רוח 
מסתכל על ציפורים, מקנא בהם. רוח; נושבת לי בפנים, את עיני עוצם לנוח; מכל העניינים מחכה לגשם; תשטוף אותי מבפנים, בחוץ הכל זורם.; תסתכל עלי מלמעלה, תראה אותי רץ הלוך ושוב; סהרורי בעולם, אבל לא רוצה לעזוב; אני מחפש את השמש בכל צד ברחוב; לאן שלא הולך ענן מעל ראשי מכסה אותו.; שואל את עצמי אם זה עניין של השקפה; עובד על עצמי תמיד, אומר שזו תקופה; אופטימיות בכוח זו התרופה; אני לא מוצא מנוח וכל יום זה בהחלפה.; קם מוקדם בכוונה כדי להרגיש את הבוקר; פותח חלון ושוב ענן על השמש סוגר; כותב מילה או שתיים, לא חוש אמנות בחיי; שנתיים מחכה להופיע.; הלוואי, די, אני לא מפסיק לילל; כאן בוכה ומתלונן אבל לברוח לא מוכן; מת למצוא את עצמי בכל הבלאגן; ולחזור אל הימים שהייתי ילד קטן.; מסתכל על ציפורים...; אז איך עם כל הכישרון חם בגוף קר בלב; מסתכל על ציפורים מקנא בהן; מסתכל על עצמי בראי אני בהלם; כל מה שסובב אותי זה בורגנות והליכה בתלם.; אני בולם את עצמי, עוצם את עיני,; רושם את הכל, רוחץ את פני,; די, די עם כל ההבל ועבודה בשביל שקל; די עם מכוניות, עשן, כביש וסבל.; די חיים אפורים; אפילו אנשים נשמעים כמו מנגינה חוזרת על החיים; תרים אותי למעלה אני צריך אוויר; אני עובר מאה מדורי גיהנום פה בעיר.; אני מנסה לשיר ואז יוצא לי רק בכי; כל היום מחכה לסוף היום; שאמא תלטף את הלחי; ואז מגיע והיא כבר ישנה; חמש בבוקר לפחות קיבלתי זריחה מתנה.; מסתכל על ציפורים...; כן, תנשבי יותר חזק רוח; קלפי ממני כל פיסה של מתיחות; כי באמת זה כבר קשה להיות מתוח; והקרירות הזאת נותנת לי בריאות.; 