ספר הזכרונות
אתמול פגשתי אותו ברחוב,; שמן ומקריח בסוודר צהוב ; הוא הלך עם שלוש ילדות שמנמנות; וילד אחד רזה ואשה שמנמנה,; והוא והיא אכלו פלאפל והביטו זו בזה.; והטחינה טפטפה להם על הבגדים,; והם היו כאלה, די זקנים ולא נחמדים,; והם לא קנו פלאפל לילדים.; למרות שהם צרחו; שגם הם רוצים פלאפל; הם קנו רק לעצמם.; והטחינה טפטפה להם על הבגדים; לקול צריחות הילדים...; הם היו כאלה באמת... לא כל כך נחמדים.; אמרתי: שלום, אתה זוכר אותי?; והוא חייך, והטחינה נזלה ונזלה...; והיא - לא אמרה שום דבר,; רק הסתכלה והסתכלה...; ואני כל כך שמחתי,; כל כך שמחתי שהוא כזה שמן; ולא נחמד, ו... אחר =; וידעתי שהוא יודע, וידעתי שהוא זוכר...; כן, זה היה בטיול 'מים אל ים'; על הואדי זרחו אבנים בשקיעה; והוא נשאני על שיכמו כל הזמן; כי הרגל שלי נקעה.; והוא שתק, אלוהים - למה?; הוא שתק מבלי להסתכל; למה זה שתק, ולרגע צחק,; כששאלתי האם הוא אוהב את יעל...; כן, הוא אהב את יעל והיא - אותו; אז חשבתי שדי, שעוד רגע אמות; רציתי לומר לו הכל ושתוק; אבל זה לא היה כה פשוט...; כי הוא שתק.; אלוהים, אילו רק היה לרגע מסתכל; אך הוא לא הביט, לא חייך, רק שתק.; אז הבנתי שהוא באמת - של יעל.; ואז הם התחתנו, כפי ששמעתי מספרים; ונולדו להם שלוש בנות ובן.; ואני זכרתי אותו המון שנים,; אז הוא היה בן עשרים,; ואני בת אחת עשרה...; אז היום הוא בוודאי כבר זקן...; כך הייתי מהרהרת לפעמים,; כשהייתי נזכרת באותן השנים, בתנועה,; איזה מדריך הוא היה...; איזה חתיך, אלוהים!; ואז - אתמול - ראיתי אותו לפתע,; פלאפל, אלוהים! במקום לעשות דיאטה!; הוא ויעל. כמה שהם היו פעם נחמדים!; לו לפחות קנו חצי מנה לילדים...; 