פנקס הקטן
פנקס הקטן היה רק נער מעלית; כחוש כמו כעך; פנקס הקטן אהב את הוד מעלתה; אהב אותה כל כך.; הוד מעלתה היתה בעצם רקדנית; יפה מאין כמותה; הוד מעלתה גם לא ידעה שבעולם; יש פנקס הקטן.; היא לא העיפה בו מבט; אך לו זה לא היה אכפת; עליה הוא חלם תמיד; בין הקומות במעלית; כי היא כל כך יפה היתה; הוד מעלתה...; יום אחד הופיע ג'ק; ספסר ההימורים; ברנש די מסוכן; וחבט בכל כוחו בהוד מעלתה; ישר בלקקן...; הוד מעלתה התגלגלה במדרגות; למטה עד סופן; מיהו הראשון אשר ניגש לעזרתה; זה פנקס הקטן.; היא לא העיפה בו מבט; אך לו זה לא היה אכפת; הוא לא ידע על מה הוכתה; אך הוא מיהר לעזרתה; כי בעיניו תמיד הייתה הוד מעלתה.; הרופא הביט בה וקבע; זה אבוד; אין מה לעשות; כי עם חוט שדרה כזה; היא לא תוכל לזוז; גם לא לעמוד.; כל האזרחים אותה השאירו לבד; טוב למי יש זמן; מיהו היחיד אשר נשאר שם על ידה; זה פנקס הקטן.; היא לא העיפה בו מבט; אך לו זה לא היה אכפת; ולחדרו, חדרו הצר; הוא בזהירות אותה גרר; כי בשבילו היא עוד היתה הוד מעלתה.; פנקס הקטן שירת שנים במסירות; את הוד מעלתה; כל חסכונותיו אזלו נזלו במהירות; לא נותרה פרוטה; כל אשר ציוותה עליו; צמיד או עגילים; הוא מייד נתן; וברחוב דחף הוא את כסא הגלגלים; זה פנקס הקטן.; היא לא העיפה בו מבט; גם לא מילה טובה אחת; כבר בראשה זרקה שיבה; וכבר כולה ממש חורבה; אך בשבילו היא עוד היתה; הוד מעלתה.; יום אחד הודיעה:; קר לי פנקס, בוא ניסע לדרום החם; ארוכה הדרך ואין כסף למסע; דחף אותי לשם; הוא דחף ברגל את כסא הגלגלים; אפילו לא רטן; הוא דחף ברגל אלף שלוש מאות מילין; זה פנקס הקטן.; היא לא העיפה בו מבט; והוא ימים רבים צעד; ועם כסא הגלגלים; מכפר לכפר ללא מילים; כי בשבילו היא עוד היתה; הוד מעלתה.; כשהגיעו ועצרו ממש לחוף הים; היא אמרה פתאום:; רד על שתי ברכיך; רד נא פנקס הקטן; כי הגיע יום; מהיום אביר תהיה להוד מעלתה; כי כבר בא הזמן; אהבתיך,; בוא נשקיני נא -; בוא פנקס הקטן.; והוא נשק רכות רכות; לשתי שפתיה הסדוקות; והוא מחה את הדמעות; מלחייה הצמוקות; וכך נפחה את נשמתה; הוד מעלתה...; למחרת היום כתבו פתאום; בסמרטיטון משהו מוזר; פנקס הקטן נכנס לפתע למלון; והיכה תייר; את גבו שבר הוא במכות במוט ברזל; כמוכה שטן.; וכולם אמרו מה זה קרה לעזאזל; לפנקס הקטן; אבל הוא לא השפיל מבט; גם כשהגיע למשפט; ולא גילה כי התייר; היה פשוט אותו ספסר אשר הפיל בחבטה; את הוד מעלתה.; וכשעלה בצעד קל; על הכסא המחושמל; עלה שקט ומחייך; ולא הסביר על מה ואיך; כי הוא נזכר בנשיקתה של הוד מעלתה.; 