הפגישה 
היא היתה חתיכה עגולה.; הוא היה סתם ברנש חולני.; היא היתה מרופדת כולה, כן ; הוא היה צנים חלוש ועני.; הוא בקש בדמעות את ידה.; היא אמרה – רק לשווא תבקש.; כי אני אתחתן; רק עם תיש שמן; עם ארנק שכולו מרשרש.; אך בכל עשרה בספטמבר; בדיוק בשעה השביעית; נפגש שם בגן; בספסל הישן; כמו תמיד, כמו תמיד; היא נשאה לה לתיש עשיר.; הוא נשאר סתם רווק ועני.; היא הוסיפה משקל למכביר – כן!; הוא נשאר צנים חלוש ועני.; היא עלתה בסולם החברה; וצברה תכשיטים יקרים.; ואחת לשנה; התגרשה, התחתנה; עם גבירים, ורוזנים ושרים.; אך בכל עשרה בספטמבר...; בדיוק בשעה השביעית; נפגש שם בגן; בספסל הישן; כמו תמיד, כמו תמיד; יום אחד היא פגשה בנסיך,; שאמר לה – עם ערב, מחר, ; אכתירך למלכה בארמון – כן!.; היא אמרה - לא, מחר אי אפשר!; הנסיך האדים מחרון:; אמר לה -  החוצה, מכאן!; היא שעות צעדה; בסופה לבדה; אל הגן לספסל הישן.; זה היה עשירי בספטמבר; בדיוק בשעה השביעית; היא היתה שם בזמן; הוא לא בא אל הגן; כמו תמיד, כמו תמיד.; ופתאום הם הביאו אותו,; והדם בשערו הלבן.; הם אמרו – הוא נדרס בלכתו, כן,; שם בכביש המוליך אל הגן.; הם אמרו שפצעיו אנושים.; אך שפתיו מלמלו חרישית:; לא לבית החולים. לא לבית החולים.; רק לגן בשדרה השישית.; כי היום עשירי בספטמבר; וקרובה השעה השביעית; ומחכים לי בגן; בספסל הישן; כמו תמיד, כמו תמיד.; היא חבקה את גופו המרוסק.; הוא לחש: אהבתיך עוד כל כך!; היא נשקה לו על פיו – כן!; ובחיוך נשמתו הוא נפח.; היא עכשיו מלצרית ענייה.; אך אומרת לכל בדמעות:; גם על כתר כדאי; לוותר, ידידי,; רק בשביל אהבה שכזאת.; ובכל עשירי בספטמבר; בדיוק בשעה השביעית; היא ניגשת לגן; לספסל הישן; כמו תמיד, כמו תמיד.; 