זמן של אולי
נדמה שבכסלו פינת דצמבר; זה שוב מתחיל ושוב נגמר; אני לוקחת מטריה, צעיף של צמר; אפור בחוץ, אפילו קר; האוויר מלא בציפייה, למשהו לא ידוע; אולי אהבה, אולי סערה קטנה קרבה ; אולי זה אתה, החוזר מהמסע אליי; אולי מלחמה ואולי תבוא בשורה טובה; עכשיו זה הזמן, זמן של אולי; אומרים שאת הכול שוטף הגשם; אך הספק עודנו כאן; וזה מרגיש חצי אמת, אבל בעצם; כולו עוטה, מסך עשן; האוויר מלא בציפייה, למשהו לא ידוע; 