צייד הפרפרים
יום אחד בחור זריז כשד משחת; עלם חמודות בגיל עשרים; מביתו יצא השכם השכם עם שחר; והלך לצוד לו פרפרים; רק עזב ת'כפר ושם ליד היער; נערה פגש בין העצים; "בוקר טוב ילדה יפה", אמר הנער; "בואי נלך לצוד קצת פרפרים"; הילדה שמחה שפגשה בנער; לכבודו לבשה בגדים יפים; ושלובי זרועות הם הלכו ליער; הם הלכו לצוד שם פרפרים; אך הם לא ידעו כי שם בלב היער; אל האהבה שולח חצים; ושהוא שובה לב נערה ונער; שיוצאים לצוד שם פרפרים; כשהעלם רק שלח ידו אליה; היא אמרה "אל תתאמץ זה חבל; שמע עזוב את שמלתי כי בין כפליה; פרפרים שם לא תמצא בכלל"; על שפתיה הבחור מיד נשק לה; נשיקה כזאת שהיער שר; ולכל מה שקרא אתם ביער; לא היה שום קשר עם פרפר; בשובם לכפר הם זה לזו הבטיחו; לחזור כל עוד שניהם צעירים; אל אותו היער אשר בו הצליחו; לגלות ביחד פרפרים; כי כל עוד הנערה תאהב ת'נער; והשמש שוב תזרח בהרים; אין ספק שהם עוד יחזרו ליער; לא כדי לצוד שם פרפרים; לא לצוד שם פרפרים; 