למות בירושלים
כשהעלו אותו על המוקד; שם, בכיכר העיר, בצהרים; וההגמון עמד עם החשמן,; ומעילם אדום, כמעילו של התליין.; כשאחזו בו לשונות האש; והוא עצם עיניו כלפי שמיים,; אז מלמלו שפתיו: "סליחה, אלי.; לשווא קיוויתי כל ימי; למות בירושלים; למות בירושלים.; וכשהגיע ר' זישה לשבעים; והילדים עזבו כבר את הבית,; מכר פתאום את רכושו הדל; ועם אישתו יצא, ובכיסו עשרים רובל.; וכל העיירה אותו ליוותה; עד ל"עירוב" ונפנפה ידיים.; והזקנים הביטו בקנאה; רב זישה בר מזל, יזכה; למות בירושלים; למות בירושלים.; וכהשמועה הגיעה  לבגדד:; "המלאכים  באים, לבני כנפיים" -; מכרו כל היהיודים את בתיהם,; עלו על הגגות,; המלינו, הם וילדיהם.; עמדו שם כל הלילה על הגג,; נושאים את עיניהם אל השמים.; קיוו, למול צחוקם של השכנים:; בזכות המלאכים נוכל; למות בירולשים.; למות בירושלים.; כשהמג"ד אמר פתאום: "זזים",; אז החייל חייך: אחרי שבועיים?; בערב הוא צלצל אל האישה:; "שינינו קצת כיוון,; נשקי בשמי את השלושה".; וכשאמרו לו" "כאן זה אבו טור" -; אמר: "בסדר. תחפשו על 'שתיים'"; וכשהוא רץ לעבר החומה; חשב פתאום כמה נפלא; לחיות בירושלים,; לחיות בירושלים.; 