אמא של רוזה
אני רואה אותך כמעט כל ערב; עומדת, ממתינה לאוטובוס.; עומדת סבלנית בצד הדרך; ובידייך שני סלים גדולים.; את קמת, ודאי, עוד בחמש בבוקר ; השארת בגדים ואוכל לילדים,; ורצת לאוטובוס, שהובילך; העירה, למקום בו את עובדת.; וכל היום ניקית שם רצפות,; משרד אחר משרד אחר משרד...; ושוב את ממתינה לאוטובוס.; את עייפה ודאי, ורעבה.; אני רוצה לשיר לך שיר הערב; רוצה לשיר לך שיר, אשה טובה.; מנין את מוצאת את כל הכוח?; מנין את מוצאת את התקווה?; לקום כל בוקר בחמש בבוקר.; לנסוע כך לעבודה, שעות?; לספוג עלבון מבעלת הבית.; לשוב כל יום הביתה הרוגה,; ולהתחיל הכל מהתחלה ‟; לרחוץ ולבשל ולכבס...; לתפור שרוול, וללטף לילד,; ולחייך לבעל החולה.; נכון, לקרוא עיתון אינך יודעת.; גם לא מכתב הבת מן הצבא....; אני רוצה לשיר לך שיר הערב.; אשה פשוטה, שקטה ועצובה.; איני תופש, איני תופש: כיצד זה,; במשכורתך הזו, העלובה; את מצליחה לגמור כך את החודש; ולהאכיל את כל המשפחה?; כיצד הולכים תמיד כל ילדייך; במלבושים יפים ונקיים,; כשזוג אחד של נעליים; עולה שבוע ספונז'ה לפחות.; והשולחן ערוך תמיד בסדר; ויש מספיק, גם אם אורח בא.; אני בטוח שהיית יפה,; אך בראשך זרקה כבר השיבה.; אני רוצה לשיר לך שיר הערב,; לשיר לך שיר תודה, אשה טובה.; הרבה שירים זמרתי כבר בינתיים; על ילדתך, על רוזה היפה.; אך איש לא שר עוד, איש לא שר עלייך; אשה פשוטה, עובדת, עייפה.; כשאת עומדת לך בצד הדרך; ואנו על הכביש חולפים-טסים,; היינו דווקא ברצון עוצרים לך.; רק הסלים... איפה אותם נשים?; אילו בתך עמדה שם, במקומך; היינו אז עוצרים לה, בלי ספק.; סלחי לנו, סלחי נא והביני.; את מבינה תמיד, אשה טובה.; אני רוצה לשיר לך שיר הערב.; רוצה לשיר לך שיר של אהבה...; 