אובדן התמימות
על אובדן התמימות ריחפה השמחה; מלחכת בכאב את העצב; כלי שבור, לא מונח, מתמלא בכלימה; ושופך כעסו אל הערב; ונזרעת שנאה בין שבילי הבתים; זכרונות שהשקר שומר; מבט מיוסר מבקש רחמים; את השלווה שובר; אז צעקתי, והייתי יותר לא ברור; וברחתי משם ונסעתי רחוק; נשארתי בחדר סגור; לא הבנתי, די זעקתי אינני יכול; וזרקתי מילים עד אובדן האמת; התביישתי מהכל; על אובדן התמימות השמיים בוכים; ויגון אחרי חטא משתרך; החסד מוטל בצידי הדרכים; זורה בי כאב מלכלך; על אובדן התמימות בשארית כוחותי; אחרית כל דבר, זה אני; מאבד את עצמי, מאבד את חושי; יוצא מדעתי; אז צעקתי, והייתי יותר לא ברור...; 