Hva om noen glemmer å prute?
GJESTEKOMMENTAR: Som arkitekt i eget firma skjedde det mer enn én gang, etter at jeg hadde presentert et prosjekt som i egne øyne var vel­komponert og godt av­stemt om­givelsene, at oppdrags­giver sa: «Legg på noen etasjer, så har vi litt å gå på». Det kalles pruteplanlegging, og alle involverte er innforstått med ordningen. Utbygger ønsker et mest mulig robust prosjekt, og har hørt at det kan kuttes noen etasjer i saksbehandlingen. Arkitekt vil vise evne til å utforme bygg med høy tetthet, og er ikke redd for å lage noe som viser igjen i bybildet.  Byplanavdelingen forstår at man her forsøker seg med noe litt i overkant, og er klar til å høvle. De kan ikke kreve, men heller varsle om negativ innstilling. Når saken behandles, er det opp til politikerne. Som regel blir de ekstra etasjene tatt ned. Nedprutet høyhus Høyhuset K8 i Stavanger, som nylig ble innviet, er resultat av en slik pruteplanlegging. Det begynte som 26 etasjer i arkitektkonkurransen. Det var et bygg uten sammenheng med byen rundt, med en drøy sprengning av grensene i sentrumsplanen. Det var opplagt laget for pruting. Slik gikk det også.  Ferdig prutet var bygget kommet ned i 16 etasjer. Den opprinnelig slanke skyskraperen ble nå litt mer lubben, uten de samme langsmale proporsjonene. Bygget har beholdt innsnittene i formen som gir det regulære volumet forsiktige skulpturelle kvaliteter. Og fasadeutformingen, som fremhever flaten, i stedet for vinduene, bidrar til det «abstrakte» preget som kjennetegner mange høyhus. Det har blitt et moderne, nytt bidrag i byens lille «Manhattan». Det er fortsatt én etasje for høyt, og det hadde gjort seg bedre med slankere kropp. Byggets proporsjoner og den ensartede fasaden får bygget til å virke unødvendig ruvende, spesielt sett på avstand.  Men de 600 nye arbeidsplassene i bysentrum og den offentlig tilgjengelige takterrassen er viktige, positive tilskudd. I tillegg har den store investeringen dette bygget innebærer tilsynelatende utløst oppgraderinger av nabobyggene. Kanskje er det dette bygget som klarer å revitalisere det døde byområdet rundt. Andre regler I det store gikk det bra denne gang, bygget ble omtrent i tråd med sentrumsplanen og sprenger bare skalaen litt i forhold til de andre høyhusene i området.  Men hva skjer når byplankontoret ikke er strenge nok? Eller politikerne ikke får fram et vedtak om etasjereduksjon? Det er et sårbart opplegg. Kanskje skyldes dette spillet, som pruteplanleggingen er, at det er oppgitt utnyttingsgrad og høyder i kommuneplan og sentrumsplan. Det kan fort bli at utbygger sikter mot maksimum, selv om det også står at bebyggelsen skal tilpasses omgivelsene. Det siste vektlegges ikke like mye som tallene gjør. I Bergen har kommunen tatt bort bestemmelser om utnyttingsgrad og etasjetall i de mest sentrale byområdene. I stedet må utbyggerne utvikle prosjekter som overbeviser med sine kvaliteter. Er de ikke gode nok, må prosjektet bearbeides og videreutvikles.  Det fine med denne ordningen er at den tvinger fram en tenkning om hvilke kvaliteter som er viktige når det skal bygges i og nært bysentrum. Det setter agendaen for hvordan prosjekter vurderes. Det påvirker ikke bare hvordan utbyggere og arkitekter utformer prosjektene, men også hva innbyggere og beslutningstakere kan ha av forventninger til det som bygges. Fra å være en diskusjon om kvadratmeter og høyder, blir det en bevissthet om hva utbyggingen skal gi tilbake til byen. Hullet i Tanke Svilands gate Ikke bare private utbyggere melder inn prosjekter til pruting, også kommunen kan foreslå bygg som er ute av skala med omgivelsene. Likevel er det nå et privat prosjekt som er aktuelt. Reguleringsplanen for hullet i Tanke Svilands gate ser ut til å bli en sak der prutingen ikke har fungert.  Tomten er krevende, med støyende trafikk og Lærdals fabrikk på solsiden, og i tillegg terrengfall «feil» vei. Her ble det foreslått en bebyggelse med svært høy utnyttingsgrad, blant annet et hotell i ni etasjer og en sammenhengende bebyggelse på seks og åtte etasjer mot Sverdrups gate. Det var tilsynelatende klart for pruting.  Slik gikk det ikke. Det ble fattet vedtak om at prosjektet måtte bearbeides, men at utnyttingsgraden skulle søkes beholdt. Det står riktignok at høydene skal varieres mer for å bedre forholdene til omkringliggende utearealer, bygg og gater. De foreløpige skissene som utbygger presenterte i utvalg for by- og samfunnsplanlegging, viser at høydene er variert, men ikke for å bedre forholdene til omgivelsene. Hotellet er fortsatt like stort, og «muren» mot Sverdrups gate består nå av bygg i fem og åtte etasjer. Gaterommet er fortsatt trangt, og planen tar ikke noe ansvar for å rydde i den kaotiske parkeringssituasjonen i gata.  Eksisterende bygg på den andre siden av gata er i tre etasjer og vil havne fullstendig i skygge. Kvartalet til hullet hadde opprinnelig bebyggelse som lå mot gatene på alle sider, og var et bymessig kvartal der byggene ga ansikt til gaterommene. I planforslaget er det ikke lenger bebyggelse mot Tanke Svilands gate. I stedet er hele kvartalet åpnet mot gata.  Ut fra skissene ser det ut som et prosjekt med få urbane egenskaper. Derfor er det å håpe at det ikke er for sent å prute, og at prosjektet vil bearbeides slik at det får en bedre score på å gi kvaliteter til omgivelsene.
Høyhuset K8 i Stavanger er resultatet av pruting i planprosessen. Det startet med 26 etasjer, men endte med 16 i det ferdige bygget.  Opplegg for pruting er er å planlegge med flere etasjer enn nødvendig, eller akseptabelt, for å ha spillerom under saksbehandlingen.  K8 er generelt sett positivt med 600 nye arbeidsplasser og en offentlig takterrasse, men det er kommet kritikk mot byggets ruvende utseende og potensial for å overskygge omkringliggende bebyggelse. Kanskje er det K8 som klarer å revitalisere det døde byområdet rundt, skriver byarkitekt Henrik Lundberg. Bergen har fjernet bestemmelser om utnyttingsgrad og etasjetall, i stedet må utbyggerne overbevise med prosjektenes kvaliteter.