לולא הייתי מתבייש
אני זוכרת כשהיינו בני חמש בגן,; אני זוכרת איך היית מתבייש.; להגיש לי מתנה פרח קט מן הגינה,; ולומר לי: "חברה שלי".; אבל היום איך הזמן בורח,; לי נכדים יש ואתה קירח.; אולי הכל היה אחרת מתרחש,; לולא היית מתבייש.; אתה זוכר כשהיינו בני חמש עשרה,; אתה זוכר איך היית מתבייש.; ללטף את שערי, לי בלחי לנשק,; ולומר לי: "חברה שלי".; אבל היום...; אני זוכרת כשהיינו בני עשרים, שמונה עשרה,; אני זוכרת איך נעצת בי מבט.; לנשוך רצית, לנשוך הא?.; כה רציתי שתבקש, "היפגשי עימי בשש, בשבע",; הייתי מחכה לך מארבע עד עשר.; ושתאמר לי: "מתוקה שלי".; אבל היום...; כמה חבל שאנחנו בני כל כך ועוד,; אומנם חבל, אך אלחש לך בסוד,; לו חזרנו כמו פזמון, שוב לבית הראשון,; אז שנית היית מתבייש.; אבל היום איך הזמן בורח,; לי נכדים יש ואתה קירח.; אולי הכל היה אחרת מתרחש,; כלומר אסור, כלומר אסור,; כלומר אסור להתבייש.; כמה כדאי להיות אחד שלא ביישן כזה,; חמוד קטנטן יפה,; רזה כמו גדי יגיל.; 