בסוף הזמן
שוב נמלט אל זכרון שהתרפה ; ונעלם רחוק, אל מחשבה אחרת ; עובר ושב – אותו מבול, אותו שרב ; ועוד יד אחת בוכה, אחת צוחקת. ; בסוף הזמן, בין שמש והים ; הנוף כבֶה ברגע ; ונד לא נד, רוגע ונפעם ; מקשיח ושוקע... ; מקצה עולם המרוחק לכדי שנות אור ; אני רוצה, רוצה ולא מצליח ; לגעת שוב, לפני שיעבור ; ואת שרידיי האחרונים אחריו יזניח ; בקול הים ושמש וכוכב ; מושט, נישא ברוח ; חומק, ניתץ האור המשוגע ; נטול חידה וכח.; 