שיר החובש 
רק שקט סביב כי הגבול כאן רדום; והחושך הולך בדממה; באוהל עמדו להם שי ונחום; משה ממרוקו, שאול הצנום,; בשם הפרטי, בכינוי היכרנום; חיילים ללא שמות משפחה; אך יש אחד, כן יש אחד ששמו בלתי ידוע; אולם דמותו עולה תמיד אל מול האש; וכשחייל, וכשחייל נופל פתאום פצוע; ולידו תמיד עומד חובש; פנס של עמדה שמעבר לגבול; ותצפית מהעבר הזה; עומסים השדות את שיפעת היבול; משקיף עליהם שי, אבנר ושאול; צופה הוא מכאן על הכביש הסלול; ויודע כי כאן בשדה; ישנו אחד, ישנו אחד....; עלה על הגבול ערפל לאיטו; ומשה ממרוקו ביקש; לשלוח לזה החייל תודתו; לזה שחבש תחת אש את ידו; לזה, איך קוראים לו, אמרו נא את שמו,; כן את שמו, של אותו החובש; הוא נעלם, הוא נעלם ושמו בלתי ידוע; אולם דמותו תשוב לכאן עם שוב האש; וכשחייל, וכשחייל נופל פתאום פצוע; ולידו תמיד, ולידו תמיד עומד חובש...; 