הארץ הזאת
היא עמדה בחלון, אפופה בדמיון; הבל פיה נשק לחלון.; החליקה מבט מזוגג ברפיון,; שפתיה חיוורות, רועדות זיכרון.; דמעותיה שיתקו את מוצא הגרון,; זוהי ארץ של עצב ורון.; ארץ בוכה אך כפליים שמחה ; כי כאלה אנחנו, ילדי הברכה.; ארץ בוכה, את בניה שלחה; כך נולדנו ואין מנוחה.; היא עמדה בחלון, כיונה של שלום; הולכת ובאה פתאום.; מפעם לפעם החליפה מקום,; והיא רוויה, כמו חלום.; פוסעת איתם בשדות בגאון,; זוהי ארץ של עצב ורון; ארץ בוכה...; היא עמדה בחלון, ונתנה לנו שם; תוהה על גורל עם שלם.; איך אפשר לבטא זאת בע' וממ'; בלי לבכות לו, או לגמגם.; כי כאלה אנחנו, בעידן הסילון,; זוהי ארץ של עצב ורון; ארץ בוכה...; 