האויב 
שנות נעורי היו לי סער אפלולי,; שברק קרני-חמה צלח בו לפרקים ; הרעם וגשמי העוז המרו לי -; הותירו בגני מעט פירות סמוקים.; אך סתו-המחשבות פקד אותי כעת-; עתה יש לישר את פני האדמה,; לגרוף אותה היטב, במעדר ואת,; כי מים בה כרו בורות דמויי-דומה.; ומי יודע אם איביי, פרחי-חזון,; בחול הרטבובי יזכו למצוא מזון,; לשד-פלאים שבו ישובו ללבלב?; כאב! כאב נורא! הזמן חיים אוכל.; אויבנו האפל, המכרסם בלב,; מדם שנאבד פורח, מתגדל.; 