בצהרי יום
ירדנו לירוחם לשתות פחית של צהריים; במרכז המסחרי המאובק; התענוג מתחיל בהליכה איטית שקולה ומדודה; כמו טורבו מאופק; השרירים החבוטים מהנסיעה הארוכה; משתחררים בתענוג בכל הגוף; משתרגים ומתמתחים ונעשים קשוחים ברוח; שמצליף אבק וחול על הפרצוף; וכל העניין; הוא לשתות משהו קר; בלב מדבר; העיירה עושה את עצמה מתנמנמת; אותנו זה אפילו לא מצחיק; חוצים ברחבה בכמו חגיגיות סמויה; עוזבים לשמש שתעיק; צרור נקישות טמבור עוצר אותנו כאחד; נימה וחצי מהצל; עומדים בשמש לא ניד, לא זיע, מחכים; נימה וחצי מהצל; וכל העניין....; עודנו עומדים לא זיע, לא ניד; נימה וחצי מהצל; כשאיזו מקומית פתאום נועצת אף בשמש; ופה שבאוזנינו ממלל; תראו תראו את ה"גארי קופרים" האלה; "קלינט איסטוודים" דמי קולו, "יענו" בזים לשרב; הגיע הזמן שכבר תוציאו את הלשון הארוכה שלכם; מתרבות המערב; וכל העניין....; נימה וחצי מהצל, אנחנו סובבים; ונעים באטיות מיריבית; חוצים שקולים את הרחבה של המרכז המסחרי המאובק; ונכנסים אל המכונית; אחר הצהריים נגביים, מה עכשיו? לאן נוסעים?; מכחכחים בגרון; אולי נספיק עוד להרוג תורכי קטן של ערב; במצפה רמון!; וכל העניין....; 