שולי האור
על הדרך שוב יורד הערב,; הפונדק טובע בשיכר.; מנדנו אורב הליל כחרב; ושותק הבית כניכר.; הספינות יצאו אל קצות האופק; הגלים חובקים למצולה; והלב הומה עד כלות הדופק; וממתין לשווא להצלה.; אך שמש שוב תזרח; ופרח בר יפרח; ויתמרק בשקט מקודש; ורוח מרחבים; מהשדות תביא; תקווה גדולה, לבוקר החדש.; בשערנו השיבה הלבינה,; ילדינו כבר פרשו כנף; ונפשנו שכה האמינה; בשלכת, עירומת ענף.; ההולכים איבדו נתיב לגשר,; השנים קמלו כגבעולים; ואנחנו שחיפשנו קשר; עוד תועים כתן במשעולים.; אך שמש שוב תזרח...; על צידו יחרד יום יום השער; כסערה על ים הציפיות,; שמחתנו עוד כלואה בצער; וליבנו חרב פיפיות.; החורשות אינן עדיין יער,; שב העם לנוד עם תרמילים,; נתיבינו נבוכים כנער; וזכות תצמח בין המילים.; אך שמש שוב תזרח...; 