בלדה לבן גוריון
זה היה בשנת תרס"ז,; שום דבר עוד לא היה פה.; בן גוריון הגיע אז,; בספינה קטנה ליפו.; הוא היה בחור צעיר,; אך הרגיש כמו ותיק כבר,; את צרורו לקח אל גב,; והלך לפתח תקווה.; הוא אמר: נתחיל לבנות,; והניף את הטורייה,; והאיכרים אמרו:; משוגע חדש הגיע.; וכולם הבינו ש -; בן גוריון אדם קשה,; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; כן, כולם הבינו ש -; בן גוריון אדם קשה,; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; הוא הלך אל הגליל,; התיישב באילניה,; ונהיה שומר עברי,; עם נבוט ועם שברייה.; בקדחת הוא חלה,; ואכל בצל וזית,; אך ידע שהמולדת,; זה עוד עץ וזה עוד בית.; הוא לחם גם באנגלים,; ותמיד קרא, בוטח:; עלייה והתיישבות,; עם שני אלה ננצח.; וספינות פרצו לחוף,; יד סתרים אותן השיטה,; יישובים צמחו בן לילה -; דן ודפנה וחניתה.; וכולם הבינו ש -; בן גוריון אדם קשה,; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; כן, כולם הבינו ש -; בן גוריון אדם קשה,; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; ארבעים שנה חלפו,; בלוריתו כולה הלבינה,; התורכים והאנגלים; כבר גורשו מפלשתינה.; וכשקמה המדינה,; כמו תינוקת מהססת,; הוא ראשון נתן לה יד,; ולימד אותה ללכת.; היא גדלה כבר בלעדיו,; אך כל פעם שקשה לה,; מחפשת היא אותו,; כמו השורש את הסלע.; וגם היא הבינה ש -; בן גוריון אדם קשה.; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; כן, כולם הבינו ש -; בן גוריון אדם קשה,; בן גוריון, בן גוריון, בן גוריון,; אדם קשה.; 