שתים עשרה שנים לפני עכשיו
ישבתי לי לבד בבר; קצת פסימי ראיתי עננים; נכנסה אהובה משכבר ; אומרת מה העניינים; שלחתי אצבע באויר; לראות לאן תנשוב הרוח; אמרה, המשקאות חופשי; חשבון הווצאות פתוח; אמרתי, לא רוצה להשתכר; במיוחד הלילה, כשאתך; היא אמרה הכל בסדר; מזמן הפסקנו לשחק בתן וקח; שתיתי ומדדתי שתיקה; גזרתי ממנה חליפה לעצמי; אמרה אני רואה שעדיין; אתה שותק עוד את שמי; אמרה, אתה נראה שמח; כלפי חוץ אך מה מאחור; אמרתי, העיוור יושב בחושך; לאורחים הוא מדליק את האור; אז היין ירד והתחילו; לעלות זכרונות; חשבתי, איך עם השנים; פספסנו יתרונות; פיתחנו זכרונות בצבעים; נתנו המון דקות חשיפה; בתשליל יצאתי מכוער; והיא יצאה היפה; בתצלום היא יצאה מכוערת; ואני נכנסתי יפה; הבטתי עליה כמו על שיר; ושוב ידעתי אותה בעל פה; שרנו את אותו השיר; שתים עשרה שנים לפני עכשיו; הלכנו יחד למקום במשעול; שאין שנים עוברים בו יחדיו; בכוס השלישית דרך היין; התחלתי לראות בבירור; דרך קליפות כמו בצל; ודמעות, נזכרתי בסיפור; כשראיתי אותם אז ביחד; התפוצצה בי שושנה של כאב; ומאז, כן מאז אני מרכיב; משקפי שמש על הלב; הכאב היה אז כמו שמש; חיפשתי איזה צל של ספק; אך אחרי שהיא הסבירה; לא נותר עוד מקום לפקפק; אולי לא כדאי לשתות עוד; אמרתי תוך כדי לגימה; הבטתי בה כדי לראות; שהיא כבר כמעט נרדמה; השעה היתה מאוחרת; ואני כבר הייתי עעיף; היא היתה חזקה וטובה; והייתי זקוק לכתף; אז היינו שוב קצת ביחד; ושוב זה נגמר; אז טוב שהיה וטוב שעכשיו; אני פה שוב לבד ושוב שר; 