ריגושים 
הנה היא שוב בבית קפה, יפה עד בכי.; בכובע קש רחב תיתורת, ציורי.; בפוך נתנה עיניה. ובסומק לחי.; והוא, ממול יושב, צעיר ואבירי.; היא את הארבעים עברה, רואים עליה.; והוא, דומה, שלא ספר את השלושים.; פתאום אוקיינוס גבה גלים בתוך מעיה,; גואה, סוער בקצף גל וריגושים.; במראותיה,; הם עירומים יחדיו על סלע.; ובשבי הזיותיה,; את תשוקותיה הוא נושא לה.; בכיסופיה,; אהבתו הוא מגלה לה.; ובשבי חלומותיה,; תינוק של אושר הוא עושה לה.; היא משפילה טורי ריסים ומעפעפת.; ושוב מבט עיניה רץ אל מבטיו.; הוא משרבב שפתיים ומושך בחפת.; והיא הולכת שבי אחרי עיניו.; מן הפינה אז מגיחה עלמה בת חמד.; והוא כורך את זרועותיו סביב הילדה.; והם פורשים מן הקפה, פורשים בצמד.; רק היא חולמת עד היום, שם, לבדה.; במראותיה...; 