לילות לבנים 
היא יושבת בסלון על הרצפה ; מסביבה ערמות אדירות של כביסה ; בשקט ושלווה היא שעות מקפלת ; המחשבות מציפות אבל היא לא נבהלת ; הנה גרב אחת של הבן הקטן ; כשיגדל הוא בטח יהיה גם רקדן ; עוד חולצה עוד מכנס עוד תחתון ; היא לא תפסיק זה לא בא בחשבון ; איפה הימים שהיא רקדה בלילות ; בשמלה קצרה ורגליים חשופות ; איפה הלילות מלאי האהבים ; לאן הם הולכים ולא חוזרים ; יש לה סוד שלא מפסיק ללבלב ; אהבה שבאה וחדרה ישר ללב ; בלי שום התראה באמצע החיים ; איתו היא מלכה והימים מחייכים ; רוצה לטפס על הכביסה ולעוף ; הוא מחכה מתגעגע עד טרוף ; היא מגלה שקיפלה תחתון עם מגבת ; מעולם היא לא הייתה כל כך נאהבת ; איפה הימים...; את הסערה שבפנים היא שומעת היטב ; פה ירדו דמעות הכביסה תרטב ; היא תפסיק ותברח רוצה ללכת אליו ; עוד הלילה לפני שיגיע הסתיו ; כן כן אין למה לחכות ; צאי לעולם ותתחילי לחיות ; תני לעצמך את עצמך חזרה ; החיים נתנו לך כאן מתנה ; איפה הימים...; 