מביטה בחלון
מביטה בחלון עכשיו ורואה אותו פוסע; בשבילים הצהובים שייבשו עד תום; תרמילו על הגב המכופף ומבט נוגה על שפתיו; מעיין של דם ודמעות מלווים אותו; מסתכל על אותו הירח והיא בו מביטה; הוא מתוך הגלות והיא מהעלטה; יודע שישוב אליה, ישוב לחיקה; פתאום שומע קוראת אליו, אני עוד מחכה ; מנעי קולך מבכי ועינייך מדמעה; כי דמעותייך הביאו אותם אל שלווה ונחמה ; מנעי קולך מבכי ועינייך מדמעה; הביטי, רחל, הם חוזרים הביתה,; חוזרים אל אמא אדמה; על דרך בית לחם עומדת רחל ומביטה; ורואה אותו הולך לאיטו ובעיניה דממה; יודעת שישוב לכאן בעוד אלפיים שנה; דמעות מרטיבות את לחיה ובוקעות השממה; מנעי קולך מבכי ועינייך מדמעה...; מנעי את קולך מבכי, ועיניך מנעי מדמעה; כי את שנות הגלות הקשות אעבור איתם ; כשיחזור למולדת אהובה ימחה דמעתך באהבה; מיוזע ועייף הוא יבוא אך ליבו אֵיתן; מנעי קולך מבכי ועינייך מדמעה...; 