נוקש בדלת
האביב פותח פתח צר בלב; וחודר בו פנימה להסיר הכאב.; אם אדם שומע את הלמות-הלב,; בודאי יודע כי הוא כבר אוהב.; לא יוכל לשכוח, הוא תמיד חושב; על מבט שבו נתנה, על מלים שהיא אמרה.; הוא חושב עליה, הוא תמיד איתה; עד אשר מגיע זמן והולך הוא אל ביתה.; נוקש בדלת והיא שואלת; אם זה מי שהיא זוכרת ; נכנס אליה, רואה עיניה; וחש ידיה ויודע היא תהיה לו; ואין אחרת.; בהיותו רגוע, בהיותו סוער -; בכל מקרה, ידוע שהלב בוער; כי אביב מגיע וחומו פושר; אך ליקוד הקיץ הוא תמיד חותר.; לא יוכל לנוח בעודו זוכר; איך אמרה לו בלחישה; עוד מילים של אהבה; יום אחד יקומה וזיכרון-דמותה; יובילהו בטח שם, שם בדרך אל ביתה.; נוקש בדלת...; 