בלדה על החיים החיצוניים
וילדים גדלים עמקי עיניים; ולא יודעים גדלים כה וגוועים; וכל אדם הולך לו בנתיבו; ובוסר יהיה לענבים; והפירות כציפורים מתות; נופלים בליל, נופלים ומרקיבים; ובדשאים דרכים, וכאן ושם; יש מקומות אורים ואגמים; ומאיימים וחורף מוות בא; על מה הוקמו כולם וכה דומים; והם רבים מספור, ומי זה או מה; תמורות הצחוק, הבכי והאימים; ושוב סובב הרוח רוח; שוב נקלוט ונדבר הרבה מילים; ולעולם ליאות באיברנו תשוקות; כל שלל המשחקים עד עץ אפן; שאנו גדולים וערירים; ובאין תכלית מדודה לעולם; ואם נראה הרבה זאת או אחרת; אך ערב אם תאמר תאמר הרבה; מלה ממנה כאב ועומק ניגרום; כדבש כבד מיערת כוורת; ושוב סובב הרוח...; 