פנס בודד
היה היה פנס בודד בקצה שכונה; והוא האיר את ילדותנו הקטנה; והוא האיר את משחקי המחבואים; ולאורו היו הקדרים באים.; כש"השוטרים" כמעט תפסו את "הגנב"; היה קולה של אמא רץ בתחנוניו:; "הביתה, בוא לארוחה, כבר מאוחר,; כבר זמן לשכב לישון, צריך לקום מחר".; "רק עוד רגע, אמא, רק עוד רגע קט; את תמיד הורסת כשכבר כמעט; לא הספקנו לשחק מעט אפילו" -; אבל תחנונינו לא הועילו.; היה היה פנס בודד בקצה שכונה; ועל ידו גדר, ושער וגינה,; ושם אמרתי לה את שאומרים כולם; על מפתני כל הבנות שבעולם.; וכשידי, שכבר מיליון עלים תלשה,; רק ללטף ביקשה לה את חלקת ראשה -; אמרה: "סליחה, יש לי בחינה בסמינר,; כבר זמן לשכב לישון, צריך לקום מחר".; "רק עוד רגע, רינה, רק שניה אחת,; את תמיד הורסת כשכבר כמעט; לא הספקנו לפטפט מעט אפילו" -; אבל תחנוני אז לא הועילו.; היה היה פנס בודד - חלפו שנים; ואור אחר עכשיו מאיר בשיכונים; והשכונות מצאו מקלט בפזמונים,; אבל אותם קולות ברחוב ובגנים.; וכשפספוס נשען בחוץ על אופניו; והחצר כולה מלאה בשריקותיו,; אני יוצא אל המרפסת וקורא:; "שמע ילד, לך הביתה או אני יורד".; "רק עוד רגע, ילד, רק עוד רגע קט; לא נורא, שחק קצת, צעק - אבל מעט".; אז רציתי להפחיד אותו כאילו -; אבל לא ירדתי אפילו.; 