כשהיורה יורה
הערב עוד נשבו במרפסות חמסינים; וארטיקים מכרו - ברחוב ובכיכר; וכל מי שאמר- לאמאלה "כסיני"; חשב על הפינוק ולא על זה שקר...; וכל החלונות כל חלונות הבית; הביאו מן הברוש שבחצר ריחות; של קיץ מאוחר של חסקה ושיט; של אודם-עפיפון בין שמש ורוחות.; ופתע בלי שאיש; הבין פה מה קורה; התחלנו להרגיש ; איך היורה יורה...; יורה לו מלפנים וגם מעורף; בתותחים של ענני-החורף.; וטיף-טיף-טף; הגג נשטף; וטיף-טיף-טוף; גם המשקוף.; בלי סוף...; מובן שמעכשיו יהיה הכל בסדר; ואבא כמו תמיד ידליק את התנור; ומן הנפתלין יוציאו את הסוודר; ואם נהיה שקטים גם יספרו סיפור.; ואז תתחיל סופה בחוץ להשתגע; ואיש לא יאמין תוכלו להיות בטוחים; שזה הכל התחיל בערב סתיו רוגע; שבו הלכנו עוד בצווארונים פתוחים...; ולפתע בלי שאיש הבין פה...; 