לב שבור לרסיסים
ושבוע אחרי שבוע הם ניגנו על פי לוח,; פעם אחת בעיר זרה ופעם בכפר.; עלו על הבמה, שטפו כמו ים, נשבו כמו רוח.; ניצוץ אחד מדליק מדורת הצלחה.; ובאותה שנה הבאתי לך תקליט,; גברים עושים דברים כלל לא הגיוניים,; הלהקה מילאה מרתף בתחנה המרכזית,; מילאנו את הראש בחלומות פגזיים.; אני כלל לא בטוח שפעם זה קרה לנו,; הכל כמו סרט שאינו חיים, כמו עוף דמיוני,; היו לנו באהבה שלנו רגעים בנאליים,; במלחמות היו לנו כמה נידונים.; רק אז ביום שישי הרגשנו צורך לרקוד, אבל,; "איפה רוקדים?" שאלת אותי.; בתחנה המרכזית, בתוך מרתף מחורבן,; נשמע אותם אז ישבר לנו הלב לרסיסים.; הם ניגנו זה הכל,; למדנו את הקצב,; שלשה ימים בתוך מרתף הרוס כמו שדה קרב.; שם למדנו לרקוד,; כי אסור היה בבית הספר,; רקדנו עד שמישהו יפול על ברכיו.; עד שמישהו ירגיש כאב,; עד שמישהו יגיד אני קם ועוזב.; שנות השישים התנפנפו להם כמו הקוקו שלך ברוח,; מהתיכון לשדה הקרב, משם לאיזה באר מרוחק,; אני יושב סופר 20 שנה, רקדן פצוע,; מרוב יאוש, מרוב חידות, מרוב אף אחד.; ושנה אחרי שנה הבאתי לך תקליט,; כמו מתנה קטנה במקום לאמר מילים,; הלהקה ניגנה שם עד שהשוטרים אמרו: "מספיק",; עד שהלב שלנו שם נשבר לרסיסים.; הם ניגנו זה הכל...; אני קם ועוזב בלילה, כפות בתוך פיג'מה,; גם בקיטש יש שמץ של אמת, הכל הולך.; אני משאיר לך את הבית, את הלב השארתי שם,; שבור לרסיסים, מוטל, ליד ליבך.; הם ניגנו זה הכל...; 