שקט
משייט בדמיון בוהה אל תקרה לבנה; עוזב וחוזר אל העדר; צללית של אימה זוחלת אליו; שואבת אותו מהשקט; שקט; יש ענן של אבק סימני מאבק; הוא כבול ומובל אל החדר; נופל מרגליו מלקק את פצעיו; ובאוזניו היא שואגת; "שקט"; זאת היתה המורה לאטימות שימושית; שחיפשה בו ילדות מפוקפקת; כל חלון של דמיון היא סתמה עם בטון; דאגה לאטום את החשק; יש חשש מבוסס שעם השנים לא נמס; שבאוצר המילים היא מוגבלת; "החוצה!" "לצד!" "לקום!" "לשבת!"; ו "שקט"; 