בן אובד
יש געגוע שעוטף את שעותיי; פתחתי לו והנה הוא זורח; כמו תעתוע הוא עוזב ושב אליי; כשהתשובה אתי אוכל רק לנצח; בסוף יאיר לי האור; יהיה לי מסתור; וּבינְתיים; אני זועק אל השמים; מה זה הלבד הזה עכשיו?; אפילו הלילה מטפטף; דמעות קרות עושות לי סתיו; וּמרטיבות לי את הלב; כלוא בתוך האמונה, לא רוצה להיות חופשי; כי שם מצאתי את כל שאהבה נפשי; היא גן העדן הפרטי שבתוכי; לשם אני מוצא עצמי בורח; פרשי כנפייך, בואי ואמצי אותי; כבן אובד אשר נודד לאור ירח; בסוף יאיר לי האור; יהיה לי מסתור; וּבינְתיים; אני זועק אל השמים; מה זה הלבד הזה עכשיו?; אפילו הלילה מטפטף; דמעות קרות עושות לי סתיו; וּמרטיבות לי את הלב; כלוא בתוך האמונה, לא רוצה להיות חופשי; כי שם מצאתי את כל שאהבה נפשי; 