בוכה בלילות
כבר לילות את לבד לא נרדמת; את החושך כובשת דמות אור; כל מילה בלעדיו כמו אילמת; וגופך מבקש לחוש את גופו; הירח מאיר את האופק; ואת שוב אל החוף מביטה; הגלים מתנפצים כמו דופק; שפועל בגופך שהוא איתך; ואת נאחזת כל כך בגבר שלך; הוא לא שב מאז שהלך; את בוכה בלילות; לא מפסיקה לקוות; את פותחת דלתות; שבמהרה נסגרות; את שבויה בצילו; ושוב יוצאת לקראתו שיבוא; אין לך למה לחכות; והלילה ארוך כמו נצח; הדמעות מכסות את הכר; וליבך רק כבוי יש רק פתח; שנסגר למשמע קולו המוכר; החדר הופך כל כך קר; עכשיו זה נגמר; ובכלל לא נשאר מה לומר; את בוכה בלילות...; 