פטמה
פטמה קמה בבוקר כשהשמש עולה; ויוצאת מן האוהל על קצות אצבעות; היא נוסעת לעיר השכנה, הגדולה; לעולם לא תחזור את העדר לרעות; שם בעיר אין אישה מדוכאת ומוכה; היא תסרוק שערה בלילות היא תרקוד; היא תקנה חליפת מכנסיים אדומה מבריקה; היא מכרה נאקה, לעולם לא תנדוד.; חיזרי אל האוהל, יה פטמה,; ברק בך פגע, ברק משוגע; חזרי אל הצאן, יה פטמה; אלוהים בך נגע או שטן ששגה, חזרי; ומביט המוכר וצוחק, את ליצן; את רוצה אז תקני חליפות גם לצאן; ופטמה עינה בו כמו חץ נעצה; ולחש המוכר: רק חמדתי לצון; צוחקים שם בעיר, רועת צאן באדום; דעתה נטרפה, בת מדבר מבולבלת; מיידים ילדים אבנים בזדון; היא זונה או אולי מרגלת.; חיזרי אל האוהל...; וכשפטמה שבה לרעות את הצאן; נזכרו שם בעיר ברועה באדום; הגברים שם חמדו, הם חמדו לה לצון; ושקט שרר אז בעיר כמו בסדום; וכשפטמה שבה לרעות את הצאן; בסכין היא קרעה חליפה באדום; ואותה הסכין כמו חמדו לה לצון; נעצו בזונה אשר שבה מסדום.; חיזרי אל האוהל...; 