הילד ניסים 
איפה אני צמחתי יא חביב? ; על מדרכות של אמא תל אביב; איפה אני גדלתי בעולם?; בין מוגרבי ובין רציף הים.; לכן אני זוכר עוד, יא חביב,; את הלילות של אמא תל אביב; חשמל גדול בער בפנסים; ופנסים האירו את ניסים; ועד היום יוצא ליבי; אל הפנס של מוגרבי; ולפנס ההוא , יא ליל,; של ככר הרברט סמואל....; עכשיו עומד פנס בלי אור,; עומד כקן ללא ציפור!; הה, אחרים היו כל כך; לילות של תל אביב יא אח!; על הגגות דלקו אז, יא רבון,; רקלמות של סיגריות וסבון; אדום, כחול וכל מיני פסים; הבט ותהנה לך, ניסים.; עכשיו אין אור, עכשיו יש רק מקלט.; אני ישן בו רק לכבוד שבת; כי המקלט שלי, תבין, חביב,; תמיד היתה רק אמא תל אביב.; לכן היום יוצא ליבי; אל הפנס של מוגרבי; ואל פנס כיכר החוף.; וכיכר צינה דיזנגוף...; עכשיו עומד פנס בלי אור,; עומד כקן בלי ציפור...; הה, אחרים היו כל כך,; לילות של תל אביב, יא אח!; אבל אני יודע, יא חביב,; יבריקו שוב לילות של תל אביב!; פתאום בערב, בחיי ניסים,; נאיר פה חלונות ופנסים!; ובדמעות נראה אז, יא רבון,; רקלמות של סיגריות וסבון,; ומשמחה והתרגשות, יא אח,; כבר גם לכעוס על רוטנברג נשכח...; ואנוכי אדליק, רבי,; את הפנס של מוגרבי; ואת פנס כיכר החוף; וכיכר צינה דיזנגוף...; ובעולם כולו גם כן; ישוב האור אל תוך הקן,; ומבריקים יהיו, חביב,; לילות של אמא תל אביב!; 