דקה של שפיות
גם הפעם, מתוך כלום, ניהיה רע מבפנים ; הבטן נאכלת פנימה ; יש גרורות שדבוקות לדפנות הורידים, שחשבת מזמן שניקית ; מהמדרכה בעיר אל הדירה ברחוב, מתנדנד כשעולה אל הדלת ; והכלב, איתו אתה סובל הכי טוב, מתחבק ללא תנאי ולא צדק ; דקה של שפיות ששקעתי בה ; התפזרה כמו הגוף המושלם שלה ; מבחוץ זה נראה כמו איוולת טפשית, פרט לחודש ימים בו נכנעתי לה ; אז בנית סולם, בו הטוב מטפס, הרע בו, מושך מטה ; השלבים בו תפוסים מסמרים אכולים חלודת החלטות שקיבלת ; עד לאן אתה חושב אתה צריך לטפס להבין שהגעת גבוה ; הרי גם כשנגעת, הרגשת טיפש, אולי אתה לא טוב כמוה ; המשחק הזה, אין בו טוב ואין רע אך כדאי שארצה לשחק בו ; והזר שמביט אליי מהמראה לא ממש מעוניין שאהיה פה ; אני רוצה לנוח סוף סוף, לעזוב את הידיים, להרפות משלבי הסולם ; וביום שתבואי לפקוח עיניי כמו ילד שבא לעולם; 