דברים ששכחתי
כשהשינה בורחת למקום אחר; והקולות אלי קוראים להמשיך להתבגר; להבטיח, להוכיח, לשאוף ליותר; אני מרגיש כמו העולם; מתחדש ומתפורר; ומתגלגלת לה פתאום תחושה של מסכנות; ויש בה משהו ממכר, אם לומר בכנות; אז רגע לפני שאתעוור; אני יוצא לרחוב, להתעורר; וזה מזכיר לי...; רואה צלליות בודדות על מרפסות; מוצגות לראווה, מחכות ומנסות; שיצילו אותן ממגדלי השן של הערים; להיצמד אל גוף אחר בלילות הכי קרים; רואה את עיר השפע הסובאת, הזוללת; לעולם לא מתמלאת; וממשיכה ללא תוחלת; וידיים חופרות בפחים כמעט ריקים; כדי למצוא שני שקלים; שהם שמונה בקבוקים; וזה מזכיר לי דברים ששכחתי; רגעים של חסד גדול וכאב; הזמנים חדשים והאיוולת צוהלת; אני יכול לקום ולפתוח דלת; להבין מאיפה אני באתי; להכניס רק את מה שחשוב; כי יש לאן, יש לאן, יש לאן לשוב; רואה איך כל אדם תמיד רוצה להיקשר; כמו מולקולה לחומר של בן אנוש אחר; להצטרף למישהו, להיות שייך; גם אם זו קבוצה שרק אלוהים עוד לא שכח; אני רואה חיילים ביום השחרור; חוגגים ונפטרים מהפחד הארור; פורקים זיכרונות אחרונים באישה; ומפנים מקום לנורמליות חדשה; וזה מזכיר לי...; מתחת פנס, נשיקה ראשונה; אני רואה איך בפניהם מתחלפת העונה; וריחות משכרים של פריחת הדרים; מתפשטים עם זריחה ושרות ציפורים; וזה מזכיר לי...; 