שובה של נטשה
מן הלב נס פתאום כל השקט,; והרחק שם נמס אט הכפור,; ובסתר שפתי שמך לוחשת,; בחלון כבר מפציע האור.; אילנות זקופים בשלג,; כאן פרחי, מצפים עוד למי.; מתנוצץ וקפוא שם הפלג,; כאן לוהט לו השיר בדמי.; עוד בלב רוגש הסער,; לרווחה נפתח השער,; ומתכול רקיע; כמו ציפור תגיע; אל קנה נטשה עוד תשוב.; יום פנה ועבר, בא הערב,; והנה את, צחוקך כה נבוך.; זו סופה של כמיהה מתמשכת,; זו שעה של עדנה ושל רוך.; אל חזי אמצתיך, ולפתע,; גם פני נשטפו אז בבכי.; את לחשת  זו אני כאן או שמא...; ועניתי: היה לא בכדי.; ועתה כל כולך אור ושמש,; ובליבך עוד זכרון שדות הכפור.; זרועותי לך מקלט וגם שקט,; ובגן כבר נודף ריח מור.; סוף מסע! מעכשיו את בבית!; במרחק, שם נשאר הנכר,; ואנחנו בצל עץ הזית; שיכורים כאן, ולא משיכר!; עוד בלב...; 