מייקל
מייקל שותה 'ג'ק און דה רוקס' ומרגיש כמעט בבית ; יושב בין חברים הכי טובים שלו, שהכיר לפני שעה ; והעיניים שלו רושפות עוולה, כמו שרפה במטע עצי זית ; בעוד תשעים דקות השחר יאיר על כתם אדום בסמטה ; הצעירים שאתו מלקקים לו ת'פרסונה וצוחקים מכל הבדיחות ; כבר חמש שנים הוא עושה בשטחים, צלם של סוכנות הידיעות ; הוא מצלם את העולם כמו שהוא מרגיש, וכרגע הוא שיכור, אז כרגע די אדיש ; בחורה פתאום לופתת ביד רכה את העדשה, שמזדקרת ונשלפת וכעת היא מוכנה ; ומתחת שולחנות מחכים עכשיו בשקט ; כלבי השמירה של כל החרויות ; אימנו אותם לשמור על עקרונות וצדק ; רק אל תפריזו בערכם, חיות הן רק חיות ; ממקומו על הבלקון, מייקל מצלם ומכוון על אובייקט אדם ; אחד, שהפלשים בעיניים מזכירים לו דברים ששכח כבר מזמן ; ובגלל זה הוא כאן, בלי תעודות ובלי עבר, ופעם אחר פעם מבקש אם אפשר ; ובפעם השלישית הוא כבר חיה נרדפת, קם, מזיז את המצלמה וחוטף אחת בלסת ; כעבור חצי דקה באוויר עפות מילים, גם שתי מאפרות ודלת ; מלצריות צורחות "מספיק, שיקום איזה צדיק" ורועדות ומקסמות ורטט ; אז מייקל מדמם על דמוקרטיה ותרבות, וההוא יורק שיניים של חופש וזכות ; עד שכולם מסכימים להרגיע את המסיבה, זה לא מייקל, זה הג'ק שתופס את החצובה ; ומתחת שולחנות זזים בחוסר שקט ; כלבי השמירה של כל החרויות ; אימנו אותם לשמור על עקרונות וצדק ; רק תנו להם סיבה טובה, והם הופכים חיות טורפות ; עכשיו הוא הרע, אז גוררים אותו החוצה ; ובועטים לו בראש קיפוחים ישנים ; והוא מזמן לא מגיב, אבל נראה כמעט שמח ; ומתעלם מהדם ומהשתן שבורח ; פתאום הוא צוחק, ואומר בטון חצוף - ; פיינלי דה בוטס אוף דה יזראלי סולדג'ר ; נתנו גם לי בעיטה ופגעו לי בפרצוף! ; ומתחת שולחנות מלקקים עכשיו בשקט ; כלבי השמירה את הטלפיים הפצועות ; ואנשים עודם רודפים עם חרבות אחרי צדק ; רק אל תפריזו בערכם ; חיות - הם רק חיות ; וכולם מתגנבים, נעלמים ברחוב, ממהרים לחפש מיטה ; כשהשחר עולה על העיר ; ועל גבר זרוק בסמטה; 