הם לא ילמדו אף פעם
כשהלילה יורד על ההר השחור; אני קם מעפר ונושם את הקור; וריחות מלחמה נישאים באויר; אם מאז או עכשיו קצת קשה להגדיר; מסביב לי הם מחכים לי דור אחר דור; הקרבות שלחמנו מזמן התיישנו; הכלים אחרים, הפנים השתנו; בחילות יהושוע, דוד או שאול; מה הדרך ללכת ואיפה הגבול; ומתוך החושך קולות אלי יענו; כשהאדמה ירוקה והנשימה מתוקה והמהומה רחוקה; ואני הגורל, ואני החייל; ואני מביט בשתיקה עד שהאבק שוב ישקע; לא הם לא ילמדו (אף פעם) לא הם לא ילמדו; איך יוצאת מתוך השקט צעקה; רכובים על סוסים אז דהרנו רחוק; כשהאש מתלהטת בלילה עמוק; נגד מי, נגד מה זה בכלל לא חשוב; זאת הדרך ללכת, הדרך לשוב; כשרצים קדימה אין זמן אפילו לחשוב; כבר שנים שאני ללא גוף, ללא שם; כמו סימן על החוף שהילד רושם; אך כל פעם שאש שוב עולה בשדות; והאופק מלא בעשן וחידות; אז אני הכתובת שעל הקיר למולכם; כשהאדמה ירוקה...; 