אוטובוס
היה זה אוטובוס מספר חמישים ; עיניה קראו לי דרך כל האנשים ; היה לה חיוך שהטביע חותם ; בתאי זכרוני לעולם ; פזמון ; היא לא יודעת ; ולעולם לא תדע ; עד כמה אני ; אוהב אותה ; היא לא יודעת ; ולעולם לא תדע ; עד כמה אני ; לא שלם בלעדיה ; לילה גשום-אדום הרמזור ; בין גב למגב- ערפל באפור ; ריק הרחוב לא נותר בו איש ; זו היא לבדה חוצה את הכביש ; ולפני שהאור התחלף לירוק ; שוב נעלמה לאין סוף הרחוק ; היא לא יודעת.... ; עברו עוד מספר שנים ; בקפה הרחוב- עם הבנים ; ביעף לפתע מכונית חולפת ; הגג פתוח והיא צוחקת ; שערה מתולתל ונישא ברוח ; זו הירא זו יא אני בטוח ; הי לא יודעת... ; היום אני בוגר ושערי כסוף ; ולפעמים כך סתם עולה לאוטובוס ; גם לה נוספו שנים וקמטים בודאי ; אבל אני עוד לא אמרתי די ; כי החיוך שלה אצלי חתום ; הוא על ליבי לעד רקום ; הי לא יודעת...; 