בעיניים עצומות 
אני שוחה בתוך נהרות נוצצים ; לא תמיד הייתי בן אדם יפה ; מזיזה את הגוף רק קצת, ; רק כמה שדרוש בשביל לצוף ; כל עוד אני בעולם המוזר הזה, ; המפלים ניגרים ומתרסקים אל סלעים ; והקצף הלבן הולם אותי, הולם אותי כל כך ; לא תמיד הייתי בן אדם נהלם, ; לא תמיד ראיתי את עיניך נמלאות עולם ; אני לא זוכרת עבר ; ופרפרים שקופים מתלטפים בי ; כמו קטיפה שחורה על גב כואב ; כמו טיפת דם הניגרת משפה שסועה. ; לא תמיד הייתי בן אדם יפה ; לא תמיד הייתי בן אדם שלם. ; מרפה את השרירים והנימים ; הדם מפסיק לרגע לזרום בעורקי הכחולים ; ואני שוקעת או צוללת ונבקעת ; מעליי השמיים ניצתים ובוערים ; כל כך יפה כל כך עצוב ; בעיניים פקוחות אני לא יכולה לראות. ; אני לא זוכרת עבר...; 