חבק אותי 
בעיר האורות, באחת השכונות; שם תמיד מחניק, שם תמיד חשוך,; שם קיץ וחורף תמיד הם רק סתיו,; היא עמדה בערב בחדר המדרגות,; הוא על ידה, היא על ידו; עלה שם ריח חריף בנחיריים; כי הרגו פשפשים אחר הצהרים.; ולו היא אמרה: "השמש הטובה לכאן לא מגיעה,; היא עסוקה מדי בסביביבה עשירה; אז קח אותי בזרועותיך, חבק אותי; נשק אותי, נשק אותי עד בלי סוף.; אחר כך יהיה מאוחר מדי; החיים הם עכשיו, החיים הם עכשיו,; כאן קיץ וחורף תמיד הם רק סתיו,; כאן מתים בלי הרף  בלי אוויר, ממחנק,; קופאים מקור, מתים מחום.; אתה בן חמש עשרה בינתיים; ואני בת חמש עשרה בינתיים; ויחד נשלים להיות בני שלושים; זה כבר לא ילדים; זה הגיל שבו אנשים כבר עובדים, ומתנשקים...; אז קח אותי בזרועותיך, חבק אותי; נשק אותי, נשק אותי עד בלי סוף."; 