פתאום כשלא באת 
עכשיו אחרי יומיים שלושה,; שנסעת ולקחת את כל מה שהייתי איתך; גיליתי תמונות על הקיר הלבן,; וכמה עננים באפור על תקרת המטבח.; ממש באותו היום שנסעת; צלצל השעון והעיר את הבית כולו.; ושמש חורפית בתריסים נכנסה,; וראיתי פנים בקפה דומות לא דומות.; פתאום כשלא באת,; אני רציתי כל כך,; ופתאום כשלא באת,; נעשה לי קר,; והדלקתי את האור בחדר הסמוך,; וחיכיתי לך שעות בלי אויר וגוף.; אחר כך גלשה התקרה לרצפה,; והשחקים נמלאו ציפור,; ונסעתי רחוק כמו יונה של בר,; והייתי חולם והייתי ער.; לאט לאט כבה האור לבדו,; ונותרתי חשוך, והייתי לבד,; מן הקיר הלבן גלשו התמונות,; עצובות עצובות, כי פתאום כשלא באת.; פתאום כשלא באת...; 