ברגע הנכון
הפכנו לעיוורים מכדי לראות; אלמים לומר, חרשים לשמוע; וכמה זה מעט באהבה; הטוב חולף בצל הרוע; הפכנו למשפט בין השורות ; נוחים מדי לזמן, עלה ברוח; חיים בין כעסים לנקמות; ועייפים למצוא דבר בטוח; וכמו ציפור כנף אני אמריא; לגעת בדברים הכי קטנים שבי; אדע לחוש ברגע הנכון; ומחדרי לבי אסיט את הווילון; רק שמור עלינו מספקות ומהזמן; הושיע נא, רפא, בורא עולם; נוכחנו כי עולם גם אין בו נצח; יודעים לשמוע, אך שכחנו להקשיב; בורא עולם רפאני מן העצב; עייפתי לבקש חיים שקטים; וכמו ציפור כנף אני אמריא...; 