מחר הוא יחזור
עכשיו הכל נרגע, כל הטור המיוגע; משתחרר מהחגור, מתקלף מהמדים; רחוק בערפל, איזה כלב מיילל; ומעבר לגבעות קו האופק מאדים; עמוד האוהל נע שם עמוק בשק שינה; הוא שוכב עיניו פקוחות מקשיב לבוקר שנעור; יש שקט באויר, הוא חושב קולות של עיר; ומחר הוא יחזור; לאורך המסע בכל מה שהוא עשה; הוא ספר את השעות בשבילים הכי קשים; איך ירוץ במדרגות אל ריח של עוגות; אל האור בחדרים, אל שלווה של יום שישי; ליד המדורה יש קפה על הכירה; עוד מעט הוא יתעורר מעט קרוב יותר לעיר; באדמה אין ריח מלחמה; רק עשב בר מכה בסלע שורשים; מעליו טיפות רכות של סתיו,; הכל ממשיך לנוע מסודר וממשי; היא בטח ישנה באותה דירה קטנה; ששכרו ליד הים כשהכל ממש התחיל; אולי היא לאיטה מתעוררת במיטה; או יוצאת אל הרחוב אבודה בתוך מעיל; ואם היא רק תרצה , הוא יסביר היא תתרצה; ואולי אם הוא יופיע בדלתה יהיה כמו אז; באדמה אין ריח מלחמה...; עכשיו הכל נרגע, יד באוהל בו נגעה; הוא נעור בבת אחת קם אל תוך ההמולה; רחוק בערפל איזה כלב מיילל; ומעבר לגבעות עוד יום חדש עלה.; 