למדי אותי לבכות
למדי אותי לבכות,; עיני אינה דומעת עוד,; על גשר אנחות; תליתי כינוריי.; למדי אותי לבכות,; נפשי אינה יודעת עוד; לשפוך את המלוחות,; את גשם דמעותיי.; הנה ביום סגריר; או יום איבה,; אני באר מרים החרבה,; ואין לי מענה,; ואין תשובה,; אבל עוד מפעמת בי תקווה.; למדי אותי לבכות,; להיאנח על סבלותיי,; למצוא בין המצוקות; מנוח לימיי.; למדי אותי לבכות; על אהוביי ועל מתיי,; וחרישית לזכות; בשקט לחיי.; הנה ביום סגריר; או יום איבה,; אני באר מרים החרבה,; ואין לי מענה,; ואין תשובה,; אבל עוד מפעמת בי תקווה; 