# hòmens

## Catalan

### Étymologie

    (XIIIᵉ siècle) Du latin hŏmĭnēs, accusatif pluriel de hŏmo, hŏmĭnis.

### Forme de nom commun

hòmens, masculin

* (valencien) (baléare) Pluriel de home.
   * Per delitar, los hòmens vida volen, e sens delit en lo món no treballen, e quant d'aquest lo viure los atallen, tant han dolor com delit haver solen. — (Ausiàs March, Cobrir no pusch la dolor qui·m turmenta)
   * Són hòmens, aquells, que ningú en té res que dir: estalviadors, casolans, de costums ordenades, religiosos, tot lo que vulgau; mes són canalla de cap a peus, i l'ànima els pudiria si les qualitats de l'ànima fossin perceptibles a l'olfato, o si eixos hòmens tinguessin qualsevol d'aquelles coses que des de temps immemorial se n'ha vingut dient ànima. — (Robert Robert, Un tros de paper - Uns hómens de bé)
   * Los hòmens, si deixeran mullers, Joan imitant en lo món francs militant, ab Jesús triomfaran. — (Jaume Roig, Espill.)

**Notes**

* Il s’agit de la forme ancienne, directement issue du latin, maintenue avec vitalité en valencien et en ibizois, et ailleurs souvent perçue comme un archaïsme.

**Variantes orthographiques**

* homens (Archaïsme)

**Variantes dialectales**

* homes
