בירושלים השמיים נמוכים
מתקרב אל מערב העיר מהופעה רחוקה; מונית נוהגת, מגלגלת סיגריה ושיחה; בסיבובים אני אומר לה: צריך להיזהר; והכביש ממריא לאופק, לשמיים הוא מתחבר; למטה משמאל העננים את ליפתא מכסים; מביט לפנים, אל תוך ענן אנחנו נכנסית; תראה, היא אומרת, כוכב אחד נשאר בטעות; עזבי, אני אומר לה, אין לזה שום משמעות; בירושלים השמיים נמוכים יותר; בירושלים אפילו שקט מדבר; ואין בינינו אף אחד; שיוכל לומר את מה שהוא אומר; מחסום. את המכונית עוצרת צללית של שוטר; העננים עושים פה עבירות תנועה, אני אומר; קוראים לו רחמים: בלי ניירות אתה לא עובר; כן, עבד כי ימלוך לא בקלות יוותר; כי כאן האלוהים צריך פחות להתכופף; לכן כל הדתות צריכות דווקא פה להצטופף; אותו מפעל מייצר את הכאפייה והטלית; (ולאלוהים זאת שיחה מקומית); והעיר הזאת יושבת על חבית של דינמיט; בירושלים השמיים נמוכים יותר...; אז את עצמי אני מוליך בין השמשות הכתומות; רואה מה שאפשר לראות רק בעיניים עצומות; רוצים פה להנות מטובם של שני העולמות; וחולמים על מלחמה ונלחמים בחלומות; חוזר משדה התעופה ורעש המטוסים; על תורן מגדלי העיר העננים כמו מפרשים; ורחמים עדיין את שערי העיר שומר; עכשיו מונית נוסעת, אבל אני אשאר; בירושלים השמיים נמוכים יותר; בירושלים אפילו שקט מדבר; בירושלים השמיים נמוכים יותר...; 