אמסטרדם
שעון מעורר צלצל, ליליאן חייכה; זה היה אתמול, כמו בעולם אחר; שעה שהיא סוחטת תפוזים למיץ; היא אומרת: אני מקווה שלא תאחר; אחר כך אני אורז את התרמיל; שותה עוד כוס קפה ואומר שלום; שעת בוקר מוקדמת באנטוורפן העיר; אני מרגיש נפלא, כמו בחלום; בחור צעיר עובר במכונית כחולה; עוצר. אני עולה, אומר תודה.; לאן, הוא שואל. לא חשוב, אני עונה.; לאמסטרדם, הוא אומר. שיהיה.; אני נרדם בזמן הנסיעה; הוא מעיר אותי, אומר זה המקום; המון אנשים הולכים ברחובות; אני עייף, חונק לי בגרון; כן, זוהי העיר וזוהי השעה; וזה הוא הגן וזאת הממלכה; אבל אני רעב, אין לי עבודה; בחורה חמודה אומרת לי ברחוב; שמע, אני אוהבת אותך; הו יופי, אני חושב, כן, סוף כל סוף; אחת כך סתם עלי נדלקה; אחר כך היא אומרת שגם ישו בעניין; ושיש לו איזה מועדון בעיר; אני הולך לשם עם תקווה לארוחה; ומקבל הצעת ביטוח חיים; אם בו תאמין תהיה תמיד שבע; בעולם הזה, וגם בעולם הבא; אני עושה חשבון - הראש או הקיבה?; ישנו מקום בעיר שקוראים לו פרדיסו; שם רואים את האנשים היפים; בכניסה מתברר לי שזה עולה קצת כסף; ואני לא העני היחידי; לכן אני מתפלח פנימה; עם בחור שקוראים וולפגנג; משחקים פינג פונג בין אורות אדומים; המון עשן, ואנשים זרוקים; וולפגנג שואל: האם אתה סטודנט?; אני אומר לו שלא, אני ככה סתם; מה זה סתם, הוא שואל - היום פה, מחר שם; אחר כך בחוץ יושבים על איזה גשר; חולמים על לחם רך ועל אישה; תחשוב, הוא אומר לי, שהבתים זה מעוגות; והמים בנהר זה קוקה קולה; כשאני משתין לתוך המים; וולפגנג מביט בי בעצבות; לא טוב, הוא אומר, הרסת את הקולה; לבנות חלום חדש זה לא פשוט; תקועים בדממה ברחובות מתים; פליטים של שנות השישים; חיים באגדות ואחר כך כותבים; 