קוראים לי אבי טולדנו
קוראים לי אבי טולדנו, אך בבית שמי אלבר; אני נולדתי במרוקו למיריי ולמאייר; סבי היה הרב בן זהר, רב ראשי בעיר מקנס; לכן מרגע שנולדתי שיחקתי לי בבית הכנסת; הרב מסאס היה מושיט לי את ידו לנשיקה; הרון בוטבול היה נותן סוכריות ומתיקה; אבנר ממן היה תופר לי בגד חג לכל שמחה; הם אהבו אותי מאד, אותי ואת המשפחה; את מיריי ואת מאייר, את ברוך ואת אסתר; את מוריס ואת מרסל, את גוזף ואת רשל; את זקלין זאק וזילבר, את חיים ואת אלבר טולדנו; כן אנחנו טולדנו כבר חמש מאות שנה; ואת שמנו לא החלפנו גם כשקמה המדינה; עם השם הזה גורשנו מטולדו בספרד; ונסחוב אותו אתנו מני אז ועדי עד; משרתות היו אצלנו גם טבח וגם מלמד; והבית, מה אומר כמו שיכון שלם בלמד; וחצר היתה לבית וגינה לה ודקלים; וכולם מצאו מקום בה, הקטנים והגדולים; כל משפחת טולדנו ציונים היו תמיד; וצריך היה לשמור זאת ממלשין וממזיד; אך דודי ז'אק טולדנו האמיץ והמוצלח; התנדב ובא לארץ ולחם פה בתש"ח; כשחזר הביא איתו בסוד סודות ובהסתר; תקליטי יפה ירקוני וגמליאלית אסתר; כל מוצאי שבת בבית משפחתנו התכנסה; והקשיבה בקדשה ל "עגלה עם סוסה"; והיום שנית התחלנו את הכל מהתחלה; אחדים עלו לארץ, אחדים אל הגולה; ובודד נשאר הבית, והלכה כל השמחה; וקשה מאד למצוא את כל פזורי המשפחה; אך אני אתכם נמצא פה לספר וגם לשיר; על הבית והדקל, הרחוב וגם העיר; על אבי שכבר נפטר ועל אמי נרה יאיר; ועל כל המשפחה שכבר הספקתם להכיר; 