צור משלו
צור משלו, ידענו צחוק ודמע; ומה איתו לאן הוא נעלם; אדם הוא כמו, עלה נידף ברוח; זה לא נתפס, אולי הוא רק נרדם; צור משלו, אנשים עלו על דרך; ובית חם, שמר לילדיו; בכל רחוב, בכל פינה ודלת; יעידו שהיה כה נאהב; לאן הלכת מכאן; חולף עובר הזמן; ומאחור הזיכרונות עוד לא שכחנו; ובתמונות עוד נשאר; אותו חיוך מוכר ; שכה אהבנו; שכה אהבנו; צור משלו, נזכור ודאי לנצח; ואת דרכו, את זו אשר סלל; ימים עוברים, השקט כאן צורח; וגעגוע שמותיר חלל; פזמון...; 