לא מפקירים חבר
כשהזמן עובר והחשש גובר,; וים האדישות סביב אותך שובר; אתה בנפשך נובר; וכעסים אתה צובר; כי איש לא מאמין למה שפיו דובר; תמיד ידענו שאפשר לבטוח; וצריך לסמוך על חברים,; שחבל הצלה ניתן למתוח; מכאן ועד מעבר להרים.; אך כשהבוקר עולה, שותק וחיוור,; אני יודע שהייתי אילם ועיוור.; אז אם אתה שומע את קולנו,; אל תאמר נואש, אל תישבר.; מחר לא יבייש את אתמולנו,; אנחנו, רון, לא מפקירים חבר.; 