האישה מהצללים
היא האישה העצובה מהצללים; השפתיים מחייכות אך מה בפנים; כה חיוור לה בפניה מכסה את הכאב; אף אחד עוד לא יודע מה כואב; הוא לקח לה את חייה; את הלב; בלילות אליו היא עוד בוכה; למה כה אכזר הוא גורלה; מפניו פוחדת לעזוב, פוחדת שזה יהיה הסוף; הוא אינו מניח לנפשה; בלילות זועקת לאמה; מי אותה יציל מפניו כי אין לה מי שאותה יאהב; בחלום שלה היא שקטה ושמחה; לגבר זר נותנת אהבה; כי בבית לה עצוב; לא רוצה שהוא ישוב; אין אותה מי שיאהב אלא הוא; בלילות אליו היא עוד בוכה...; 