החול יזכור 
החול יזכור את הגלים אבל לקצף אין זוכר; זולת ההם אשר עברו עם רוח לילה מאחר; מזכרונם הוא לעולם לא ימחה.; הכל ישוב אל המצולות זולת הקצף הלבן.; נרות הלילה דעכו. הידידות האהבה; הנעורים שבאו פתע אל סופם; הנעורים שבאו פתע אל סופם.; כמוהו גם על חוף ליבם רטט אז משהו חיוור; והם רשמו בתוך החול, כשהירח העובר; האיר פתאום פנים זרות ושחוק רפה.; הכל ישוב אל המצולות...; היו שם קונכיות ריקות שנהמו קינה של ים; ובית עלמין על הגבעות; ושניים שחלפו דומם; בין החצב והקברים והשיקמה.; הכל ישוב אל המצולות...; 