כל מה שאומרים
כל מה שאומרים הופך לי לכדור אבק לנגד זוג עיניי המשתאות; כל מה שעניתי לעצמי בחיי הופך בחזרה לשאלות; גם הפילוסופיות הגדולות נוטות להתכופף עם רוח פסיכולוגיית האלפיים; וגם אני שמטיפה שלהיות טבעי זה כיף – מורטת שערות מהרגליים; ניצחונות קטנים אני עורמת למגדל שמתחתיו שוכב יסוד רעוע; ניסיונות גדולים קוראים לי אל המעגל, אני עוד מסתובבת בריבוע; גם רגעי האושר הגדולים נוטים להיעלם בהרגלים קטנים מדי מפעם; וגם כשהקיבה לא יכולה יותר להתמודד, הפה עוד לא שבע מהטעם;  ואולי אין דבר אחר לדעת; ואולי מרוב שמדברים אני כבר לא שומעת; כן, אני רוצה לגדול הכי רחוק שיש ולפעמים נדמה שזה מצליח; גיצים קטנים של הצלחה שמתלקחים כמו אש, ובראשי כבר יש עתיד מבטיח; כל האמונות אז מתדפקות על סף דלתי ומבקשות להיחשב גורם משפיע; בחשיבות עצמית מופרזת ואנרגיה מבוזבזת מקזזת עד להגיון מכריע; ואולי אין דבר אחר לדעת; ואולי מרוב שמדברים אני כבר לא שומעת; 