איש זר
איש זר בא לעיר,; איש זר לעיר זרה.; יש בעיניו מבט זהיר,; הוא חוגר חגורה שחורה.; ברכבתחתית בלתי נראית; הוא מגיע לחדר סגור.; עוד מעט הוא יתחילאותת,; ואז יהיה הכל ברור.; שני מכשירי-טלפון בחדרו; משמיעים אנחה רחוקה מאד.; אבל הוא מעשן את סיגרו; ומשקיף סביבו בעיניים דומות; לאלה של זר אחר, קודם,; שבא גם הוא לעיר זרה,; והמון צודק, המון זועם,; בו ביום אותו לגזרים קרע.; עכשיו הוא יוצא אל מרפסתו; ומחזיק בידו להביור חדיש.; החושך ניצב לצידו ואיתו,; כי זהו חושך גאה ורגיש.; אבל ההמון שממול מואר,; וזהו אור חסרגישות.; ורק להביור בודד לכיכר; מטיל אש קרה, באדישות.; איש קר בא לעיר,; איש קר לעיר קרה.; יש בעיניו מבט מהיר,; והוא לגזרים לא יקרע.; הוא יפנה את מרפסתו; בצעד רונן, מרצונו הטוב.; החושך יהיה לצדו ואיתו,; בעת שפגיון בעצמו יתחוב.; ואז ההמון הצודק, הזועם,; יפנה לאיטו את הכיכר –; ולכן גם כותב-התסריט יתעלם; מן הרגע המר והנמהר; ויאמר לעצמו, שעיר זרה; עשויה להפך עוד לעיר מוכרה,; אמרק מצליחים איכשהו לצאת; מתוך בניניה חי או מת; 