בירקון בפינה
ברחובות תל אביב הסמוכים אל הים; היא נולדה; היא נברה כמו חתול בין פחי האשפה; לבדה; כך עברו החיים, כמעט בלי משים; על ידה; חורפים ארוכים היא ישבה מול הים; להקשיב; היא עטפה את גופה בקרעי חלומות; להכאיב; וגופה העייף התפלל כל הזמן; לאביב; בירקון בפינה; פנסים מספרים; על אותה השכונה; על אותה נערה; שיכורים וזקנים את ידיה קרבו; אל גופם; וקרעו בחזקה את עורה הלבן; עד זוב דם; בלילות חשוכים היא היתה כמו פנס; מיותם; בירקון בפינה...; ברחובות תל אביב עוד נופלים כוכבים; בשתיקה; והלילה לוטף בידיו את העיר; הריקה; היא נותרה בפינה מחבקת חתול; בחיקה; בירקון בפינה...; 