היו זמנים 
יבוא היום, ועוד תשב אל מול האח,; וגם הגב יהיה כפוף כחטוטרת,; ותיזכר אז בימיך בפלמ"ח,; ותספר על זאת אגב עישון מקטרת.; ומסביב, ומסביב ישב הטף,; ואישתך גם היא מופלגת בשנים; תזיל דמעה ותקנח את האף,; ותיאנח: היו זמנים, היו זמנים...; היו זמנים,; אז במשלט ישבנו,; היו זמנים,; לחמנו ואהבנו,; עכשיו דבר אין להכיר -; על המשלט יושבת עיר,; אולי בזכות אותם זמנים...; ותספר אזי על כיבושים וקרב,; והקטן בין הילדים יעיר בלחש:; ובכן, זה סבא שהציל את המצב,; מסבא שכזה באמת, באמת, יש נחת...; ואז תראה את זרועך החשופה,; ובה צלקת שהגלידה משנים; ותחייך, את זאת הן סבתא אז ריפאה,; נו, ומאז - היו זמנים, היו זמנים...; היו זמנים...; ואם תמשיך ועוד תוסיף קצת לדבר,; וגם מוסר תטיף בקול צרוד, מזקין,; פתאום, הבכור שביניהם חיש יתנער; ויענה: אח, סבא, מה אתה מבין?...; ואז תדע שזהו חולי מדבק,; ואז תחשוב, אולי צודקים הם הבנים,; בשעתו הייתי גם אני צודק, -; אבל עכשיו... היו זמנים, היו זמנים...; היו זמנים...; 