עשן
רעם הזמן על הדלת נוקש; וזועק בלחישה:; הסערה בפתח, שקט בינתיים.; מחלוני כל הנוף טועה,; כמו עיוור בעיר כבושה,; ומיתמר הכאב אל תוך השמיים.; יש עשן,; גם בלי אש בוערת, הוא מפחם מראות.; עולה הלחות בעיני השורפות,; השמש כהה, השנים עייפות.; יש עשן,; חרב מתהפכת, על כל ההזיות.; וערש חיי השליו, המוגן,; אבד לי מזמן, נעלם במסך עשן.; מה כבר ניתן לעשות, אם בכלל,; כדי למשול באדמה?; היא מצידה מתנערת, פורשת כנפיים.; כל הצחוקים והדם, הם לריק,; כשהנפש אטומה.; אך כל עוד האש לא ניצתה,; יש דרך עדיין.; יש עשן...; 