סאליק
סאליק גדל בעיר שעוברות בה רכבות; בין חבורות רחוב ויושבי הברזלים שמחפשים צרות; מול כיכר הנמל הישן שם שותים הימאים; והזונות עומדות ומחכות לבאים; סאליק ילד של אמא; לאן שהוא הלך היא היתה נכנסת פנימה; באה וקוראת לו באמצע השיעור; באמצע המשחק לוקחת את הכדור; ובחורף כשירד גשם והיה קר; היא היתה אומרת עזוב כבר מאוחר; תישאר היום בבית אל תלך לבית הספר; סאליק היה בורח למקום אחר; אבל מרוב רגשות אשמה תמיד היה חוזר; כשהלך לצבא זו היא שהתגייסה; חיכתה בשער עד שנכנסה; ואז, נו, אכלת? תחזור מוקדם; אל תלך לכאן ואל תלך לשם; תשמור, תזכור, תעצור בעצור; תזהר ואלוהים שישמור; החיים לימדו אותו אחרת; שבלי אבא ועם אמא ששומרת; החרדה בפנים חונקת וסוגרת; בגלל זה הוא בורח מעצמו; ומשלם על טעויות שלא היו שלו; מתחפש ויוצא אל החופש; מרגיש שהוא מוכרח; למצוא את האמת ממנה כל חייו הוא רק ברח; כל בוקר מתעורר ולא מבין מה חסר; ומה זה הדחף הזה שלא מוותר; עכשיו הוא מסתכל על עצמו ורואה קמטים; מדבר אל הכלב מזיז רהיטים; הוא לא מאמין איך עברו השנים; איך הילד שבו הזדקן מבפנים; 