– Jeg var 100 prosent sikker på at det ville skje noe 
– Et uttrykk for en ekstrem desperasjon og frustrasjon, sier professor Kjetil Tronvoll om de smittsomme Eritrea-opptøyene. To byer, to land, forskjellige steiner og stokker, men de samme scenene: Lørdag smalt det skikkelig mellom eritreere både i Bergen og i Tel Aviv. I Bergen utstyrte politiet seg med batonger, skjold, tåregass og elektrosjokkvåpen. Bakgrunnen for bråket var at Eritreisk forening i Hordaland skulle ha en markering lørdag kveld i anledning starten av  frigjøringskrigen mot Etiopia. Deres israelske kolleger begynte å skyte da de følte at «livet deres sto i fare». The Times of Israel skriver at 140 mennesker skal ha blitt skadet, 15 av dem alvorlig. Avisen Haaretz siterer en politimann på at voldsnivået «var på et nivå man bare ser på Vestbredden». Uroen i Norge og Israel føyer seg inn i en rekke med hendelser der eritreiske regimetilhengere og dets motstandere tyr til ekstrem vold. Voldsbruken eskalert For under en måned siden ble en kulturfestival kansellert på grunn av opptøyer i Toronto i Canada. 3. august kom det skrekkelige bilder fra en lignende festival utenfor Stockholm, der telt og biler sto i brann. I juli ble 26 politimenn skadet i den tyske byen Giessen, også det i forbindelse med en festival. – Jeg tror vi ser en ny dreining. Det har vært kritikk mot disse kulturfestivalene siden begynnelsen av 2000-tallet, men nå har bruken av vold eskalert, sier Kjetil Tronvoll. Han er professor i freds- og konfliktstudier ved Oslo Nye Høyskole og prorektor for forskning. – Bør alle steder hvor det arrangeres slike festivaler, være på tå hev? – Selvfølgelig! Det var klart at det ville bli uro i Sverige, men politiet var likevel uforberedt. Og jeg var 100 prosent sikker på at det ville skje noe i Bergen. – Hva er det egentlig som skjer? – Det er et uttrykk for en ekstrem desperasjon og frustrasjon. Regimet i Eritrea har tvunget mange av disse menneskene å velge lange, vonde fluktruter til Europa. Tusenvis har druknet på veien, og de kan ha opplevd tortur og trafficking. Så kommer de endelig frem til Europa og i dette tilfellet Norge. Der opplever de at det avholdes festivaler som støtter opp om regimets ideologi, sier Tronvoll og fortsetter: – I tillegg ser de at regimets håndlangere har søkt asyl eller oppholdstillatelse uten grunn. Men det er enda mer å være rasende for, ifølge Kjetil Tronvoll: – Eritreas regime utøver aktiv flyktningspionasje og det som kalles transnasjonal undertrykkelse. De har mange agenter som overvåker politisk aktivitet. Samtidig pålegger regimet alle eritreere i utlendighet i å betale 2 prosent inntektsskatt til regimet, hvis de ønsker å ha noe kontakt med hjemlandet, få innreise, eller opprette arverettigheter. – Sett utenfra ser bruken av vold særdeles dramatisk ut? – Ja, når noe sånt skjer i Bergen, en forstad til Stockholm eller en liten by i Tyskland, så er det naturligvis dramatisk. Men for eritreiske ungdommer som har levd med vold og undertrykkelse i alle år, er dette lite dramatisk. «Verst av de verste» NRK skriver at Freedom house, en amerikansk stiftelse som jobber for demokrati, omtaler Eritrea som «verst av de verste» når det gjelder frihet. Isaias Afwerki har vært president i landet siden 1993. Han var frigjøringsleder i Eritrea under krigen med Etiopia. – Han kommer til å dø som diktator, sier Tronvoll om presidenten. Over 300.000 mennesker skal ha flyktet fra Eritrea det siste tiåret, melder FNs høykommissær for flyktninger. FNs spesialrapportør kritiserte så sent som i mai Eritrea for tvangsverneplikt, inkludert av barn og eldre personer, tvangsarbeid, nasjonal- eller militærtjeneste på ubestemt tid, vilkårlig internering og grusom eller umenneskelig straff for folk som forsøker å slippe militærtjenesten. – Det er ingen tegn til bedring, skriver spesialrapportøren i rapporten. Ingen kan uttrykke seg kritisk til myndighetene, det finnes ingen pressefrihet og ingen demokratisk deltagelse. Hundrevis av eritreere er vilkårlig fengslet for å ha vist motstand mot regimet. Flere titall har vært forsvunnet i år eller tiår. Ett eksempel er den svensk-eritreiske journalisten og forfatteren Dawit Isaak, som har vært fengslet uten lov og dom i Eritrea siden 2001. – Disse festivalene er på mange måter et slags propaganda-instrument for den eritreiske presidenten. De brukes også til å kontrollere, spionere og rapportere hjem til regimet. Det som skjedde i Bergen, overrasket meg, men man skal ikke se bort fra at volden i andre byer har en smitteeffekt, sier Jon Harald Sande Lie, sosialantropolog og forsker 1 ved Norsk utenrikspolitisk institutt (Nupi).
Eritreiske demonstrasjoner med voldelige opptøyer har funnet sted både i Bergen, Norge og Tel Aviv, Israel. Ifølge professor Kjetil Tronvoll ved Oslo Nye Høyskole er volden et uttrykk for desperasjon og frustrasjon blant eritreere tvunget på lange og farefulle fluktruter til Europa av det eritreiske regimet. Eritrea, som er blitt styrt av president Isaias Afwerki siden 1993, anses som en av de «verste blant de verste» med tanke på frihet ifølge Freedom House.