תזמורת האימה הגדולה
בלילה, כשהכל שקט, וריק לו באוזניים; אדם יושב בחדר מסוגר מכל צדדיו; פתאום נוכח לראות שהקולות הכי שקטים הפכו בינתיים; לרעשים כבדים, והם כמו מאיימים עליו; נשימתו נשמעת לו כמו רוח מנשבת; כמו הסופה הנוראה בחורף שחלף; ותקתוקי שעון נשכח, עולים מתוך השקט,; הם צעדים של גבר שהולך בעקבותיו; כך פתאום הכל נשמע לו; כמו תזמורת האימה הגדולה,; והוא אבוד בתוך קולה.; 