גן עדן 
מאז לעד גורש אדם; הוא עוד מייחל לשם - לגן עדן; אלפי דורות עברו מכאן; ורק שם עצר הזמן; ציפורים מכושפות עוד שרות לנשמה; שם עולה תמיד זריחה אין מדבר ואין שממה; מלאכים מרחפים ברקיע הקסום; והחרב עוד שומרת על השער החסום בגן עדן; ובין הלילה והיום; מרחוק רואים פתאום - את גן עדן; וכשהאושר מתקרב; אז הלב כל כך רעב; ציפורים מכושפות...; ורק כשאדם אוהב; אור גדול אותו שוטף - מגן עדן; ואז לפתע רגע קט; הוא טועם אותו מעט; ציפורים מכושפות...; 