צוואר אל צוואר 
שעת חצות וחצי; הם יוצאים כמו צלליות; הוא מצפין היא מדרימה; אל הנסתרות; פנסים מהבהבים; היא מסמנת אני כאן; חייכת ושתקת; לאן הולכים מכאן?; שער מברזל ווילון אחד כחול; כל אחד בלב שלו נפרד מהאתמול; נכנסת אחריה את האור היא כבר כיבתה; אישה יפה בחושך, מתכרבלת במיטה; צוואר אל צוואר ולחי אל לחי; שייגמר רק לא בבכי; תצחק , תזכור, אולי תספר; איך היו זוג צמאים והייתה גם באר...; אורות דלים כחולים; ציירו להם במה; אתה והיא והמיטה; וכל התפאורה; היא נשקפה כמו ציור; חשפה רק את קוויה; ידך באפלה; חיפשה דרכה אליה; חייכת כשראית ניצוץ בעיניה; לפעמים מותר סתם להשתגע; הבט למעלה במראה שני אנשים; כמו רגע שמנציח חתיכות מהחיים; צוואר אל צוואר ולחי אל לחי; שייגמר רק לא בבכי; תצחק , תזכור, אולי תספר; איך היו זוג צמאים והייתה גם באר...; אז איך זה שתמיד אתה חוזר אל המקום; שבו היית רק אתמול וכנראה תהיה מחר; באותו מקום מוכר שבו אתה נשאר; שואלת למה?; תצחק , תזכור, אולי תספר; איך היו זוג צמאים והייתה גם באר...; 