תשע שתיים אחת
בתחנה המרכזית המנומנמת, אוטובוס, שלושה נוסעים ונהג,; עולה לנסיעה המאספת, אל נחל אלכסנדר הנכחד,; אחרי בית ליד, הפרדסים לוחשים לי: "בוא לקטוף, עכשיו זה סוף העונה",; בסיבוב כפר הרוא"ה, אני מרגיש כי, שום דבר בעצם לא השתנה...; תשע שתיים אחת, אוסף עוד נוסע אחד,; תשע שתיים אחת, אני נוסע, בינתיים, לבד.; אולי במעברות נפגוש את גבע, ואז את גדי, בקיבוץ מגל,; אמיר באולפן, נווה בחיק הטבע, אבל האוטובוס לא עוצר שם בכלל,; ומה קורה בלהבות חביבה, ומי לועס את הגת באליכין?; בהמעפיל הם יושבים שם, עם הבירה,; תביא אחת, זה רק עשרה שקלים...; תשע שתיים אחת, אוסף עוד נוסע אחד,; תשע שתיים אחת, אני נוסע, בינתיים, לבד.; עין החורש, השער עוד פתוח, ואנשים זורמים אל הבריכה,; זקנה אחת, סליחה על המינוח, מקפלת את הבגדים במכבסה,; יורד בשביל, אל גדות האלכסנדר, ליד האקליפטוס מדליק קטנה,; הנחל כבר יבש, כן זה קיץ, בעמק חפר תמיד יש לי פינה...; תשע שתיים אחת, אוסף עוד נוסע אחד,; תשע שתיים אחת, אני נוסע, בינתיים, לבד.; בתחנה המרכזית המאובקת, אני יורד, עייף מהמסע,; מתגעגע, כבר, לעמק חפר,; אחזור לכאן; בטח; עוד שנה.; 