אפילו רק הלילה
העולם סביבי ישן, השקט כמו גרזן; רק אני והבדידות יוצאים להסתובב; ואין לי נחמה, ואין בי נשמה ; ואין לי יותר גוף להחזיק את הכאב; רוב היום אני חנוק, עושה את עצמי עסוק; מאז שאת הלכת איבדתי את עצמי; ורק המחשבה, חוזרת מכאיבה; מה את עושה עכשיו, ועם מי; ועברת מולי ברחוב, ורציתי לספר; אבל שתקתי כמו אידיוט כי לא הצלחתי לדבר; ולחשתי לעצמי, וביקשתי שם למעלה; שתבואי, תחזרי, אפילו רק הלילה; כל רוח בחלון, כל בגד בארון; אומרים לי רק אותך, מחזירים להתחלה; אז אני מחזיק חזק, נושם את המרחק; עוצם שוב את עיניי ומתכונן לנפילה; ועברת מולי ברחוב...; 