כנטות היום 
בשקוע מדורות חיינו האדומות; נסיר מעל מצחנו זר החגיגות; פרוע העלים והשושנים הנושרות; ואחר הדומם נרד אל הנהרות.; וכנטות היום נעמוד על שפתם; בעיניים תרות אחרי מרוצתם,; העזובים והגאים לאין קצה בבדידותם.; ולשטף אודם הערביים; נפעמים נראה, והנה פרחים באים,; פרחים לבנים; נישאים ביקר על פני המים; משולי גן מאושר נגרפו; בשחוק בצהריים.; וידענו: לעינינו עברו נעורינו; ובהערב זכרם בנפשינו; יט, יחשיך צל יגון ערבות על ראשינו.; ואולם ממעל ידרוך כוכב אחר כוכב על פני הרים,; ויקדש לילה גדול וזר עלינו,; ורוח ערב יגע בנו והמה כעל כינורות שחורים.; ולשטף אודם הערביים...; 