שימרי לי על המנגינה
איני יודע אם הייתי מלך; אבל ודאי שאת היית נסיכתי; וכשישחקנו בנדמה לי ונדמה לך; אני נתתי לך את כתר מלכותי; ואת חבשת על צמותייך את הכתר; ואנוכי הרכבתי אקורדיון על גב; ובין ימי החגיגות לשדות הקטל; הייתי שר לך במינים ובעוגב; שימרי לי על המנגינה; אשר היתה שלנו; זיכרי אותה ילדה קטנה; בכל אשר תלכי; ואת האקורדיון ביתי; אשר ליווה אותנו; אני משאיר לך מתנה; כדרך המלכים; למענך ליבי הקשיתי כבזלת; למענך פרנסתי את כלבי הרחוב; למענך הכיתי את ראשי בסלע; ולא חדלתי אף לרגע לאהוב; ובלילות כשישנת על כר המשי; אני כיביתי את האור בחדרים; וכף ידי היתה נוגעת ומגששת; באקורדיון אשר בכה את השירים; שימרי לי על המנגינה...; הלא תמיד היית לי כבבת העין; ויום אביב המתמשך כל השנה; לכן רק לך אני יצרתי יש מאין; כשמכרתי כותונתי האחרונה; עכשיו גם את יודעת שאינני מלך; ואין לי בית משלי ואין פינה; כל מה שיש לי הם אביב ופת במלח; ואקורדיון ישן ובו המנגינה; שימרי לי על המנגינה...; 