Politikernes kyniske bruk av koranbrenning
Flere partier i Oslo har brukt koranbrenningssaken for å sanke stemmer. Det er både kynisk og farlig.  Norske muslimer, imamer så vel som det muslimske sivilsamfunnet, har i årevis gjort en beundringsverdig innsats for å begrense den muslimske smerten og reaksjonene på koranbrenninger i Norge.  Selv der koranen er blitt brent foran moskeer og i nabolag og skapt frykt og uro blant muslimene. Så kommer Oslo Høyres byrådslederkandidat Eirik Lae Solberg og Geir Lippestads mikroparti Sentrum, og setter det hele på spill.  Det er dypt provoserende. Og det er dypt bekymringsfullt.  Et åpent sår Det Solberg gjør er mest alvorlig. Han besøker en moske i august, og holder en følelsesladet tale hvor han forteller over tusen muslimer til stede at Høyre skal hindre brenning av koraner på kommunens eiendom.  Muslimene tror på ham, de er sågar rørt. I alle år har de stemt på Arbeiderpartiet, og så er det Høyre som viser seg å forstå deres smerte.  En smerte de var i ferd med å håndtere – og kanskje ikke kjenne så sterkt på. For det er altså blitt gjort en møysommelig innsats av kalde hoder, og varme hjerter.  Så blir Eirik Lae Solberg konfrontert av VG om sine utsagn rundt koranbrenning. Han tar en u-sving, selvsagt skal han ikke forby koranbrenning, bare finne «egnede steder» å brenne koranen på. Han beklager om han var upresis. At han tør! I sin higen etter muslimske stemmer, latterliggjør han muslimer. Her er det visst en gruppe mennesker hvis følelser vi kan leke med.  Men vi kan ikke det. Se bare på det som skjer i Sverige og Danmark. Å oppleve at koranen brennes er sårt og ubeskrivelig vanskelig for muslimer. I nabolandene har koranbrenningene vært gnisten som har tent ilden.  At Lae Solberg tør!  Han har vist en hensynsløshet og en historieløshet vi ikke kan ta oss råd til. Selv når det er et kommunevalg.  Det samme gjør partiet Sentrum. De er mindre, nesten ubetydelige. Så de kan være enda mer kyniske. De kommer uansett ikke i posisjon i Oslo. De kjemper om ett mandat, det får de neppe. Derfor kan de være tøffere i trynet. By høyere enn Lae Solberg og Rødt og alt som er:  «Vi er de eneste som er mot koranbrenning»! «Nei til koranbrenning»! De har jaggu resolusjonsfestet nei til koranbrenning. Hva det betyr er akkurat like ullent som det høres ut som.  Ullent fra Sentrum Men i sosiale medier, på valgmøtene i moskeer og innvandrertette bydeler har partiets minoritetsrepresentanter en tydelighet og polemikk mot koranbrenning det ikke er dekning for i eget program.  Vil de egentlig forby koranbrenning? Nei da, men de anser SIAN sin koranbrenning som hatyring etter §185, hatparagrafen.  Men er det politikere som bestemmer hvordan den loven håndheves? Nei da, det er det politiet og domstolene som avgjør, sier Geir Lippestad på Dagsnytt 18 denne uken.  Før det har han sagt følgende: «Hadde det vært en fredelig demonstrasjon foran Stortinget der man brente Koranen fordi man var uenig i hva religionen står for er en annen ting, og det er jeg for». Han er altså for koranbrenning. Men partiplakatene sier «Nei til koranbrenning»  Hva gjelder egentlig?  Og har han forklart forskjellen til sine egne partifeller? Eller er det beleilig med forvirringen? Så lenge muslimene blir lurt til å stemme på Sentrum? I den tro at partiet skal stanse all koranbrenning av hensyn til muslimene og den trakasseringen de opplever?  Farlig spill Resultatet av dette farlige spillet er at minoritetsrepresentanter fra andre partier, særlig Arbeiderpartipolitikere, er blitt stilt til veggs, nærmest trakassert og avkrevd svar av et hissig publikum på ulike valgmøter.  For hva slags muslim er du egentlig om du ikke er for et forbud mot koranbrenning?  Å gjøre koranbrenning om til valgflesk er en samvittighetsløs lek med ilden.  Det som har skjedd i Oslo er med på å skape politikerforakt. Det skaper mistillit. Vi sliter allerede med lav valgdeltagelse hos innvandrerbefolkningen. På sosiale medier levnes politikere liten ære. Flere kommer ikke til å stemme i år.  Det er alvorlig. Alt med denne saken er urovekkende. Smertefullt For all del, det er en ærlig sak å jobbe politisk mot stans i koranbrenning. De fleste partier og Norges befolkning er mot koranbrenning, selv om de ikke vil forby koranbrenning.  Men pass ordbruken, og trå varsomt. Ellers kan vi få mer enn vi har bedt om. Freden er dyrekjøpt og skjør og under stadig arbeid. Først og fremst av muslimene selv. Derfor, bør politikere på stemmejakt ha respekt for de som i årevis har forsøkt å lindre smerten. For det er smertefullt.  Å brenne koranen er for meg et nedrig, usivilisert og høyst primitiv måte å uttrykke seg på. Men ytringsfriheten må gjelde.  Det vanskelige er når koraner brennes i nabolag. Av folk som er kjente muslimhatere.  Her må politiet og påtalemyndighetene gjøre en bedre jobb for å trygge den muslimske befolkningen. Bare slik kan vi hindre at de blir lett bytte for utspekulerte politikere på stemmejakt. Vi fortjener bedre. Norske muslimer fortjener bedre.
Flere politiske partier i Oslo blir kritisert for å utnytte saken om koranbrenning for å tiltrekke seg velgere. Oslo Høyres byrådslederkandidat Eirik Lae Solberg talte i en moské i august og lovte å forhindre koranbrenning på kommunal eiendom. Han har senere endret retning og sagt at han ikke vil forby koranbrenning, men finne "egnede steder" for det. Dette har skapt frustrasjon og følelse av falske løfter blant muslimer. Det lille partiet Sentrum er også kritisert for å være vage om deres holdning til koranbrenning. De har uttrykt at de er mot koranbrenning, men også markert at de ikke vil forby det. Artikkelen hevder at utnyttelsen av følsomme saker som koranbrenning for stemmesanking kan føre til generell mistillit og avsky mot politikere, spesielt blant det muslimske samfunn. Flertallet av norske befolkningen, inkludert de fleste politiske partiene, er mot koranbrenning, men vil ikke forby den, da dette kan innskrenke ytringsfriheten.