ובכל זאת
בלה ומפקרת, כשמש הזאת,; מי, מי המציאך לחרכני בחנק?…; ארור, שהסגיר לאזני את הסוד,; כי רק בדרכיך שלך אבחנה!; צררתי בשלג מזגך הלוהט,; קרחון העליתי על פני שריפותיך,; ואת לא נרתעת מכובד החטא -; אני הנמס בחישוק זרועותיך.; ופעם-בפעם, תפוחה כאשכול,; תפלי על אובנים פלאיך ללדת.; ואז, בבלי-דעת, רועם בי הקול:; "בלה ומופקרת, ובכל זאת - מולדת!…"; 