Ukraina-veteraner til VG: – Det er helvete
  – Det er helvete på jord. Det er ikke mer å si. På videosamtale fra en by like utenfor Lviv i Vest-Ukraina snakker VG med firebarnsfar Oleg Tsizdyn (35). Han er høyreist, kortklipt og en av dem som har opplevd brutalitetene som pågår i byene i sør- og øst-Ukraina på nært hold.  Oleg er en av de mange som har betalt med lemmer for å beskytte landet sitt. To år med krig i Ukraina har snudd livet på hodet.  Hans kone og fire døtre huser nå en mann med et handikap. Skaden kom under de harde kampene om Bakhmut, tre måneder inn i krigen.  I videosamtalen med VG skjules skaden utenfor kamerautsnittet, men protesen som starter ved høyre kne er høyst merkbar, særlig på starten av dagen, vedgår han. – Jeg er heldig med kona mi. Hun har alltid støttet meg, og sagt at det ikke spiller noen rolle hvilken tilstand jeg er i når jeg kommer tilbake: «Om det er uten ben eller armer», sier hun.  Han er glad for det. For selv om han for tiden jobber som sosial støtte for veteraner i Slavsky, får han ikke kampene ved frontlinjen ut av tankene. Det tennes et lys i de krystallblå øynene, når han sier det: – For å være ærlig, drar jeg gjerne tilbake i morgen. Eller, aller helst i dag. Hver niende kan bli veteran Allerede før invasjonen 24. februar 2022 hadde Ukraina rundt 500.000 veteraner. Men nå forventer ukrainske myndigheter en tidobling av menn og kvinner som Oleg. Veterandepartementet estimerer at det kan bli 5 millioner veteraner i Ukraina. Det er hver niende innbygger.  Spørsmålet er hva som skjer når krigen er over, og alle veteranene skal tilpasse seg sivilsamfunnet.  Minister ble soldat Da Putin iverksatte sin fullskala invasjon av nabolandet, måtte alle trå til. Det gjaldt også regjeringens viseminister for veteransaker, Oleksii Illiashenko (48).  Etter de første par månedene som nestkommanderende i en bataljon i 2022, ble han stilt et ultimatum fra sin arbeidsgiver, departementet: Vil du være minister, eller soldat? – Jeg ville bli hos mine medsoldater, sier han til VG. – Jeg måtte gå foran med et eksempel. Jeg gjorde det for de mange falne soldatene og deres familier. Venstre arm vil aldri bli den samme igjen, sier han, og viser VG hvordan mobiliteten i de to armene er helt ulik. Men hodeskaden han fikk da de ble beskutt under en evakuering av sårede soldater fra Bakhmut, merker han ingenting til lenger, sier han. Den tidligere viseministeren bruker seg selv som eksempel når han skal forklare hvorfor så mange blir skadet i krigen: – Jeg er ikke særlig ung, ikke særlig godt trent. Men i denne nødssituasjonen må alle som kan ta et våpen i hånden og gå til frontlinjen. Nå jobber 48-åringen med å trene seg opp igjen. Han hevder hovedmotivasjonen for de fleste på rehabiliteringssenteret er å kunne dra tilbake til bataljonen sin og kjempe.  Synkende tillit Men i skyggene pågår det en annen kamp: Veteranenes kamp for tillit fra deres eget folk. En undersøkelse viser at ukrainere mener det blir mindre og mindre respekt for veteraner i samfunnet. I januar 2023 svarte 6 prosent at veteraner ikke ble møtt med respekt. I september hadde andelen økt til 18 prosent. Og paradoksalt nok: I takt med at stadig flere blir veteraner, har ukrainere flest minkende tiltro til at staten klarer å ta seg godt av dem. I undersøkelsen pekes det på utfordringer som arbeidsledighet, konflikter i familien, alkohol- og narkotikamisbruk, selvmord og kriminalitet. Antallet personer som mener at staten oppfyller sine forpliktelser overfor veteraner fra denne krigen har sunket gradvis: I august 2022 var det 69 prosent, et drøyt år senere var det 33 prosent. Førstedame med hjelpelinje En omfattende studie fra 2023 viser at mer enn 80 prosent av ukrainere aldri har oppsøkt psykisk helsehjelp, selv om mer enn en tredel av befolkningen opplever symptomer som angst, dårlig søvn og irritabilitet.  Og det blir stadig færre helseinsinuasjoner å oppsøke: Allerede i 2022 var det utført 707 russiske angrep på ukrainske helsefasiliteter, viste en kartlegging.  Ukrainas førstedame, Olena Zelenska, lanserte i fjor en kampanje for å få ukrainere til å ta vare på den mentale helsen sin krigstider. Resultatet ble informasjonsportalen på nett med navnet «Ti Yak» («Hvordan har du det?»). Men portalen har ikke vært noen stor suksess. Oleg er klar på hvorfor: Han har selv kjent på hvor uaktuelt det virket å oppsøke en psykolog for å bearbeide de voldsomme inntrykkene han kom hjem med. Han, som mange andre veteraner, ville bare snakke med noen som hadde lignende erfaringer. Derfor har han tatt kurs i psykologi og traumebearbeiding. – Jeg skjønte at hvis vi ikke hjelper oss selv, er det ingen hjelp å få. «Missilene var rettet direkte mot mammas hus» Oleksandr Holoyoteljuk (44) kobler opp på videolinken et stykke fra sin hjemby Odesa. Han er en kompakt kar som har vært i krigen før. Han ble tildelt «beskytter av fedrelandet»-medaljen for sin innsats mot russiske styrker i Øst-Ukraina i 2014 og -15. Men da russiske styrker rykket inn med skip gjennom Svartehavet til Odesa i mars for snart to år siden, var følelsen en helt annen, forteller han. – Det var mitt hjem de angrep. En mil fra huset der moren, kona og døtrene mine var. Missilene var rettet direkte mot mammas hus. Jeg ble redd, tenkte jeg ikke kunne leve med følelsen av at jeg ikke beskyttet familien min. 44-åringen var lettet da han fikk sendt kona og døtrene ut av landet dagen etter. Hans eldre mor, derimot, nektet å dra. Oleksandrs opplevelse belyser en av de viktigste forskjellene på å være soldat i Ukraina før og etter fullskalainvasjonen, mener eks-politiker Oleksii. – Før kunne en soldat ligge i skyttergraven med følelsen av å ha ganske god kontroll. Du kan rutinen, forstår situasjonen, og har bare deg selv å tenke på. Men nå ligger vi der og er bekymret over familien vår hjemme. Plutselig kan alle bli krigens offer, sier han til VG. Ofrer alt For egne penger har mange ukrainere kjøpt inn utstyr til å dra i krigen med. Det gjelder også veteranene VG snakker med. – Jeg har ikke særlig god mobilitet i armen. Men her hjemme har jeg ammunisjon, hjelm, våpen og skuddsikker vest. Og skjer det igjen, at fienden kommer nær Kyiv, så drar jeg ut i krigen. Fordi alt jeg har er her i Ukraina, sier Oleksii. En viseminister-kollega som dro ut i krigen, Vladimir Levchuk, ble drept i 2022. Risikoen er ikke noe du tenker på når du står overfor fienden, hevder Oleksii. – Du bare handler. Og hører du eksplosjoner eller artilleri, så vet du det ikke var deg som ble truffet denne gangen. 
Ukraninsk veteran Oleg Tsizdyn deler sine opplevelser fra frontlinjen med VG i en videosamtale To års krig i Ukraina har ført til fem millioner veteraner, og mange har opplevd alvorlige skader og traumer Tilliten til hvordan staten tar seg av veteranene synker blant ukrainske innbyggere Mange veteraner ønsker å kjempe videre for å beskytte landet og familiene sine i krigen mot Russland