מגש הכסף 
והארץ תשקוט, עין שמיים אודמת; תעמעם לאיטה על גבולות עשנים,; ואומה תעמוד - קרועת לב אך נושמת; לקבל את הנס, האחד, אין שני...; היא לטקס תיכון, היא תקום למול הסהר; ועמדה למולם עוטה חג ואימה.; אז מנגד יצאו נערה ונער; ואט אט יצעדו הם אל מול האומה.; לובשי חול וחגור וכבדי נעליים; בנתיב יעלו הם, הלוך והחרש; לא החליפו בגדם, לא מחו עוד במים; את עקבות יום הפרך וליל קו האש.; עייפים עד בלי קץ, נזירים ממרגוע; ונוטפים טללי נעורים עבריים...; דם השניים יגשו ועמדו עד בלי נוע; ואין אות אם חיים הם או אם ירויים.; אז תשאל האומה שטופת דמע וקסם; ואמרה: "מי אתם?", והשניים שוקטים; יענו לה: "אנחנו מגש הכסף,; שעליו לך ניתנה מדינת היהודים".; כך יאמרו ונפלו לרגלה עוטפי צל; והשאר יסופר בתולדות ישראל.; 