שיר ארץ
ארץ שיושביה היא אוכלת; וזבת חלב ודבש ותכלת; לפעמים גם היא עצמה גוזלת; את כבשת הרש.; ארץ שמתקו לה רגביה; ומלוחים כבכי כל חופיה; שנתנו לה אוהביה; כל אשר יכלו לתת.; שב החצב לבן לפרוח; שם בדרך יחידי; והיסמין ישיב ניחוח; שדות הזמן שלה האבודים.; ארץ שמתקו לה רגביה; ומלוחים כבכי כל חופיה; שנתנו לה אוהביה; כל אשר יכלו לתת.; כל אביב שבים לה סביוניה; לכסות את כל קמטי פניה; רוח קיץ עצב אבניה; ילטף באור.; שב הסתיו עם כובד ענניה; לעטוף אפור את כל גניה; והחורף את שמורות עיניה; הבוכות יסגור.; שב החצב לבן לפרוח; שם בדרך יחידי; והיסמין ישיב ניחוח; שדות הזמן שלה האבודים; שב הסתיו עם כובד ענניה...; 