חיי אדם 
כשברא אלוהים יצורים בעולם,; עשרים שנות חיים הוא חילק לכולם:; עשרים שנות חיים ליונק ולעוף,; לדג לברווז לאדם ולקוף.; אמר האדם: "אלוהים אדירים,; אינני רוצה כבר למות בן עשרים; הוסף לי שנים קצת יותר מלכולם,; הוסף, בחייך היה בן אדם!"; אמר החמור: " בחיי, אלוהים!; הבט על חיי ואמור: זה חיים?; אם לא די לאדם בעשרים השנה; אתן לו שמונה משלי ‟ מתנה."; אמר גם הסוס: "אלוהים כל יכול,; נו, מהם חיי? רק לסחוב ולסבול.; יספיקו לי עשר שנים בעולם,; השאר - אנדב לטובת האדם".; כך זו אחר זו החיות שם נגשו; לגרוע שנים מחלקן הן ביקשו,; הכלב, הקוף, החזיר, השפנים -; תרמו מרצון למגבית השנים.; ישב אלוהים עירני וקשוב,; רשם כל תרומה במכונת החישוב,; לבסוף הוא לחץ על כפתור המכונה -; "נו, טוב, קח עד מאה ועשרים שנה".; מאז האדם חי חיים משונים:; הוא חי כאדם את עשרים השנים; ואז את חובו הוא מחזיר בלי היסוס.; עובד כמו חמור ומזיע כמו סוס; כפרד עקשן ורועד כחתול; אוהב כשפן וזוחל כשבלול; רעב הוא ככלב, זולל כחזיר; לבסוף - כמו הקוף נשמתו הוא מחזיר.; כשברא אלוהים יצורים בעולם...; 