רסיסים 
את זכרון היותך אכסה בדמעות ; על כי באת אלי ועזבת לתעות ; על ימי החמלה שעטפו את גופי ; אתרפק מכורה אל שברי נגיעות ; את היופי החם שהבאת אלי ; בי אנצור לעולם עד יכלוני ימיי ; והקסם הרך בו כישפת נפשי ; יישאר בתוכי כניגון חרישי ; רסיסים של כאב ; הם חותכים בבשרי הצורב ; מישירה מבטי אל הקור, ויודעת ; אתה בוודאי לא תחזור ; אתה בוודאי לא תחזור ; ומגע המתיקות לא אתן שיכלה ; ופשטות זכרון בלילות תתגלה ; בלטיפת געגוע אשוב אל דמותך ; יחפה מתחושות שהיו אז שלך ; רסיסים של כאב... ; ולרגע אחד אתבונן בכמיהה ; אל היופי החם שנתנה השעה ; ואשוב לבקש את הזמן שאינו יותר ; אהבה רחוקה, מתוקה ותועה... ; את זכרון היותך אכסה בדמעות... ; רסיסים של כאב...; 