לולה 
לולה קמה בבוקר, שותה את הקפה לאט; מקפלת אהבה בפרוסות לחם לבן; נכנסת לחדר החשוך; מלטפת ראש, תלתלי זהב ולוחשת בשקט; צריך לקום עכשיו; לולה אוהבת את הבית שלה; שנים היא חלמה שיהיה לה בית; היא נותנת לקולות; לחדור את התריס המורם אל על; והיא יודעת, היא בת מזל; הולכת במסלול הקבוע; שישה קילומטרים בפארק; השמש עולה בעצלתיים; לוקחת אותה לשחרר את המחנק; והנה היא נוגעת באור הלא מוכר; כשלפעמים היא עוד פוגשת את עצמה; צעיפים צבעוניים עוטפים אותה, ; כשהיא עוצמת עיניים; לולה רוקדת ושרה; אין רק דרך אחת; לולה מתלבשת, נראית יפה לגילה; יוצאת לקדם עוד רעיון שנדחק הצידה; בפגישה, היא מחייכת, ; על הקצה של הכיסא; היא לא נוגעת בצלחת, ; לא מאמינה לעצמה; לולה רצה קדימה, ; אין לה זמן והיא ממהרת; השעון חורץ עוד שקע בצוואר; החלום שלה משנה צורה,; מה שלא קרה, כבר לא יקרה לה; לא לה; והנה היא נוגעת...; רואה את השתילים שלה פורחים; בעיניים נוצצות; לולה יושבת מחכה על הספסל; דמות מוכרת מחייכת אליה, מן המסך; צריבה דקה עוברת בחלל; והיא יודעת, היא בת מזל; כן היא יודעת, היא בת מזל; 