נרות החצב הלבנים
טוב שבא כבר הערב הזה:; עננים אפרים, רוח-קיץ,; ניחוחי חרולים יבשים,; טל כבד, ערפל ודממה.; אי בזה נתיבת-בית-עלמין,; מסילת-אבנים עתיקה-היא,; פרדסים נטושים וגדועים,; עשב בר בין גדמה לגדמה.; בשעה שכזאת נדלקים; על אדמת-הקברים הנעזבת; כל נרות-החצב הלבנים -; אזכרת-נשמות עצובה.; שדות-הבר מאירים וכבים.; ברפרוף גחלילית מהבהבת.; מישהו שפניו אל האור; מטפס על פסגת-הגבעה.; טוב שבא כבר הערב הזה:; כבד-טל ועפר וניחוח.; העולם כמו לב ענקי,; מתפעם בחשכת-אדמותיי.; נולדים בי שמות נפלאים; לשירים. - לו יחיה-בי הכוח; לדבר את כולם עד כלות,; עד חתם את לבם בשפתי.; טל-הערב עינינו עוצם.; שיר תמים מתעורר בלבבנו,; הוא דובר את חייו כפשוטם; בזמרה שלמדתני אמי ; כשיר-ערש, כשביל-העפר.; שזכרנו אותו בשובנו; משוט בדרכי-העולם; עייפים ונבונים וחולמים.; במעון האפל נגשש; אל שקיעה רחוקה, וכמו-ילד; מול החשך פנים רטובות; נקרב לזגוגית הקרירה.; יש כבר אור בצריפים הקטנים.; עוד מעט תפתח אט הדלת,; ורעי יכנס וידליק; גם אצלי את פתילת-המנורה.; אז השיר יפכה מעצמו; וייזל כדמעה הניגרת.; בחשכת הזגוגית השקופה; אצנן את פני החמות.; וכאיש החוזר אל ביתו,; כשמחת התועה בשאון-קרת; השומע מקרן-הרחוב; כי יש איש הקורא לו בשמו.; מה-יפים אז נרות-החצב; הדולקים וכבים עם השמש,; ותפלת-הקברים הנצחית; עתיקה, אבל לא עצובה.; וחריף לי ניחוח-הבר,; חכמים לי סודות-התנשמת,; והאיש שפניו אל האור; כבר עומד על פסגת-הגבעה.; 