יש תרגיל
עברתי את המחסום הישר אל תוך הקהל ; שהרעיד את הרצפה מתחת לרגליי; בין המון אנשים שצווחים ובוכים ; מחפשים את המשפט שלא יקבור אותם חיים; אני שואלת את מי שעובר מולי: ; “האם זה נורמלי לשנוא את החיוך שלי?”; יש תרגיל אז תחפשי את המקלט הקרוב אלייך ; ולא חשוב שכבר שנים לא היו פה מקלטים ; למרות האזעקות שלעולם לא מפסיקות ; גם אם מנפצים את כל הרמקולים; אני שואלת את מי שעובר מולי: ; “האם זה נורמלי לשנוא את החיוך שלי?” ; המציאות היא רק סיפור עשוי חוטי עדויות מן התופת; את הנשימה שלקחת רק עכשיו אחרי שנים את נושפת  ; והפער בין הקצת אל ההמון מתקיים בתוך ; צלילים של עיניים נסגרות ושל ידיים שלוחצות ומזיעות ואורזות ; את הסדר החדש; אני רוצה כל כך ללמוד לאהוב את הסדר החדש; 