עורה אדם
קול קורא לי בחצות, הליל אפל שם בחורשות,; בגן עדן מזמרות הציפורים גם בלילות ; קול של נערה קרא את שמי מתוך האפלה,; בוא, אדם, פרי זה תטעם, אזי תראה, תהיה חכם.; עורה, אדם, אייכה נרדם; כי תיחבא מצעדי, ממני תתעלם.; כה יפה היתה חווה בלבוש עלה התאנה,; ודבר חדש נגלה לי, לא רק לי כי אם גם לה ; הו, חווה, מה זה עוללת לי? מה יהיה עלי עתה?; את קולו של אלוהים רועם שמעתי ואירא.; עורה, אדם...; אז חמקנו שנינו יחד להיחבא בין השיחים,; התביישנו פן יראנו זה האל לא לבושים ; הוא קרב אט אט אלינו, מסביבו המלאכים,; עד עמד הוא מעלינו בקול גדול עלי הרעים.; עורה, אדם...; 