בהר הדומיות
מה שקטה מולדתך, על שיאי ימיך; עפות לאיטן היונים הגדולות.; כי זוהב השדה ושותקים השמיים; ובמשק נדנדה - רחבה וכבדה; זריחה ושקיעה לך יורדות ועולות.; לראותך ולזכור - צל ריסיך שלו.; לך לבנו חדש ומזהיב כמולד.; אם השיר העצוב לחבקך יישלף; בלטיפה תכביהו לאט.; המראות שנפלו פה אינם קמים.; הילדים שתעו פה חדלו לראות -; מסביב דומיה של הרבה אגמים; והרבה ארצות בהירות.; הנצחית! ; לא קראתי בשמך המקפיא.; אל ימי מן ההר אל תרדי; מאבלך הזוהר, משפתיך על פי; ממותך בעיני יראתי.; אם נשבעתי לרחוב ואטיל על תופו; את לחשך הימי, את תנומת עולליך; הן ידעתי - לשווא! את נושמת! את פה!; את בעמק חיי המתים - אליך!; את יודעת רבות תעברנה מנגד,; דומות לך עד כאב ונושאות אבוקה,; אבל רק אימתך לי - מכל מנשקת,; אבל רק זרותך לי - מכל חבוקה!; הלא לך, מכל דרך, אשא את כלי; הלא כל שמחותי בגומת לחייך,; מסביבך, מסביבך נסתחרר עגולי,; וכל זריחותי וכל שקיעותי; משיקות את יינן הלוהט לחייך.; 