בלילה ההוא 
ובערב מוצ"ש, ירח לובן עטף,; כוכבים לא יכלו לנר שכבה,; ארבעה בנובמבר, שנת תשעים וחמש,; כן, בלילה ההוא הכל התרחש.; העולם כבה אורו, יקום נותר תוהה,; שאלות על מחר, אולי נס עוד יקרה,; אך כשהשמש זרחה, היום לא הואר,; כי החושך כיסה, את יום המחר.; שיר לשלום נצבע באדום,; דמעות שזלגו שטפו החלום,; נרות נשמה את הארץ מילאו,; כיכר מלכי ישראל, ביום ההוא.; ובערב מוצ"ש...; באמצע הדמדומים, העם התפלל,; ארבעה בנובמבר, כיכר מלכי ישראל,; אי שם בשבת, השמש כבתה,; עימה הירח, ועימו התקווה.; ועולם מחכה אולי עוד יחזור,; רק עוד פעם אחת, להשיב את האור,; לטעת תקווה, בכל אחת ואחד,; המדינה את פניה, שינתה אז לעד.; ובערב מוצ"ש...; ובערב מוצ"ש, ירח לובן עטף,; כוכבים לא יכלו, לנר שכבה,; ארבעה בנובמבר, שנת תשעים וחמש,; למרות הלילה ההוא, התקווה תתממש.; 