הנידון למוות
כה הוא עצוב הוא לבבה; מה גדול הוא כאבה; בנה הקט ממנה נלקח מאחורי סוגרים; אין בה כוח עוד לחיות; את סבלו לא תוכל לראות; עייפו עיניה מלבכות ובידיה אין להושיעו; כמו בלילה בלי כוכב, עולמה עליה חרב; ואין טעם לחייה אובדים הם ימיה; 