באהיאה
בכפר קטן על ראש מצפור; נולדה אחת לחופש דרור; שיער יפה לה ושחור; וכולה קורנת אור; וליד המדורה; היא פורמת שיערה; ופותחת בריקוד; לצלילי תופים ועוד; זו באהיאה היפה; כל אחד רוצה אותה; אך ליבה תמיד שמור; רק לאחמד בן מנצור; הוא יביא לה מתנות; תכשיטים ומחרוזות; לאביה כבר גמל; בשישים דבשות גמל; אחמד זה הוא גבר רם; שיער שחור לו ושפם; הוא רוכב על סוס גדול; ואומרים הוא כל יכול; מדהנייה הוא רכב; על סוס יפה זנב; ובדרך אל ביתה; הוא יבוא, ייקח אותה; היא יפה ושמה באהיאה; איתה אהב הוא להזיע; כשהתעלסו הם מול השקיעה; על הגג של בית אביה; הוא איתה כי היא תמה; הוא טעם את טעמה; בלילות חולם דמותה; הוא רוצה להיות איתה; היה בכפר אחד מגעיל; שקראו לו איסמעיל; את באהיאה הוא חטף; ועל סוס שחור הוא עף; אחמד קם פתאום מוקדם; בגופו קפא הדם; את באהיאה לא מצא; לחפש אותה יצא; זו באהיאה היפה; כל אחד רוצה אותה; אך ליבה תמיד שמור; רק לאחמד בן מנצור; הוא מצא פרסה של סוס; ומיד ללא היסוס; זיהה ת'סמל המגעיל; של משפחת איסמעיל; הוא עלה על גב סוסו, שברייה בידו; ורכב מהר כמו טיל לביתו של איסמעיל; הוא פרץ ת'שערים, הפיל את השומרים; פירק בנגיחה את הדלת הקשוחה; "מי הגבר שיבוא וישלוף מולי חרבו; איסמעיל, תבוא לכאן, בוא נראה אותך, שפן"; איסמעיל סגר מיד את דלתו של הממ"ד; ועל באהיאה הוא ויתר כי חייו שווים יותר; היא יפה ושמה באהיאה; בנו ביתם בהרצליה; שם בוילה שתי קומות; הם גידלו חמש בנות; זו משפחת בן מנצור; בקיצור זה הסיפור; אם אמשיך עוד לספר; זה השיר לא יגמר; 