ליל חניה
ליל חניה. בקול דברים, בשחוק, בגדף; בהמולת מלאכות הוא קם, הנה הנו; כמו פני עיר נבנית פניו של שדה הקטל; בהתפרש המחנה אשר דינו; להיות שופך דם האדם ומגינו.; ליל חניה, ליל זמר, ליל שחקים רקוע; ליל רוב מלאכות חופזות, ליל אד מן הדוודים; ליל שמוסך את כישופה של רעות רוח; בבניינה של ממלכה, ליל נדודים; ניצב פרוש על היחיד והגדודים.; מתוך אשמורת ראשונה, בין חוף וגבע; היה נשקף פתאום מראה המלחמה; כמו הווי צוען, חבור יתד וחבל; בו חירותם של מסעות וחירומם; בו הכלים והחוקות בעירומם.; ליל חניה, ליל זמר...; בו מליצת סיסמות הזמן, אשר לא פרק; שירה צרופה בן יעסוק, חלילה לו; ורק הזמר הנפוץ, שלא דבר ערך; ולא שכיית חמדה הוא, יישאן במלוא; צווחת צבעיו החריפים על חלילו.; על אהבה הוא מדבר (בה הוא פותח); ועל חובה וקרב ועול, הכל בכל; אין הוא אומר את זאת בכל דקויותיה; של השירה, אבל אומר בקול גדול; בלי מורך לב ובלי חשש מפני הזול.; ליל חניה, ליל זמר...; עת מלחמה גם צלם הדברים האלה; היה צלמה לקול זמרת פזמון תועה; עוד ימשכו המה כמו נימה מחלב; נפשו של דור, גם בשדה זרועה; לזכור, לא רק לרע, ימי רעה.; גם זה נשלב במלחמה כל זה גם יחד; כמו אבחת אביב נמסך בעם מליל ומשחרים.; כל זה מתל ומגדות נחל יהיה; עולה ביעף ושב נקטע בילל; של איש זונק ואיש יורה ואיש נופל; של איש זונק ואיש יורה ואיש נופל...; 