מלחמה אבודה
אחד היה נמר זקן וממושקף ולא גמיש ; ולא טורף ולא חזק. ; והוא נשך את הרובה ואת הקת והרובה ; ירה ירה ולא פסק. ; אי שם סגרו עליו מכל העברים ; והרחובות מלאו לפתע נמרים ; כמו טיילים שקטים מאוד בין צל ואור. ; ואת הלחם הטעים נגסו חזק ; ועל נשים עגבו מתחת לשדרות. ; והרובה ירה ולא פסק. ; והם חלמו על ארצות חמות ; ועל ימים גדולים של נקמה. ; ונקישות (טם-טם) קצובות ועמומות ; ליטפו את מצחיהם כמו רוח רחומה. ; והם רבצו בשמש וחיכו. ; וכשהקרב באבנים סוף סוף שכך ; הנמרים הגוססים פרצו בצחוק. ; והמצור הוסר פתאום מעברים ; וייתכן שיש שמיים אחרים.; 