בלדה לדרוזי
בכפר ירוק במורדות הכרמל,; נולד בן נאמן למדינת ישראל.; למד בבית הספר, בנים לחוד,; שתי שעות מוחמד ושלוש שעות ציונות.; דהר קדימה, עם הרוח שנשבה,; בגיל שמונה עשרה התגייס לצבא,; דווקא לסיירת ואחר כך קורס קצינים.; מפקדיו התגאו בו וחילקו לו ציונים; ואמרו: נו עם הדובון ועם העוזי; מי יכול היה לראות שהוא דרוזי?; בקרית שמונה מול אש ורוצחים; הוא רץ ראשון ושלף אקדחים,; וראשון נפל במעלה המדרגות,; פצוע קשה ורגליו משותקות,; ואלה שפינו אותו כבר הודיעו בחדשות:; עם הדם שנשפך על הדובון והעוזי-; מי יכול היה לראות שהוא דרוזי?; למחרת, בהפגנה,; אחיו של הפצוע בוכה בפינה.; ולפתע, מבלי שקודם יחשוש,; הוא מתחיל לקבל אבנים בראש,; משום שבלי הדובון ובלי העוזי; כולם ראו עד כמה שהוא דרוזי.; 