יהודי נודד
פעם הם קראו לי פליו אבראוס, יהודי נודד ; פעם הם רדפו אותי וקראו לי בוגד ; אחר כך הם שרפו אותי, הכל בגלל האף ; (יודה איש קריות רוצח) ; וכשחזרתי מהתופת הם צעקו לי מטונף ; ואני שהשירים מדברים בי ומספרים ; חי עבר הווה והלאה ; בין מולדת אבודה לארצי היחידה ; שהיא מוזיקה מלמעלה ; ואני שהשירים הם ילדי הנשארים ; לא הייתי חי אחרת ; בקריאת המרחקים בצלילי מעמקים ; בנסיעה לא נעצרת ; בחלל עצום פתוח כדור הארץ מסתובב ; (מלא שמחה שנאה ועצב) ; אין לי שום מקום ; בטוח רק משאלות הלב ; הדרכים מלאות עקבות ; של מסע לא מסתיים ; והארץ המובטחת מה ממנה מתקיים; 