חברה 
תארי לך עולם מאבד עדינות.; תארי לך עולם נעשה קר ופשוט,; אנשים בו נעשים אילמים וחרשים; רק לצל של אנשים; ואת ואני שהבטחנו כל כך; הוותרי רק היי לי לנשימה; את רואה הממתקים, הקרוסלות שנגענו,; נמסים והופכים לכיכר ריקה, לחלודה.; תארי לך חלומות הם כבר לא מציאות; ועלים ירוקים שהיו אז חומות... הם יבשו; ואת ואני שהבטחנו כל כך; את יושבת מולי ובוכה; אני לך הקרוסלות, החגים, הממתקים; הוותרי רק היי לנשימה; את רואה אישה קטנה; גם החגים הפכו תלבושת אחידה; היא אטומה, לא דומה; גם הרוחות קרות יותר,; וכשכואב... גם לשיר כבר לא עוזר; ואת ואני...; וראי, את יושבת מולי ובוכה.; 