חורף שבעים ושלוש 
אנחנו הילדים של חורף שנת שבעים ושלוש; חלמתם אותנו לראשונה עם שחר, בתום הקרבות; הייתם גברים עייפים שהודו למזלם הטוב; הייתן נשים צעירות מודאגות ורציתן כל כך לאהוב; וכשהריתם אותנו באהבה בחורף שבעים ושלוש; רציתם למלא בגופכם את מה שחיסרה המלחמה.; כשנולדנו היתה הארץ פצועה ועצובה; הבטתם בנו, חיבקתם אותנו, ניסיתם למצוא נחמה; כשנולדנו ברכו הזקנים בעיניים דומעות; אמרו הילדים האלה הלואי לא ילכו אל הצבא; ופניכם בתצלום הישן מוכיחות שדיברתם מכל הלב; כשהבטחתם לעשות בשבילנו הכל להפוך אויב לאוהב.; הבטחתם יונה; עלה של זית; הבטחתם שלום בבית; הבטחתם אביב ופריחות; הבטחתם לקיים הבטחות; הבטחתם יונה; אנחנו הילדים של חורף שנת שבעים ושלוש; גדלנו, אנחנו עכשיו בצבא עם הנשק, קסדה על הראש; גם אנחנו יודעים לעשות אהבה, צוחקים ויודעים לבכות; גם אנחנו גברים, גם אנחנו נשים, גם אנחנו חולמים תינוקות; ולכן לא נלחץ, ולכן לא נדרוש, ולכן לא נאיים; כשהיינו קטנים אמרתם: הבטחות צריך לקיים; אם דרוש לכם כח ניתן, לא נחסוך, רק רצינו ללחוש; אנחנו הילדים של החורף ההוא שנת שבעים ושלוש; הבטחתם יונה...; 