בלדה לכהן צדק
זה סיפור על כהן צדק אמיתי; לכן קוראים לו כ"ץ; ששייך לזן השוטים; בלעדיהם גורלנו נחרץ; "לכל שירייך אני כינור"; נכתב על עיר החומה; ורק כ"ץ שם לב שבעירו; אין לכינורות במה; כהן הצדק שכר ברחוב הלל מקום ; ובנה לבד לגמרי את הבר; ובסוף שם על הדלת שלט ניאון; שהודיע לכל מי שעבר:; "זהו סינדרום ירושלים".; עשרים שולחנות - עם נרגילה; ותמונות פורטרט על הקירות -; בי.בי. קינג ובוב דילן; מקשיבים לאייזנמן ופיטר רוט; ויצמן על הבר עסוק באלכוהול; אבל פתאום כשהוא נדלק על איזה שיר; הוא מצלצל בפעמון ההזמנות; ואת כל המקום מעיר; סיגל היפה בין השולחנות עוברת; ועל יפעת אל תסתכל בלי ביטוח "ריסק"; למרות שלפעמים כך השמועה אומרת; היא לקחה הביתה את הגיטריסט; וזהו סינדרום ירושלים...; וכהן הצדק - בפינה תמיד; עושה סאונד להופעה ומחייך; הוא לא סופר את הכסף שהוא מפסיד; אומרים שהוא לא יודע איך; מה אכפת לכ"ץ שתזרים המזומנים; לא נראה כל כך בסדר; העיקר שהוא ניגן את "סוף עונת התפוזים"; על הפנדר המקורית של יהודה עדר; עשן הנרגילה מתערבב; בשירים של התקופה; וכ"ץ בלי שתשים לב; דוחף לך מעטפה; וזהו סינדרום ירושלים...; עוד לפני שהיא נסעה הרכבת הקלה; כבר ירדה לחלוטין מהפסים; וכל רחוב הלל נסגר בגללה; שנתיים ארוכות לשיפוצים; אפילו הניצוץ בעין של שוטה; לא עמד מול טמטום הרשויות; שיכלו לשמור על צליל מיתרים חיים; במקום על גשר מיתרים ושאר שטויות; עכשיו נשארנו עם כינור ביד; וכ"ץ עובר ימים מאוד קשים; אבל כהן הצדק לא נשאר לבד; כי הסינדרום הוא בלב האנשים ; וזהו סינדרום ירושלים...; 