מלח 
לא היה למולה נמל אישי; ובלילה חרישי; היה שולח על המים איזה שיר; יבשתי. עם כל אהבתו הוא שר; תמיד אותם שירי היבשה; וכך מפליג היה; עד שעיניו נעצמו כעין הים; והוא התחיל מאמין כמו כולם; אמונה ימית אצילה; שבבוא שעת הצלילה; יקרעו גם בשבילו; אמות אחדות מאותו מפרש ישן; להתעטף לקראת הדרך הקשה; בהיאספו אל משפחות הים; כשהדולפינים דולקים אחריו; ובחופים מתרגשת סערה; שהולך מלח לשוב אל ימו; ומה שלא נתנה היבשה אמו; ייתן אולי הים.; 