בין אביב לענן 
בין אביב לענן את שירינו זימרנו,; הלוך וזמר אל נירים אפורים,; אך, ראו ילדים, בשדה שעברנו; כבר עלתה החיטה וירוקים הכרים.; לא נשכח ילדים כי בלילה, עוד אמש; ירד המטר על שדה ועל גן ; לא נשכח שאביב הוא ילדו של השמש; אך גם בנן השובב של דמעות הענן.; האביב - זה הצחוק,; הענן - זה הבכי; עת הלב יענן, דמעתנו תיזל,; אז יבוא האביב לנגב את הלחי,; או פשוט יחייך ויאמר: זהו טל!; בחיי, זה רק טל שהשכים, אנא, רע; שא עיניך וראה: בין קרעי העבים; מסתנן אור של שÀבָט, בכתפם הוא נוגע; ניפרד לזמן מה, ידידי הטובים...; האביב בצבאות סביוניו כבר הגיע; ופורחות לקראתו שקדיות בכרמים; רק ענן ערירי בשולי הרקיע; ישאר להמטיר את אחרון הגשמים.; האביב - זה הצחוק...; 