איגרת 
לך עיני היום פקוחות כפתאומים.; אלי שלי, אני תמים.; אני זוכר ברעות השמש על המים; נולדתי לפניך תאומים.; עכשיו ערבית. עכשיו החלונות העבת.; כבית המנורה והמראות תדהה.; כי מת בי יחידך, הבן אשר אהבת,; אשר ידי היתה בו בשדה.; אני תמים אלי. לאט לאט הכיתי.; גררתיו אל הממכר מבית ומאם.; פשטתי כותנתו. לדמעותיו חיכיתי.; כבלתי זרועותיו והוא חייך אילם.; הלא תמיד ידעתי - הוא יקר ממני.; והוא רק הוא לך הטוב והיחיד.; על ערש מכאוביו גהרתי כאומנת,; הנעמתי לו שירים על מפוחית.; ובהיפתח לילך הזר לקרוא לי - בואה!; ובהימלטי אליו בניגודו עדוי; אחי המתאבק, אחי התם לגווע,; נותר בלי מים ווידוי.; נפשי בך היום רוצה לשכון נשכחת...; אתה לי יער עב, כבד כח ועצוב.; לו ראית איך, בין לילה ובין שחר,; התחננו ידי על דלתך - לשוב.; לו רק ראית איך ימי המפוארים; הרקידו דוב בשוק על אהבה ולחם; לרגליהם, אלי, יפלו השוערים,; בהביאי אותם להראות אליך.; לדרך השוקעת המסע אכינה.; באוירה הקר והערב לחך; לאדמתי אומר - את מגעי זכרי נא,; אני היד אשר הושטה אל לילך.; וטוב שלא רחקתי עם בדידות צוננת; והמולות ניכר קיבלוני אל חיקן.; לו סלח נא גם למלאכת השירים ורצנה.; כצחוק אחד פשוט אשר צחקתי כאן.; אל עץ כבד, אלי, תבוא נפשי חיגרת.; תסיר את תרמילה הדל ותתמוטט; רציתי לחבר לך היום איגרת,; אבל אל לב הזמר נשברה העט.; 