הבלדה על יואל משה סלומון
בבוקר לח בשנת תרל"ח; עת בציר הענבים; יצאו מיפו על סוסים; חמשת הרוכבים.; שטמפפר בא וגוטמן בא,; וזרח ברנט; ויואל משה סלומון,; עם חרב באבנט.; איתם רכב מזרקי; הדוקטור הכסוף,; לאורך הירקון הרוח; שר בקני הסוף.; ליד אומלבס הם חנו; בלב ביצות וסבך; ועל גבעה קטנה טיפסו; לראות את הסביבה; אמר להם מזרקי; אחרי שעה קצרה:; איני שומע ציפורים; וזה סימן נורא.; אם ציפורים אינן נראות; המוות פה מולך,; כדאי לצאת מפה מהר,; הנה אני הולך.; קפץ הדוקטור על סוסו; כי חס על בריאותו,; והרעים שלושתם יצאו; לשוב לעיר איתו.; אמר אז יואל סלומון; ושתי עיניו הוזות:; "אני נשאר הלילה פה; על הגבעה הזאת".; והוא נשאר על הגבעה,; ובין חצות לאור; פתאום צמחו לסלומון; כנפיים של ציפור.; לאן הוא עף, לאן פרח; אין איש אשר ידע,; אולי היה זה רק חלום; אולי רק אגדה.; אך כשהבוקר שוב עלה; מעבר להרים,; העמק הארור נמלא; ציוץ של ציפורים.; ויש אומרים כי עד היום; לאורך הירקון; הציפורים שרות על יואל; משה סלומון.; 