שיר האילן
על צוק כרמל דומם ניצב אילן כפוף מסער; ידע העץ בימי חייו חדוות חיים גם צער; ילדון נרגש בעץ חרט אני אוהב את רינה; והאילן חייך בלאט נפשו הבן הבינה; והאילן חייך בלאט נפשו הבן הבינה; עם רדת ליל בין ענפיו נסתר מול הירח; ואל הזוג שמתחתיו העץ חיוך שולח; עת לבבות שם פועמים גם האילן נרגש הוא; כי לב אנוש גם לעצים את זאת רבים כבר חשו; אך בא הסוף הסוף המר, כל עץ הופך לאפר; מן האילן עשה נגר שולחן עבור בית ספר; על השולחן שם בכתה את שמו חורט הנער; ושוב העץ העץ ידע חדוות חיים גם צער; 