נותר רק האין
דמדומים ושלכת, עננים באפור; כי עכשיו היא הולכת לבדה אל הכפור.; לא ידעתי מה פשר עצבותה הרכה; כי ניתקה את הקשר, שוב איננה לי מלכה.; נותר רק האין, עצובה הנשמה; דומעת העין, בוכה בדממה.; כואב לי עדיין ויש בעד מה; כי גורשתי כמו קין מלב העלמה.; לא אמרה לי מדוע, לא ידעתי בשל-מה; מבטה לא רגוע עת אקרא לה בשמה.; בתוכי אין מרגוע, שם הרוח שורק; והלב לא ינוח מבכי לא פוסק.; נותר...; אך תקווה בי נסתרת שאולי תחזור; זו הבת הנמהרת ותשוב מן הכפור; לי תגיש שפתותיה בערגת-געגועים,; שוב אביט בעיניה ואמנה רגעים.; נותר...; 