זה העולם
בבות-עינינו רוחצו בטל משכים ובדמעות,; ומכאובנו כבר הפכו גבישים של מלח,; ביד חיוורת ושקטה ניפתח תריסים ווילאות,; על הגבעות כבר שחרית רכה גמלה.; אף מחשבתנו הסוערת היא שלווה ונבונה,; צלול ועז נתיב-הבוקר לקראתנו.; המון דברים ושאלות שלא ידענו פיתרונם; כל כך פשוטים ומובנים ככף-ידנו.; ורוח-ערב כי ישוב, וילד קט ישאל, חכם:; מדוע הוא עגום וקר כזה, מדוע:; אימרו שהוא עולה וודאי מערפילי-תוגת-הים,; ושקוראים לו רוח סתיו, לזה הרוח.; אחוז, ילדי, בכף ידי, גם אנוכי וגם אתה; ניפסע לאט בלב חוגג, בלב שמח.; חלפה שנה, ואחותה יפה ממנה מביטה,; זה דרך-העולם, ילדי, כך הוא צומח.; כך העולם וכך אנחנו - אב ובנו, זקן וטף; צמחנו אט, וכמו דשאים וטל שטפנו ; עם הגשמים והאורות, עם החמסין ועם הסתיו,; עם החיים הניפלאים אשר אהבנו.; 