סופו של קיץ
רוחות נשקו את פני הים; ויום נוסף של קיץ תם; וטעם מלח משכר את כל החוף; ודוגיות שוב נקשרות, אל קצות המזחים; וזה סימן שבא לקיץ סוף.; זמורות בכרם מיותם,; צרובות מחום של קיץ חם; וצל ענן כבר מטייל כולו רטוב; והחריש יוצר תלמים, חומים ואדומים; וזה סימן שבא לקיץ סוף.; והאופנה אט משתנה, ממש כדרך העונה; מן זמן מוזר כזה, בין קיץ ובין סתיו; ורוח החמסין נדם, שותק כמו נכלם; וזה סימן שבא לקיץ סוף.; 