חמוריקו
פעם חי פה סמוך לחולות; חמור גוץ בן אתון קטון; ובקולו היפה צלצלו שני קולות; טנור לירי עם בס בריטון; לשונות עם לועז לא ידע הוא; בידיעות מבריקות לא הפתיע; אך בלילה בלילה היה הוא; מרים קול ומחריש רקיע; המלים לא היו חשובות כביכול; כי נער הוא רק איה איה; אך בזה הוא כאילו אמר את הכל; ובזאת את הכל הביע.; איה איה איה; עד הרחק עד קצוות רקיע; וזקנים מקיצים ורוטנים; ימח שמו זה חמור של שייע; וישישות ונערות; מקשיבות ואומרות; איזה קול יש לו ממה מיה.; כל היום הוא סחב עגלה; שדילגה על גבי שוחות; ובתום יום עמל של דילוג ודהירה; היה שייע מוריד המושכות; הוא מושיט לו קליפה של תפוז הוא; ואמר קח אכול זה מגיע; אין ספק שאתה לא קרוזו; אך צדיק אתה סמוך על שייע; אז היה החמור הקטן נושא קול; ונוער איה איה איה; כי בזה הוא כאילו אמר את הכל; כי בזאת את הכל הביע.; איה איה איה...; זמן עבר החמור ובעליו; זה מכבר בעולם אינם; אך בליל סערה אלי צל עגלה; צל אותו חמוריקו נרתם; ושעה שבשחור השמים; רעם רם את קולו משמיע; מתערב שקשוק גלגליים; של עגלת חמורו של שייע; ובין רוח ורעם אזי עולה קול; ונוער איה איה איה; ומכים הברקים ובין שחק ושאול; חמוריקו כצל מבקיע.; איה איה איה...; 