הבית האפור 
בבית האפור ברחוב דוב הוז חמש; האורלוגין תמיד היה תלוי קצת על העוקם ; תמיד היו דברים שהס מלהזכיר ; ולילד כמו יואל זה קשה קצת להסביר ; אל תיגע בפמוטים זה מזכיר לסבתא בינה ; עבר שחור משחור שבעל כורחה הלבינה ; אל תיגע במנורה שפוצעת את הקיר ; את הבית האפור אי אפשר כבר להאיר ; בבית האפור החלונות תמיד סגורים ; ואיש אינו שואל כי מוטב שלא לדעת ; כולם מהנהנים, מצקצקים בלשונם ; כשסבתא בינה מתלוננת על פגעי הזמן ; אל תיגע במכתבה שנטשה את מכתביה ; אף אחד לא אוהב לבכות כשהוא שבע ; תגמור את הלפתן ותלך מיד לישון ; כי כל בני האדם מחקים את השעון ; מה שלא תעשה אל תיגע בתקליט הישן ; הוא מזכיר לסבא וסבתא עולם שחלף מן העולם ; בבית האפור מכבים את הכבוי ; מאבקים את הספות למרות שאיש כבר לא יושב שם ; את הלחם מכסים כמו לו היה תינוק ; ואת הבכי הכבוש סוחטים אל תוך צינוק ; מה שלא תעשה אל תיגע בתקליט הישן ; הוא מזכיר לסבא וסבתא עולם שחלף מן העולם ; נגן בקונצרטינה, נגן עד שאבכה ; נגן לי שיר שאיש אינו זוכר כיצד לשכוח ; נגן בקונצרטינה, נגן עד שניפול ; וכל הזכונות יירדו איתנו אל השאול; 