הנה באתי הביתה
אל המכולת הקטנה, אל הדירה הישנה; אל המפתח הגנוב, אל איש אחד שלא ישוב; אל הסודות המתוקים, אל הסיבות למעשים; אל הדמעות שעוד יורדות, אל המבוכה והחידות; אל הברושים אל הכבישים, אל צבע שמן על בדים; אל שיטוטים בלי מטרה, אל זוג עיניים במראה; אל הזדמנות שלא ניתנה, אל החמלה והטינה; אל פתקאות באבנים, אל פתח צר אל אלוהים; הנה באתי הביתה...; אל הקרבה והקרבות, אל הדלתות הנטרקות; אל השמחה המאופקת; אל שאלות ללא תשובות, מה שיכול היה לקרות; אל הכביסה המלוכלכת; מן האמת העצומה שוב נפקחות עיני; אל משהו בי שלא נשטף במים; אל מנגינה של צחוק ושל כאב, שאולי לא שמתי לב; היא מתנגנת בי עדיין; הנה באתי הביתה...; אל המסגרת הקרועה, אל הספק באהבה; אל רגע של שפיות חדה, אל השלום, אל השלווה; אל השלם שבשבור, אל הצריך והאמור; אל מה שלא יכול להיות, אל הברכה שבחיבור; אל גן העדן העצוב, אל בית הכלא האהוב; אל הטייס האוטומטי; אל ערימה של הבטחות שנשכחו עם השנים; אל האולי והכמעטים שהם כל מי שאני; הנה באתי הביתה...; מחור קטן של תריס שבור אפשר לראות ; הרים גדולים שנשפכים אל הכינרת; את הרחוב המתפתל אל סף הדלת השואל; אל התחלה שלא נגמרת; 