ליל קיץ
דומיה במרחבים שורקת.; בוהק הסכין בעין החתולים.; לילה, כמה לילה! בשמיים שקט.; כוכבים בחיתולים.; זמן רחב, רחב. הלב צילצל אלפיים.; טל, כמו פגישה, את הריסים הצעיף.; במגלב זהב פנס מפיל אפים; עבדים שחורים לרוחב הרציף.; רוח קיץ שטה, עמומה. רוגשת.; על כיתפי גנים שפתיה נשפכות.; רוע ירקרק. תסיסת אורות וחשד.; רתיחת מטמון בקצף השחור.; והרחק לגובה, בנהימה מורעבת,; עיר אשר עיניה זוהב מצופות,; מיתאדה בזעם, בתימרות האבן,; של המגדלים והכיפות; 