עריסת יהלום
הוא שלח לי אותה והיא נישקה לי באמצע הרחוב; הוא שלח לי אותה יפה וקסומה; הוא שלח לי אותה ברכות כמו חלה טריה; כמו תינוק חמים ובהיר בעריסת יהלום; כמו ברכה של גשם צלול באמצע אלנבי בצק-בוץ; ועכשיו אני מתעטף מגעגוע מכאב בלתי נסבל; בחזה שלי מסערת רגשות יוקדת; שכחתי הכל, שכחתי לאן צועדים מכאן; ולמה בכלל אני עומד פה עכשיו מסומם ודומע; נער לב חרסינה גוף פחם; נמחקו לי סלילים שלמים של זיכרון; היגיון ברחא, מחשבה מאוזנת, בינה מרוכזת; כלבי המשמר חלו ונפלו למשכב; קודש הקודשים בליבי השמור מכל משמר נצרב; נותץ ועכשיו הסכר המסוחרר נרץ; והלב שלי גואה ומטפס ומטפס ומתמוסס; בחלומותיי הכועסים אני מזיע ורץ; וזועק להוא שם שנעלם באופק; נעלם בלי רמז, בלי סימן, צוואה מבולבלת; הוריש לנו אדון, הרחבון העליון הקדמון; שכחהגדולה ומסוכסכת אות זעירה; של קלון לאחוז בה ולחכות; איך שקיפלה שם את הבגדים הריחניים שלנו; מעל המכונת כביסה ואמרה לי ככה בקול; רפה ושפוף לא נישאר לי כבר טיפת מקום; בלב לאהבה שכזאת, ואני מתבונן בה רפה; ותשוש שוקע ושוקע נבלע ברצפה ומתפלל; כבר לסוף הצולע; ועכשיו חד ומיד כאן אדון ריבון נחמד; ככה כל הדרך לבית שלי למיטת הקפיצים שלי; אבל למה עכשיו למה איתה עכשיו אחרי; כל החשמל המזוזות ותפילות בלי דרך; עכשיו כשהכל מתחיל להתיישר להתעורר ולחמול; ולהתמוסס בשריקת מסילות הכוכבים; והחמצן הדליל של אלנבי אי-אם פי-אם; סי-אם אס-אם אס-או-אס אס-אם-אס; הלמות פרסות חזירים מחייכים, זיכר את הריח השרוף; וככה בצעידה מהירה; קפוא מקור ידיים רועדות בכיסים; דלת שנפתחת בבעיטה; מחלת בניינים תשעים; ותהיתי והשתוממתי ועמדתי שם מול הבורקס; העכור של אלנבי - שדרות חן; איך לקחת לי יקום בוגדני ומתעתע את הקיקיון התכול; והמוצל והמציל שלי שצמח לו בן יום; תחת ראשי וימינה חבקני וליטה לי את כל השנים; הרעות והפסולות; הולך שוקע שוקע וצולל; עכשיו אוהבת אותך בעצב אוהבת בעדנה; ומשתוקקת אליך בגעגועים רבים של תום; ואמונה השמחה כבר תפרח בנו מעצמה; 