מרחקים גדולים
והמילים הן דלת אל הריקנות אל הציפוי והקליפה; מצאתי את עצמי שוכחת מה אסור ומה מותר.; בתל אביב הישנה והשונה; פותחת דלת או חלון; ומתפתה לכתוב עוד מנגינה קטנה; ואז לשכב לישון.; תבל, מטוסים גדולים גורמי המחכה; עתק אל ארצות שמתכחשות לקיומך; מנהל עוד מלחמות עם עולמות המערב; ובסוף תמיד בוחר בדרכך.; ודבר לא משנה אם זאת רומא או פריז; או איזו עיר שלא נמצאת כלל בעולם; כי בכל המקומות אתה כמו קצף שעולם מתוך הים.; והמילים הן דלת אל העיוורון; הן מקבעות את התמונה; אתה צילום מסרט או פיסת עיתון שנעלמה; לא יותר מהלך לא יותר מגל; בסך הכל זאת מחשבה; שמתרוקנת בי כל פעם שהיא באה בכתיבה; תבל, מטוסים גדולים...; 