– Familien min kan ikke vite at jeg jobber her 
SENTRAL-UKRAINA (Aftenposten): Under missil-regnet øker den ukrainske våpenproduksjonen.  – Dere må sitte der, lyder beskjeden fra sjåføren. Trolig ville han helst at vi hadde hatt bind for øynene. Setene vi henvises til, har seteryggen mot kjøreretningen. Resten av vinduene er dekket til med svarte gardiner. Beskjeden er tydelig: Dere skal ikke se hvor vi kjører nå, ei heller forstå hvilke veier vi tar for å komme frem. Ingen kan stoles på. For mye står på spill her. Den mørkeste timen Oddsen har aldri vært i Ukrainas favør etter at Russland invaderte. Likevel har ukrainerne beseiret oddsen gang på gang. Men nå ser det mørkere ut enn noen gang tidligere. Den siste uken har Russland igjen intensivert missilangrep mot ukrainske byer. Blant annet et rekordstort angrep mot sivil infrastruktur både øst og vest i landet. Angrepet har ført til enorme skader, særlig i storbyen Kharkiv, hvor flesteparten av innbyggerne fremdeles er uten strøm. Samtidig rykker russerne frem på slagmarken. De rykker tregt fremover, med enorme tap, men likevel: Putins soldater tar nye områder. Det er uklart når ukrainerne vil ha slagkraft til å gjøre det samme. Vil ta saken i egne hender På en pressekonferanse i februar sa ukrainske forsvarstopper at de planlegger en motoffensiv. Igjen. Ordene bar en gjenklang fra i fjor. På samme tid i fjor lovet ukrainske politikere og militære en sommeroffensiv for å ta tilbake russisk-okkupert land. Det gikk ikke som planlagt.  Ukrainerne klarte ikke å gjenerobre like mye som i tidligere motoffensiver. Flere av Ukrainas partnere var skuffet over at det store slaget ikke gikk bedre. For i forkant sendte vestlige land store mengder våpen, men mye kom for sent. Og i løpet av året som har gått, har støtten fra særlig USA begynt å vakle for alvor. Det er akkurat det Kreml ønsker, skriver tenketanken ISW i sin siste analyse. Russlands strategi for å vinne krigen på lang sikt, er at USA velger passivitet i Ukraina. De siste månedene har republikanere satt foten ned for videre hjelp. Det lover dårlig hvis det blir en rød seier i det kommende presidentvalget. Ukrainerne går en usikker tid i møte. Så samtidig som ukrainerne lovte ny motoffensiv under pressekonferansen i februar, la de frem et tydelig mål. Hvis det nås, kan det være håp. – Familien min kan ikke vite at jeg jobber her Målet kom krystallklart frem: Landets regjering har øremerket 1,4 milliarder dollar i årets budsjett. Pengene skal gå til å kjøpe og produsere våpen internt i Ukraina. På det hemmelige stedet vi kommer til, sentralt i Ukraina, er arbeidet allerede godt i gang. Inne på fabrikken jobber «Dmytro». Det er ikke hans ekte navn. Identiteten til han og resten av arbeiderne her må holdes hemmelig.  Frykten er at fabrikkens beliggenhet kan avsløres og bli et mål for russiske missiler hvis det kommer frem hvem som jobber her. – Familien min kan ikke vite at jeg jobber her, forteller Dmytro. Arbeidernes nærmeste kan ikke stoles på, i tilfelle de viser seg å være kollaboratører, altså ukrainere som samarbeider med russere ved å gi dem koordinater til viktige steder for det ukrainske forsvaret. Sjansespill under missilene Så i all hemmelighet går Dmytros dager til å forbedre vestlige våpen. Han lager minerydderutstyr som kobles på vestlige stridsvogner. Svært mange stridsvogner ble sendt til Ukraina i forkant av fjorårets motoffensiv. Men på slagmarken viste de seg å være mindre effektive enn ønsket i møte med russernes minefelt. Utstyret Dmytro lager, skal fikse det. Tidligere laget fabrikken falske stridsvogner som ble plassert ved fronten. Lokkevåpen i plast som skulle lure russerne til å tro at de var faktiske ukrainske posisjoner og dermed få russerne til å bruke unødig ammunisjon. Slike triks er ikke nytt i krig. Under andre verdenskrig laget USA en egen «spøkelseshær». Den besto av kunstnere som laget våpen i plast og papir, for å lure fienden. Men da motoffensiven startet i fjor sommer, fikk fabrikken Dmytro jobber på, som eies av selskapet Metinvest, beskjed om at nytt utstyr trengtes. Denne gangen for å beskytte stridsvognene mot minene. Produksjonen ble raskt lagt om. Det lover godt for den videre våpenproduksjonen i Ukraina: Den må klare å omstille og tilpasse seg krigens utvikling. Og ta lærdom av tidligere feil. Så langt ser det ut til å lykkes. Nå er spørsmålet hvor lenge det vil vare. Hjelper på veien, men langt fra nok Samtidig som produksjonen av våpen i Ukraina er viktigere enn noen gang, står fabrikkene overfor en voksende utfordring: Flere menn trengs i skyttergravene ved fronten. Det går ut over arbeidsstyrken. En av Metinvests fabrikker sør i landet har mistet hele 20 prosent av ansatte til krigen, skriver selskapet. 820 av arbeiderne står ved fronten. 26 av dem er døde. 20 er i fangenskap. Og 20 er savnet. Kullgruver øst i landet har møtt på samme utfordring. For en av dem ble løsningen å ansette flere kvinner til å ta over arbeidet tradisjonelt gjort av menn. Men det er lettere sagt enn gjort. Det tar tid å trene nye arbeidere til å jobbe på fabrikkene som produserer utstyr til våpen. For selv med løftene og målene om alt av våpen som skal produseres i Ukraina i år, er dette realiteten: Selv med egen produksjon, er det ikke nok til å fylle hele tomrommet av manglende våpen fra Vesten. Det er ukrainere klar over. Etter den siste ukens missilangrep som har rammet ukrainske byer, gikk landets utenriksminister Dmytro Kuleba tydelig ut og ba om mer luftforsvar i et intervju med Politico. – Gi oss de helvetes Patriotene, sa han.
Ukraina fortsetter våpenproduksjonen til tross for russiske missilangrep.  Regjeringen har øremerket 1.4 milliarder dollar i årets budsjett for intern kjøp og produksjon av våpen.  Under stort hemmelighold produserer fabrikker i Ukraina blant annet utstyr for å forbedre vestlige våpen og beskytte stridsvogner mot russiske minefelt. 