עננה 
כשכח עזבני, ; ידיי שמוטות ולא אוכל לגעת בקול שכינה. ; ובקולי בוקע, רצון גדול לפול ; לתהומות הנשייה. ; ולא אוכל לומר ; שיש דבר יותר קטן ממני ; כי אני נעלם. ; וחדוותי, נשמת אפי ; גם היא גוססת בודדה ; כמו שלא הייתה מעולם. ; אנא אלי, פזר נא עננה ; אנא אלי, אנא ; כשכח עזבני, ; תהיי דבשת לכוחי ובגופך נחמה. ; בקול צלול, תשאי אותי על גב כנף ; לארץ שם אראה את נופך. ; ולא אוכל לומר ; שיש דבר יותר גדול ; כי באושרך אני נעלם. ; בקול מזמור אחזור להיות אותו אדם ; שיש לו עוד מקום לעולם; 