בין קפלי וילון
בוילון מצאו זבובי הקיץ את מותם.; בוילון, שיר ערב שר הרוח.; וסודות כמוסים, אליו, הברוש המיותם,; משלח, עת אור יום יפוח.; בוילון, בבואתך שלחת עם בוא הליל.; בוילון, נתלו אז שתי עינייך.; מבטך שנאלם, יודע וקובל,; על שעזבך לאנחותיך.; בין המון קפלי וילון, נעלמו: הסתיו.; קיץ ואביב וחורף. זיכרונות בית אב.; וליבו אליך. דאבון ליבך, ליבך,; בין קפלי זה הוילון שבביתך.; בוילון צחק הרוח, בלילות כחולים.; בוילון, תלה פרפר צוף פרח.; בעדו, בועות סבון, הפרחתם, עיגולים,; פעם, כשהיה עוד טעם. ריח.; בוילון אדמו הנשיקות שיש לזכור.; בוילון הלבינו שפתותיך.; כול שרק נותר, היה. לעד לא יחזור.; אך עוד בוילון יפים פניך.; בין המון קפלי וילון...; 