הפרח שנבל
בסמטה הצרה היא הלכה לבדה; בעיניה חיוך של לא רק אכזבה; על כל דלת דפקה בחוצפה מגזימה; ואני כמבוהל רק שאלתי לשמה; והיא חייכה וליטפה את פני; והוסיפה לעמוד כמו עצב כואב; ואני כמבוהל רק ביקשתי ללחוש; אבל היא נעלמה כפרפר של ערבית; הפרח שנבל הלב שלי נשבר; הוי למה ומדוע לא תשוב יותר אלי; הפרח שנבל הלב שלי נשבר; הוי למה ומדוע לא תשוב יותר אלי; בחוצות הסתובבתי מוכה סחרחורת; רעב ויגע ובלי כל תקוה; כמו ילד שאלתי ואיש לא ענה; כי איש מלבדי אותה לא ראה; פתאום כקסם הופיעה לי באור; וצנחה לידי בסמטה הקרה; ואני כמבוהל רק ביקשתי ללחוש; אך היא שוב נעלמה כמו הייתה רק חלום; הפרח שנבל...; 