אנקש
מעיל אפרורי, סוודר צהוב; עיניים ים קודר; לא בית לו, אם רק שיער לרוב; שחור וצונח ירוד ושטוף והתפזר; זאת היתה אנקש עוללי המתוק; ג'נטלמנים קיבלוה בזול; אם היה בה דבר שאיננו כחוק; אלוהים חטאותיה ימחול.; לא היו לה שמלות, גם פרווה; לא היתה וגם לא חרוזים לצוואר; ובעיר הגדולה בלילות שוטטה; מרחוב לרחוב כגוויה אבודה מוצפת בנהר.; היא ניקתה מיין ג'ין כוסות ויסקי והוק; את עצמה לא ניקתה מעולם; אבל יש לשער עוללי המתוק; שהיתה נקיה מכולן.; בלילה ההוא נכנסה אל הבאר; עיניה ים קודר; הם ראו שם את  הנס בעל עורף הפר; את איש הסכין, את אימת הפרבר; אותו ולא אחר.; וכשהנס הצטעק והריע בקול; ותקע בה עיניים עד בוש; רעדה אנקש עוללי המתוק; רעדה מכף רגל עד ראש.; חתונה שכזאת לא ראה הנמל; מלחים השתכרו שם בלי סוף; הידד והידד מיסטר הנס הנבל; עובר את כולנו, חבל לא חבל; וזונה מזונת החוף; ובבוקר המשיכו לישון ולשתוק; אף הקיאו מתוך השינה; הנה כך אנקש עוללי המתוק; היא עם הנס אהובה התחתנה; אגרופו לא היה מהחומר הרך; הוא ידע עניינים לסדר; הוא היכה על הראש והראש לא צנח; כואב, אין דבר הוא אוהב אותי כך; הוא יאהב אולי עוד יותר; וכשבאה משלחת מטעם החוק; להוביל את הנס לגרדום; אז בכתה אנקש עוללי המתוק; והן היא לא בכתה מעולם; על צוואר הנידון מניחים עניבה; ושומעים לרצונו היחיד; הביאו לכאן את אשתי היפה; אמרו לה כי הנס ילטפה לטיפה חזקה מתמיד.; היא הרכינה הראש והראש לא נסוג; הוא נופץ באגרוף הגדול; זו היתה אנקש  עוללי המתוק; אלוהים חטאותיה ימחול.; 