פרחים של קצף
אהבנו להביט אל זוך המים הכבדים והצלולים; אך לפעמים כשבאה לנו רוח עצב; והיא נושאת מן המצולה את האצות אז הגלים; מציירים על פני החוף פרחים של קצף.; ציצים של מלח לבנים פרחי אלמוות בחולות; כאקוורל אשר הים רשם בעצב מכחולו; רוטט חיוור בין קו החוף והמצולות.; הוא כל אשר תותיר לנו חשרת-אוקיינוסים, בסוף; הכל ישוב אל חיק הים גם הדגה וגם העוף.; ורק הקצף ישאר על פני החוף.; 