מסביב למדורה
אומתם לא היתה להם אם; לא ידעה בצאתם לדרך; היה לילה עמוק ונושם; כתמיד בניסן, הירח.; וישבה שם עדת נערים בני בלי שם; חשופי מרפקים וברך,; הם הקשיבו הקשב והחרש; או שילבו בשיחה דבר ויכוח.; לפניהם עלי רגל של אש; מדורה חגה נעה ברוח; לא יותר אך בכתב האומה העיקש,; אותו לילה נחרט עלי לוח; את העול הפשוט כעפר; הם נשאו בלי הבט אחורה; לא תקע לפניהם השופר; לא לוטף קדקודם בליל חורף; בשני שרוולים הקשורים לצוואר; רק הסוודר חיבקם מעורף; נעליים נוקשות ילקוטים; סעודה של זיתים ופרי תומר; וספלי אלומיניום קמוטים; ורעות וקורבן לאין אומר; מה נוסיף ונמנה מדברים פעוטים; נוצרות אגדות זה החומר; מה נשיר עליהם מה נשיר; הם עושים זאת יפה מאיתנו; בעצמם הם כותבים להם שיר; ואפילו ספרים כבר נתנו; זהו טיב הפלמ"ח הוא איננו משאיר; כל מלאכה לשלא משלנו; אבל ככה יוגד נא לאמור; נערים להוי נא ידוע; בין חגיו הגדולים של הדור; אין יפה מחגכם הצנוע; למולכם האומה על סיפו של הדרור; משתחווה ובוכה הבינוה; 