בדמיוני
יש לי רק את עצמי; השאר מתחלפים; משאירים בי עקבות ברורות של פחדים; הייתי יושב; רושם ושוב מוחק מילים שלא אומרות לי שום דבר; וכבר אבדתי בין דפים לבין פצעים מן העבר; הייתי כותב; חורט בדף עם עט כל מה שבא ללב שלי לתת; אוגר הכל בפנים ואז נותן לזה לצאת; מחפש תקוות גדולות ברגעים כל כך קטנים; צולל אך תוך משבר כשמגיעים ימים קשים; בורח משדים אך הם חוזרים לי בשנתי; אוחז בבדידותי בדמיוני האינסופי; איך אוכל להבין כבר מה אמיתי; אם הכל מסביב כל כך מלאכותי?; הייתי רואה; אנשים נגמרים בשקט; פרצופים נפולים ברחובות ללא רחמים; קירות של מראות; בניינים חדשים בלי חיים; הייתי בוכה; על הסבל; בוכה על הזמן שעבר ולא שיניתי דבר; אם היה לי את האומץ לקום וללכת; הייתי נשאר; מחפש תקוות גדולות ברגעים כל כך קטנים; צולל אך תוך משבר כשמגיעים ימים קשים; בורח משדים אך הם חוזרים לי בשנתי; אוחז בבדידותי בדמיוני האינסופי; למדתי לכתוב כל מה שצועק מבפנים; וכל מה שהייתי מפנים; כל מה שהסתרתי שנים; מחפש תקוות גדולות ברגעים כל כך קטנים; צולל אך תוך משבר כשמגיעים ימים קשים; בורח משדים אך הם חוזרים לי בשנתי; אוחז בבדידותי בדמיוני האינסופי; 