התפילה הגדולה
אני חיה בתוך אשליה וסוד, בתוך עולם של חלומות ; בתוך מילים ואותיות גדולות, שבונות סביבי חומות ; אני חיה בתוך עולם שבוי, בין קירות של מחשבה ; נשאבת מתוך מקור חיי, שוכחת פעימה של אהבה ; ואיך אתה יכול לראות עמוק ,אל מעבר לליבי ודעתי ; שירה נשמעת מרחוק רחוק, אולי היא תשחרר אותי ; מרחוק ; הלוואי וכל האנשים ; באשר הם נמצאים ; יוכלו להיות מאושרים ; יזכו להיות חופשיים ; אות ואות יצרו מילה, אמר אלוהים ונברא כל מפעלו ; במילה אמר "יהי אדם", במילה שנייה נוצר סבלו ; גם מילותי הפכו להוויה להזיה, ורצונותי הפכו להיות כמו סוהר ; אמרת "תוותרי על אחיזה, תתפללי ואז תראי בהיר יותר" ; תתפללי ; הלוואי וכל האנשים ; באשר הם נמצאים ; יוכלו להיות מאושרים ; יזכו להיות חופשיים ; וכל מחשבותי, כל מילותי, כל מעשי בעולם ; מי ייתן, מי ייתן, יביאו קץ לסבלם ; חיזרו מילים אל תוהו ובוהו, והדמויות שנלכדו שיחזרו אל מקורן ; שיחזרו האשליות אל עולמן שישאלו:"אולי מישהו שכח אותנו כאן?" ; שיתגלה האור מתוך מסך והחומות שיתאיידו ויהפכו שקופות ; אני כל כך רוצה לראות את האמת, את האלוהים, את האור בזיו פניך היפות ; אני אשיר ; הלוואי וכל האנשים ; באשר הם נמצאים ; יוכלו להיות מאושרים ; יזכו להיות חופשיים ; הלוואי..; 