ילד גן העדן
עכשיו אתה פוסע  ; בין ערוגות פרחים קטנים  ; כבר לא עייף ולא דואג ; ומתכסה בעננים   ; עכשיו אתה שומע ; רק מוסיקה של מלאכים ; ושתי עיניך היפות ; הן עצומות עכשיו אחי  ; ילד גן העדן; תשמור על עצמך  ; ילד גן העדן  ; השקה את הפרחים שלך ; והם ילבלבו  באור הכוכבים; ויזרחו בחושך בגוונים מטורפים; פרחי הגעגוע רק גדלים     ; ולעולם אינם נובלים ; הם לעולם אינם נובלים; ושוב יורד הגשם ; ורקפות עולות  בהר ; ואין עוצר לרגע ; כאילו לא קרה דבר; הזמן ממשיך לנסוע; רחוק כדרך העולם ; ענן לבן בגובה רב   ; באופק נעלם; ילד גן העדן...; 