דדו
על שדות הקרב עברו עורבי הזמן; הטנקים חול כוסו חלקם החלידו; וללשכה הרמטכ"ל הוזמן; לשמוע פסק הדין ומה הגיד הוא; וכשיצא אמר סע למלון; והנהג הביט בו ונשך שפתיים; ובחדרו פתח הרמטכ"ל את החלון; וצעיפים כיסו חומות ירושלים; וכמו ברק נגלה יומן חייו; אשרי האיש אשרי אשר קרא בו; והסיפור מתחיל היה היה; בעיר ביוגוסלביה סרייבו; היה היה בקרב בקטמון; היה היה בדרך אל בירת מצרים; היה היה חייל אשר מילא פקודת עמו; עת צעיפים כיסו חומות ירושלים; הרמטכ"ל קרב אל החלון; פניו כמו העיר קשות כסלע; כמו אז בקרב כמעט האחרון; בין ים החול להררי בזלת; לאט לאט הפנה הוא את גבו; ולבדו נשא הדין על הכתפיים; היה היה, היה חייל אשר נשבר ליבו; וצעיפים כיסו חומות ירושלים; זה שיר על איש אשר האגדה בו; רעי ומפקדי רעי שלי דדו; 