סרנדה לעדה
היא עומדת במטבח ומבשלת,; כל הנח"ל מצטופף ליד הדלת,; - היא עוברת! - היא חוזרת!; היא עושה קציצות של תרד; ושורפת את כולן, הפלא ופלא.; לה שפתיים נפלאות ושמה הוא עדה,; מתוקה היא כמו עוגה של מרמלדה,; הסתכלו איך היא פורחת; בין הסיר והקלחת; כל הנח"ל מזמר לה סרנדה ; אנחנו אותך אוהבים, עדה, עדה,; כמו לחם טרי עם ממרח שוקולדה.; ואם לא תכיני, כלל לא נתרגזה,; נאהב אותך "במקום" כמו מיונזה.; עדה איזו מבשלת מקסימה היא,; את קסמיה היא עושה מול הכיריים:; היא לוקחת כף של מלח,; קילו לחם, קילו קמח,; ומכינה מזה בשר לצהרים.; לפעמים ריקה אצלינו הצלחת,; אך הלב , הלב מלא את הטבחת; לה נגיש ברב אידיליה; זר ענק של פטרוזיליה,; וברגש לה נשיר כולנו יחד:; אנחנו אותך אוהבים, עדה, עדה...; הסתכלו בה, הסתכלו ישר עליה,; מה נאה לה הסינר שלמותניה.; היא אמרה לי: קח שני וופלים; כי האוכל שוב נשרף לי,; וחייכה אלי, אפשר להשתגע.; בכל יום נישא ליבינו המטבחה,; ולעדהל'ה נאמר בערך ככה:; עד מותנו מרעב פה; רק אותך, אותך נאהב פה,; כי טבח יפה כמוך אין עוד בנח"ל.; 