נעליים אדומות
אני הולכת וצועדת ; מפזרת סימנים ; אני אוספת מזכרות ; מכל מיני שנים ; אני צובעת נעליים ; באדום זוהר מאוד ; ומקישה בעקביים ; למקרה שארצה לחזור ; על שביל צהוב ; שאין יודע מי סלל ; מנסה להיתמך ; מנסה לקחת יד ; והוא רוצה לדעת ; גם את שמי ; אני לוחשת וצועקת ; אבל הוא כלל לא איתי ; את כל הדמויות שציירתי ; לעצמי, ; את ההוא שכל הזמן פוחד, ; וההוא שקצת טיפשי, ; את ההוא בלי לב ובלי יכולת, ; להכיל את שמחתי, ; את כולם ציירתי בי.; לפעמים אני רואה אותו ; ממש בקצה השביל ; אבל זו דרך מפותלת ; והיא לא נותנת לי ; שום מנוח ושום חסד ; להסתכל להתמצא ; לפעמים נדמה שהיא סובבת ; ושום שלט לא מורה ; את כל הדמויות שציירתי...; 