טווי את הצמר
בחלון מול החומה היא יושבת כבר שנים,; אגדות הילכו עליה עוד מימי היוונים.; אל הים היא מתבוננת ובפלך היא טווה,; ממתינה לבוא הרגע בו יגיע אהובה.; טווי את הצמר, טווי את היום,; טווי את הסבל והחלום.; עוד יום עבר, שוב גווע האור,; טווי כי מחר הוא יחזור,; הוא יחזור.; וחולפות השנים. תם הזמר בדרכים,; מול בתים עשנים אין עוד זכר לפרחים.; בתנור צונן האפר, אין עשן בארובה,; בחלון אישה יושבת ומבקשת את ליבה.; טווי את הצמר, טווי את היום,; טווי את הסבל והחלום.; עוד יום עבר, שוב גווע האור,; טווי כי מחר הוא יחזור,; הוא יחזור.; מלחמות על אש וחרב, וצבען שחור אדום,; היא טווה בשתי וערב ממתינה לבוא היום.; היא יודעת: אוי למלך ואבוי למלחמה,; כל עוד יש אישה עם פלך הצופה אל החומה.; טווי את הצמר, טווי את היום,; טווי את הסבל והחלום.; עוד יום עבר, שוב גווע האור,; טווי כי מחר הוא יחזור,; הוא יחזור.; 