נשימת האדמה
שוב הלב יוצא אל הגליל ; שוב אני צריך מרחב ; מההרים קורא לי החליל ; המפזר צלילי זהב ; וכשאני יוצא לרחוב ; אני עומד בתוך שממה ; אך כבר כפות רגלי חשות ; את נשימת האדמה ; באוטובוס בדרך לגליל ; אני רואה מהחלון ; עם עצבני שמאוהב במכונית ; ומתחפר בתוך בטון ; וכשאני עוצם עיניים ; אני שוקע בדממה ; וכבר שומע באוזני ; את נשימת האדמה ; בצריף של עץ, בואדי בגליל ; אני יושב עם איש יפה ; ריחות שומר ואזוב מתערבבים ; עם ניחוחו של הקפה ; ואז אני יוצא החוצה ; אל השקיעה האדומה ; נופל אפיים ונושם ; את נשימת האדמה; 