בלדה על מעיין וים 
נשיר לכם ניגון ישן,; ניגון ישן על מעיין,; על מעיין שובב.; מימיו היו צלולים צלולים,; גליו היו כחולים כחולים; מעל לחול זהב.; היה נוצץ באביבים,; היה נושק אבי אבים,; חוצה שדות דגן.; היה מרווה נודד עייף; ולאילן המתכופף; את חיותו נתן.; אבל בעומק נשמתו המה המה; וערגתו שפך לסהר וחמה -; ישאף לנעלם ולחלום יכמה; ולא ידע אל מה (אל מה).; אך יום אחד רוטט מאוד; ביקש מאל הנהרות:; עשני נא גדול.; רוצה אני אשד להיות,; רוצה אני לזרום, לגאות; בפרא המחול.; שואף אני הרחק לנדוד,; בעוז לניע טחנות; לשאת גשרי זהב.; שואף אני להיות עמוק; עד חקר אין ועד בלי חוק; עם אניות על גב.; וכך בעומק נשמתו המה המה; וערגתו שפך לסהר וחמה -; ישאף לנעלם ולחלום יכמה; ולא ידע אל מה (אל מה).; שמע האל למעיין; וכל מבוקשו נתן; ויוליכו לים.; הים בקצף הלבן; בלע את שיר המעין; וגורלו נחתם.; הים גדול. מבוע קט; מתקו נמלח, שירו אבד; לא עוד ירווה נודד.; ורק דייג אחד קטן; שמע את בכי המעין; אשר ביקש לצאת.; ושוב מעומק נשמתו המה המה; וערגתו שפך לסהר וחמה -; ישאף לנעלם ולחלום יכמה; ולא ידע אל מה (אל מה).; 