הזר המקנא לחן רעייתו
אל תלבשי את שמלת החג; אל תצחקי לעולם; מסביבך יחנף ויפתה וילהג; ואני מעגל עולמים לך חג; ואני על קוו כמו עיט חג; ממלטך מבני חם ונוצרך מקהלם; לבל תראי שמש לבל תדעי חג; לבל תצחקי לעולם; אם תנוסי אל סתר בית; אם בשבת רעים תשטי; לא תנוסי מקול העיט; המצעק לך אשתי אשתי; אל גובה מתנייך ויקר רגלך; מי עפר יגלה מעיני; כמו נר אלווך וכאויב ארגלך; כי שלי את כולך כולך כולך; בחזיז צפורנייך ובגץ עגילך; ורואייך שונאי וחובך מעוני; ונבקע העפר בו תדרוך רגלך; ובקעו מעפר עיני; ובלכתך אל משכב בשניים; וביצוע זרים תשעטי; לא תנוסי מאיש העיניים; המצעק לך אשתי אשתי; מאצבע זרים ממבט ונשימה; קנאתי תסובך כאם; ושמתיך לשמה וישבת נשמה; לא חנך ירצה לא קולך ישמע; והקפצתי עלייך זקנה בת יומה; ויפוצו עוגבייך ולא נשיבם; וזכרת לי כל אלה עד כלות נשימה; רעיה רעיה ואם; ובהיות בינתך לחושך; ובנושכך בקללה את רישתי; מה נותר לו לאיש החושך; המצעק עוד אשתי אשתי; 