ופתאום געגוע
ופתאום געגוע; כמו צמא אל הנחל; והבאר כמו נשאבת; עד הסוף, עד החול -; לא אבין עוד מדוע; רעותך לא נשכחת; וכמו חיה האבן; המכסה על הכל; ואלף מטריות שחורות; הולכות עדיין בגשם; את לב הסערה שוברות; בזעם וסליחה; ואלף מטריות שחורות; בזעם וסליחה; ואלף מטריות שחורות; רוצות אליך לגשם; ואהבה אליך קוראות; והיא כולה שלך...; וחוזר שוב היופי; של היד המפלסת; את חלום נעורינו; עלי ארץ רבה; ורושמת בנוף היא; בין חולות ובזלת; גם את שאת נערינו; בצבעי דם ליבה...; ואלף מטריות...; וצומח העצב; ונפתח כמו פרח; ואינני יודע; אם אביב הוא או סתיו; אך ירוק הוא הדשא; בסופה של הדרך; המחבק אותך רע; כמו שירנו עכשיו...; ואלף מטריות...; 