אל הנירים האפורים 
מיכל אינה קטנה כל כך, אך עוד אוהבת סיפורים; וגם אוהבת לטייל אל הנירים האפורים.; כלה קציר ויום דועך, הדליק שמיים באדם; ובשדה החרישי ניצב בודד אילן יתום.; מיכל הביטה עגומות ולחשה בקול חרד:; "כל כך מפחיד להיות אילן בזמן שלילה פה יורד"; אז סחתי לה סיפור קטן והיא שקטה בהרהורים; הלא אמרתי זאת מראש, מיכל אוהבת סיפורים.; סיפרתי לה על חיילים אשר יצאו למלחמה,; ועל אחד אשר נפל קרוב קרוב לאדמה.; סיפרתי לה על ידידי, על היקר מכל רעי; אשר נשאר בשדה הקרב ולא ישוב לעד אלי.; אז גחנה אלי מיכל ושאלה בקול דממה:; "נכון שזה נורא לא טוב כשיש בארץ מלחמה?"; וכשכסתה האפילה חזרנו אט מן השדות; ורק אילן אחד יתום נשאר בחושך לבדו.; "מחר אולי יהיה כבר סתיו" מתלחשים האנקורים; אך אנו שוב נצא לשוט אל הנירים האפורים.; 