בת שבע
יפים היו לילות ירושלים; המגדלים, נצנוץ הכוכבים; עת שדוד פגש בה בין ערביים; מביט באש עזה של אוהבים. ; דוד נועז, עקשן יפה עיניים; נפעם, נסער, זועם מלא תשוקה; כאש גחלים להט, כברק שמיים, ; רוח אביב לטפה עיר הבירה. ; רוח קרירה נשבה משדה הקטל; שם אוריה ניצב דומם מול החומה, ; ייאוש עמוק בלב, אף רגע שקט; המוות מתקרב, תככים, בדידות, בגידה. ; נפוץ האהבה, אישה, מלכות תפארת; הסוף קרב, החיים זרות ואשליה; "בת שבע זוגתי, שכב שכבה עם מלך, ; ואותי צווה ללחום, למות מול החומה." ; "איני ירא למות, חיים ללא תוחלת; הלב זועק בקול, פצע וחבורה, ; ארור יהיה האיש אשר לקח בחרב; את אהבת חיי, שלום אישה יפה"; 