חופש על הגג
הריני מתעורר בבוקר בחדרי הצר שעל הגג; רואה מה שקורה ותיכף ומיד אני חושב זגג; כי זה מה שקורה, זה שיורד לו גשם רב מאוד בחוץ; לא כל החלונות, אבל חלון השירותים, כן, פרוץ; וככל שמוסיף ויורד; כן, טורד לו הגשם; יותר ויותר אני צריך; לשירותים לגשת; הריני מנסה להתנמנם שעה קלה, אולי יחדל; אך אין זה עסק עם גובה מסים שחיד, זה עסק עם מחדל; שלא רודף אחריך, שבסבלנות בוחר לו את הזמן; ולא תהיה לך ברירה אלא לתת לו את הכל במזומן; וככל שמוסיף ויורד...; הריני רץ לשם על קצות אצבעותיי ואין לי כל עצה; אך עם הגשם בא שם בחלון גם ריח של ביצה; שמתמר ממטבחה של איזו אמא'לה שבקומת קרקע; גם להריח, מסתבר, זה לא כל כך טוב עם קיבה ריקה; וככל שמוסיף ויורד...; אז ככה, מסתבר החופש במרומי הגג זה לפעמים; יותר גרוע מצינוק, שבצינוק מגש עם אוכל - לא צמים; לחשוב זגג בחורף זה כבר לא לחשוב חופשי, זה סתם לרוץ; הייתי כבר קופץ מעל הגג, אבל כל כך רטוב בחוץ; וככל שמוסיף ויורד...; וכאן כבר מתבקש איזה מוסר השכל קטן שייחרט; כמו כל המתחרד על חירותו עד סוף ימיו כבר יתחרט; או איזה סוף פסוק בשם אומרו שייחתם וייכתב; כמו למשל: אני חופשי, משמע אני איני פוחד להרטב; וככל שמוסיף ויורד...; 