מה שבאמת 
הקירות ריקים, לא להרגיש שייכת ; לשום תמונה בזמן המעוור; אל חלומות ילדות אני נמשכת ; לא להתעורר; אם קול ההיגיון לוחש רק שקט, ; אז מה מתוק הרעש האסור; ואיך לאט אני יותר נמחקת ; ככל שאתה יותר ברור; בין הידיים שמשכו אותי לקחת ; את מה שלא היה לתת; היה נדמה שביחד נוכל להימלט; בשביל לנשום מחדש אני פותחת; אתה חופשי לצאת ; הרי היינו רק פחד ממה שבאמת; רגעים קטנים אספו אותי לא פעם; משכחה קהה להינצל; שלא אחת איבדתי כבר טעם ; קל להתרגל; לשגרה צפופה, אתה היית רוח ; שפיזרה בי שקט לא יותר; מצאת בתוכי פינה לנוח ; במקום שהוא היה חסר; בין הידיים שמשכו...; בניינים נופלים עכשיו; מכובד הרגלים מרגש שנרקב בי ; ואתה רק הערת; עוד רצון לחזור אליו; להיבלע בתום הזה שאת עיניו ; אתה רק הסתרת; כמה הוא היה וכבר שכחתי להרגיש; והנה זה חזר ; אז תיזהר מלקחת; את מה שלא היה שלך ; היה לך אותי ולי כבר אין אותך ; הרי היינו רק פחד; 