אישה בהפסקה
היא הולכת, נעלמת כל יום כל דקה ; לא אוכלת, משתדלת להעריב את עצמה ; כל הזמן מדמיינת שקוראים לה שמנה ; המראה לא עוזרת זה בתת- הכרה ; את האימא שואלת איך להיות חזקה ; אך ת'דלת נועלת עד הבוקר הבא ; היא בת עשרים וארבע ; משהו כבר מזמן נשבר בה ; עשרים וארבע ; משהו כבר מזמן נשבר בה ; שוקלת ארבעים קילוגרם ; שימותו כולם ; לא מוצאת בזה פגם ; מסניפה את הריח אך בראש עדיין חישוב ; לא פותחת שום פתח לקבל פחמימה בחיוב ; כורעת בלי מתח מקיאה לביוב ; רק אצלה זה שמח, לכולם זה עצוב ; לא חושבת על נצח כי מה זה חשוב ; לא לומדת ת'לקח אם תלך לא תשוב ; היא בת עשרים וארבע ; משהו כבר מזמן נשבר בה ; עשרים וארבע ; משהו כבר מזמן נשבר בה ; שוקלת ארבעים קילוגרם ; שימותו כולם ; לא מוצאת בזה פגם ; ממחר אני אחרת ; כל יום מבטיחה ; אך בבוקר מתחרטת ; ושוב מקיאה; 