להקת קאברים
נעלי בית בצורת ארנבים; עכשיו היד שלה רועדת; יושב איתה, רק מנסה להבין; והיא, כשעצוב לה היא שותקת; אומרת- "שכח אותי. מי אני...; אני בכלל לא מיוחדת; קח אותי, אמיתי; את מה שטוב אני רק מאבדת; ואני כמו להקת קאברים של חיים אחרים"; "איך לא הקשבתי אז לאימא שלי; עכשיו אני כל כך פוחדת"; לקח בדיוק סיגריה ועוד כוסית; עד שהדמעות התחילו לרדת; אומרת- "זה כבר שנים; לא, אתה לא תבין; האדמה מתחתיי רועדת; ואיך תמיד זה קורה רק לי; אני אף פעם לא לומדת; ואני כמו להקת קאברים של חיים אחרים; אני כמו להקת קאברים של חיים אחרים; של חיים אחרים".; 