צילה
וכאן גרים העצב הדממה; ילדה אחת שקוראים לה צילה; שיער שחור נופל על צאוורה; ועל שפתייה אין שום ליפסטיק אהבה; אולי זה רק סיפור או אגדה; אין איש יודע מה בדיוק קרה; ילדה יפה נולדה לאהבה; אבל הם מספרים שהיא קצת לא שפויה; ובלילות כשצילה עוד ערה; נשמר העצב בתוך הדממה; חולצה דקה חובקת את כתפיה; והיא רועדת בתוך החשיכה; ואור חזק חודר אל תוך ליבה; כשהרוחות נושבות בשיערה; ובדרכים קופא הזמן כי צילה; יוצאת שוב לחפש את עולמה; וצילה מציירת על החול; את העולם שבו יהיה לה טוב; מהזריחה ועד לרדת ערב; שוקעת היא בעצב ודממה; 