במימיו הצלולים של הנחל
במימיו הצלולים של הנחל; היא טבלה ערומה כתינוק; פתאום נשבה לה הרוח; העיפה בגדיה רחוק.; אז מיואשת רמזה לי; למצוא לה כיסוי, לקטנה:; צרור פרחי אל-תיגע-בי,; וצמד עלי תאנה.; אז מפרחי הכותרת; חולצה לה ארגתי מיד.; היא היתה לא גדולה, הגברת; והספיק לה גם פרח אחד.; מעלי התאנה לה הכנתי; חצאית, בלי להסמיק.; היא היתה כה קטנה, שבעצם; עלה אחד הספיק.; וכשסוף סוף היתה לבושה, היא; פשטה זרועותיה: תודה!; חיבקתי אותה בלי בושה.; הי!; מה זה? היא שוב התפשטה!; מאז היא כל בוקר טובלת; בנחל, שוב בעירום; ואומרים שהיא כך מתפללת:; אלוהים, שלח קצת רוח היום!; קצת רוח שוב!; 