שמש וקרחון
אני הייתי שמש; היא היתה קרחון; כל כך רציתי לאכול אותה, היה לה טעם של לימון; וכמו שחיכיתי כשהייתי ילד לאוטו גלידה שיבוא; כך בדיוק גם לה שם חיכיתי בצומת הרחובות; אבל האוטו לא הגיע, האם קרחון גם לא תבוא; הרגשתי כמו נהר שמתקשה לזרום; והיא הגיעה ופתחה בי סכר; היתה זו התגשמות חלום; וכמו כל אחד שמתאהב במי שפתח לו תסגירות; ככה התאהבתי בה שם; נטיתי לתת בה כבר אמון; אבל אני הייתי שמש והיא היתה קרחון; לא יודע מה בדיוק שם קרה; זוכר איך את ליבי היא שברה; נהייתי שמש שכה פוחד מאהבה; זוכר איך פעם הלכנו ביחד לישון; שמש חיבק חזק את קרחון; והיא אמרה החום שבך גורם לי כבר לנזול; אני הייתי שמש; היא היתה קרחון; היתה יושבת בבתי קפה מלאים בקרחונים וקור; והייתי מגיע לבקר אותה שם; כמו שמש מאוהב; כל שהיא וחבריה הקרחונים צוחקים עלי מאחורי הגב; אומרים תראו את שמש, חשוף עם רגשותיו; לא יודע מה בדיוק שם קרה; זוכר איך את ליבי היא שברה; נהייתי שמש שכה פוחד מאהבה; זוכר איך פעם הלכנו ביחד לישון; שמש חיבק חזק את קרחון; והיא אמרה החום שיוצא ממך גורם לי כבר לנזול; 