היו לילות
היו לילות, אני אותם זוכרת,; אני אותם עד סוף ימי אשא,; במשעולים בין דגניה לכינרת,; עמדה עגלת חיי העמוסה.; והוא ניגש: שמעי אלי, קטנטונת,; אני בניתי בית לשבתך,; את תרקמי בערב לי כותונת,; אני אנהג ביום את עגלתך.; הוא היה אז בהיר וגבוה כזמר,; הוא נהג עגלות לשדה הרחב,; ואני לו כותונת הייתי רוקמת,; כותונת של תכלת עם פרח זהב.; היו לילות, אני אותם זוכרת,; והוא את העצים בגן העיד,; את השבילים בין דגניה לכינרת,; כי רק אותי ישמור לו לתמיד.; היה הולך ושב אלי קודח,; היה נושא דמותי ממול פניו,; הגידו נא, היש בכם יודע; אי אנה זה הלך לו ולא שב?; אז הייתי בוכה, אז הייתי נדהמת,; בשדות רחוקים עוד הלכתי אליו,; אנוכי עוד נושאת כותנתו המרוקמת,; כותונת של תכלת עם פרח זהב.; היו לילות, אני אותם זוכרת,; אני אותם עד סוף ימי אשא.; 