זמורות יבשות
כולם מדברים על "השנים הטובות"; אך כל בן תימן במושבה רחובות; עוד זוכר מעשה באיכר יונתן,; שתפש שתי נשים מבנות תימן,; המלקטות בכרם בין השמשות; לא ענבים, רק זמורות יבשות,; זמורות יבשות,; זמורות יבשות להסיק תנורן.; הוא תפש את שתיהן, האיכר יונתן; והצליף ארוכות על השתיים בשוט,; וקשות המכות כזמורות יבשות,; כזמורות יבשות.; אז קשר את השתיים בחבל העב; אל חמורו, לקצה הזנב,; וככה, רוכב בגאווה; נכנס ברכיבה אל המושבה; וברחוב בראשי לעיני כולם; איכר על חמור, ושוטו מורם,; ושתי הנשים נגררות מאחור,; קשורות בחבל לזנב החמור,; שתי נשים חלשות, חששות, מתביישות; שניסו ללקט קצת זמורות יבשות,; קצת זמורות יבשות.; קשורות לחבל, כמובלות לתלייה,; וכל המושבה מביטה בדומייה,; ויודעת כל המושבה:; האיכר יונתן ממשפחה טובה.; וקורא יונתן: זה דינו של גנב,; להיקשר בחבל לקצה הזנב.; מה הן גנבו? נלחשות הלחישות; הן בכרם ליקטו זמורות יבשות; קצת זמורות יבשות; זמורות יבשות?!; זמורות יבשות!; במרומי הגבעה מדנדן פעמון,; וברחוב הראשי מצטופף ההמון.; ורוכב האיכר ומנפנף לידיד,; והרחוב הוא ארוך והומה מתמיד.; צועדות הנשים, משפילות מבטן,; אך יודעות שצופה בהן בנן הקטן.; וברחוב הראשי, שם ברחוב הרחב; הוא רואה את אמו הקשורה לזנב,; הוא רואה את אמו הקשורה בצוואר; נגררת, מושפלת ברחוב עד עפר. ; הוא רואה איך כולם בשתיקה מביטים,; הוא רואה חיוכים ושומע צווחה; "אמא, בואי, תראי! תהלוכה!"; ויודעים כל בני המושבה:; האיכר יונתן ממשפחה טובה.; ויש האומרים: טוב עשה, ככה טוב.; שידעו, שיראו שאסור לגנוב.; והבן מתבונן. הוא ב"חדר" למד; על הבן התמים שכמעט נעקד,; והנה כאן ברחוב, לעיני העדה; מובלת האם לעקידה,; ובמקום מאכלת פולח השוט.; ועצים לעולה - צרור זמורות יבשות,; זמורות יבשות...; כן, מאז כבר חלפו שנים למכביר.; והבן הוא כבר סב, שערו האפיר.; והרבה זכרונות כבר חלפו ודהו.; אך לעד לא ישכח; את הערב ההוא...; 