פרח דם המכבים
את פרח דם המכבים, ; ראיתי בעצמי.; איך בהמון צנח אל תכול המים.; את פרח דם המכבים,; שמרתי בליבי,; כשפרש כותרת בשמיים.; והם לרבבות,; מצנח ולבבות.; ועל ראשם חופת מלכות מוזהבת.; היום הם כאן איתי,; מעל לגג ביתי,; מחר הרחק בארץ נעזבת.; את פרח דם המכבים,; קטפתי לעצמי,; במבטים תוהים, קרועי עיניים.; עם פרח דם המכבים,; בקשתי להמריא.; ואז איתם, לנשור לים, בשניים.; והם לרבבות...; את כל פרחי הצנחנים,; בקשתי להביא,; מערבות, בארץ לא מוכרת.; אולי מחר, תראו אחים,; איך כל אותם פרחים,; יהיו לעד לעיר המאושרת.; והם לרבבות...; 