בלדת הכוורת
בחומה של חמת-צהריים רחים; מתנדנד כל זכור-הדבורים על פרחים.; הם הוזים, הם נמים: לב אדיר, לב רחב,; מסביב מנגינה, הד שירת הזהב:; בממלכת דונג, בקרית שעווה; שם נרדמת מלכה בחלום תאווה.; המלכה צעירה. בכל הוד יפעתה,; המלכה מחכה לחתן חופתה,; ליחיד מרבבה המלכה מחכה,; קטיפה של זהב פרוותה הרכה.; לה עיניים-אורות, היא דקת הגיזרה,; לה נוצות הדורות, הן עוטרות לנזרה.; בכוורת כולה אין כמוה יפה,; הכוורת כחולה, ריחנית וכשופה,; רפודה בצללים כעין עינבר, אם יש בה; אור חמה שתעה, אור חמה שנישבה.; היא אך פעם תצא מחביון ארמונה,; היא אך פעם תעוף בהדר גאונה.; היא אך פעם תאהב בנפשה ומאודה,; היא אך פעם דודיה תתן לדודה,; אהבה צעירה, אהבה נעלה,; אך רק פעם יחבוק לה חבוק בעלה.; כן, רק פעם אחת! אך גם היא בשעתה; תגמיאנו את כל אהבת חיתה,; את כולה... את כולה על אישה ותהומה,; ואך לו תעגן עד אחרון אור יומה.; אין שנית כמיתקה, אין שנית כאישה!; בחייו ימהרנה והיתה לו אשה.; יחבקנה אך פעם בשיחה מתיקה:; "אהבתיך" ויגווע במיתת נשיקה.; אין ביקום, אין דומה לאותה אהבה!; אין יפה, אין שני כדגול מרבבה!; "הללו הגיבור שככה לה אהב,; כבודו גם נגיד בשירה של זהב"; 