{"word_count": 4300, "character_count": 33157}
L&#8217;Universit&#233; Technique Cluj-Napoca, Centre Universitaire Nord Baia Mare, Roumanie et l&#8217;Universit&#233; du Qu&#233;bec en Abitibi-T&#233;miscamingue, Canada vous invitent &#224; participer &#224; la deuxi&#232;me &#233;dition de la Conf&#233;rence internationale sur la communication de masse dans un contexte de propagande ayant comme th&#232;me: Rectitude politique, langue de bois et novlangueles 10 et 11 juillet 2020 &#224; Baia Mare en RoumanieArgumentaireLe pr&#233;sent appel vise &#224; encourager la participation de chercheurs et de chercheuses de diff&#233;rentes disciplines (litt&#233;rature, linguistique, analyse du discours, &#233;tudes culturelles, travail social, sociologie, philosophie, psychologie, &#233;ducation, sciences politiques, etc.), provenant de l&#8217;Europe de l&#8217;Est et de l&#8217;Europe de l&#8217;Ouest, ainsi que du Qu&#233;bec et du monde universitaire de partout ailleurs. Cette rencontre s&#8217;inscrira dans une r&#233;flexion sur la valeur de l&#8217;information dans nos soci&#233;t&#233;s globalis&#233;es. Face &#224; la rectitude politique[1], &#224; la langue de bois et &#224; la novlangue, il s&#8217;agit de s&#8217;interroger, de comprendre et d&#8217;analyser la mani&#232;re dont ces modes de communication de masse contribuent au vacarme g&#233;n&#233;ral; de saisir comment et pourquoi ils se propagent; de clarifier aussi de quoi ils parlent et &#224; qui ils s&#8217;adressent. En tant que fabrications publiques, leur finalit&#233; peut &#234;tre id&#233;ologique, politique, technologique, scientifique ou communautaire. Il faut se donner le temps de r&#233;fl&#233;chir critiquement ensemble &#224; ce sujet et de d&#233;velopper une litt&#233;ratie pour s&#8217;y orienter afin que tout cela prenne un sens.Lorsqu&#8217;il y a un manque de coh&#233;rence ou une contradiction entre les faits concrets de la vie quotidienne, dont les exp&#233;riences individuelles des humains et leurs repr&#233;sentations abstraites dans les diff&#233;rents discours/r&#233;cits publics, souvent m&#233;diatis&#233;s, nous devons nous poser des questions. Pourquoi cela se passe-t-il et comment la d&#233;mocratie est-elle comprise? Ce fa&#231;onnage continu du r&#233;el provoque-t-il ou non une rupture de coh&#233;rence g&#233;n&#233;ralis&#233;e qui participerait au malaise de nombreux citoyens et citoyennes? Quel est son impact sur la coh&#233;sion sociale et soci&#233;tale de nos pays respectifs? Est-il un champ de bataille rendu invisible par les m&#233;dias et le discours de sourds des politico-gestionnaires?Ce ph&#233;nom&#232;ne soci&#233;tal que nous venons de d&#233;crire bri&#232;vement - est aussi une strat&#233;gie politique. Cela n&#8217;a rien de nouveau. La formule de rectitude politique peut nous &#234;tre utile afin de saisir ce qui se passe. Celle-ci est une notion polys&#233;mique, donc floue. Emprunt&#233;e au jargon stalinien (1930), elle d&#233;signait &#171;&#160;un comportement de soumission et d&#8217;ob&#233;issance aveugle en faveur de la ligne dogmatique impos&#233;e par le comit&#233; central du Parti&#160;&#187;[2]. Dans les pays de l&#8217;ancien bloc sovi&#233;tique, les r&#233;gimes infligeaient ainsi leur id&#233;ologie en niant le r&#233;el des besoins, des intentions, des actions et des sensibilit&#233;s de la plupart de ses citoyens et citoyennes. En cons&#233;quence, au nom des libert&#233;s individuelles, la lutte pour l&#8217;affirmation des droits de la personne (de l&#8217;homme) &#233;tait devenue indispensable. La valeur de la libert&#233; des humains se situait-elle avant celle de l&#8217;&#233;galit&#233; &#171;&#160;communiste&#160;&#187;?De nos jours, la rectitude politique est aussi &#224; l&#8217;&#339;uvre en Occident et pr&#244;ne la sensibilit&#233; et le respect de la dignit&#233; des individus pouvant &#234;tre discrimin&#233;s en raison de leur alt&#233;rit&#233;. Leur diff&#233;rence est revendiqu&#233;e comme l&#233;gitime pour emp&#234;cher une vision d&#233;nigrante de celle-ci. Au d&#233;part, l&#8217;intention &#233;tait n&#233;cessaire afin de prescrire des relations plus &#233;quitables entre les gens, mais avec le temps, plusieurs la d&#233;noncent explicitement comme contr&#244;le social de la libre expression qui entrave tout d&#233;saccord ou toute contestation. La strat&#233;gie d&#233;ploy&#233;e est pos&#233;e comme une polarisation entre ceux qui la l&#233;gitiment et ceux qui la remettent en question. Cependant, en pla&#231;ant la d&#233;fense de l&#8217;&#233;galit&#233; &#171;&#160;n&#233;olib&#233;rale &#187; avant celle de la libert&#233;, une tension entre &#233;galit&#233; et libert&#233; s&#8217;installe et s&#8217;intensifie, et deux visions de ce que c&#8217;est la d&#233;mocratie se font face.Donc, un gouvernement et ses institutions peuvent agir &#224; rectifier les perceptions, les attitudes ou les comportements non appropri&#233;s en changeant certains termes pour d&#8217;autres expressions qui rehausseraient l&#8217;image des individus ou des actions dont la valeur est ignor&#233;e. En 1949, Orwell, s&#8217;inspirant du stalinisme pour son roman - 1984, nomme ce proc&#233;d&#233; la fabrication d&#8217;une novlangue (newspeak) officielle impos&#233;e. &#192; la m&#234;me p&#233;riode, Klemperer observe le d&#233;ploiement de la LTI (Lingua Tertii Imperii), cette langue du Troisi&#232;me Reich. Tout comme &#224; cette &#233;poque, l&#8217;espace public actuel est occup&#233; par plusieurs novlangues de gauche et de droite, dont la manag&#233;riale avec ses notions d&#8217;excellence, de performance et de productivit&#233;. C&#8217;est ainsi que la langue autoris&#233;e, qualifi&#233;e de politiquement correcte, peut entrer en opposition avec:Le &#171;&#160;vrai parler&#160;&#187;, dans le sens d'authentique, des gens ordinaires;Les mots permettant de critiquer ces nouveaux termes et de les remettre en cause;La langue comme lieu de questionnement et de r&#233;flexion.Y a-t-il une guerre, mais aussi une convergence, entre les novlangues de gauche et de droite&#160;? Ont-elles, comme d&#233;nominateurs communs, les m&#234;mes moyens communicationnels au service de la rationalisation excessive, de l&#8217;administration ou de la surveillance des repr&#233;sentations et des mots pr&#233;sent&#233;s publiquement&#160;? Les rapports soci&#233;taux entre majorit&#233; et minorit&#233;s se retrouvent-ils toujours invers&#233;s par une valorisation uniquement de ces derniers? Qui repr&#233;sente qui? Y a-t-il des limites au-del&#224; desquelles les recettes de la rectitude politique deviennent autoritaristes et coercitives? Quels sont les m&#233;canismes d&#233;mocratiques qui permettraient de les remettre en cause et d&#8217;en d&#233;battre? Comment &#233;viter que ce ph&#233;nom&#232;ne progresse jusqu&#8217;&#224; la fracture sociale?La novlangue facilite la rectitude politique par ses formules tr&#232;s pr&#233;cises. La langue de bois (de ch&#234;ne, de coton, de plomb, etc.) se construit par des &#233;nonc&#233;s insignifiants, vagues et interchangeables en &#233;vitant d&#8217;articuler ce qui est signifi&#233;. Ces deux syst&#232;mes linguistiques peuvent se confondre. Leurs affirmations sont fig&#233;es, rigides, st&#233;r&#233;otyp&#233;es, r&#233;p&#233;titives et ne s&#8217;adressent pas &#224; notre compr&#233;hension ni &#224; notre intelligence. L&#8217;absence de franc-parler se transforme en code, en jargon par des g&#233;n&#233;ralisations, des euph&#233;mismes, des lieux communs. Le vocabulaire politico-m&#233;diatique est truff&#233; de d&#233;clarations et de promesses qui ne disent presque plus rien. L&#8217;acceptabilit&#233; sociale est glorifi&#233;e tout en exigeant la docilit&#233; et la passivit&#233; citoyenne. Cela provoque de plus en plus le contraire de ce qui est pr&#234;ch&#233;. De plus, la qualit&#233; de l&#8217;enseignement offert dans nos soci&#233;t&#233;s est aussi questionn&#233;e. Dans nos universit&#233;s, quelle valeur donne-t-on &#224; la libert&#233; d&#8217;expression et &#224; la libert&#233; de conscience pour former quel type de professionnel? Ce milieu n&#8217;est-il pas trop accueillant &#224; la rectitude politique par l&#8217;instauration de pratiques d&#8217;&#233;vitement&#160;et d&#8217;autocensure limitant les libert&#233;s d&#8217;expression et p&#233;dagogique des professeurs, ainsi que leurs choix de sujets de recherche?&#160;La langue est-elle seulement un instrument pour exprimer nos id&#233;es sur la libert&#233; ou le lieu m&#234;me o&#249; nous exer&#231;ons cette libert&#233;?&#160;Les &#171;&#160;nouvelles&#160;&#187; repr&#233;sentations du r&#233;el &#233;difient imperturbablement une &#171;&#160;nouvelle&#160;&#187; normalit&#233; d&#233;contextualis&#233;e puisque les causes historiques et sociales sont effac&#233;es. Quel est leur impact sur nos mani&#232;res de penser lorsque notre &#233;laboration de sens d&#233;pend du contexte et des circonstances? Doit-on les rectifier et se laisser contr&#244;l&#233;s par une pens&#233;e unique? Est-ce de l&#224; que provient la dimension dogmatique qui prescrit la soumission de l'int&#233;r&#234;t public &#224; une &#171; classe sp&#233;cialis&#233;e &#187;, &#224; une nouvelle &#233;lite administrative? La plupart des mots deviennent-ils &#171;&#160;positifs&#160;&#187; et prot&#232;gent-ils les individus des &#233;carts de conduite au point de penser &#224; leur place? Les gens commencent &#224; manquer de mots pour exprimer, sans s&#8217;insulter, ce avec quoi ils ne sont pas d&#8217;accord ou&#160;pour le remettre en cause. Nous observons que plusieurs membres de la soci&#233;t&#233; deviennent indiff&#233;rents et apathiques, voire apolitiques. Devons-nous nous contraindre au silence public pr&#233;conis&#233; par la rectitude politique ou nous mettre en tension par rapport &#224; celle-ci et exprimer un contre-pouvoir citoyen? Quel est le r&#244;le du peuple? De quelle pens&#233;e critique avons-nous besoin dans ce &#171;&#160;royaume&#160;&#187; de la rectitude politique qui cache la pluralit&#233; des opinions r&#233;fl&#233;chies?Une crise mondiale de la communication de masse et de proximit&#233; est d&#233;cri&#233;e partout. Comment sommes-nous arriv&#233;s &#224; l&#8217;actuel contexte de communication publique qui produit sa rectitude politique comme id&#233;ologie et proc&#232;de par manipulation de masse &#224; l&#8217;aide de la novlangue et de la langue de bois? Les r&#233;actions visc&#233;rales des individus s&#8217;accumulent et le langage p&#233;joratif et insultant des messages dans les r&#233;seaux sociaux devient insupportable. Ces effets et des r&#233;sultats concrets apparaissent-ils comme autant d&#8217;&#233;vidences de la faillite id&#233;ologique de la rectitude politique, dont le vide de sens est le plus palpable?Modalit&#233;s de contributionLes propositions de communication doivent nous parvenir le 15 mars 2020 au plus tard.Elles n&#8217;exc&#233;deront pas 4000 caract&#232;res (espaces et titres compris). Elles peuvent &#234;tre transmises en roumain, en fran&#231;ais ou en anglais. Une r&#233;ponse quant &#224; l&#8217;acceptation ou non de votre proposition vous parviendra au d&#233;but du mois de mai 2020.Les propositions de communication seront &#233;valu&#233;es par le comit&#233; scientifique. Elles doivent obligatoirement &#234;tre accompagn&#233;es d&#8217;une bibliographie. Les crit&#232;res d&#8217;&#233;valuation seront&#160;:Pertinence par rapport &#224; la th&#233;matique et aux objectifs du colloque;Explicitation du contexte de la recherche ou de la pratique expos&#233;e;Coh&#233;rence des fondements th&#233;oriques ou m&#233;thodologiques soutenant la recherche ou l&#8217;exp&#233;rience de terrain.Les communications seront ensuite rassembl&#233;es par th&#233;matique pour la constitution des diff&#233;rents ateliers. Chaque communication sera d&#8217;une dur&#233;e de 20 minutes, suivie de 15 minutes de discussion. Pour d&#233;poser les propositions de communication et pour toutes informations compl&#233;mentaires : http://litere.cunbm.utcluj.ro/multiculturalism/fr/comite-organisation.htmlComit&#233; scientifiqueAdrian Oţoiu, PhD, Universit&#233; Technique de Cluj-Napoca, Centre Universitaire Nord de Baia Mare, Facult&#233; des Lettres, RoumaniePetru Dunca, PhD, Universit&#233; Technique de Cluj-Napoca, Centre Universitaire Nord de Baia Mare, Facult&#233; des Lettres, RoumanieCatinca Adriana Stan, PhD, Universit&#233; Laval, Facult&#233; des Sciences de l'&#201;ducation, CanadaDan Horațiu Popescu, PhD, Partium Christian University, OradeaNotes[1] Ce terme et l&#8217;anglicisme &#171;&#160;politiquement correct&#160;&#187; proviennent de l&#8217;expression anglaise politically correct.[2] ALBER, J.-L. (2002). &#171; De l&#8217;euph&#233;misation: consid&#233;rations sur la rectitude politique &#187;. Dans Les mots du pouvoir: Sens et non-sens de la rh&#233;torique internationale, prgr. 5. Gen&#232;ve: Graduate Institute Publications. https://books.openedition.org/iheid/2461[3] ALBER, J.-L. (2002). De l&#8217;euph&#233;misation: consid&#233;rations sur la rectitude politique. Dans les mots du pouvoir: Sens et non-sens de la rh&#233;torique internationale, pargr. 5. Gen&#232;ve: Graduate Institute Publications. https://books.openedition.org/iheid /2461[4] Termenul provine din limba engleză: politically correct[5] ALBER, J.-L. (2002). De l&#8217;euph&#233;misation: consid&#233;rations sur la rectitude politique. Dans les mots du pouvoir: Sens et non-sens de la rh&#233;torique internationale, prg. 5. Gen&#232;ve: Graduate Institute Publications. https://books.openedition.org/iheid /2461Universitatea Tehnică Cluj-Napoca, Centrul Universitar Nord Baia Mare, Rom&#226;nia și Universitatea din Qu&#233;be, Abitibi-T&#233;miscamingue, CanadaVă invită să participați la a doua ediție a Conferinței Internaționale COMUNICAREA DE MASĂ &#206;N CONTEXTE PROPAGANDISTICE av&#226;nd ca temă: CORECTITUDINEA POLITICĂ, LIMBAJUL DE LEMN ȘI NOUA LIMBĂ10-11 iulie, 2020Baia Mare, Rom&#226;niaApel la conferințăAcest APEL LA CONFERINȚĂ vizează &#238;ncurajarea participării cercertătorilor din diferite domenii (literatură, lingvistică, analiza discursului, studii culturale, asistentă socială, sociologie, filozofie, psihologie, educație, științe politice, etc.) &#8211; provenind din Europa de Est și de Vest, c&#226;t și din Qu&#233;bec sau medii academice din alte zone ale lumii &#8211; la o &#238;nt&#226;lnire internațională menită să pună &#238;n discuție valoarea informației &#238;n societățile noastre globalizate. Lu&#226;nd ca puncte de reper corectitudinea politică[4], limbajul de lemn și noua limbă (newspeak), intenția noastră este de a pune &#238;ntrebari, a analiza și &#238;nțelege &#238;n ce mod acest tip de comunicare contribuie la vacarmul general; de a observa si a recunoaste cum și de ce aceastea se propagă și cui se adresează. Ca producții publice &#238;n contexte propagandistice, finalitatea lor poate fi ideologică, politică, tehnologică, științifică sau comunitară. Invitația organizatorilor este de a le studia critic &#238;mpreună și de a dezvolta criterii si puncte de reper pentru mai buna lor &#238;nțelegere.Atunci c&#226;nd există o lipsă de coerență sau o contradicție &#238;ntre faptele concrete ale vieții cotidiene, &#238;ntre experiențe individuale ale oamenilor și reprezentațiile lor abstracte &#238;n mesaje și discursuri publice mult prea des mediatizate, trebuie să ne punem următoarele &#238;ntrebări: de ce se &#238;nt&#226;mplă acest lucru și cum este democrația &#238;nțeleasă? Provoacă această modelare continuă și accelerată a realului o ruptură generalizată a coerenței care implicit duce la disconfortul democratic și psihologic a numeroși cetățeni? Care este impactul asupra coeziunii sociale și civile ale țărilor noastre? Este acesta un c&#226;mp de luptă foarte bine mascat de mass-media și discursurile golite de sens ale politico-managerilor actuali?Acest fenomen societal descris mai sus este &#238;nainte de toate o strategie politică, niciunul din mecanismele deja menționate nefiind noi. Termenul de corectitudine politică poate elucida acest lucru, el fiind &#238;n sine o noțiune polisemică. &#206;mprumutată din jargonul stalinist (1930), ea desemna &#8222;un comportament de supunere și ascultare oarbă &#238;n favoarea liniei dogmatice impuse de comitetul central al partidului&#8221;[5]. &#206;n țările din vechiul bloc sovietic, regimurile politice &#238;și impuneau ideologia lor, neg&#226;nd nevoile reale, intențiile, acțiunile și sentimentele majorității cetățenilor. &#206;n consecință, &#238;n numele libertății individuale, lupta pentru afirmarea drepturilor omului a devenit indispensabilă, lucru care a situat valoarea libertății oamenilor &#238;naintea egalității &#8222;comuniste&#8221;.&#206;n zilele noastre, corectitudinea politică joacă un rol esențial &#238;n Occident susțin&#226;nd sensibilitatea și respectul demnității indivizilor care ar putea fi discriminați din cauza diferenței lor. Alteritățea lor este revendicată ca legitimă pentru a &#238;mpiedica o viziune denigrantă a acesteia. La &#238;nceput, intenția a fost necesară pentru a prescrie relații mai echitabile &#238;ntre oameni, dar cu timpul, mai multe persoane au desemnat-o explicit drept controlul social al exprimării libere menit să descalifice orice dezacord sau orice contestație. O polarizare periculoasă se instalează puțin c&#226;te puțin &#238;ntre cei care o legitimează și cei care o pun sub semnul &#238;ntrebării. Plas&#226;nd apărarea egalității &#8222;neoliberale&#8221; &#238;naintea apărării libertății &#238;n sine, tensiunea &#238;ntre egalitate și libertate se intensifică &#238;n numele viziunilor opuse a ceea ce democrația ar trebui să &#238;nsemneAstfel, un guvern și instituțiile sale pot acționa pentru a transforma percepțiile, atitudinile sau comportamentele &#8222;greșite&#8221;, schimb&#226;nd unii termeni cu alte expresii care sporesc imaginea indivizilor sau a acțiunilor ale căror valoare este ignorată. &#206;n 1949, Orwell s-a inspirat din stalinism &#238;n romanul său &#8222;1984&#8221;, numind acest procedeu fabricarea unei noi limbi (newspeak) oficiale impuse. &#206;n aceeași perioadă, Klemperer observă implementarea LTI (Lingua Tertii Imperii), așa numita limbă a celui de-al treilea Reich. Spațiul public actual este de asemenea ocupat de o multitudine de noi limbi de dreapta și de st&#226;nga, dintre care ușor observabil ar fi limbajul managerial, cu noțiunile sale de excelență, performanță și productivitate. Astfel, limba autorizată, calificată corect politic, poate intra &#238;n opoziție cu:Adevăratul &#8222;mod de a vorbi&#8221; al oamenilor obișnuiți ( &#238;n sensul de autentic);Cuvintele care permit criticarea sau punerea la &#238;ndoială a acestor noi termeni;Limba ca &#8222;loc de analiză și de reflecție&#8221;.Există oare un război, dar și o convergență &#238;ntre noile limbi de dreapta și st&#226;nga? Au ele același numitor comun, aceleași mijloace de comunicare puse &#238;n slujba raționalizării excesive, a administrării sau a supravegherii reprezentăriilor și a cuvintelor prezentate public? Sunt rapoartele societale &#238;ntre majoritari și minoritari inversate de către o valorizare identitară unică a acestora din urmă? Cine reprezintă pe cine? Există limite dincolo de care rețetele corectitudinii politice devin autoritariste și coercitive? Care sunt mecanismele democratice care permit să fie puse &#238;n discuție și dezbătute? Cum să evităm ca acest fenomenn sa progreseze p&#226;na la ruptura socială?Noua limbă (newspeak) facilitează corectitudinea politică, formulele sale fiind foarte precise. Limba de lemn se construiește prin propoziții nesemnificative, vagi și interschimbabile, evit&#226;nd articularea a ceea ce este semnificativ. Aceste două configurații lingvistice pot fi ușor confundate: afirmațiile lor sunt fixe, rigide, stereotipice, repetitive și nu se adresează nici &#238;nțelegerii, nici inteligenței noastre. Absența autenticității se transformă &#238;n cod, &#238;ntr-un jargon de generalizări, eufemisme, banalități. Vocabularul politico-mediatic (sau managerial) este plin de declarații și promisiuni care nu spun nimic. Acceptabilitatea socială este glorificată și &#238;n acelas timp, sunt cerute docilitatea și pasivitatea cetățenilor. Acest lucru provoac&#226;nd din ce &#238;n ce mai mult conflict. Astfel, calitatea &#238;nvățăm&#226;ntului oferit &#238;n societățile noastre este pusă sub semnul &#238;ntrebării. Ce valoare oferă universitățile noastre libertății de exprimare și libertății conștiinței pentru a forma ce fel de profesioniști? Acest mediu este oare prea primitor cu corectitudinea politică, &#238;n special prin prisma instaurării practicilor de evitare și autocenzură, limit&#226;nd at&#226;t libertatea academică a profesorilor, c&#226;t și alegerea lor &#238;n ceea ce privește subiectele de cercetare? Este limba doar un instrument ajutător &#238;n vederea exprimării ideilor despre libertate sau chiar locul unde ne exprimăm această libertate?&#8222;Noile&#8221; reprezentări ale realului edifică o &#8222;nouă&#8221; normă decontextualizată, deoarece cauzele istorice și sociale sunt șterse. Care este impactul său asupra modului nostru de a g&#226;ndi, atunci c&#226;nd sensul elaborat depinde de context și de circumstanțe? Trebuie să le rectificăm și să ne lăsăm controlați de o g&#226;ndire unică? De acolo provine dimensiunea sa dogmatică care prescrie supunerea interesului public unei &#8222;clase specializate&#8221;, unei elite administrative? Marea majoritate a cuvintelor devin pozitive. Protejează ele indivizii de deviații de conduită p&#226;nă la punctul &#238;n care g&#226;ndesc &#238;n locul lor? Oamenii nu-și mai găsesc cuvintele pentru a exprima, fără a insulta ideile cu care ei nu sunt de acord sau care &#238;i provoacă. Putem observa cu ușurință cum mulți membri ai societății devin indiferenți și apatici, apolitici. Ar trebui să ne complacem &#238;n această tăcere publică preconizată de corectitudinea politică sau să o punem &#238;n dezbatere, exprim&#226;nd astfel o contra-putere a cetățenilor? Care este rolul poporului? De ce fel de g&#226;ndire critică avem nevoie &#238;n acestă &#8222;domnie&#8221; a corectitudinii politice care ascunde pluralitatea opiniilor?O criză globală de comunicare &#238;n masă și proximitate este decretată peste tot. Cum am ajuns &#238;n contextul actual al comunicării publice care &#238;și construiește corectitudinea politică ca ideologie și se realizează prin manipularea masei cu ajutorul noii limbi, știrilor false și al limbii de lemn? Reacțiile viscerale ale indivizilor se acumulează, iar limbajul derogatoriu și mesajele insultătoare de pe rețelele de socializare devin insuportabile. Sunt aceste efecte și rezultate concrete dovezi ale falimentului ideologic al corectitudinii politice, dintre care lipsa de sens este cea mai palpabilă?ParticipareData limită pentru trimiterea propunerilor este 15 mai 2020.Acestea nu vor depăși 4000 cuvinte (spații și titluri incluse). Ele pot fi redactate &#238;n rom&#226;nă, franceză sau engleză. Un răspuns &#238;n ceea ce privește acceptarea propunerilor va fi transmis p&#226;nă la &#238;nceputul lunii mai 2019.Propunerile de comunicare vor fi evaluate de către comitetul științific. Ele vor fi &#238;nsoțite obligatoriu de o bibliografie. Criteriile de evaluare vor fi:Pertinență &#238;n raport cu tematica și obiectivele colocviuluiExplicarea contextului cercetării sau a practicii expuseCoerența fundamentelor teoretice sau metodologice, susțin&#226;nd cercetarea sau experiența de teren.Comunicările vor fi ulterior grupate &#238;n funcție de tematică pentru construirea diferitelor ateliere. Fiecare comunicare va avea o durată de 20 minute urmată de 15 de minute de discuții.Pentru a trimite propuneri de comunicare și pentru orice informații suplimentare: http://litere.cunbm.utcluj.ro/multiculturalism/fr/comite-organisation.htmlTechnical University of Cluj-Napoca, North University Centre of Baia Mare, Romania and Universit&#233; du Qu&#233;bec en Abitibi-T&#233;miscamingue, Canada invite you to take part in The 2nd International Conference Mass communication in the context of contemporary forms of propaganda with the theme Political correctness, wooden language and newspeaDate and place10-11 July, 2020Baia Mare, RomaniaArgumentWhen there is a lack of coherence or even a contradiction between the tangible facts of everyday life, between the individual experiences of ordinary people and their abstract representations in public messages and discourses often mediatized, one should ask the following questions: why do such things happen and how is democracy understood? Does this continuous and accelerating (re)shaping of reality cause a generalized breakdown of coherence leading to the democratic and psychological discomfort of numerous citizens? What impact does it have on a country&#8217;s social and civic cohesion? Is this a battlefield well camouflaged by mass media and the senseless discourses of present-day politicians or managers?This above-mentioned social phenomenon is also a political strategy, none of the discussed mechanisms being new. The use of the polysemous notion of political correctness is necessary in order to distinguish them. Borrowed from the Stalinist jargon (1930), this concept made reference to a &#8220;state of obedience and blind submission that aligned itself with the dogmatic ideology imposed by the central committee of the party[3]. In the ex-Soviet countries, the political regimes used to impose their own ideology, denying the real needs, intentions, actions and feelings of the great majority of the citizens. As a consequence, for the purpose of individual freedom, the fight for human rights became indispensable. Human freedom became valued more than &#8220;communist&#8221; equality.Nowadays, political correctness also plays an essential role in the West. In this way, leading to advocate for the sensitivity and dignity of those who might be in danger of being discriminated against due to their differences. Their otherness is claimed to be legitimate so as to prevent a vilifying perspective on them. At the beginning, the intention was justified by the desire to prescribe more equal relationships between individuals, but in time, many begun to denounce it as the social control of people&#8217;s freedom of expression, meant to disqualify any disagreement or divergence. And thus, a dangerous polarity slowly arises between those that legitimate political correctness and those that question its validity. By placing &#8220;neoliberal&#8221; equality higher than freedom itself, the tension between equality and freedom intensifies in the name of these opposing visions of democracy.A government and its institutions can take action towards rectifying the inappropriate perceptions, attitudes and behavior, replacing some terms with other expressions that could improve or emphasize the image of the people or actions that are thought to be undervalued. In 1949, Orwell used the Stalinist example in his &#8220;1984&#8221; novel, naming the creation and imposition of a new official language newspeak. At the same time, Klemperer spoke about the implementation of LTI (Lingua Tertii Imperii), the so-called language of the Third Reich. Our current public space is also occupied by a multitude of new right-wing or left-wing correct languages. One easily identifiable example is the managerial language with its terms of excellence, performance and productivity. In this way, the authorised language of the times, politically correct, can easily be in conflict with:The authentic way of speaking of ordinary people;The words that allow for the critique or questioning of these new terms;Language as a &#8220;locus&#8221; of reflection and analysis.Is there a war, as well as a convergence, between the new right-wing and left-wing newspeak? Do they have the same common denominators, the same means of communication, aiming for excessive rationalization, strict administration and supervision of representations and publicly expressed words? Are the societal relations between majority and minority groups always reversed by a unique valorization of the latter? Who represents who? Are there limits beyond which the networks of political correctness become authoritarian and constrictive? Which are the democratic mechanisms that would allow for questioning and debate? How can we avoid social fracture? RapportsThe newspeak facilitates political correctness, its formulae being quite precise. The wooden language conveys senseless, vague and interchangeable statements, avoiding the articulation of what is actually meant. These two linguistic configurations are easily confused: their assertions are fixed, rigid, stereotypical, repetitive and address neither our understanding nor our intelligence. The absence of authenticity becomes a code, a jargon of generalizations, euphemisms and truisms. The vocabulary used in political, economic or mass media discourses abounds in resolutions and promises that do not say anything. Social acceptance is glorified and at the same time, citizens&#8217; obedience and passivity are required. In fact, this leads to constant dissatisfaction and conflict. As a result, the quality of education in our societies is questioned. How much freedom of expression and freedom of conscience do our universities offer? Under these limitations what kind of professionals are graduating? Academic circles are not too welcoming when it comes to political correctness especially because it brings about avoidance and self-censorship, restraining the academic freedom of professors and their choice of research subjects. Is language just a tool that helps us express ideas about freedom or the very place where we express this freedom?The new representations of reality shaped a new norm of de-contextualization, as the historical and social causes are erased. What might be its impact on our way of thinking, when meaning we create depends on context and circumstances? Do we have to rectify everything and let ourselves be controlled by a single perspective? Is the dogmatic dimension, requiring the submission of public interest to a &#8220;specialized class&#8221; of people, an administrative elite rooted in this de-contextualization? The great majority of words become positive. Do they protect the individuals against behavioral deviations until politically correct formulas start thinking in their place? People no longer find the words to express themselves without insulting when they disagree with or are provoked. We can easily notice how many members of society are becoming indifferent and unresponsive, even apolitical. Must we be constrained to this public silence required by political correctness or should we challenge it by our counter-power citizen actions? Is this the role of popular dissatisfaction? What kind of critical thinking do we need in this all-embracing context of political correctness that hides the plurality of opinions?Many declare a global crisis in communication. How did we reach the current context of public communication, built exclusively on political correctness, functioning through mass manipulation, newspeak, fake news and wooden language? The visceral reactions of ordinary people are adding up and the insulting messages we are constantly exposed to on social media channels are becoming almost unbearable. Are these real effects and results, the evidence of the ideological failure of political correctness?Submission guidelinesThe abstracts are to be sent no later than May 15, 2020.They can not exceed 4000 characters (including spaces and titles). They can be written in Romanian, French or English. An official answer regarding the acceptance or rejection of your proposals will be sent by the beginning of May.The abstracts will be assessed by the scientific committee of the conference and must be accompanied by a short bibliography. The evaluation criteria are the following:Pertinence to the general topic and objectives of the conference;Explicitness of the research context or practice;Explicitness of the theoretical and methodological bases that endorse the research or field experience.The papers will be grouped according to their topic so as to be presented in different workshops. The presentations will not exceed 20 minutes, being followed by 15 minutes of discussions.The abstracts should be sent to the following addresses:http://litere.cunbm.utcluj.ro/multiculturalism/fr/comite-organisation.htmlScientific CommitteeAdrian Oţoiu, PhD, Universit&#233; Technique de Cluj-Napoca, Centre Universitaire Nord de Baia Mare, Facult&#233; des Lettres, RoumaniePetru Dunca, PhD, Universit&#233; Technique de Cluj-Napoca, Centre Universitaire Nord de Baia Mare, Facult&#233; des Lettres, RoumanieCatinca Adriana Stan, PhD, Universit&#233; Laval, Facult&#233; des Sciences de l'&#201;ducation, CanadaDan Horațiu Popescu, PhD, Partium Christian University, Oradea