ילד ושמו סתיו
ישנו בעולם ילד קטן; עיניים של ים, שיער של זהב; ופה דובדבן מדבר וצוחק; ולילד הזה קוראים סתיו; וכשסתיו כך באמצע היום מבקר; הוא מביא איתו אלף צחוקים או יותר; ריחות של פריחה ואביב; חגיגה ענקית מסביב; כשסתיו הקטן צוחק ככה סתם; מהר נשכחים הרגעים הקשים; רוקדים תלתליו, רוקדות שתי עיניו; רוקדים על פניו נמשים,; וכשסתיו כך באמצע היום מבקר...; סתיו לעולם בליבו ילד קט; ללא חורף, יורה או שלכת; בליבו אין מקום לדמעה או כאב; רק אביב וחמה מחיכת; וכשסתיו מבקר מבקר האביב; את כל הדמעות שתלויות מסביב; ממלא את ביתי; תלתלים של זהב; ילד קטן סתיו; וכשסתיו כך באמצע היום מבקר...; 