על סף בית המדרש
מקדש אל נעורי, בית מידרשי הישן!; סיפך אשר רקב שנית עלי ניקרה,; אראה שנית כתליך הנימלחים כעשן,; את סחי קרקעך, את פיח התיקרה.; מישנה חרבה חרבת מבלי באי מועד,; עלה חציר במסילתך ושביליך דשאו,; ארג העכביש על סיפונך רועד,; על גגך הניקרע בני עורבים יקראו,; אבן אבן תישמט ותוכה רסיסים,; עמודיך יתפלצון, כולך עומד בניסים.; בעפרך יתפלש ארון מאין תורה,; גוילים בלים וירוקים ירקבו בחבית,; נוגות בפרצות תצצנה קרני אורה; ואבלה כל פינה ובכתה כל זוית.; כותלי בית המדרש, קירות הקודשים!; מחבא רוח איתן, מיקלט עם עולמים!; למה כה תעמדו דומם וכנואשים; תטו צללים שחורים, צללים נאלמים?; הסר לעד אדוני מעל משואתכם; וטבעתם באבקכם ולא ישוב עוד אליכם?; כאבלים אילמים חרש תתאבלו; וביגונכם קפאתם קודרים, נעזבים; התזכרו כמוני את הימים כלו?; הלבניכם יצאוכם הינכם נעצבים?; הלא תשאלו לשלום אסופכם במרחקים -; שב הנני עתה מעמק העכור,; נמלטתי להגיד לכם כי גברו המכים,; נילחמנו כגיבורים, אך הוכנו אחור -; ואני יתום נידח, עולל טיפוחיכם,; אומלל, בוש ומנוצח שב שנית עדיכם.; ושנית, בית מדרשי, כפוף ראש כעני; ומשמים כמוך על סיפך אעמודה,; האבך לחורבנך, אם אבך לחורבני; האם לשניהם יחדיו אבך ואספודה?; הה! קינך משולח, גוזליך נעו נצו,; נגוזו כצל כולם בין העצים הגבוהים.; רבים אל ראשי הצורים נופצו; ובשדות אחרים עוד רבים טועים,; הימותו מות ישרים? או ימצאו מנוחה; בחיי נבלים ולעד ישכחוך?; לא אריתי יערות דבש על דרכי המסורר,; מאז הפרידתנו הרוח הרעה,; אבד ניצחי מאדוני, כל עולמי התפורר,; באו מים עד נפש - אך היא בם לא באה...; לא ריקם שילחתני מצילך השאנן-; מלאכיך הטובים שילחוני בדרך:; מחשבה פוריה, היגיון רענן,; לב שלם ובוטח עת תיכשל הברך,; אומנם יכול לי אויבי, כלי ריק היציגני -; אך היצלתי אלוהי - ואלוהים היצילני !; ואומר: רב לי לשבוע משטמה,; קיקלון ובושת תחת אהבתי,; הטרם ארא יד השקר רוממה?; מי לי שם? מה לי שם? אשובה למנוחתי.; נס אלוהים אמת בעפר לא אעולל,; לא אמכור בכורתי בנזיד עדשים,; בתרועת השקר קולי לא יתבולל,; מהיות כפיר בין כפירים איספה בין כבשים.; לא חוננתי במלתעות ובציפרניים -; כל כוחי לאלוהים, ואלוהים - חיים!; וכחומט המיתכנס בתוך קשקשותיו; אתבצר במיבצר הרוח בדממה,; חמוש בכלי נישקי אשמור דלתותיו -; למועד אתעוררה ואצא למילחמה.; אדוני על ימיני! הוא יחצוב רהב,; וברוח אל צבאות אגבר חיילים.; ראיתי הכפירים בתלתלי הזהב; שנפלו על הררי הצבאים חללים.; כל הבשר חציר, יבש כוחהו,; כי רוח אדוני נשבה בו - ואיננו.; לא הכות באגרוף את ידי לימדתי,; ובתירוש וזנונים לא כיליתי כוחי,; לשיר שיר אדוני בתבל נולדתי,; שיביי - שבי צדק, צייד מישפט מלקוחי.; זימרת נעים זמירותי - בפי כל הנשמה; למיקצה השמיים ועד קציהם,; כה תסול האמת מסילתה בדממה,; כן קולות אלוהים מתפוצצים מאליהם,; אין אומר, אין דברים, בלי נשמע קולם,; ודיברי אלוהינו יקומו לעולם.; גם שמי אשר מחו מסיפרם בגאון; על בלי גאלתיו בזימה ובדמים -; האחרון על עפר יקום ממשאון; ויהי חותם שדי בדברי הימים.; אז ידעו מי היה השב נזיר הלאומים,; שנדד עם צלוחית של פליטון בין זידים; ויזרוק ויז גויים רבים עצומים; ויטהר הרוחות ויבער השדים.; לא גרשם בקסמים, לא הדפם בנחש,; כי במקל ובתרמיל ובתפילת לחש.; לא תמוט אוהל שם! עוד אבנך וניבנית,; מערמות עפרך אחייה הכתלים,; עוד תבלה היכלות, כאשר בילית; ביום הרס רב, בנפול מגדלים.; וברפאי את מיקדש אדוני ההרוס -; ארחיבה יריעותיו ואקרע לו חלוני,; והדף האור חשכת צילו הפרוש; ובעלות הענן ירד כבוד אדוני,; וראו כל בשר למקטנם ועד גדולם,; כי יבש חציר, נבל ציץ - ואדוני לעולם!; 