מותו של קיץ
שב הרוח מלילה של צייד; בכנפיו - השלכת שלל היא; ובחוץ עוד ראו בשמיים; את שרידי תפארתו של הקיץ.; וכל שלל השלכת נשר; על כבישים של העיר הנרגשת; וילדון השתתק ואמר:; אמא - הנה נולד לו הגשם!; אמא - הנה נולד לו הגשם...; והעיר - האפירו פניה; כפניהם של רוכלים בשווקיה; וזיקנה כמו קפצה אז עליה; מול אורו של היום השוקע.; עת על פני המשטח הרטוב; מהרו אנשים אל הבית; לחשה נערה לי ברחוב:; בוא - נבכה על מותו של הקיץ!; בוא - נבכה על מותו של הקיץ...; ובכיתי איתך כל הליל; על מתי הטובים ומתיך; ולשחר נשקתי שפתיים; כשיכור מדמעות ומיין.; ובבוקר הפסקתי לבכות; ויבשו עד כאב העיניים; אך בחוץ עוד ראו תינוקות; את דמעות העצים על הקיץ; את דמעות העצים על הקיץ...; 