געגוע 
מתקדמת אל האבן; מאחורי שער ברזל; עומד שם איש שמתפלל; ומבקש שנשלם; שורות, שורות; והדמעות שוב מאיימות; אני אף פעם לא יודעת; אם עד להן.; זה שוב אותו הגעגוע; כמו דיבוק, כמו שריפה; הוא מתפשט בי ונוגע; בכל מקום -; אתה.; כשכולם יחד מתקדמים; אני פוחדת מי בתור -; מי יעקור לכאן ממני?; הם צועדים; כמו בטיול שנתי לא מאורגן; רק הדקות; עוברות על פני כולם; ומשאירות סימן.; זה שוב אותו הגעגוע; כמו דיבוק, כמו שריפה; הוא מתפשט בי ונוגע; בכל מקום -; אתה; 