לאיש חסדי
עוד שיר אחד יש עימדי; והוא שמור לאיש חסדי; זה שהיצית לי אש קטנה; כאשר אחזתני צינה; זה שהיסיק תנור קטן; כשברחובי המאובן; כל הדודות החסודות; סגרו בפני את דלתן; חופן פחם, שני בולי עץ; זה לא קשה, זה לא הרבה; אך בליבי ניצתה האש; אשר לעולם לא תיכבה; ובזכותם יבוא ריעי; אל הרקיע השביעי; לנישמתו שם מחכים; כל הצדיקים; עוד שיר אחד יש עימדי; והוא שמור לאשת חסדי; שביום רעב ובליל צמא; מימיה נתנה ולחמה; זו שפתחה לי צריף קטן; כשברובי המהוגן; כל הדודות החסודות; פשוט הסתתרו בביתן; רבע כיכר לחם שחור; זה לא קשה, זה לא הרבה; אך בליבי ניצת האור; אשר לעולם לא יכבה; ובזכותם תבוא גם היא; אל הרקיע השביעי; לנישמתה שם מחכים; כל הצדיקים; שיר אחרון יש עימדי; והוא שמור לאיש חסדי; זה שחייך לי בין זרים; כאשר היקיפוני שוטרים; זה שנתן חיוך קטן; כשברחובי המהוגן; כל הדודות החסודות; דקרו אותי במבטן; טעם של דבש, חיוך אחד; זה לא קשה, זה לא הרבה; אך בליבי ניצת החג; אשר לעולם לא יכבה; ובזכותם תבוא ריעי; אל הרקיע השביעי; כי גם לך שם מחכים; כל הצדיקים; 