Jakten på gleden
Hun ble utropt som Marit Bjørgens og Therese Johaugs arvtager. Nå forteller langrennsløper Helene Marie Fossesholm om hvorfor de siste årene har vært så vanskelige. Helene Marie Fossesholm har flere ganger tenkt tanken: «Ville jeg hatt det bedre om jeg ikke hadde holdt på med ski akkurat nå?» Hun lander på samme konklusjon hver gang. Derfor startet hun også tirsdagens møte med pressen i Oslo på følgende vis:  – Jeg skal ikke slippe noen bombe. Dette er ingen begravelse.  Smilet og hennes sedvanlige lune replikk var tilbake. Det var godt å se etter innlegget hun la ut på Instagram forrige uke: – For meg har gleden ved idretten og treningen alltid vært viktigst. I høst fikk gleden seg en liten brist, jeg har ikke vært helt meg selv, hverken fysisk eller mentalt, skrev Fossesholm.  Innlegget vakte stor oppmerksomhet. Hun fortalte at hun må ta en fot i bakken. En av Norges mest profilerte utøvere skal ikke gå skirenn før jul.  I dette intervjuet forklarer hun hva som skjedde da hun publiserte innlegget – og hvorfor hun, til tross for problemene, nekter å legge opp.  – Var det siste jeg ville Allerede i desember 2021 kom forvarselet.  – Det har vært tungt både fysisk og psykisk, sa en preget Fossesholm etter et verdenscuprenn på Lillehammer.  Fjerdeplassen den gang var en enorm lettelse etter en tung høst. Hun hadde trent for hardt inn mot sesongen. Det ga svingende resultater. Dagen etter måtte en stiv Fossesholm hjelpes ut av målområdet av helsepersonell og daværende lagvenninne Therese Johaug.  Fossesholm gikk en fenomenal etappe på OL-stafetten noen måneder senere, men mobiliseringen kostet. Hun avsluttet sesongen sin der, uten å gå OL-tremila eller resten av verdenscupkonkurransene. Siden har prestasjonene fortsatt å variere. Mandag forrige uke publiserte hun Instagram-innlegget der hun fortalte om den tunge tiden, om at idrettsgleden hennes hadde fått seg en knekk. Etter høstens høydeopphold med resten av landslaget kjente hun at hun ikke var seg selv.  – Det kom snikende på. Plutselig var det siste jeg ville, å gå ut døren og gå på rulleski. Jeg kjenner også på dørstokkmila innimellom, men når du flere ganger kommer deg ut og bare gleder deg til å bli ferdig, så er det ulikt meg.  Da ble hun enig med seg selv om å ta en fot i bakken for å finne tilbake til gleden.  – Jeg har tenkt å holde på med dette i mange år. Hvis jeg skal gjøre det, er jeg nødt til å ha gleden i bånn. Ellers kan jeg drive med noe annet, sier Fossesholm til Aftenposten. Da hun publiserte Instagram-innlegget, rant hjerte-emojiene inn, blant andre fra Lucas Braathen, Therese Johaug og en haug med profilerte langrennsløpere. Støttemeldingene var mange. – Du er rå uansett!! Forbilde, skrev Tiril Udnes Weng, som vant verdenscupen sammenlagt forrige sesong.  For Fossesholm var det ikke noe alternativ å la andre fortelle om pausen.  – Jeg hadde lyst til å være den som formidlet det, i og med at det ikke bare var at jeg står over ett renn, men det var litt større enn det. Da blir det ganske personlig. Nekter å gi opp Hverken intervaller, roligere trening eller styrkeøkter fristet. Det var en uvant følelse for den ellers svært treningsvillige 22-åringen.  Hun har tidligere fortalt til VG at hun trente altfor lenge og for hardt da hun begynte å markere seg.  Nå var hun sliten og hadde lyst til å gjøre andre ting, som å sitte inne og se på TV.  – Det var ulikt meg, gjentar hun.  Hvorfor det ble sånn, er vanskelig for henne å svare på.  – Det har vært veldig mange opp- og nedturer de siste to årene. Når man får slag i trynet gang på gang, når man til slutt et punkt der det ikke er gøy lenger. Jeg har gått mange skirenn de siste årene – mange dårlige. Det er ikke farlig å gå dårlige skirenn, men når du evaluerer skirenn, prøver du å finne noe positivt. Det finner du alltid, men noen ganger er ikke det så lett heller. Så evaluerer man og kaster resten over skulderen, før man går neste renn og prøver på nytt.  Når man har gjort det mange nok ganger, blir det slitsomt i lengden. For Fossesholm har det tidvis vært så tungt at hun har vurdert sin fremtid som langrennsløper. Men hun gir seg selv det samme svaret hver gang. – Jeg ville angret som en hund hvis jeg hadde lagt opp. Det er ikke meg, jeg vil ikke gi meg. Jeg vet at dette egentlig er det beste jeg vet. Ja, dette er en jobb, men det er og hobbyen min. Akkurat nå er det tøft å stå i den hobbyen, men jeg hadde brukt så mange år på å komme over det. Jeg har tenkt på det, men det er helt utelukket, sier hun med en tone som understreker ordene. Vakte oppsikt Ski-Norge la merke til henne tidlig. Hun gjorde gode konkurranser mot vesentlig mer erfarne seniorløpere. Aftenposten kåret henne til Norges største langrennstalent allerede før hun var myndig. Eksperter og andre sammenlignet henne med både Therese Johaug og Marit Bjørgen, to av våre beste løpere noensinne.  – Vi kåret deg til landets største talent. Du ble sammenlignet med de to. Har det spilt noen rolle for – – Nei, absolutt ikke, svarer Fossesholm kontant.  – Forventningene fra alle rundt har ikke vært vanskelige å leve med? – Overhodet ikke. Jeg har forventninger til meg selv. Det er de jeg forholder meg til, og de er store nok fra før. Jeg er treningsivrig og en ivrig skiløper. Det kan være positivt, det er min største styrke og svakhet. Jeg må prøve å bruke det til min styrke, og det har jeg gjort i det siste. Hun har kommet seg opp av sin egen, personlige marianergrop. Den siste tiden har hun fokusert på middager og sosiale aktiviteter med venner og familie. Det og annen hjelp har fungert.  – Det går bra! sier Fossesholm når hun møter oss. Aller helst skulle hun vært med når verdenscupen starter i Finland kommende helg, men det er ikke det beste for henne akkurat nå. Hun tar én dag om gangen,  Tour de Ski er uaktuelt. Håpet er å gå skirenn en eller annen gang etter jul, men hun er mer enn langrennsløperen Helene. Gleden er det viktigste nå.
Langrennsløper Helene Marie Fossesholm har hatt et tøft år. Hun har vært fysisk og psykisk sliten, og idrettsgleden har fått seg en knekk. Fossesholm har bestemt seg for ikke å gå skirenn før jul. Hun vil fokusere på å finne tilbake til gleden ved sporten. Til tross for motgangen har Fossesholm ingen planer om å gi opp sporten. Hun blir motivert av egne forventninger og ser positivt på fremtiden.