דמדומי הערב
הנה הערב בא, ידיד פושעי העיר,; שותף לדבר פשעם, צועד זהיר זהיר,; השחק נאטם כתא, והאדם; הופך, באין שבעה לו, לטורף צמא-דם.; הו ערב, אהובו של מי שזרועותיו; תוכלנה להעיד: עייפנו ומוטב; לנוח מעמל, הערב מנחם; בריות אשר כאב טורפן ללא רחם,; מצן את להטו של איש מדע עקשן,; מניח לפועל, דוחק בו שיישן.; מנגד נעורים דמונים אכזרים,; גודשים את המרחב, כבדים כלבלרים,; טופחים בכנפיהם על תריס ועל כרכוב ; ונוכח אור סתור-רוח של פנס רחוב; נדלקת הפריצות, בוערת להכלים,; פוערת את בשתה כתל של נמלים,; טופפת, חשאית, בדרך עקיפה,; כצבא אויב לפני צאתו להתקפה,; רוחשת בקרבו של כרך ידוע-בוץ; כשם שבמעיים התולע ירבוץ.; ומן המטבחים בוקעת כבר שריקה,; בימות התאטרון פוצחות באנקה,; בתי-העינוגים לוקטים את קהלם:; זונות וסרסורים, זווג-עועים מושלם, ; ושעת הגנבים יורדת על העיר,; הללו מתרבים בלילה הצעיר,; בנעם משדלים דלתות להפער-; ופילגשם לובשת מחלצות פאר.; בעת הזאת, נפשי, מוטב שתתכנסי,; ואל תטי אזנך לרחש המשיא-; בעת כזאת חולים אינם עומדים בסבל!; סביב לראשיהם נכרך הליל כחבל,; חורץ את גורלם: תהומה לעולם,; וקול חרחוריהם מלא את האולם,; הם לא ישובו עוד לשבוע מטובה; של פת ערבית חמה, מול נפש אהובה.; רבים מקרב אלה לא ידעו את טעם; מתקו של בית חם: הם לא חיו אף פעם. ; 