אני ועצמי
הַיּוֹם, כְּשֶׁבָּאתִי אֶל חַדְרִי, ; קָרָאתִי בְּכוֹחֵי-כּוֹחוֹת: ; "שָׁלוֹם, אֲנִי עַצְמִי, תִּרְאִי! ; הֵבֵאתִי לָנוּ שְׁתֵּי אוֹרְחוֹת." ; שִׂחַקְתִּי יַחַד עִם עַצְמִי, ; וְעוֹד הִצַּגְנוּ לָאוֹרְחוֹת, ; שֶׁהֵן תּוּכַלְנָה לְהַחְמִיא: ; אַתֶּן כָּאֵלֶּה מֻצְלָחוֹת! ; הִתְחַלְתִּי כְּמוֹ דֻּבָּה לִנְהֹם, ; וְגַם הֵצַקְנוּ לָאוֹרְחוֹת. ; הֵן רָצוּ, מִסְכֵּנוֹת, פִּתְאוֹם – ; צָחַקְנוּ קְצָת: אוֹרְחוֹת-בּוֹרְחוֹת... ; בַּסּוֹף אָמַרְתִּי לְעַצְמִי: ; "נָרוּץ בְּיַחַד! מוּכָנָה?" ; אֲנִי עָנִיתִי, אֶלָּא מִי? ; וְגַם הִגַּעְתִּי רִאשׁוֹנָה. ; בְּעֶצֶם יַחַד, אַךְ אֲנִי ; פָּגַשְׁתִּי קֹדֶם אֶת אִמִּי. ; אָמַרְתִּי: "הִיא מָקוֹם שֵׁנִי, ; אֲנִי נִצַּחְתִּי אֶת עַצְמִי!"; 