רוח 
כבר כמעט ערב פסח, כמו בכל השנים; הם מסדרים ספסלים בשורות; ושרים משירונים...שרים משירונים, הו,; הלוואי שהיתה באה רוח גדולה, ומעיפה אותי מכאן...; ושוב בבית הספר שמים לי רגל בכיתה,; אני נופל ומחכה שתגמר ההפסקה, הו,; הלוואי שהיתה באה רוח גדולה, ומעיפה אותי מכאן...; אבל בתוך ליבי יש מוסיקה אחרת,; הלב שלי יוצא לאויר הפתוח,; הוא רץ לו בשדות, רץ אחרי הרוח,; מעל הרים וגבעות, אני מרגיש בטוח...; הם צוחקים עלי בקול, אומרים לי שאני מוזר,; אז לידם אני נסגר, הם צוחקים כשאני שר, הו,; הלוואי שהיתה באה רוח גדולה, ומעיפה אותי מכאן...; זה הכל באשמתי, הכל אצלי תמיד הפוך,; אני קשה ואנוכי ותמיד נשאר דפוק, הו,; הלוואי שהיתה באה רוח גדולה, ומעיפה אותי מכאן...; אבל בתוך ליבי יש מוסיקה אחרת,; הלב שלי יוצא לאויר הפתוח,; הוא רץ לו בשדות, רץ אחרי הרוח,; מעל הרים וגבעות, אני מרגיש בטוח...; והנשמה שלי כבר יודעת משהו,; שייקח שנים עד שהלב שלי ילמד,; ועד שזה יקרה, אני עוד אבכה הרבה לבד...; ושוב בצהריים, אל הבית אני חוזר,; רק פותח את הדלת, ואבא מתעורר,; הוא שוכב לו כל היום, לא קם מהמיטה,; יש לי הרגשה שהוא כועס עלי,; אבל אני מפחד לשאול מה קרה...; ושוב בתוך ליבי יש מוסיקה אחרת,; הלב שלי יוצא לאויר הפתוח,; הוא רץ לו בשדות, רץ אחרי הרוח,; מעל הרים וגבעות, אני מרגיש בטוח...; והנשמה שלי כבר יודעת משהו,; שייקח שנים עד שהלב שלי ילמד,; ועד שזה יקרה, אני עוד אבכה הרבה לבד...; 