גן מאיר בתל אביב
אם נזכה והזמן המהיר; לא יאמר לנו פתע: הרף!; עוד נלך, ידידי,; בשבילי גן מאיר,; נשענים על מקלות, עם ערב; נהלך בין עצים ירוקים; שדרורי תל אביב בם תסערנה,; וזקנינו יהיו ארוכים,; הוי, וכל עצמותינו תאמרנה,; הוי, וכל עצמותינו, אחי,; תספרנה זקנה נאנחת,; אשר יש בה קצת עצב ובכי,; אבל יש בה גם משהו נחת.; מעלינו ינועו עצים; שיאורו באור בין ערביים.; הכרנום בעודם עציצים; והנה ראשיהם בשמים.; והנה בהדר קומתם; הם ברעש ורעד סבבונו.; השנים שהגביהו אותם; הן אותן השנים שכפפונו.; ונערות שטיילו פה אי-אז; בשנים רחוקות בין ערביים,; הן תשבנה באור המופז; ותסרוגנה לנכד גרביים.; והעיר הגדולה, הצעירה,; שבתווך נהר יעברנה,; תתנשא כמו גן סוערה,; ואין כוח אשר יעקרנה.; אז נביטה, רעי ואחי; זה בזה בבת צחוק משתכחת; אשר יש בה קצת עצב ובכי,; אבל יש בה גם משהו נחת.; ואט-אט מזקנה וחולשה; את ראשינו נצניח אל ברך; וילדים יקרבו בלחישה; ויאמרו: נרדמו בני תרח.; אם נזכה והזמן המהיר; לא יאמר לנו פתע: הרף!; עוד נלך, ידידי,; בשבילי גן מאיר,; נשענים על מקלות, עם ערב.; 