כי את 
כבר בוקר במרכז תל אביב; את נכנסת, מביטה מסביב; מתיישבת לקפה ועוגה; ובוחנת את כל מי שבא; את צודקת, את תמיד מרגישה; שאף אחד בעולם הזה לא מבין... אותך.; את אומרת, מה שבא לך לומר; לא עוצרת, כאילו אין לך מחר; לא מובנת, ואולי לא רוצה; שיבינו, את הדרך שלך; את צודקת, את תמיד מרגישה; שאף אחד בעולם הזה לא מבין... אותך.; כי את, את משחקת בכולם,; חושבת שהם כלי שחמט; את מזיזה אותם לאט; ואת, חושבת שהכל מותר; שזה משחק ללא חוקים; בו את מלכה בלי עוררין.; צהריים, זה כבר אמצע היום,; את צועקת, שיביאו חשבון,; אני שואל אותך, מה עזרה הצעקה?; את הולכת בתחושה של חוצפה,; את צודקת, את תמיד מרגישה; שאף אחד בעולם הזה לא מבין... אותך.; כי את, את משחקת בכולם...; וגם אם לא תמיד אני מסכים; גם כשאת מחמיצה פנים; אני כאן, עדיין איתך...; 