זמנך עבר
בחלומי חזרתי לבית הספר התיכון; למסיבת פורים; ווקסמן עמד בפינה מבוייש,; זה היה לפני שהוא התחיל עם הנדודים.; "חשבתי שאתה בהודו" אמרתי לו; "אני בהודו" הוא אמר; "וגם אתה עכשיו בהודו; אתה לא מרגיש מוזר?!; אנחנו כאן אורחים לרגע; הבט סביב,; זאת לא המסיבה שלנו,; אתה מקשיב?"; "אני מקשיב" אמרתי לו; "וזה באמת שיר לא מוכר"; "נכון מאד" אמר לי ווקסמן -; "זמנך עבר".; בחלומי חזרתי לבית הספר התיכון; לטיול שנתי; רוזמן נעלם עם הטייפ הנייד,; פתאום שמעתי אבי-רוד בין השיחים,; "המשאית לא תחכה" קראתי לו; "שיסעו כבר!" הוא אמר; "אני לא זז מכאן עד סוף הצד; זה קטע נהדר!; אנחנו כאן אורחים לרגע; הבט סביב,; זאת לא המשאית שלנו; אתה מקשיב?"; "אני מקשיב" אמרתי לו; "אבל מתחיל להיות לי קר"; "להתראות" אמר לי רוזמן -; "זמנך עבר"; בחלומי חזרתי לבית הספר התיכון; ולא הכנתי שיעורים.; פיקסמן מזיע, רמז לי לבוא,; הוא רצה שנסתלק אליו לשמוע תקליטים.; "הפעמון כבר מצלצל" אמרתי לו; "שיצלצל" הוא אמר; "אין בכלל ממה לפחד; הכל כבר עבר,; אנחנו כאן אורחים לרגע; הבט סביב,; זה לא הפעמון שלנו,; אתה מקשיב?"; "אני מקשיב" אמרתי לו; "וזה חלום כל כך מוזר"; "תתעורר" אמר לי פיקסמן -; "זמנך עבר".; 