גאות 
הנה אני והנה את ; קרובים כל כך ורק מבט ; הוא זה הנעלם מתוך ענינו ; תביטי בי הביטי בך ; זוג ענפים בתוך הסבך ; מסובכים עמוק בתוך לבינו ; אני זוכר את הימים ; הערומים והפשוטים ; מיטה אחת הספיקה אז לשנינו ; אני זוכר את הימים ; שעוד ניגנתי לך שירים ; פסנתר אחד לצליל אהבתינו ; אולי היתה זו רק תמימות ; אולי השפל הגאות ; שטפו את כל מה שהיה שלנו ; אולי היה זה רק חלום ; הנעלם עם אור היום ; משאיר בי את הזיכרונות; כשהשנים אינן מוחקות ; פנייך מהחול ; הנה אני והנה את ; כל כך הרבה וכה מעט ; עוד מסתתר עמוק מאחורינו ; אני כולי עשוי שברים ; של רגשות מתעוררים ; אל תוך עולם שכבר מזמן איננו ; ועוד זוכר את הימים ; שלא פסנתר ולא שירים ; שקטה כל כך גוועה אהבתינו ; אולי היתה זו רק תמימות... ; ועוד זוכר את הימים ; שהדמעות הפכו שירים ; הם שיהיו לצליל אהבתינו ; אולי היתה זו רק תמימות...; 