אגדת עשרים ואחת
את היית כבר בת עשרים ואחת,; בשמיים נצנץ לך כוכב.; בלילות גבר הסבל שלך,; בימים לבשת מסכה.; אילו ידענו לחיות,; בתוכי, אני מודה, לא ידענו איך.; אמר אבי: "ראיתי בחיים את הזמן חולף".; את היית כבר בת עשרים ואחת,; נכתבו על זה הרבה קלישאות; "אני רוצה לאהוב, רוצה לאהוב!"; שברת עם זה את כל הקירות.; התפתית בקלות לנשיקות,; כי בלילות הקור את ביקשת לך חום,; ולפעמים כשהיית, בבדידות עולמית, שכבת עם מי?; רגש בא לי רגש בערב, להיות במקום קטן,; זוגות עברו לי ברחוב מול העיניים, שערך היה מוזהב.; אם יש עוד בעיניים דמעות,; ברחתי לבית הורי כדי לשבת לבכות,; נרדמתי לבוש,; ובשלוש בדיוק,; התעוררתי מסיוט.; הזמן עובר,; אבי הזקן אמר: "הזמן עובר בטיסה".; לו הייתי חוזר,; על אותם הדברים שעשיתי מתחילתם עד סופם.; בא לי לקחת תרמיל ולנסוע, עוד פעם אחת,; ברכבת מעופפת, גבוה גבוה,; לאן שאת נסעת,; כשהיית כבר בת עשרים ואחת.; ערמות אהבה היו בחוץ.; לא נגעת בהן מצאת לך תרוץ,; אני נזכר בשניכם בתוך הצפיפות,; בך ובאחי ההרוג,; אילו ידעתי תפילות,; הייתם פה וזה היה עוזר,; אבל אתם נשארתם; בני עשרים ואחת,; עד היום הזה.; רגש בא לי רגש בערב להיות במקום קטן,; היית תופסת אהוב ומוותרת על אהוב ישן,; אילו ידעת לאהוב,; באמצע המין, יש בדידות פתאומית,; אמר אבי החולם: "אהבה לא נגמרת ביום,; רק הברקים נגמרים".; הזמן עובר,; אבי החולם אמר: "הזמן עובר בטיסה".; לו הייתי חוזר,; על אותם הדברים שעשיתי מתחילתם עד סופם.; בא לי לקחת תרמיל ולנסוע, עוד פעם אחת,; ברכבת מעופפת, גבוה גבוה,; כמו שאת נסעת,; כשהיית כבר בת עשרים ואחת.; עשרים ואחת, עשרים ואחת,; שערך היה זהב אמיתי,; בדיוק נגמרה מלחמה אחת,; ושניה תכף תתחיל.; מה מאז דומה להיום?; אותה אופנת שערות אותה בדידות קיומית,; "לא מתערב" אמר אבי הזקן,; "הזמן מימלא חולף".; רגש בא לי רגש בערב להיות במקום קטן,; אני נכנס אני יוצא לדרך,; שערך היה מוזהב.; אילו ידעתי תפילות,; לפעמים מתפלל בתוכי במיטה,; ארבעה בני אדם, יש לי בעולם,; שמור לי אותם!; והזמן עובר...; 