פרחים בקנה 
כשאביב נרדם יעור בחוורון; בשדות האש ייתם הקרב האחרון; ובוקר נהדר מן הבקעה להר; אז יעלה בזמר, ברון.; השמש ידם בין עזה לרפיח,; ירח ילבין על פסגת החרמון; פרחים בקנה ובנות בצריח; ישובו לעיר חיילים בהמון.; ילדה אחת קטנה ובידה זרים,; לעיר הלבנה תצא אז בשירים,; ולחייל נרגש תשים סביון בדש,; והשמיים כה בהירים.; השמש ידם בין עזה לרפיח...; החיילים לעיר יגיעו בעם רב,; עם נערות ושיר ועם פרחי זהב,; וכל אשר אתמול ידע מכאוב ושכול; לא עוד ידע שלכת וקרב.; השמש ידם בין עזה לרפיח...; 