יה 
אני הולכת לבדי ; האדמה נדמית איננה ; כאילו בחלום ; מימיני הנחלים ; ומשמאלי הדום רגליך ; השקר והתום ; חולפת כך ; מבלי להתעכב ; שלא אשקע, שלא אחדל להתקרב ; כמו ענן אתה אופף אותי עכשיו ; ונעלם ; מותיר בי רגע מאוהב ; יה שמע אביוניך ; המחלים פניך ; אבינו לבניך ; שמע ; תגיד לי שיש בשביל מה ; אני שוברת מחסומים ; אבל הדרך יכולה לי ; ומציבה מולי חדשים ; ובדיוק בנקודה שבה הכל כמעט אובד לי ; מבעד להרי טרשים ; אורך הרך, הזה, המתקיים ; מבלי לשפוט עוטף אותי ; ומנחם ; בדרך אל אותו ייחוד האינסופי ; נשברת, חוזרת שוב אל תוך גופי ; יה שמע אביוניך ; המחלים פניך ; אבינו לבניך ; שמע ; תגיד לי שיש בשביל מה ; (ואז המשיך מן אור אינסוף ; קו אחד של אור ; מלמעלה למטה ; המשתלשל ויורד אל תוך החלל ההוא ; ודרך הקו ההוא האציל וברא ויצר ועשה כל העולמות כולם); 