רחוב ילדותי
שוב חזרתי, רעיי, אל רחוב ילדותי,; כי רציתי לפגוש ילדים שכמותי.; גם ביקשתי לבדוק אם עקבות העבר; עוד נותרו, או חלפו ואבדו זה מכבר.    ; כי רציתי לספוג את אותם הימים,      ; שקרשים נשרפו בשביל מים חמים,    ; ועשן ארובות היתמר על גגות.             ; גם ריחות נפלאים אז היו לעוגות.             ;  מי זוכר ששיחקנו "כדור הקפה"?                             ; ומי עוד מדבר באותה השפה                                     ; שדיברו הילדים במורדות הכרמל                                ; במשחק "מחניים", ב"קלאס" או ב"סמל"?                                       ; פזמון (x2)              ; זו הייתה ילדותי התמימה, היפה.; זו הייתה ילדותי בחיפה.                               ; כה ייחלתי לפגוש את חברי ילדותי,; שהכיתי אותם והיכו הם אותי                                      ; לפעמים ברצינות, לפעמים רק בצחוק.                            ; זה קרה כבר מזמן, והזמן כה רחוק.                                 ; האמת - לא פיללתי אז כלל שאפגוש; שם את כל חבריי ליד גזע הברוש.; אבל גם אם חשבתי שזה העיקר,; נעלמו ידידיי  גם העץ נעקר!; ועכשיו אין לבכות על אותן השנים,; כי הכול התחלף, השתנו הזמנים.; גם אותם אנשים שהיו - הם אינם,; אבל רק הבתים - הם עדיין ישנם!; פזמון  (x2); זו הייתה לי ילדות רחוקה ויפה.                            ; זו הייתה ילדותי בחיפה. ; מעניין איך בטון עוד מחזיק מעמד,; ושיני העבר משוות לו מימד.; אבל רק האדם שיצק הוא אותו,; מתקרב והולך אל קיצו, אל מותו.; במבט מהיום הוא נראה די מוזר.; לרבים ייראה תימהוני וגם זר.; וילדיו שגדלו ועזבו את ביתו,; לא יבינו יותר אנשים שכמותו.; אם תשאל: "מה מכל זאת מוסר ההשכל?",; רק הבט מסביבך. שלח מבט, הסתכל.; אז תראה איך חייך חולפים הם ביעף,; כך למרות הרצון לשמר, ועל אף.; פזמון; זו הייתה ילדותי כשמורה כה יפה.; זו הייתה ילדותי בחיפה.; זו הייתה ילדותי כשמורה ממרומים.; כך חשבתי אותם הימים.; 