עוד תשוב
עת האביב יצא לנדוד למרחקים,; אתו לקח הוא גם אותך כמו ידיד,; וחלומי עם תקוותי עומדים ריקים –; הלא ידעת, רק לך הם מתמיד.; ועם אוושת הרוח ההולכה; נשב עת ערב מחכים,; עד יום יבוא תבין, כי זה ביתך; ואין אחר במרחקים.; מעל האורן- שמש והאור לוהט; וחם בחוץ ורק לא חם בתוך הלב.; האם הרגשת, האביב קמל בלא-עת?; הלא ידעת, רק עליך הוא דואב?; ועם אוושת הרוח . . . ; עוד אחכה, עוד אאמינה, כי תשוב; וזה השער הירוק אט יפתח.; מטל הבוקר עוד ראשך יהא רטוב; ולי תאמר: "הלא רציתי רק אותך".; ועת תקביל פנינו בבקרים; אוושת הרוח ההולך,; לי תישבע באלף השירים,; כי לעולם שוב לא תלך.; 