נקודת משבר
מהפחד לדבר, מהאומץ לשקר,; מהגבול הדק שבין הבסדר לעובר,; בשפה ללא מילים, כמו ציור ללא צבעים,; גם פנייך הן שקטות בלילות של מסתורין,; תספרי לי את עצמך, תלחשי, בגופך תעטפי,; אותי עמוק לתוכך תאספי,; עייף מלכבוש פסגתך לאיטי,; ולפעמים זה עוזר, להרפות ולשחרר,; זה נותן יותר מקום לדברים להסתדר,; לנסות להבין אותך מבלי להכיר, זה מורכב ביותר,; בנקודת המשבר, להרפות ולשחרר,; זה נותן יותר מקום לשברים להתחבר,; לנסות להבין אותך מבלי להכיר, גם השקט פותר,; ובתוך כל זה אני מנסה להתבטא, המילים רוצות לצאת, אבל הן נתקעות בפה ובשיניים חוסמות, אני נלחם בהבעות,; שלא תראי איך עיניי מחפשות, הזדמנות לדקות הקרובות,; להוציא את הלשון ולעגל פינות,; ולפעמים זה עוזר, להרפות ולשחרר,; זה נותן יותר מקום לדברים להסתדר,; לנסות להבין אותך מבלי להכיר,; זה מורכב ביותר, בנקודת המשבר, להרפות ולשחרר, זה נותן יותר מקום לשברים להתחבר,; לנסות להבין אותך מבלי להכיר, גם השקט פותר.; 