שיר לעיר ירושלים
קיץ בא יורד לו על העיר ומביא חום וסימפטיה, ; ציפורים שורקות אל האוויר מעל מלכת האמבטיה, ; שמש משזפת את גופה של יפת העיניים, ; אין אחת כמוה יפה בעיר ירושלים. ; ובארמון מביט המלך מטה אל העיר, ; ובמכנסיו עולה גואה השיר. ; "נא שלחו אלי את העלמה, את הגברת המטופחת ; ואת הגברים למלחמה כי הארץ רותחת" ; כך אומר הוא ועיניו בורקות וברקים בשמיים, ; כבר חלפו להן שבע דקות בת-הים מחוץ למים. ; וברחוב רואה המלך את צבאו צועד לקרב ; והשיר עולה גואה במכנסיו. ; והעם אשר בעיר ציון הוא מלא חום וסימפטיה. ; מצקצק בשקט בלשון ולוחש "דמוקרטיה", ; הוא לוחש "שוויון בפני החוק", הוא לוחש "שד משחת", ; הוא צועק "דוד תפסיק לצחוק כי הארץ רותחת". ; ובארמון יושבת לה בת שבע ובוכה ; והמלך שם יושב לו לבדו, ; ובכיה נשמע בכל הממלכה ; כשהוא למכנסיו דוחף את כף ידו.; 