ביום שאורי מת
ביום שאורי מת נסעתי לרחוב נחמני; לפגישה עם שלוש חברות ילדות; ישבנו בסלון; השיחה נעה בין נוסטלגיה לעוסה; לאקטואליה של חיי המשפחה; רציתי ללכת, לעלות לקבר; זה כבר שבע שנים; ובשנה שעברה הפסדתי; בגלל הערפל בשדה התעופה; לבסוף נחלצתי מלחיצת הדב של העבר; והלכתי לקנות קופסת 'מלברו'; כבר היה צהריים, די חם; והילדה,; צריך לקחת אותה מהגן; אז אספתי אותה; היא התרגשה מהמכונית החדשה; גם אני התרגשתי מעט לפגוש את כולם; את ההורים; ואת מיטשל, דנית ומיטל; החלפנו ברכות, דרישות ומחמאות; הנחתי את קופסת ה'מלברו' על האבן; ושאלתי סיגריה אחת; אורי, זאת היחידה השנה; אני מעשנת רק איתך; ואני כבר לא זוכרת אותך; רק צבעים וריחות של זמן שעבר; של התקופה; תראה אותי, באותה השמלה; אין לי כלום לספר לך; אני כבר לא מתגעגעת ; אני סתם בודדה; (נתראה בשנה הבאה...); 