ארמונות שבת
הערב מול הפמוטים ; שולח ילד מבטים ; אל חלב של נרות שבת המטפטף לו חרש, ; הוא רואה ארמון-שנהב ; בו מלאכים רוקמים שמלה זוהרת, ; הם בשחקים שטים על עב ; והמלכה פז מפזרת. ; ערב יום שישי סגריר,; שולח ילד עוד מבט ; אל הפמוט של נר שבת ; אל אמא הדומעת. ; הוא נזכר בבית הסב ; בחדר חם, בחוץ סופה סוערת, ; אבל הבית כבר חרב ; וסבא נח בצד הדרך. ; כבר כבו אורות בעיר ; מביט הילד בפמוט ; נותר רק חלב של נרות ; על מגש הכסף. ; הוא רואה פסגות הרים ; שם המקדש עומד לו לתפארת ; הלוויים בקול שרים מזמור לאל עליון... ; הללויה...; 