שניים 
החורף בא אל מבטה; אפור וערירי; מותיר בעקבותיו סופות שלגים קרים; על ברק עיניה שאבד; והיא לבד; ובא הקיץ מדברי; צורב בחיוכה; מותיר בעקבותיו מיתר גרון ניחר; על קול צחוקה אשר אבד; והיא לבד; ובא הסתיו אל חלונה; נושר עלים עלים; מותיר בעקבותיו שורות שברי מילים; על ניגונה אשר אבד; והיא לבד; והיא לבד לבד; עמד אביב על סף ביתה; עודו בחיתוליו; עמד על סף ביתה ולא פתחה דלתה; צל אהובה אשר אבד; אתה לבד; ובא הסתיו אל חלונה...; 