המשולח
מה דקים עלי האורן; מה עבים גזעי הזית; ואהוב כרכוב הבית; ליונה ולחרוב; ממרומי הרי הבתר; איש גלש אל תוך הואדי; עוד מעט יאמר כבר באתי; אל ביתי אל האהוב; לא נעלתי את הדלת; על השער אין בריח; כי ידעתי שיגיע; יום אחד עייף עצוב; ילטף את כד המים; ויריח את הלחם; ופתאום יקום ללכת; אל הדרך לבלי שוב; עוד הטל דולף באורן; והצל נופל בואדי; הוא יצא ולא ידעתי; למה בא ואיך פרח; ומאז רבים חולפים פה; ובכל אבק פורח; אבקש את האורח; התמוה, המשולח; צוננים בכד המים; בתנור לוהט הלחם; שב עמי ואל תלך עוד; כך אומר לו למשולח; כשני עיני מבכי; על ראשי הלבין השלג; אך רגלי עודה כושלת; אל הדלת בה הלך; 