לאורך השדרה שאין בה איש
ופעמון החל, לאט, לספור אותנו,; והתקוות היו כמו שלשום.; עזבנו את הכל, כלא שלנו,; כחדר שעוזבים אותו פתאום.; ורוח באה כמתוך עיניים; כאפרכסת אוזן נתקער הנוף; לשמוע כל הרחש בין השניים; לשמוע ולשכוח את הרוב.; וכבר האילנות יצאו לדרך; לאורך השדרה שאין בה איש,; אחד יגיע רק, השאר בכביש.; אחד יגיע רק, השאר בכביש.; ורוח באה כמתוך עינייםƔ; וכבר את לבדך, כבנק בערב,; עם הזהב שבתוכו, שבתוכך,; וליל השכחה יבוא לוחך.; וליל השכחה יבוא לוחך.; ורוח באה כמתוך עינייםƔ; 