הנה תמו יום קרב וערבו
הנה תמו יום קרב וערבו; המלא זעקת מנוסה,; עת המלך נפל על חרבו; וגילבוע לבש תבוסה.; ובארץ, עד שחר קם,; לא נדמו פרסות הרץ,; ונחירי רמכו בדם; ומבשרים כי הקרב נחרץ.; הנה תמו יום קרב וערבו,; והמלך נפל על חרבו.; בהבריק על הרים אור יום; בא הרץ אל מיפתן אימו; ובנפלו לרגליה דום; את רגליה כיסה דמו.; את רגליה כיסה שני; ויהיה העפר שדה קרב.; ובדברה אליו: קומה, בני -; מיני דמע חשכו עיניו.; ויספר לה יום קרב וערבו, -; איך המלך נפל על חרבו.; אז אמרה לו לנער: דם; את רגלי אימהות יכס,; אבל שבע יקום העם,; אם עלי אדמתו יובס.; את המלך פקד הדין.; אך יורש לו יקום עד עת,; כי עלי אדמתו השעין; את חרבו שעליה מת.; כה דיברה וקולה הרעיד.; ויהי כן. וישמע דוד.; 