Forlater Bygde-Norge i hopetall: – Ble for vanskelig for oss
Han gikk fra fiskejobb til arbeidsledighet. Flere kommuner roper nå varsko. Sammen med ektefellen Fatima Ismael Shamo (39) og to av de fire barna har han flyttet inn i en halvpart av en tomannsbolig.  – Snøen og temperaturen var veldig annerledes enn der vi kom fra. Klimaet var egentlig hovedårsaken til at vi flyttet fra Båtsfjord og hit til Nøtterøy, sier Shokri Alhamo-Alhsso (47) til VG. VG besøker familien som bor like ved kommunegrensen mellom Færder og Tønsberg kommuner i Vestfold. Mange, for eksempel syriske flyktninger, opplever at de går under radaren i en tid der 72.000 ukrainere har kommet til Norge og søkt om beskyttelse. Blant andre har syriske familier flyttet fra steder i  Nord-Norge, der de først ble bosatt. Mindre kommuner som Balsfjord i Troms og Lebesby og Båtsfjord i Finnmark opplever at familier flytter derfra. Overgangen fra folketette steder i Midt-Østen eller Afrika til bygdesamfunn i nord har blitt for krevende for mange. Samtidig mister mottakskommunene etter hvert de statlige tilskuddene til integrering. Dette har ført til opprør blant flere kommuner i sør.  Der de kom fra – i den lille Finnmarkskommunen helt på toppen av Norgeskartet – hadde Shokri jobb i en fiskeribedrift. Fatima jobbet deltid på et konditori. De opplevde gjestfrihet og et lokalsamfunn som forsøkte å integrere dem. Og kommunen fikk egne tilskudd for at familien skulle bli integrert. Nå er begge uten jobb. Færder kommune får ingen tilskudd til integrering for såkalte sekundærbosatte flyktninger. – De var gode med oss i Båtsfjord. Smilende, veldig høflige og snille folk. De hjalp oss med alt vi trengte. Men klimaet der ble for vanskelig for oss, sier Shokri. VG intervjuer paret ved hjelp av arabisk tolk. Familien syntes avstandene og reisemulighetene ble vel tungvinte i Finnmarkskommunen. I Båtsfjord kommune hadde de ingen helhetlig plan for å beholde syriske flyktninger etter at tilskuddene fra staten stoppet. – Når flyktninger har bodd fem år i en kommune er de å regne som innbyggere integrert i det norske samfunnet. Vi bor på postadresse 9990. Du kommer omtrent ikke lenger nord på det norske fastlandet. Vi sliter med at folk kan ønske seg til andre kommuner, sier flyktningkonsulent i NAV i Båtsfjord, Kai Sørensen. Han anslår at 20–30 av 85–100 flyktninger fra forrige ankomstgruppe har flyttet sørover til andre norske kommuner. Kristin Nilsen er kommunedirektør i Færder, som er den syriske flyktningfamiliens nye kommune. Hun er tydelig på at de nyankomne fra Båtsfjord skal behandles som alle andre innbyggere. –  Om en person med tidligere flyktningstatus velger å flytte til annen kommune etter endt introduksjonsfase er de å betrakte som helt ordinære innbyggere med rett til kommunale tjenester som barnehage, skole og helsetjenester som andre innbyggere i kommunen, skriver Nilsen i en epost til VG. Også Færder er blant kommunene som jobber for en jevnere fordeling av inntekter til kommunene for å finansiere for eksempel tjenester til nye innbyggere. Flyktninger flytter på seg Integrerings og mangfoldsdirektoratet (ImDi) kan rapportere om at forholdsvis mange flyktninger flytter fra stedet der de først ble bosatt:  – De som har kommet til mindre sentrale strøk har flyttet videre i større grad enn flyktninger som har kommet til sentrale strøk, skriver fagdirektoratet. Og det er i de nordligste fylkene, Troms og Finnmark (68 prosent) og Nordland (65 prosent) flyktningene er minst bofaste.  Det er også i disse tre fylkene vi finner de største andelene som har flyttet ut. Av dem som ble bosatt i Troms og Finnmark i 2015, hadde i alt 26 prosent flyttet til et annet fylke innen fem år, viser tall fra Statistisk sentralbyrå. I Stjørdal i Trøndelag bor Sebastian Mazen Hansen (35), opprinnelig syrisk flyktning. Også han ble bosatt i Båtsfjord i Finnmark etter en lang prosess og opphold i mottak i Oslo, Hønefoss og Sandnessjøen. Alternativet var bosetting i Finnmark – eller enda et år med venting i mottak. – Da sa jeg ja til Båtsfjord, sier Sebastian til VG. Han beskriver et brutalt møte med klimaet og bygda. – Du føler deg litt ensom. Det er mørkt og kaldt der. De første tre årene var jeg mye alene. Så opplever du at denne kulturen ikke helt er din. Og du kan ikke norsk, husker Sebastian. Han sammenligner det med å være nyfødt, selv om han var 30 år da han kom til Finnmark. – Først må du lære språket. Så må du komme inn i samfunnet,  og gjerne kunne de begrepene som folk ler av, beskriver han med et smil. Krevende å bli integrert Han sier han brukte «sinnssykt mye energi» på å bli integrert. Han fikk også jobb etter hvert, som industrimekaniker. – Men helseproblemer gjorde at jeg ikke klarte å fortsette i jobben som industrimekaniker. Jeg måtte finne nye muligheter. På grunn av studiemuligheter flyttet jeg til Stjørdal, sier Sebastian Mazen Hansen, som nå går på teknisk fagskole. Kommunedirektør Turid Stubø Johnsen tar en liten spasertur sammen med VG i vinterlige Sarpsborg utenfor kommunens rådhus. Hun leder en kommune som mottar mange såkalte sekundærflyktninger nordfra. – Flyktninger som først er blitt bosatt i andre kommuner når de kommer til Norge, velger å flytte hit. Folketallet har økt betydelig siden 2020–21, ifølge Johnsen. – Vi ser at behovet for en rekke av kommunens tjenester øker i de samme tidsrommet. Og vi mottar ikke noe integreringstilskudd for flyktninger som har vært bosatt de første årene i annen kommune. Det tilskuddet gikk til den kommunen de første gang ble bosatt i, sier Johnsen til VG. I både hennes by og andre byer har det oppstått hele bydeler der flyktninger og innvandrere med samme nasjonale opphav - samles. Frykter opphoping av utenforskap – Jeg er svært bekymret for at vi ikke skal makte å gi likeverdige tjenester i Sarpsborg som i andre kommuner – både til sekundærbosatte flyktninger og andre innbyggere. Det står om de viktigste velferdstjenestene våre – skole og eldreomsorg, minner kommunedirektøren om. Hun mener det er prisverdig at kommuner bosetter flyktninger, og får penger fra staten for det. Men de må ha langsiktige planer for integrering. – Hvis ikke oppstår en opphoping av levekårsutfordringer og utenforskap. Kombinasjonen av levekårsutfordringer, fattigdom, utenforskap, språkproblemer og manglende kulturforståelse er en meget dårlig miks for samfunnsutviklingen, advarer Johnsen. I bydelen Alvim i Sarpsborg bor og lever det mange med flyktningbakgrunn fra blant annet Syria, Somalia og flere afrikanske land. Pappa, vel-leder, Ap-politiker: Hamza El Mekki Gartit er leder for områdets velforening, Ap-politiker i bystyret og pappa. Han mener myndighetene må ta større ansvar. – Dette er mennesker som er ressurser som vi ikke får benyttet, fordi vi ikke har økonomi til å sette dem i gang. Og så er jo Norge et fritt land. Folk må jo få lov til å bo der de vil. Det har også litt å si for hvor god integrering vi får til.  Folk må jo trives der de bor, sier Hamza. PS: På kommunenes eget landsting som pågår i Trondheim denne uken - foreslår redaksjonskomitéen at staten må bidra sterkere til å bosette og sysselsette flyktninger. Svært mange kommuner har nå problemer med å skaffe flere boliger. I tillegg er kapasiteten innen barnehager, skole, helse og sosiale tjenester sterkt presset, skriver KS (Kommunesektorens organisasjon.)
Flere flyktninger fra tidligere flyktningbølger sliter med å tilpasse seg og flytter til mer sentrale strøk i Midt-Norge eller Sør-Norge. Kommuner som først bosetter flyktninger får statstilskudd for integrering, men ikke kommuner der flyktningene senere flytter til. Kommuner over hele landet mottar rundt 70.000 flyktninger fra Ukraina på kort tid, noe som legger press på lokale ressurser og tjenester.