מחול הפרשים
שחר כבר בקע מבין הכוכבים ; ובכפרים נמים העדרים ; במדבר יצאו רוכבים שני פרשים ; דוהרים על שני סוסים שחורים ; הפרשים גומעים ביעף המרחבים ; זיעה חמה כיסתה את הסוסים ; אבל קדימה. אף האל שבמרומים ; לא יעצור את שני הפרשים ; אל ראש ההר הגיעו שני הפרשים ; מזי רעב, צמאים ועייפים ; בנחל קט שתו ממים צוננים ; ושוב יצאו לדרך רכובים ; רוח סערה נושבת בהרים ; עיניהם יתכסו אבק דרכים ; אבל ליבם נחוש אלי היעדים ; לא יציבו גבול למרחקים ; אל העמק שועטים מן הרכסים ; חולפים ביעף במשעולי כפרים ; האתמול נשאר מאחורי הפרשים ; לקראת יום המחר המה רוכבים ; הסופות תשטופנה במרומי הרים ; ובמדבר יצאו הדימדומים ; אבל אי שם באופק שני הפרשים ; ימשיכו דהור עד קץ כל הימים; 