מוחמד היקר
מוחמד היקר; אתה עכשיו פותח זוג עיניים; ושואל ודאי, ומתפעל; איך ילד זר, נופל עליך משמים; ילד זר שגר בישראל; ראיתי אותך בעיתון; ועל מסך הטלויזיה שלי; וחשבתי מה חושב שם ילד בגילי; אז לקחתי עט ודף; התיישבתי והנה; אני כותב לך מכתב בתקווה שתענה; מוחמד היקר; אני גר בגבעתיים; ומחלון ביתי אני מביט; על רחוב ארוך וצר; וילדים על אופניים; נוסעים בו עם חיוך אל העתיד; ספר לי מה איתך; ומה תרצה להיות כשתגדל; על משפחה, על חברים; תחביבים ועל בכלל; ואם אתה תשאל אותי; כשנמשיך להתכתב; אני אפילו אגלה לך את מי אני אוהב; מוחמד היקר; אבי בן ארבעים ושתיים; והוא עייף ממלחמות; כך הוא אמר; וכשהוא חושב עלי; הוא מביט אל השמיים; ומתפלל שטוב יהיה יותר מחר; חשבתי על זה המון; אם לכתוב לך או לא; והחלטתי שכמוני אם אתה רוצה שלום; אז כדאי שנתכתב עד שייתגשם; כי שום דבר לא ינצח ילד שחולם; 