הרצל 
הרצל וכל האדונים הנכבדים; בבאזל יסדו את מדינת היהודים; וולפסון ונורדאו ואוסישקין התוסס; ומוצקין וכל הצירים של הקונגרס.; וולפסון הביא למדינה את הכספים; נורדאו נתן את הפרסום והכבוד.; אוסישקין נתן את המרץ של הדור; וביאליק נתן את "קן לציפור"; רק הרצל הלך שם דווה וכואב; כי הרצל נתן למדינה את הלב.; הוא רץ ודאג ונאם ונדחף; מן המזכיר אל השר; מן המיניסטר אל הגראף; האמין כתינוק בכל מה שהוא בדה; ואמר "אם תרצו אז אין זו אגדה"; נסע לסיני, לגליל וליהודה; בדק את הקרקע ואת כלי העבודה; חצה את הים ועל פרד הוא דהר; במקווה ישראל הוא פגש את הקיסר; ואז לפני וילהלם הוא חש פתאום כאב; כי שוב היה צריך לפתוח את הלב.; הוא לחם במונטיפיורי וברוטשילד הוא נזף; והשקיע בקונגרסים את כל חסכונותיו; בבית הוא הניח אישה וילדים; שחשו על גבם את צרת היהודים; לכלך הוא את ידיו ולא חש עצמו קטן; בקשישים שילם ונפגש עם השולטן; כי אחרת איך עבדול חמיד השני; היה מתמצא בעניין הציוני; הוא היה קצת בנימין והיה קצת זאב; אך אפילו לשולטן הוא הציע את הלב.; ובסוף כשראו שישנה כבר התחלה; הוא נדרש לשלם את מחיר התהילה; אחד דרש את הכספים והחובות; אחד דרש את הפרסום והכבוד; אחד דרש מהפכה, אחד שוויון; אחד דרש מיד את כל ציון; והרצל, שכלום לא נשאר לו בחייו; נתן את הלב ועצם את עיניו; ואחר כך כל האדונים הנכבדים; בכו על חוזה מדינת היהודים.; 