פריקוסטאר
מתעורר במיטה בלילה, הכל מרגיש מוזר; מביט בי מלמעלה, הגוף לא מחובר; היא כמו פנינה זוהרת, קוראים לה תהילה; מתוך שינה זוחלת, בוערת בנשמה; במסדרון בחושך, בתוך סמטה צרה; רואה חתול שחור כשבורח לפינה; קופץ לתוך רכבת, הלילה בחצות; בתוך תיבת פנדורה, קופצות כל הצרות; אבל אני רוצה  ; להיות קצת מאוהב; לישון בכפיות; ולא לקום לבד; זה משתלט עלי; וזה זורם בדם; אני חצי זאב בודד; חצי אדם; מרגיש טירוף בתוך הלב; עם פתיל קצר; זה כמו כישוף מוזר; ממש כמו פריקוסטאר; דוחף מרפק עכשיו כשכל הבמה שלי; במציאות אחרת, הכל נראה זמני; הצלמים קוראים לי, נושכים בתוך קופסא; בובה על חוט מפלסטיק, לובשת מסיכה; אבל אני רוצה  ; להיות קצת מאוהב; לישון בכפיות; ולא לקום לבד; לא מפחד לבד בחושך ; כשכולם כבר ישנים; ומנפץ את הבועה; של עשר אלף חרקים; זה כמו להיות תלוי לבד; בתוך כורים של עכביש; ומטפס על הקירות; הכל נמאס וכבר מתיש; 