גרעינים
כל דבר צריך לבוא בזמן אני יודע ולכל יש משמעות; מאה אלף פרשנים יושבים על כל מילה בשביל למצוא את המהות; ובשבת יושבים על אי תנועה עם הילדים צולים בשר ומשמינים; ואני יושב על היציע; ומפצח גרעינים...; גרעינים...; קילו אבטיח, קילו דלעת, כי לא בא לי קו מלודי מפותל; בנייר החום אני עוטף את האמת ומכדרר אתה לסל; וצי מכוניות עומד בצומת רעננה וקללות מהשכנים; ואני על הרמזור למעלה; ומפצח גרעינים...; גרעינים...; כל הממשלות שבעולם, והשרים והעוזרים; המזכירים והמנכלים עם הפלאפון; רצים במעגל אחרי זנב עשוי מכסף; והכיף המפוספס ונחנקים לאט כי אין אויר; המורים, הסידורים והמיסים, הלימודים וההורים; האחיות והאחים והחגים והצפירות; והזיעה והריצות, קופת חולים; והשנים כמו קליפות של גרעינים; גרעינים...; כל ישראלי גאה יודע לפצח ואת הקליפה לירוק; והפטריוט הכי גדול מביא אותה בקשת והכי רחוק; אין יותר רגוע מורידים בולטים במצח במסדר העצבנים; אז אני שורק לי שיר דבילי; ומפצח... איך אני מפצח!; גרעינים...; איך אני מפצח!; גרעינים...; כל הקבלנים והפקידים הניידות הבנקאים; הבירוקרטיה וההוצאה לפועל; הרדר הרישיונות הלהקות הצעירות; החניה והתורים...; כמו קליפות של גרעינים!; 