סוף 
ובלילות הקולות הרועשים כבר מתכסים בחדר הגדול ; טרוד השקט הפוצע ; הקירות החלונות המצעים הלבנים ; תובעים ממני לספר ; את מה שאני יודע ; וככל שהם סוגרים ומתקרבים אלי לאט ; חוקרים מבררים לא מתביישים לחשוף ; אני מתחיל לדבר ; מספר הכל כמעט ; צוחק ואז בוכה ; אני מבין שזה הסוף ; הוא כבר כאן ; הוא מחכה ; לא מפחד כ"כ טהור ; אותי כבר לא צריך לשאול ; אני אשבור את החומות ; אותן בניתי בידי ; הסוף כבר כאן ; אני אקח אותו אלי ; יהיה לי טוב ; יהיה לי טוב בסוף ; אולי ; וזה מפחיד אותי לחשוב ; על מצוקות לא מוצדקות שלא עזבו אף לדקה ; שלא נתנו להפרד ; אמנם הרשו לי לאהוב רק לדקות ספורות ; ואז חזרו אלי קרוב ולא נתנו להתקרב ; בחדרים ובדממה אני מצאתי לי מקלט ; כדי לברוח ; אני לא מוצא מקום אחר ; והם הקשיבו לקולי הם היו לי למפלט ; היום אני יודע שם למדתי לדבר ; הוא כבר כאן...; 