Flera av stormakternas kärnvapen är spårlöst borta
Under kalla kriget hade USA minst 32 incidenter med kärnvapen. Åtminstone fyra bomber är fortfarande borta. – Sanningen är att de som måste hantera kärnvapen är som alla andra. De gör misstag. De är ofullkomliga, säger kärnvapenforskaren Jeffrey Lewis till BBC. Trots att det borde vara osannolikt att tappa bort en atombomb eller en vätebomb så är det inte helt ovanligt. Det totala antalet borttappade bomber är oklart, eftersom kärnvapenmakter sällan berättar när de tappar bort massförstörelsevapen. Dels är det väldigt pinsamt och dels vill man inte att de ska hamna i orätta händer. De kärnvapen man vet mest om är de som USA har förlorat. Det uppskattas vara mellan tre och sex stycken bomber eller stridsspetsar som man inte lyckats lokalisera efter att de gick förlorade, men mörkertalet är stort. – Vi vet inte lika mycket om andra länder. Vi vet egentligen ingenting om Storbritannien, Frankrike, Ryssland eller Kina, säger Jeffrey Lewis, forskningsledare vid Centret för icke-spridningsstudier på Middlebury Institute of International Studies, till BBC. Han fortsätter: – Jag tror inte att vi har något som liknar en fullständig redovisning. Försvarshögkvarterets Pentagons officiella siffra över ”broken arrows”, kodord för förlorat kärnvapen, är 32. Men många menar att det är betydligt fler. Av dessa har dock merparten återfunnits.  Ett av de mest kända fallen i Europa är flygolyckan över byn Palomares i södra Spanien 1966. Ett amerikanskt bombflygplan kolliderade med ett tankningsplan på nära 10 000 meters höjd. Bombplanet flög med fyra plutoniumfyllda vätebomber – var och en med en sprängkraft 75 gånger större än atombomb som USA släppte över Hiroshima 1945.  Två av bomberna föll ner intakta, en på marken och en i havet. Övriga två slog ner nära Palomares, tändningsmekanismerna exploderade och 20 kilo plutonium spreds över 200 hektar odlingsmark och skog. Det tog USA två månader att återfinna bomben som hamnade i Medelhavet, men än i dag, 60 år senare, väntar Spanien på att USA ska sanera den radioaktiva jorden utanför Palomares som de lovade senast 2015. Men i andra fall har bomberna aldrig återfunnits, oftast eftersom ligger djup ner på havets botten. ⁠ Thule, Grönland, 1968 USA hade en strategiskt mycket viktig bas på Grönland under kalla kriget. Ett B52-bombplan med fyra vätebomber, av typ B28, ombord kraschade på isen nära Thulebasen. Ett stort sökpådrag, där både grönländare och danskar deltog, inleddes för att söka efter och samla alla vrakdelar. USA har alltid hävdat att de fyra odetonerade bomberna återfunnits, men brittiska BBC-journalister hittade 2008 hemliga dokument som visade att endast tre av de fyra vätebomberna hittades. USA skickade till och med en ubåt för att delta i sökandet efter bomben, med serienummer 78252.  ⁠  Tybee Island, Georgia, 1958 Under en övning kolliderade ett bombplan med en vätebomb ombord med ett annat flygplan. För att kunna landa det skadade bombplanet valde piloten att släppa den 3,4 ton tunga bomben, av typen MK-15, strax utanför USA:s östkust vid Tybee Island. Efter tio veckors sökande gav man upp. Flygvapnet uppgav att bomben inte var skarp. Inte förrän 1994 avslöjades ett vittnesmål i USA:s kongress från 1966 där det framkom att det var en komplett vätebomb. Än i dag har den inte återfunnits. Det spekuleras i att den antingen ligger nedsjunken på havsbottnen eller att en sovjetisk ubåt lyckades lägga vantarna på den. ⁠  Hangarfartyget USS Ticonderoga, Okinawa, 1965 Den här incidenten avslöjade USA först 1989 och den beskrivs som en av de mest klantiga under det kalla kriget. Ett flygplan, en Douglas A-4E Skyhawk, skulle förflyttas av personal ombord på hangarfartyget USS Ticonderoga. De rullade flygplanet medan piloten satt bakom spakarna. Planet bar en vätebomb av typen B43 som vägde 950 kg.  Av någon anledning rullade flygplanet över kanten och försvann i djupet, med pilot och vätebomb. Bomben, som var 43 gånger mer kraftfull än den som släpptes över Hiroshima 1945, har aldrig återfunnits. Enligt USA ligger den i Filippinska sjön, 60 mil från den japanska ön Okinawa. När sanningen uppdagades 1989 väckte det upprörda känslor i Japan, av historiska skäl.  – Effekterna på miljön förväntas vara obefintliga, sa flottans talesperson James Kudla i samband med avslöjandet.  ⁠  Ubåten USS Scorpion, Azorerna, 1968 Ubåtar är en vanlig orsak till att stormakter tappar kontrollen över sina kärnvapen. Ubåten USS Scorpion gick till botten i Atlanten, nära ögruppen Azorerna, 1968. Ubåten drevs med en kärnreaktor och var bestyckad med två kärnvapentorpeder. I dag ligger ubåten på 3 500 meters djup, utan att man har kunnat bärga den eller säkra torpederna ombord.  Anhöriga till de 99 personer som dog när ubåten sjönk, liksom veteraner i den amerikanska flottan, krävde 2012 en utredning om varför ubåten sjönk, men flottan nekade till nya dykningar i närheten av ubåten. ⁠  Ubåten K-278 Komsomolets, Björnön, 1989 Den sovjetiska atomubåten K-278 Komsomolets sjönk i Norska havet 1989 efter att en brand utbrutit ombord. Av den 69 man starka besättningen lyckades 25 överleva olyckan. Ubåten ligger i dag på drygt 1 700 meters djup i det Norska havet, nära Björnön. Atomubåten var utrustad med två kärnvapenbestyckade torpeder som fortfarande finns ombord. Norge och Ryssland har kontinuerligt gjort undersökningar och mätningar av strålningsvärden vid vraket. Senast 2019 var ett norskt team nere och uppmätte strålning som var 100 000 gånger högre än det normala runt ubåten, rapporterade NRK. Orsaken till det är ett läckande rör från reaktorn. Tidigare ryska undersökningar har också visat radioaktiva utsläpp från reaktorn och att ubåten har omfattande skador, framför allt i den främre delen. Utgör bomberna en fara i dag? Enligt Jeffrey Lewis är risken för strålning från bomberna liten. De är designade för att hanteras mer eller mindre riskfritt av militär personal, säger han till BBC.  Risken för att de ska explodera är inte heller särskilt hög, enligt experter. Och att de ska hamna i orätta händer är också osannolikt, enligt Jeffrey Lewis. Han jämför med flygplan utrustade med svarta lådor, som även de är svåra att hitta om ett flygplan kraschar i havet. Därför är det högst otroligt att någon skulle kunna hitta vrak eller bomber, säger han till BBC.
Under kalla kriget tappade USA bort minst fyra bomber eller stridspetsar som fortfarande är borta. Enligt kärnvapenforskaren Jeffrey Lewis är mörkertalet för kärnvapen som hamnat på villovägar mycket stort.  Enligt Lewis är dock risken för att bomberna ska explodera eller hamna i fel händer väldigt liten.