השעונים
השעונים עולים למעלה ; מבולגנים כמו במסדר ; את מתרחקת ; את שוב נזכרת ; את לא רואה משם ; העננים עולים ; קירות לבנים בוכים; האנשים הולכים לאן ? ; ואין לך שום מושג ; את בטח יודעת את הסוף ; זה לא סוף העולם ; את עכשיו בוכה ; מרגישה לבד ; המחוגים מושכים למטה ; מסודרים כמו איזה קרב; את מתקרבת ; ושוב אוהבת ; את לא תראי משם ; העננים עולים ; קירות לבנים צוחקים; האנשים חוזרים לכאן ; ויש לך שוב מושג ; ואת כבר יודעת את הסוף ; זה לא סוף העולם ; את עכשיו בבית ; צוחקת ובוכה ; היא יודעת ; ובטח היא חושבת ; ששם עמוק בפנים; זה מסודר כמו שעונים; 