ערב 
אפל ואפרפר על רקע השמיים; פשטה מלכות צלליו של פיקוס רב ענף; הוא נם דומם דמומה אמת המים; וערב מרטט כעדר ענניו.; אחר, נשק אדם בדמי כף יד חיוורת; אלי באים שירים יפים ועצובים; אני רואה שעה צנועה עוברת; למסוך גוון אפל בלהקות עבים.; הרכין ראשו, צנח על סף הדלת.; הליט בעפעפיו עיניו האדומות.; ופתע קם נירעד עם רוח מתחלחלת; לנעול את הדרכים אל הדממות.; זקיפים הציב, והשביעם בלחש; מול לילה ורוחות, מול פחד וצללים,; ויד ביד שתיקה עימו הלכה; לתעות שבויית לייבב במישעולים.; 