סיפור אהבים
הו כמה ידעתי למות בעדך וכמה ; לא ידעתי לחיות בעדך ; וסיפרו עלייך מזמן שיפה שמשם את ; שאהבת אותי פעם מאוד שאוהבת עודך ; גם אמרו לי אי פעם ששמך כמדומני רוחמה ; ואגב זה הולם לך מאוד כלומר בגדך ; את יודעת רבות השמועות הבאות משמה ; ובעצם חיכיתי היום לבואך ; הו כמה ידעתי למות בעדך וכמה ; לא ידעתי לחיות בעדך ; וימיי לחשו לך בשקט מופתי לחישות בלי הרף ; מכל רוח מקרית שנגעה בחזך החשוף ; ועם כל נגיעה את היית נאנחת כבר ערב ; וטעית כמובן היה בוקר אך בוקר עצוב ; ולפתע הרגשת יום אחד שאת כבר מבוגרת ; והרוח הלכה לשוטט בין קנים של סוף ; והמים היו עמוקים באגם וכשחושך ; החליק עליהם כמו צידוגיות ; מועקה לא ברורה בתחתית החזה גרמה כאב ; וכשחושך לא החליק עליהם כמו צידוגיות ; השתיקה לחצה את גופך כמו פתן גדול ; לא בחושך היה העניין ; וכששמש בבוקר זינקה כבר הבנת ; שהלילה חלף והלכת לך משמה ; מנוסה ומודאגת מכל שהיית מעודך ; ושאלתי אותך ברצינות מה שלומך רוחמה ; ומנין הפצע הזה על ידך ; ואת התחייכת ואמרת אה הפצע משמה ; הו לו רק יכולת להבין אבל את מעודך ; לא הבנת איך ידעתי למות בעדך וכמה ; לא ידעתי לחיות בעדך ; וסופך כמובן לחזור יום אחד לשמה ; ואני אלווך כברת דרך ואחר כך אשוב ; וספק אם אפנה את ראשי אחרייך הו כמה ; אי רוח מקרית תבדר את חזי החשוף ; ובמשך הזמן אנסה לנחש אם כבר שם את ; ואחר כך אשכח מחדש מדי בוקר עצוב ; ואם ברגעים של חולשה אזכר בך רוחמה ; יגנו עלייך קנים אפלים של סוף ; וכשפעם ברגע חזק של חולשה אחשוק בך ; ואלך בצעדים חפוזים לכיוון האגם ; תבוא רוח מקרית בהחלט בריצה ותשרוק בך ; ואת תתפשטי ויהיה מין רשרוש באגם ; ואמצא את בגדייך בלבד אז אולי תחרוק בך ; אהבה ישנה וחסרת סיכויים באגם ; תעגון בלחישה דומייה אבודה וגם ; תפרפר שם אי רוח מקרית שאחר כך ; תשתוק בך; 