שיר מן הסוף
בואי נלך עכשיו,; ישבנו כאן מעט, והנה; הזמן להיפרד כבר בא.; כמה נעים,; כל-כך קרובים; אני ואת; את תלכי לביתך; ואני לביתי.; רק הקרבה נותרה; אחרי שהמרחק; נפער לעד בינך וביני.; והזמן; שמרפא את הפצעים; הוא ששיכך את כאבנו.; איך זה אני ואת; פתאום כמו שני זרים, והנה; הבית מתפרק לאט.; איך אי-אפשר לומר; גם מילה רכה אחת?; הן היית יפתי; ואני - נערך; איך רק זרות נותרה,; וכל מה שקירב; נמוג, שקע,; כמו אבן כבדה.; והזמן; שמגלה את הקרעים; הוא שמפריד עכשיו בינינו.; עוד נשיקה אחת; באפלולית חצר; והליל סהור ומסוחרר כל כך; ככה עומדים; לבד,; צמודים,; אני ואת; כי רק את יפתי; ואני - נערך; כך זה יהיה תמיד -; והזמן; שמשטה באחרים; לא ישנה אהבתנו.; 