משהו שבור
וישנה שעה, שהיא שלי, אני חולמת,; אני גלויה בחלומי, אני צוחקת לעצמי,; כמו נערה אני מוארת וקלה,; ורחוקה מבהלה -; ואין בי סוד.; ואין בי שום דבר קבור,; ואין בי שום דבר שבור,; ואיש אינו יודע...; איש אינו יודע מה קורה,; אני שותקת,; ורק האבן בליבי עוד מעיקה כמו סודי,; ובחיי אני לובשת את פני; על צל הפחד בעיני; איש לא ידע שכבר חציתי את הגבול; כבר יש בי משהו תבול,; כן, איש אינו יודע...; ולאן אקח את עיניהן?; הן מביטות בי; עם האשמה והבושה והקשיחות החדשה,; ובחיי אני לובשת עם פני; את כל פניהן של אחיותי.; איש לא ידע שיש פה משהו קבור; ויש פה משהו שבור -; כן, איש אינו יודע...; 