כמו לפני עשרים שנה
בין הררי בטון; פוסעת קל ילדה קטנה; היא לא כל כך קטנה; עברו מאז כמעט עשרים שנה; מול בנייני ענק, ניאונים, מדגרות נעות; קשה מאוד לזכור סמטאות; ואין קולות של ילדים שמשחקים בחוץ; ואין צלילים של אלטע זאכען אוטו; גלידה ואקורדיון; צלקת ישנה שהיא נפלה בגן חובה; והיא לוקחת מעלית אל העבר; והיא הולכת; בוכה; מתגעגעת; והיא הולכת בוכה; כמו לפני עשרים שנה; והיא הולכת; בוכה; מתגעגעת; והיא הולכת בוכה; במעלית אל העבר; בזכרונות מרוחקים הכל נראה ורוד; והעתיד שמדפק לנו צבוע באפור; אבל לפני שממשיכים לרוץ קדימה; חמוץ מתוק במעלית אל העבר; והיא הולכת...; 