חזיון מקומי
אני זוכרת איך כולם ברחו בגשם; ורק היא עמדה בדרך ברגליים יחפות; בבגד ספוג מטר ובנשימה נרגשת; לוגמת מים כמו ברושים ורקפות; חיוך של קיץ שנקרע מקיר בית הקולנוע; התעופף וחג מעל ראשה כמו עפיפון צולל; ואז היא צחקה פרשה זרועותיה; וכך עמדה בגשם הנופל; כל האנשים בחלונות; התבוננו בחיזיון המקומי; תמיד היא משתגעת; עד שהיא נרגעת; בגשם; תמיד בקיץ היא הייתה אבק פורח; ובשמש ריחפה על פני הרחוב כמו צל עובר; ובלילות הסתיו חלפה מוכת ירח; כמו רוח רפאים ברעם הגובר; פתאום התחיל גופה לנוע במיקצב הגשם; והבגדים הרטובים נשרו מעל גופה; והיא היתה יפה; כל כך נואשת; כשהיא רקדה שם עירומה עם הסופה; כל האנשים בחלונות; התבוננו בחיזיון המקומי; תמיד היא משתגעת; עד שהיא נרגעת ,בגשם..; 