שקיעה 
אני מזמר לי את שיר השקיעה; ואני שומע; בסמטה הצרה שממול, יוסל בער הנפח הצנום,; עוד מכה בפטיש הכבד, והצליל הוא קצוב ועמום.; ובביתו של החייט - שם מטרטרת המכונה,; לבת הגביר החסודה תופרים שמלה לחתונה,; ומכריזים על מרכולתם הסוחרים והרוכלים,; ושמאל ימין, ימין ושמאל - ברחוב הולכים החיילים.; אני מזמר לי את שיר השקיעה; ואני חושב לי -; לפנות ערב העירה באים נוודים ממקומות אחרים,; ומחייכים במרירות בראותם חלונות ובתים מוארים,; ובחשאי הם מקשיבים כשאמהות רחמניות; שרות שיר ערש לילדים ומספרות מעשיות.; לאמהות אין פנאי לראות איך יד אחת נעלמה,; כבר מדליקה בחלונן זר כוכבים ולבנה.; אני מזמר לי את שיר השקיעה; ואני יודע -; לפנות ערב ליבות הגברים מתמלאים נדיבות משונה; אז שמחות הנשים בחלקן ושופעות חמימות ועדנה.; והזונות השמנמנות על סדיניהן המאוושים; שוכבות כמעט עם כל אחד, עם בני עשרים ובני שישים.; והיפה שביניהן, פרוטה חוסכת לפרוטה,; כדי לשחד את אלוהים, שרק לא יעניש אותה...; אני מזמר לי את שיר השקיעה -; ואני תמה -; דוורים ישישים וכפופים, בידיהם מכתבים כחלחלים; מקישים בדלתות בחוזקה, אבל כל הבתים נעולים!; ואיך ידעו הדוורים כי רגע קט לפני בואם; המחכים כבר נואשו, על כן תלו את עצמם; אחד על אדן החלון, שני על סדק בפינה; והשלישי תלה עצמו על קרן שמש אחרונה.; שותקים נושאי המכתבים מהורהרים ומרעידים,; שותקים נושאי המכתבים ובראשם הם מנידים; ומניחים לאט את כל המכתבים האבודים; בחזרה לרגלי הלילה.; 