איזדורה
היא היתה הבת של הרוח; רקדה יחפה; ריקוד אחר ופרוע; כמו מים כמו סופה; מתוך צעיפים שקופים; היא שומעת קול המון פראי; היא לא רוקדת היא עפה; מה היא חושבת שהיא; היא צחקה כמו אשה משוגעת; ליבה רקד בה כתוף; כשרקדה את עצמה לדעת; כשרקדה את עצמה עד הסוף; בסוף המחול שכחה הכל; כל כך שתויה היא היתה; היא סימנה בגופה את הדרך לחופש; אבל נשמתה בכתה; מתוך מסך צעיפיה; שוב היא שומעת קול; היא לא רוקדת היא עפה; תראו שבסוף היא תיפול; וכל העולם הביט בה לרגע; וגם משהו בו התחיל לרקוד; באירופה בלילה צונן; אלף תשע מאות...; 