גנן גידל דגן בגן
גנן גידל דגן בגן; וכשהגיע קיץ; דגן גדול גדל בגן,; ממש עד הבירכיים.; המשיך גנן בגידולו; (חיטה, גם שעורה); והדגן הגיע לו; כבר עד החגורה...; אז מה? -; אז כלום! אז הגנן,; כולו זעה נוטף,; גידל בגן את הדגן.; והדגן - ב"כף"; סוףסוף הגיע לו עד כאן,; כלומר: עד הכתף.; אך הגנן כלל לא ניבהל; ועוד גידל ועוד.; והדגן בגן גדל,; גדל, גדל ולא חדל -; עד שקשה היה בכלל; את הגנן לראות!; עד שלבסוף, מרוב עיבוד,; קרה שהגנן; הלך לגמרי לאיבוד; בתוך אותו דגן...; אך לחפש את הגנן; אף פעם לא התחילו!; כי כל מי שהודיע כאן; למשטרה על העניין,; עוד לא הספיק אפילו -; משפט כזה מן, מסובך,; לפלוט מו השפתיים; ("גנן גידל דגן"); וטראח! -; שבר את השיניים...; 