אני מתה להיות אנטיפתית
לפעמים בקפה מגיעות לאוזניי ; לחישות חברה המרכלת עליי ; "היא נורא נמוכה, היא עלתה במשקל, ; היא מן יינטע כזאת אין לה קול ובכלל.." ; אני מתה להיות אנטיפטית ; ולגשת לומר לה: "שמעתי ; וגם לך לא חסר במשקל ובכלל ; את מפלצת... אבל..." ; אני רק מחייכת חיוך לבבי ; ויושבת איתה אם אומרים לי רק "שבי" ; מזמינה לי קצפת ורע לי ; אני מתה להיות... ולא בא לי ; בחנות הבגדים כשאומר הזבן ; "נו כבר גברת מספיק כבר למדוד אין לי זמן" ; ובתוך מסעדה, כשהסטייק הוא שרוף ; המרק מצונן וביין יש זבוב ; אני מתה להיות אנטיפטית ולומר: ; "זה לא מה שהזמנתי " ; ולקום ולצאת בסקנדל, שיידעו שירגישו אבל... ; כן, אני שוב נלחמת בסטייק השרוף ; ומשלמת עבור המרק והזבוב ; מימיי לא עשיתי סקנדלים ; אני מתה להיות... ולא בא לי ; וכשהוא מצלצל ואומר תני קפיצה ; או צוחק נעלה ונותן לי קריצה ; ומצפצף במכונית או טופח בגב ; והכל כבר כאילו מובן מאליו ; אני מתה להיות אנטיפטית ולומר לו: ; "עוד לא השתגעתי " ; קצת חיזור, קצת פינוק מנוול! ; אני מתה לומר לו, אבל... ; אני באה אליו או שהוא בא אליי ; בלי חיזור בלי פינוק בלי שום חג בלי אולי ; בלי כל מה שעליו רק שמעתי ; אני מתה להיות... אנטיפטית; 