הגורילה
עמד הגורילה בכלא,; גורילה צעיר וחזק,; וכל הנשים שבפלך; חמדו את גופו המוצק.; ברטט הביטו הן פנימה; ישר באותו הדבר; שלפי מצוותיה של אמא; את שמו לא אוכל כאן לומר...; זהירות, הגורילה!; ופעם בדרך של פלא,; מצאו את הסורג מחוץ.; וככה, מאופל הכלא,; עמד הגורילה בחוץ.; אולי בעצמו הוא הבקיע.; אולי גם עזרו לו? אולי?; אך ככה לפתע הודיע:; עלי לאבד את בתולי!; זהירות, הגורילה!; שמע מאמן הגורילה,; מיד במקומו הוא קפא:; אסון עוד יקרה פה, חלילה.; הקוף לא ידע עוד קופה.; וכל הנשים שבגבר; הציצו אתמול בלי בושה; עתה נמלטו לכל עבר.; כן, אין עקביות באישה.; זהירות, הגורילה!; כולם נמלטו אז בצוותא; הרחק מהקוף המיוחם.; נותרו מאחור רק סבתא; ושופט בגלימה כפחם.; הסבתא נפלה מתמוטטת,; שכבה מבוהלת, קופאת.; קרבה הגורילה רוטטת; אליה ואל השופט...; זהירות, הגורילה!; שכבה הסבתא ללא נוע; חשבה: לפחד? אין ממה!; כי אם כבר יעז בי לנגוע -; זו סתם הפתעה נעימה!; הרהר השופט: מסוכן הוא,; אך אין כל מקום לדאגה.; אני כקופה? מגוחך - נו,; מיד ייווכח ששגה...; זהירות, הגורילה!; חשוב מה קרה לו מהרת; במקום הגורילה כעת:; מי מן השניים בחרת -; זקנה בת מאה, או שופט?; אני, אני את עצמי אני יודע:; הייתי נוהג בתבונה.; הגיל, רבותיי, לא קובע.; הייתי בוחר בזקנה!; זהירות, הגורילה!; אולם הגורילה בזעם; הוכיחה לכל בבירור; שלא בכל פעם טוב טעם; בכוח הגברא קשור.; וכך, למרבה כל הצער; דווקא בשופט הוא בחר.; וככה, לעובי היער; באוזן אותו הוא גרר...; זהירות, הגורילה!; הסוף די עליז באמת. אך; פתאום קולקלה הבדיחה.; כי דווקא ברגע המתח; פרץ השופט בצווחה.; "אמא" - לפתע צרח; בקול מפוחד ואיום.; ממש כמו האיש ששלח; אותו בוקר ישר לגרדום.; 