להוליך שולל את המוות
עם כל השלג הטרי, שנערם על שערי ; עוד תתפתו להאמין שקדקודי מלבין ; לא, רבותי היקרים: זו רק דרכי להערים ; זו רק קומדיה ישנה, פרודיה משונה ; רק נסיון לצאת חוצץ נגד הזמן המתרוצץ ; נגד אותו טרחן שבלי בושה גהר על גורלי ; אך תחת הפאה אני שחור-תלתלים כמו צועני ; אני נשאר על הבמה לעוד זמן-מה ; אם שתי רגלי כבר נשרכות, אם אישוני בורקים פחות ; אם אני שם את פעמי כמו משורר אשמאי ; אל תלחשו: "זמנו עבר", אל תאמינו לדבר ; זו רק קומדיה ישנה, פרודיה משונה ; זו רק דרך להקהות את פקיד שומת-הבלהות ; ולהרגיע את מחול הגרגרים בשעון-החול ; אך כשכבים הזרקורים, שוב אני רץ כמו בן עשרים ; אני נשאר על הבמה לעוד זמן-מה ; ואם לבי שינה מקצב, אם הוא פועם עכשיו כמו צב ; אם הוא כבר לא תמיד יוצא לכל ישבן חוצה ; אל תאמינו לדקה, שאין לי חשק או תשוקה ; זו רק קומדיה ישנה, פרודיה משונה ; רק שהזמן יילך שולל, ויאמין שהאומלל ; כל לשדו יבוש-יבש, הוא לא כשיר לירח-דבש! ; אך האמת היא שכוחי עוד במותני, לא נס לחי ; אני נשאר על הבמה לעוד זמן-מה ; אם יום אחד, בבית קברות, יתחילו בור חדש לכרות ; ובו יוטח, ולא יחטיא, מת שמזכיר אותי ; אל תשפכו, קהל אנין, על הלחשן דמעות-תנין: ; זו רק קומדיה רצוצה, בדיחה שהוחמצה ; וכשיחליט הזמן שזה סוף משובח למחזה ; ועל פני יפסיק לחלוף, אז עוד שפן אחד אשלוף ; ואשתחל מן הארון אל ההדרן האחרון ; אני נשאר על הבמה לעוד זמן-מה; 