גוליית
זהו שיר מאוד עצוב; הנושא כזה כאוב,; אם תשים תחבושת,; לא יעזור לך שנתיים.; הגיבור של הסיפור; להגיד אותו אסור,; נגלה רק שהשם שלו; כמו אפריים.; יום אביב בכפר קטן; ציפורים שרות בגן,; נמלה עוברת; אך המנגינה נשארת.; בחצר נולד תינוק; ומיד התחיל לצעוק; "לא קוראים לי 'פריים -; שמי גוליית ולא אחרת!"; כל התנ"ך פחד ממנו כמו מפיל,; גיבורים ברחו הביתה,; לוחמים זייפו ת'גיל.; הם קראו לו "השד מאשקלון".; בגנון אמר שלום; ילדים עברו לדום,; בן חמש וכבר הספיק; להביא הביתה סלע.; התאמן כל יום שעות; בלהפריע לחיות,; יש אומרים היה לו קול; נמוך מים המלח.; כל התנ"ך פחד ממנו כמו מפיל; גיבורים ברחו הביתה; לוחמים למדו חליל; הם קראו לו בשקט מרחוק.; הנה בא אלינו, בא אלינו; גולי, גוליית; מקווה שגם הפעם; הוא יחשוב אותי נחמד.; הנה בא אלינו, בא אלינו; גולי, גוליית,; מקוה שלא ידרוך עלי,; יעשה אותי גמד.; דוד מלך ישראל; קם בבוקר לטייל,; מרחוק רואה המון סואן; צועק "הצילו!"; בלי לחשוב יותר מיום; התייצב על המקום,; חוץ משני גמלים וגדי; עוד לא ידעו אז מיהו.; "בוא אלי, גוליית נחמד,; שב אצלי על כף היד."; "ככה מדברים?"; שאל גוליית באשקלונית.; דוד מלך התעצבן,; "הרוגטקה תנגן!"; אבן לעברו ירה,; קלע לו בול בפוני.; כל התנ"ך אמר תודה והתרגש,; "אם תרצה להיות מלכנו,; תתקשר מחר בשש"; ומאז לא שמעו אותם אומרים,; הנה בא אלינו, בא אלינו...; מקווה שלא ידרוך עלי; מקווה שלא יקפוץ עלי; הנה בא אלינו גוליית; 