כמה שאני אוהב
מסתובב ברחוב קרוב לא קרוב; דמויות עוברות מול עיני על נחל חיי; והיום סוער הוא אינו מתפשר; על מה היה פה לפני ומה עוד יקרה; ואז נורות מצוקה ומחוסר ברירה; נכנס לתוך לתוך הוויה; וזאת תקופה ארוכה; שאני קורא וכשאני קורא; שוב הלילה מתגנב כמו שועל ומסתלסל; אל חלוני כוכב מציץ ואל ירח אקרא דמותה; כמה שאני אוהב אותה כמה שאני אוהב אותה; ושוב הריח מזכיר חלומות מעבר; על אותם רגעים של תמימות זה נגמר; על חלומות מתוקים עטופים בצבעים; על פני האדמה עם אותה נשימה; אל הדרך נצעד ודאי לא אהיה לבד; מקומות נקיים עם צחוק ילדים; ואז אני אקרא כשאני אקרא; ושוב הלילה מתגנב...; 