מקבצת אשליות
כוכב למעלה מתחבא בקצה שמיים; רוח נושבת בחוזקה על הגלים; והיא יושבת לבדה על שפת המים; מתוך ליבה באפלה עולות מילים; היא מספרת לו את כל שהיא עוברת; ומחלקת חויות לא נשכחות; בתוך השקט הנורא כמעט נשברת; כשתמונותיו בדימיונה מולה חולפות; היא מקבצת אשליות ביון אור לחסד; וזיכרונות מן העבר בלב אוספת; קוראת בחום לגוזלה שכבר יגיע; בצל תקווה לאשליה אין לה מושיע; היא לא שואלת מה יהיה כי היא יודעת; ובתוך אותו כאב אינה שוקעת; ושוב יושבת לבדה על שפת המים; ומחכה רק לבשורות מן השמיים; היא מקבצת אשליות ביון אור לחסד...; 