האסופי 
הניחתני אמי לרגלי הגדר,; קמוט פנים ושוקט. על גב.; ואביט בה מלמטה, כמו מן הבאר, ; עד נוסה, כהנס מן הקרב.; ואביט בה מלמטה, כמו מן הבאר.; וירח עלינו הורם כמו נר.; אך בטרם השחר האיר, אותו ליל,; קמתי אט כי הגיעה העת ; ואשוב בית אמי, ככדור מתגלגל; החוזר אל רגלי הבועט.; ואשוב בית אמי ככדור מתגלגל; ואחבוק צווארה בידיים של צל.; מעלי צווארה, לעיני כל יכול,; היא קרעתני כמו עלוקה.; אך שב לילה ושבתי אליה כתמול,; ותהיה לנו זאת לחוקה:; בשוב לילה ושבתי אליה כתמול; והיא לילה כורעת לגמול ולעול.; ודלתות חלומה לי פתוחות לרווחה; ואין איש בחלום מלבדי.; כי נותרה אהבת נפשותינו דרוכה,; כמו קשת, מיום היוולדי.; כי נותרה אהבת נפשותינו דרוכה; ולעד לא ניתנת ולא לקוחה.; ועל כן עד אחרית לא הסיר אותי אל; מעל לב הורתי הצועק; ואני - שנותקתי מבלי היגמל -; לא נגמלתי ולא אינתק; ואני שנותקתי מבלי היגמל; נכנס אל ביתה והשער נועל.; היא זקנה בכלאי, ותידל ותקטן,; ופניה קומטו כפני.; אז ידי הקטנות הלבישוה לבן,; כמו אם את הילד החי.; אז ידי הקטנות הלבישוה לבן,; ואשא אותה בלי להגיד לה לאן.; ואניח אותה לרגלי הגדר; צופייה ושוקטת. על גב.; ותביט בי שוחקת, כמו מן הבאר,; ונדע כי סיימנו הקרב.; ותביט בי שוחקת, כמו מן הבאר.; וירח עלינו הורם כמו נר.; 