לולו
את לולו הכלבה מצאנו בחורף,; ברחוב, גורה עלובה היתה,; והיא כבר ממש לא האמינה; שמישהו פעם יאהב אותה.; חפפנו אותה בסבון ובמים,; הגשנו לה לאכל ולשתות,; קראנו לה לולו. אחרי חודשים; לולו יפתה והשמינה מאוד.; לקחנו אותה להכיר לה את חיים,; (הבולדוג של השכנים הקרובים),; וחיים תכף עשה לה שיניים,; נבח לה שיר אהבה של כלבים.; כל אורח שבא לבית שלנו,; מלטף את לולו עד לזנבה,; ואומר לה (וגם לנו):; "לולו כלבה טובה!"; חמש שנים כבר לולו איתנו,; "היא אחת משלנו,"; אבל לפעמים, כשהיא מסתכלת בנו,; בעיקר בחורף, בלילות הקרים -; אנחנו רואים לה בתוך העין; מין עצב כזה, ומבט מופתע,; כאילו לא מאמינה עדיין; שמישהו אוהב אותה.; 