Oslo feirer 400-årsjubileum. Vet du hvorfor?
En heftig bybrann. Halshugging av «hekser». Tvangsflytting av mennesker. Og en helt ny by. Jubileumshistorien er dramatisk.  – Tenk at historiene til Oslo-folk som meg, skal bli en del av jubileet og bevares for alltid. I Byarkivet! Fantastisk! Hasnain Asghar (20) ser ut over Stovner, stedet han har vokst opp, og stråler. I motsetning til mange vet han at Oslo jubilerer i år: Det er 400 år siden den gamle byen brant og den nye anlagt under Akershus festning. Og 100 år siden Christiania ble til Oslo. Programmet for feiringen er omfattende. Hasnain er en del av Osloove, et prosjekt der vanlige Oslo-folk deler sine historier. Opptakene blir bevart i Byarkivet til «evig» tid. Målet er 400 ulike fortellinger om Oslo. – Det er viktig at Stovner blir en del av det. Det har skjedd mye her mange vil snakke om. Livshistorier er viktig for kulturarv, sier Hasnan. Her skal byen ligge! Men først: Hva er det vi skal feire?  Vi spoler tilbake til middelalderen, da Oslo lå under Ekeberg med kirker, streter, boliger og havn.  Byen var flere ganger herjet av brann og bygget opp igjen. Men etter storbrannen i august 1624 fikk kong Christian i Danmark nok: Han nektet folk å bygge opp ruinene og ville flytte byen vest for Bjørvika. Der kunne den forsvares av Akershus festning.  27. september var kong Christian IV på plass, stilte seg under festningen og fastslo at «her skal byen ligge». Den skulle bygges i mur eller «utmurt bindingsverk». Christiania som den skulle hete, fikk 15 meter brede, rette gater, som i dag utgjør Kvadraturen. Midt i dramaet ble fire kvinner uskyldig dømt for å ha tent brannen. Om de ble brent eller halshugget er uklart. – Man lette etter syndebukker. De fikk Guds straff for å ha drevet med trolldom, sier Lars Emil Hansen, avdelingsleder ved Oslo museum.  Han er usikker på hvor mange Oslo-folk som faktisk kjenner historien. Men tirsdag åpnet Bymuseet en stor utstilling om temaet. Dermed er det rikholdige jubileumsprogrammet i gang. Krig, vold og svartedauden  Men 400 år etter brannen, graves det bokstavelig talt fortsatt i historien. Da Follobanen skulle bygges i 2013, ble forskerne fra NIKU bedt om å gjennomsøke traseen Middelalderparken. De fant nye brikker i puslespillet, fra store bygningsrester til spor av insekter, lus og veggdyr. – Det sier noe om leveforholdene, og hvem som bodde hvor, sier arkeolog Egil Lindhart Bauer. – Det varierte fra slum til høystatus. Å grave på kirkegården til Nikolaikirken ga mye ny viten. Med avanserte metoder kunne knoklene fortelle om alder, kjønn, sykdommer og skader på de døde. Ved hjelp av DNA-analyser ble Svartedauden påvist for første gang i Oslo.  – Vi fant også flere hodeskaller med dødelige kutt og huggskader. Det var åpenbart mye krig og vold, konstaterer han. Og tilføyer: – Det er sterkt å komme så tett på fortidens mennesker. I høymiddelalderen antar forskerne at det bodde rundt 3000–4000 mennesker her. På festningssiden bodde ingen. Krittpiper ga svaret Men også selve brannen får vi stadig vite mer om. Da Barcode-rekken i Bjørvika skulle bygges for eksempel, endevendte arkeologer fra Norsk Maritimt Museum grunnen.     Bryggene som en gang sto der gikk med i brannen. Men under to meter vann dukket det opp mer enn 1000 krittpiper som må ha stått på kaia i tønner.  – De var forvridde og viste at varmen i brannen må ha vært utrolig sterk, sier arkeolog Jørgen Johannessen. Utstrakt detektivarbeid måtte til for å fastslå hvilken av de mange brannene som hadde «stekt» skipslasten. Pipene kom fra London og ble tidfestet til mellom 1620 og 1640 på bakgrunn av formen. – Men det var for upresist, sier arkeologen.  Men da de sjekket årringene på tømmeret i kaifundamentet med såkalt dendroprøve, landet de på 1616.  – Innertier! Det er sjelden vi klarer å datere så presist, konstaterer han.  Fortellinger til fremtiden Tilbake på Stovner er altså Hasnain Asghar en del av fremtidens Oslo-historie. Han gleder seg over at journalist og historiker Cathrine Hasselberg gikk i gang med å samle fortellingene til «folk flest». Hun ville bidra til at ikke noen få får definere historiefortellingen.  Pr. i dag har hun drøyt 180 intervjuer. Målet i jubileumsåret er 400. – De blir tatt vare på i evigheten, konstaterer hun. Hasnain har både delt sin egen historie – og intervjuet andre. – Folk fra Stovner som har opplevd og gått gjennom noe. Fra 22. juli, drapet på Benjamin Hermansen og covid til ting i nærmiljøet, sier han. – Det skal være en gave til 400-årsjubileet.  Så smiler han bredt.  – Målet er at de skal være kilder som kan fortelle hvordan Oslo har vært. Om 500 år. Så historien ikke gjentar seg.
Oslo feirer i år at det er 400 år siden byen ble tvangsflyttet fra Ekerbergsiden til under Akershus festning. Årsaken var en voldsom bybrann. Arkeologiske funn avdekker stadig nye detaljer om hendelsene.  Det er i år også 100 år siden Oslo fikk tilbake navnet sitt etter 300 år som Christiania. Programmet for jubileet er omfattende og inkluderer blant annet et prosjekt hvor vanlige Oslo-borgere deler sine historier om byen