ים הבטון
לילה בעולם, הכל נרדם; אימי נמה, ישן גם אבי; המחשב נרדם, ה- MTV נדם; ערים רק אני ולבבי; פותח רדיו ומיד סוגר; המוזיקה מזמן יצאה מדעתה; והדמיון זורק אותי לזמן אחר; אל המדבר, אל השממה; תופסת בידי היא ואומרת לי:; "אתה תראה, העתיד הוא מזהיר; ובמקום הזה שאתה ואני עומדים; יבוא היום וכאן תקום עיר"; "הו, איזה לב תמים," אני חושב לעצמי; לוקח את ידה בידי; ואז הכל נמוג והחלום שלה; הופך סיוט בעולמי; הו, ארצי שלי, מולדתי,; הנה אני מתפכח; חלומות של הילדות תעזבו אותי,; אני סתם מתגעגע; ומחר כמו אתמול בים הבטון; אמצא את עצמי מתעורר; ואתפלל חזק לאלוהים; שהים לא יהיה סוער; יצאנו אט, הרוח מן הים; ליטף את שערה, השמש שקעה; וצמתה ירדה מהכתף; אבל בחניה שכחתי את שמה; הזכרון כואב אך השלום קרב; אולי בסוף באמת יהיה טוב; אפילו שהמלך המשיח מת; האמונה היא חומר טוב; הו, ארצי שלי...; 