera vad flera upplever var två fasta grupper. Ett a-lag och ett b-lag. Även den här uppdelningen beskrivs som starkt präglad av skolintaget.  Efter intaget tränade också skolgruppen fyra gånger mer i veckan än sina lagkamrater. Dessutom flyttades träningar till nya tider som gjorde det utmanande för de andra att vara med. Träningarna blev samtidigt interna tävlingar där barnen slogs om speltid och social status.  – Man kom inte dit för att träna utan för att tävla och bråka med folk, säger en spelare. Familjer beskriver också en rörig situation med mobbning och bråk i såväl omklädningsrummet som utanför. Uppdelningen skapade dessutom flera situationer som bara kan beskrivas som trauman för barnen (Sportbladet kan med hänsyn till spelarnas anonymitet dock inte återge detaljer från dessa händelser).  Såväl spelare som föräldrar lägger en stor del av ansvaret för situationen på föräldratränarna. Bara det faktum att de är pappor till spelare i laget beskrivs som en grogrund för oro, misstankar och beskyllningar. ”Filmade från buskar” Ledarna vittnar i sin tur i en skrivelse till Sportbladet om hur de blivit filmade och spionerade på från buskar. Samtal har också spelats in och anonyma mejl med hot och anklagelser nått ledarteamet. De beskriver föräldrar som hetsar och psykar varandra för att ”trigga konkurrensen”, och hur målsmän med andra åsikter ”utsätts för hot, påtryckningar, trakasserier och utfrysning”. ”Hur ska vi ledare skapa en sund tillvaro för barnen i en sådan arbetsmiljö?”, frågar sig ledarna. I ett mejl förklarar klubben att de står helt bakom ledarnas skildring. De berättar också att de försökte få ändrade träningstider, men inte lyckades.  Men för föräldrarna har vd:n också beskrivit hur även han är kluven till en av tränarna. – Som ren tränare tycker jag ju att han är bra och det är ett bra gäng som spelar bra hockey. När jag tittar på dem på turneringar och här så är det ju ett bra driv på träningen. Sedan köper jag att det inte är någon människa som blir bättre av att hotas fram eller skrikas på och det har jag ju sagt till tränaren också. Jag tycker han skriker alldeles för mycket på sin egen son exempelvis och det speglar av sig, säger vd:n under ett föräldramöte. I ett möte med föräldrar den 1 mars 2023 lovar föreningen också att agera. – De kommer inte vara kvar som ledare, säger vd:n om de kritiserade tränarna under mötet där även representanter för såväl kommunen som Riksidrottsförbundet medverkar. Men när nästa säsong närmar sig är tränarna ändå kvar. Vd:n beskriver nu för de upprörda föräldrarna att klubben inte kunnat hitta någon ny ledare, men också att det ”finns fördelar med tränarna rent hockeymässigt” och att laget är ”en viktig åldersgrupp”. – Sedan vet jag om att det finns ett dilemma och jag har pratat med tränaren hundra gånger om det här. Att ”lugna ner dig. Prata med folk”, säger han till föräldrarna.  Men hur kan en tränare som enligt vd:n själv skriker och på flera sätt är olämplig få vara kvar? Här lägger vd:n ansvaret på föräldrarna.  – Ambitionen var att inte ha föräldratränare men vi fick inte ihop det, mycket på grund av föräldratrycket. Problemet var att alla tränare vi haft på gång tackat nej för att de vet att de kommer träna det här laget med de här föräldrarna. Man kan säga vad man vill om de nuvarande tränarna, men de är engagerade och duktiga istränare och alternativet var att inte ha någon där alls. Därför fick vi fortsätta med dem.  Föräldrar uttrycker även här förvirring kring processen. Hur kan andra åldersgrupper samtidigt ha fått nya ledare? Varför har ingen annons placerats ut? Hur många har egentligen tillfrågats? Teorier finns också att kandidater kan ha ryggat tillbaka på grund av de tilltänkta tränarkollegorna, snarare än föräldrarna.  Vd:n säger samtidigt under ett möte med föräldrarna att han inte tror att ett nytt tränarbyte per automatik skulle lösa situationen för barnen. Något han upprepar i intervjun med Sportbladet. – Någonstans har det ju varit gnäll på den här gruppen i tre år och vi har haft tre olika tränarkonstellationer. Det är den uppfattningen jag har. I laget har jag till exempel sett en pappa stå på parkeringen och skälla ut sin son efter noter. Det finns så mycket som är konstigt. I föräldragruppen växer samtidigt frustrationen ännu mer, och här florerar nu dessutom en konspirationsteori om att lokal media mörkar händelserna på grund av personliga intressen i ledningen.  Allra längst går det när en anhörig till en av tränarna orosanmäls till socialtjänsten. En anmälan som sedan läggs ner. Vd:n är också under möten tydligt kritisk mot föräldragruppens agerande.  – Jag ser föräldrar, vilken jävla press ni sätter på barnen. Det är uppenbart var klubben tycker att det största problemet finns. När vd:n ska sätta ord på det går han också till sig själv i sin roll som just förälder. – Jag tror att det handlar om oss föräldrar. Vi bygger en press på våra barn att de ska lyckas. Vi kör dem, köper utrustning och lägger ned så mycket tid. Jag vet inte, men jag har funderat mycket på det. Men jag tror mycket beror på att vi föräldrar sätter för stor press. Det ser jag också exempel på här. Vd:ns övertygelse är att barn generellt kan ljuga för sina föräldrar för att inte göra dem besvikna. Något han upplever som ett brett problem inom ishockeyn. Han tar ett exempel från när hans egen son hade spelat match, han som pappa frågade hur det gått och fick till svar att sonen gjort två mål. – Då visste jag att han inte hade gjort några mål, men han trodde att det var vad jag ville höra. Då blir man ju… Vad fan håller jag på med som förälder? Är det så här det är? Men det viktigaste för mig vad ju att de gjorde sitt bästa kämpade och inte gnällde. Han beskriver att pressen på många barn blivit så stor att de vinklar sina historier för föräldrarna. Att ett barn, av rädsla för att framstå som misslyckad inför en krävande pappa, beskriver en petning med rimliga förklaringar som något annat.  Att det är någon annan det är fel på. Det här förklarar han sedan sätter stor press på klubben när föräldrarna konfronterar ledningen. Men vad är det som gör att barnen känner sådan press från sina föräldrar? – Jag vet inte om det beror på okunskap, att man så gärna vill att sina barn ska lyckas att barnen till slut bara sportar för att tillfredsställa sina föräldrar. Jag vet inte. Men jag vet inte heller vad i samhället som skulle vara så annorlunda nu än för 10-15 år sedan som skulle kunna förklara det här... Samtidigt ser vd:n hur något annat förändrats.  – Både fotbollen och ishockeyn blir allt mer professionell och alla börjar tidigare med att specialisera sig. Det är mer och mer krav och mer och mer uttagningar… Det gör också att vi föräldrar blir jävligt måna om att våra barn ska komma med. Och det är jobbigt att se sina barn ledsna, så är det ju. Det finns väl inget värre, men att därifrån sedan bete sig på det sätt som vissa vuxna gör… Det är ju som om deras barn gått bort för att de inte kom med. Det känns nästan så. Funkar inte det här med ishockeyn så lever de inte längre. Men om föräldrarna reagerar på inbyggda mekanismer i ishockeys utvecklingsprogram. Vilket ansvar bär klubbarna för dem? – Det är jättesvårt att säga, men nackdelen speciellt med elitidrott är ju att alla inte får vara med. Men när börjar då elitidrott? Samtidigt innebär det ingenting om du inte kom in. Du kan ändå gå hur långt som helst. Vd:n säger att klubben försöker motverka den uppleva betydelsen, och statusen, i att komma in på högstadieskolan genom att lyfta fram exempel på elitspelare som gått en annan väg. Samtidigt medger han att det kan finnas en förklaring till föräldrarnas stress i uttagningarna.  – Jag kan bara säga åt alla att vänta lite. De här är fortfarande bara barn! Snälla, det är inget som avgörs då. Men det finns en stress, och barnen som inte kommer in blir ju besvikna. Om det är åtta i laget och sju kommer in står ju du där utanför. Jag förstår att det är jobbigt. Det är tufft. Samtidigt som klubbledaren pekar på föräldrarna har de en annan förklaring till kaoset. Från deras sidas handlar det mesta om kommunikation. ”Använder det mot ledarna” Föräldrarna i laget beskriver såväl för Sportbladet som i möten med klubbledningen hur tränarna medvetet distanserat sig från föräldragruppen och istället uteslutande fört sin kommunikation via spelarna. Alltså barnen. Vd:n beskriver också själv hur det här är som upplagt för problem. Hur saker kan tolkas och missförstås när en tränares ord ska förmedlas vidare via en besviken spelare till hans undrande föräldrar.  Eller att barnen till och med kan ljuga för att inte göra sina föräldrar besvikna.  Föräldrar beskriver samtidigt också hur beslut varit oklara även för barnen. Hur spelare bänkats utan förklaring och hur andra helt ställts utanför truppen utan att få veta varför, eller vad de eventuellt behöver förbättra.  När föräldrar för sina barns räkning sedan sökt information från klubben berättar de att de hänvisats till ledarna. När de vänt sig dit har de skickats tillbaka till klubben.   Eller mötts av tystnad. Andra föräldrar uttrycker till och med en rädsla för att själva konfrontera tränarna. Detta eftersom de fruktar att det i så fall skulle kunna gå ut över barnen. Att de inte längre skulle få spela. Föreningen har i sin tur också makten att nominera spelare till distriktslagsuttagningarna, som leder till den efterföljande TV-pucken. En turnering som av många ses som avgörande för att ha en chans att komma in på ett hockeygymnasium.  Vd:n säger sig förstå att situationen sätter press på föräldrarna.  – Kommunikation är a och o i allt och jag tror vi behöver bli bättre på att kommunicera och förklara för både för barnen och föräldrarna. Jag är på alla våra tränare, även de i a-laget, att de måste bli bättre på att prata med spelarna och förklara sina beslut. Bara en klapp på axeln betyder mycket, säger vd:n. Men han lägger en del av ansvaret även för tystnaden på föräldrarna.  – Man måste prata med föräldrarna, men det finns också föräldrar som använder det mot ledarna. Jag tror också ledarna är rädda ibland. Det blir för mycket pajkastning när alla bara ser om sitt eget. Men jag tror det är viktigt att kommunicera. Vad jag säger till dig kan ju uppfattas på olika sätt, och då är det bättre att även föräldrarna är med. ”Haft en kille efter mig i åtta år” Hur vd:n än vrider och vänder på händelserna i pojklaget – och trots att han medger att ledarna inte är perfekta – slutar han alltid på samma plats i sina resonemang.  – Vissa föräldrar är underbara men andra gör tyvärr vad som helst. Jag vet egentligen inte varför. Han har också personlig erfarenhet av föräldrar som gått för långt.  – Jag har haft en kille efter mig i åtta år vars son inte kom in på hockeygymnasiet. Han förnedrar mina barn, skriver att de är värdelösa och att de bara spelar hockey för att deras pappa är vd. Varför ska vi ens hålla på när vi får sådan skit? Om det här fortsätter kommer svensk hockey stå utan ungdomsledare. Du beskriver samtidigt att även du som förälder varit hård mot dina egna barn. Vad har fått dig att sätta press på dem? – Det var nog mer att jag vet vad som krävs för att bli bra. Jag har nog varit en bra pappa också, men jag har varit alldeles för hårt mot dem. Jag skulle inte göra om det så. Han tar ett djupt andetag. – Men det är samtidigt en jävla skillnad. Jag ångrar jättemycket jag gjort, men det är en sak att säga till sina barn att ”för fan, det här räcker inte du måste jobba hårdare!”, och en annan att försöka muta in sina barn eller betala för att de ska få spela. Det pratas också så mycket skit om våra ledare i sociala medier av folk som känner att deras barn inte lyckats och därför känner att nu jävlar ska de sätta dit den där ledaren. Vd:ns upplevelse är nu att situationen är akut. – De föräldrar jag sett som är värst, där vill inte barnen det lika mycket som föräldrarna. Jag har pratat med barn som sagt att ”jag vet var jag är i den här hierarkin och jag kommer kämpa, men pappa är inte frisk”. De gråter och skäms för sina föräldrar. En av föräldrarna säger också helt ärligt till Sportbladet att delar av agerandet handlat om att jävlas. Det som triggade den personen var samtidigt upplevelsen att barnet behandlats orättvist.  Personen är en av  mer än en handfull föräldrar från pojklaget som Sportbladet talat med. De har alla åsikter om tränarnas ledarskap – och är alla överens om att han skriker för mycket. Men de har också olika syn på ledarens framtid i klubben. Flera vill ha bort hela tränartrojkan, men det finns också de som trots allt är nöjda. Anledningen är bland annat att tränarna bedöms som så skickliga hockeyutvecklare. Spelarna utvecklas. Laget vinner. ”Mycket de gör är enormt bra” För vd:n och klubben är det inte heller oväsentligt. När spelarna går in i junioråldern gäller det att ha ett slagkraftigt lag för att attrahera talanger till verksamheten och skapa nya förmågor till a-laget.  Samtidigt trycker klubben i kommunikationen med Sportbladet på att de enbart pratar om utveckling och utbildning. De menar istället att den resultatdrivna parten är föräldrarna.  Du nämner samtidigt själv som vd under föräldramöten att tränarna skriker för mycket. Hur ser du på risken att det här av föräldrarna kan uppfattas som att deras kompetens som istränare väger tyngre än deras eventuellt bristande lämplighet som ledare? – Några av föräldrarna kommer uppfatta det så hur vi än gör. Men så länge vi talar sanning är det inget problem. Vi är inte perfekta men vi försöker åtminstone så gott vi kan, säger vd:n och fortsätter: – Jag har tittat på träningar och följt upp ledarna. De driver på dem, ja. Men mycket av vad de gör tycker jag är enormt bra. Sedan har de en enorm ambition, och det kanske inte alla barn klarar av. Den avvägningen måste du göra som ledare, att du kanske inte ska ställa samma krav på alla. Därför är det kanske bättre att ha ett lag som är lite bättre men utöver det också en annan miljö där de andra kan utvecklas. Vd:n beskriver här hur han sitter i en tillsynes omöjlig situation. Att han gärna sett en uppdelning av gruppen efter kompetensnivå för barnens bästa, samtidigt som han beskriver just selekteringar i olika utbildningssteg som en potentiell förklaring till vad han upplever som en ökad hets bland föräldrar.  – Men om mina barn har problem att läsa i skolan får de inte läsa Strindberg direkt. Men i hockeyn ska alla hoppa tre steg upp. Det är så viktigt att du ska upp i hierarkin. Men varför ska din son spela här när han mår mycket bättre av att spela där och få en lugnare utbildning, frågar han sig och svarar sedan själv: – Då svarar föräldrarna att ”nej, min son ska spela där!”. Men i skolan läser han inte Strindberg eftersom han inte klarar av det. Egentligen vet barnen också om det men det är en sådan press hemifrån. Vd:n menar också att det här inte är ett problem isolerat till ett enda barnlag i deras verksamhet. Han påstår sig istället till och med vara orolig för svensk hockeys framtid. – Det här är en tuff situation för ledare i hela Sverige. Jag har också varit en jävligt korkad förälder som satt för hård press på mina barn. Jag ångrar jättemycket jag gjort. Men det finns en skillnad.  Fått en uppsträckning tidigare Samtidigt måste väl ishockeyn bära ett ansvar för ett system som uppenbarligen skapar problem? Detta i en verksamhet som i första hand ska vara till för barnen. Problem inom elitklubben i fråga är inte heller något nytt. Så sent som häromåret fick de en uppsträckning av staden. Detta efter larm om dåligt ledarskap och mobbning i ungdomsverksamheten. Klubben medgav då att det förekommit favorisering, men ledarna påstod sig inte känna igen den övriga beskrivningen en grupp föräldrar anonymt slagit larm om. Ändå lovade föreningen att ta anklagelserna på allvar. – Det finns mycket vi som klubb kan göra bättre och det finns mycket vi som föräldrar kan göra bättre. För i dag trissas allt upp och pressen på barnen blir bara större och större. Vad det beror på vet jag inte. Det är ett maratonlopp att bli hockeyspelare. Det avgörs inte när du är 13, 14 eller 15 år. Den som orkar hålla på längst och stå emot motgångar är den som når längst. Så vem har gjort fel? Vem ska vi tro på? Klubben eller föräldrarna? Eller har vi glömt någon?  En tredje historia. I mitten av den här konflikten står barnen. Det är framförallt deras ishockey, deras drömmar och deras fritid. Så vad tycker de? Ledarna beskriver hur deras barn drabbats. Att de utsatts för ”verbala påhopp” av andra föräldrar och en ”enormt psykisk press”. Barn som bjudits in ”till fel lag” har enligt ledarna också straffats med att inte längre få vara kvar i sin gamla bilpool. Sportbladet har också talat direkt med några av barnen, men eftersom vd:n misstänker att de omedvetet eller medvetet kan manipuleras av sina föräldrar blir återgivningen oavsett misstänkliggjord. Men kanske finns ett undantag. Hösten 2023 spelar nämligen en av spelarna in ett sommarprat. En skoluppgift som åtminstone görs i en miljö som varken styrs av tränare eller föräldrar. Han berättar i ljudinspelningen om ledarna. Hur de skriker könsord, förklarar att laget inte får förlora och straffar barnen fysiskt när de ändå inte förmår att leva upp till kraven.  – Vi fick olika straff hela tiden. Och en jävla massa skäl. Han beskriver också hur laget förändrades efter skolintaget. Hur barnen, ledarna samt föräldrarna tidigare hade en fin sammanhållning. Hur lagkamraterna då var som låtsassyskon.  – Innerst inne vet jag att många av dem fortfarande är mina nära vänner. Men på grund av tränarnas dåliga påverkan har vi alla splittrats. När jag nyligen såg min gamla tränare tänkte jag "Vilken jävla idiot". Hela jag ville bara gå rakt upp till honom och ge honom en rak höger. Det visar bara på vilken destruktiv miljö jag var i. Hans historia blir en tredje version av händelserna i pojklaget. Men anledningen till att han valde ämnet till sin skoluppgift är inte i första hand för att få till en förändring i laget eller klubben.  Det är istället för att ge andra råd utifrån den upplevelse han haft.  – En tränares beteende och inställning kan ha en enorm påverkan på vårt självförtroende och hur vi presterar. Jag lärde mig också att vara sedd, hörd och inkluderad är viktigt för alla. Och framförallt i ungdomsport. Alla har potential oavsett vilken nivå vi är på för tillfället.
En konflikt har uppstått i ett ishockeylag där föräldrarna anklagar tränarna för att uppvigla mobbning och bestraffa barnen. Klubben och ledarna, å andra sidan, hävdar att en grupp föräldrar har skapat hämndaktioner i en utveckling som hotar hela den svenska ishockeyn. Konflikten visar på problemen med utslagning inom barn- och ungdomsidrotten, något som socialministern Jakob Forssmed kräver att idrotten tar tag i.