בלדה להרפתקן
היא ידעה שלא תשכח; את זה שהלך, שהלך וטרם שב.; "אני הולך רחוק", אמר, ; "הדרכים קוראות,; אך אשוב אלייך עת-אביב.; עם זריחה אשוב לכאן; והפרידה לא עוד תכאיב.; אתך אהיה כמו לא הלכתי,; כמו הייתי פה תמיד.; לי הישבעי, כי אותי לא תשכחי".; אז פנה אל המדבר בשקיעת-חמה,; אפלה סגרה עליו.; מתעצבת אל לבה היא נותרה לבד; ושנים עברו, עברו לאט.; הפרחים קמלו בגן; ובעצים פרי לא נקטף; אך היא זכרה את שהבטיח,; את המבט שבה נתן ; כה רצתה שאליה יחזור.; היא חיכתה לו בדממה; אך הוא לא חזר.; "אני הולך רחוק", כך אמר; והיא ידעה שלא תשכח; את זה שהלך, שהלך וטרם שב.; 