ארמון הקרח
בבית הזה צועדים בשקט, ; לא לרמוס את קורי האשליות. ; שמלתה הדקיקה קלה ומתנפנפת ; אבל אותה קשה לראות. ; סנדלי משי ורקמת זכוכית, ; היא טופפת על טיפות הטל. ; מי ידע אם שמחה? מי יודע אם זה בכי? ; מי מכיר אותה בכלל?! ; ומן המרתפים עולה קולו ; של הלב שקמל כמו פרח, ; והיא שתקבע את גורלו: ; אם לחיות או למות בארמון הקרח? ; בבית הזה צועדים בשקט, ; שרק החלום לא ייהרס. ; כי על מה תעמוד בשתי רגליה ; אם תתן לחיים להיכנס? ; היא גרה שנים בין קירות של מים, ; עטופה עד הראש צמר גפן רך. ; אבל מה היא חושבת בעצם? ובינתיים, ; מי יחיה את החיים שלה?! ; ומן המרתפים עולה קולו...; 