שיר של מנוחות 
לא שלוות ולא נחת. אך כעת חיה,; כעת חיה; עוד נכון לנו ערב מנוחות, רעיה.; ערב מנוחות, רעיה.; ופתחת חלונך ורגעת בו פלאים,; והרוח תנע עריסות ותלויים,; והרוח תאמר: בני צאני ואילי,; ונערות תזמרנה את שיר אללי,; וזימרו נערות: צמותינו קלעים,; והערב עלינו יפה לאלוהים,; והנה כמו ערב חשכנו,; והנה מזמרות אנחנו.; רבו צער ורוגז, אך את הרואה,; את הרואה,; כי נכון לנו ערב מנוחות, רעיה.; ערב מנוחות, רעיה.; והירהרנו דומם: מי באש ייצרף; ומי יישקט, בת, ומי ייטרף,; ומי יישאר לבדד, ואולי; לא תקום בו גם רוח לאמר אללי.; והנה הרהורינו רוגעים וגלויים,; והערב עלינו יפה לאלוהים,; והנה כמו ערב חשכנו; והינה חשכים אנחנו.; לא פיללת, לא חיכית. אבל את הרואה,; את הרואה,; כי נכון לנו ערב מנוחות, רעיה.; ערב מנוחות, רעיה.; ונגעה בך בלי קול השימחה הרכה,; והלבין השיער העוטר לרקה,; והאושר ייגע וחוורת כלילי; בהלך בם ירח ושיר אללי.; ודיברת: זה דודי העולה בבלואים; ואני לו אישתו היפה לאלוהים,; ואראה את פניו וחשכתי,; ולא אבך, כי שפתי נשכתי.; 