לרגע לא הפניתי את הגב
היו ימים יפים יותר; אני בהם נזכר; בעוד אני נוסע עכשיו; איך על הכביש הריק הזה דיברתי רק איתה; לרגע לא הפניתי את הגב; על ספסל ליד המזרקה הישנה; היצעתי שנעבור לגור יחדיו; ברחנו למקום אחר קרוב ליד הים; לרגע לא הפניתי את הגב; מסתכלים מהגג על הנוף; פוגשים חברים על החוף; בלי שאלות בלי ניסיון לראות; את מה שעתיד לראות; יום אחד אמרה לי שגם היא צריכה לחשוב; הרגשתי שאני מפסיד בקרב; עליתי על האוטובוס ; דמעות על החלון; לרגע לא הפניתי את הגב; אז כשחזרתי הדירה היתה ריקה; היא לא השאירה פתק או מכתב; אני המשכתי הלאה; כי אחרי ככלות הכל; אף פעם לא הפניתי את הגב; ופעם אחת לפחות; ראיתי אותה מרחוק; רציתי לבוא; מה זה כבר יעוזור; השארתי אותה מאחור; היום אני בסדר; משתדל לחיות נכון; הזיכרון אצלי עובר ושב; עומד על דרך חיפה וסופר מכוניות; אף פעם לא הפניתי את הגב; 