לא עוד עגונה
והתינוק נימול ברוח; נועץ שיניו בבשר האב; ואת היית האם נשארת כאן בלעדיו; שערותייך מחזיקות עולם; בצלחתך פתיתי נשורת; ועל הלחם הממרח שמסכן; כולם היו בנייך נשארת עוד הגונה; והתינוק הפך זקן; לא עוד עגונה; לא עוד עגונה; לא עוד עגונה; לא עוד; והזקן הולך בתלם; ורידי ידיו מראים הכל; הוא מחפש עשן כדי לשים פרחים; ולבסוף הופך תינוק; לא עוד עגונה...; עכשיו את מול שולחן יושבת; פירות בשלים ויין מר; את מנסה כי זאת האהבה האחרונה; ועוד מעט יהיה לך קר; לא עוד עגונה...; 