שושן פרא
הם קוראים לי שושן פרא,; אבל שמי היה לייזה דיי..; למה למה שושן, למה פרא?; הרי שמי היה לייזה דיי.; מהיום הראשון, ידעתי היא היחידה,; היא הביטה בי וחייכה.; כי שפתיה הם כמו שושני דם,; פראייים, שעל שפת הנהר.; כשדפק על דלתי, ובא אל חדרי,; חיבוקו היה עז, והפסקתי לרעוד.; הוא יהיה לי האיש,; בליטוף כה רגיש,; הוא מחה מפני את מפל הדמעות.; הם קוראים לי שושן פרא...; וביום השני, הבאתי לה פרח,; היא הייתה היפה, היפה בנשים,; התדעי את המקום,; בו צומחים באדום,; שושני בר, מתוקים וחופשיים.; וביום השני,; עם שושן יחידי,; הוא שאל אם אתן לו את שברי יגוני,; כשנשכבתי לי על, המיטה הוא שאל,; "התבואי אחרי אם אראה לך שושנים?"; הם קוראים לי...; והיום השלישי, על שפת הנהר,; שושנים ונשיקה, ויותר לא אזכיר.; הוא חייך ועמד, עם אבן ביד,; ולחש מעלי, והיתר שחור.; והיום האחרון, הראתי לה שושנים,; היא שכבה והרוח קליל וחמקן,; נישקתיה סופית, יופי יש להמית,; כך אמרתי ונעצתי בין שפתיה שושן.; הם קוראים לי שושן פרא,; אבל שמי היה לייזה דיי.; למה, למה שושן, למה פרא?; הרי שמי היה לייזה דיי.; 