שלום חבר 
על הנגב יורד שוב ליל סתיו; אך דולקים בו נרות נשמה; כי האיש שהעם כה הוקיר ואהב; יד אחיו בו הייתה ואין נחמה.; ובוכים הלבבות ודומעות העיניים.; ונשרפת הנפש מן הכאב.; וזועקת אמה יתומה לשמים -; וקשה הפרידה וצובטת בלב!; והאיש שהיה כמשה; שניצב על פסגת הר-נבו; להביא השלום היה כל מאודו; אך אל תוך השלום הוא לא יבוא.; ובוכים הלבבות...; "שלום חבר", התייפח האיש -; "... עמוד האש" בכתה לך נועה!; ואני יודע ואני גם מרגיש; שאתה בגן עדן - עם מלאכים!; שומר עלינו מגבוה!; אך בוכים הלבבות ודומעות העיניים.; ונשרפת הנפש מן הכאב.; וזועקת אמה יתומה לשמיים -; וקשה הפרידה וצובטת בלב!; 