אופליה הקטנה
אופליה הקטנה הייתה גדולה ממני.; ובעיניה שקט לא מכאן.; אופליה הקטנה הייתה יפה ממני.; וחכמה ממני כל הזמן.; בגיל חמש עשרה היא התמסטלה מיין.; היא לא לבשה מתחת שום דבר.; האנשים אמרו והם אומרים עדיין.; שהיא נותנת שם לא טוב לכפר.; היא ישנה עד סוף הצהריים.; כמו אינדיאני היא צבעה את הפנים; בכל מיני צבעים שלא יורדים במים; ואמא התביישה מהשכנים.; אופליה הקטנה רצתה תמיד לנוח; היא לא הבינה מה זאת אהבה; הכדורים שלה עשו לה מצב רוח רע; ומין צורה כזאתי עצובה. עצובה.; אני זוכר אותה יפה ומחייכת; כשלקחו אותה בסוף אל המוסד; וארבעים דודים עמדו על יד הדלת; ובתור נישקו לה את היד.; כבר חמש שנים מילה היא לא כתבה לי; את הפנים שלה קשה לי כבר לזכור; ורק ההורים שלה אמרו שזה נורמאלי.; שזה רק משבר ושזה יעבור.; ובליל סופה אני חולם עליה.; יחפה הולכת על החוף.; קוטפת את השמש, קוטפת את הירח.; את הפרחים שאי אפשר לקטוף.; אופליה הקטנה...; 