שיר הצהובים
האהבה וגם הידידות; הם סימנים של חוסר התבגרות; גם רחמים וכל השאר; ערכם בטל זמנם עבר; דבר אחד עוד לא אבד חינו; החשק המוזר הזה לשנוא; לשנוא הרבה חזק וטוב; לשנוא עד שתהיה צהוב; פה אין טיפשות ואין חוכמה; או היגיון חביבי; שונאים עם כל הנשמה; באופן כל כך אימפולסיבי; כשבעולם פורח האביב; אז עור פנינו משנאה מצהיב; והלבנה הזאת מעל; הרי זה רבותי סקנדל; אתה רואה שדה חרציות צהוב; איך מקלקל הוא לנו את הנוף; איך פרח ממזרי כזה; מזל צהוב הוא זה לזה; רק בשעת ליקוי חמה; עת מסביב יש חושך; שמח לנו בנשמה; ורחב לבבנו מאושר; אנו חולים מריח שושנים; סובלים מהמייתן של היונים; כאן זוג של אוהבים עבר; מתי, מתי יריבו כבר; יפים הילדים בעגלות; עת מצווחים הם בקולי קולות; וכשהאם תחוויר כסיד; רואים אנו שיש עתיד; ואם אומנת באביב; תשיר לרך שיר ערש; והוא את שמלתה מצהיב; רואים כי לארס יש כבר ארס; אצלנו כל אחד אמת אוהב; גם אם תגרום למישהו כאב; כל איש ישמע פה דו"ח ישיר; מה שאומרים עליו בעיר; לבית התיאטרון אנו באים; אך, אך ורק למחזות רעים; לשאול את השחקן אגב; נו מה המבקר כתב; לא אין אנו שונאים כך סתם; הוא דווקא ידידנו; אנו שונאים שנאת חינם; זה בא זה עולה מתוכנו; 