חנן ועליזה
עליזה וחנן יצאו יחדיו אל השדה; חנן הוא הרועה הטוב עליזה היא השה; עליזה על הרים דילגה ולבבה הומה; חנן חילל ברוך והיא ענתה לו מה מה מה מה; על שפת הנחל הכחול כרעו שניהם לשתות; חנן לגם מלוא הכף עליזה שתי טיפות; בין קני הסוף עצמו את עינהם העייפות; השמש והרוח את פניהם היו לוטפות; זה קרה מזמן מזמן; לעליזה וחנן; כשהיו עוד צעירים; והאמינו בשירים...; בעשב האפל נעורו והלילה קר; הלבנה ישבה דוממת על פסגת ההר; חנן קרא: "עליזה", וענה לו קול מוכר; כוכב נשר וכל מה שאסור היה מותר; זה קרה מזמן מזמן...; 