לב רומנטיקן
יום אפור צובט בלב רומנטיקן ; מגשש כגשם, את דרכו למעבה האדמה ; מסבך חוטי עפיפונים, שבטעות נסקו.. ; המריאו לשמים, וחוזר ; כפזמון מוכר, הוא לא עוצר בזמן ; וגורר עמו מלים מן העבר, עד הימים שכאן ; גם מסיט ענן, כדי לאפשר לקרן שמש צהובה ; לפזז עם ציפורים ; יום כזה, ממיס לבו של ציניקן ; נעטף הלב בלהקות של ברווזים חולפים עוברים ; לא קשורים בכלל, לשום דבר ושום עניין ; הם דרך בשמים, ובזמן ; תחילתו של זמר, בא ללב רומנטיקן ; נפרמים חוטיו, כגולם פרפרים, לכל צבעי עולם ; וצובעים באודם כל שקיעה, ובזהב, זריחות ; משחר הימים ועד לכאן; 