מגדלור 
הוא ידע שאין בחוף שום מיגדלור,; אך תמיד, כשחזר עם ליל,; מן החוף היה מבחין, בתוך השחור,; אור פלאי קורץ לו וצוהל.; הוא ידע שאין בחוף שום מגדלור,; אך תמיד האיר לו אור מתוך השחור.; היא חיכתה לו בשפתיים מלוחות,; הוא חבק אותה אליו דומם,; הוא הבטיח: "אשאר עימך, אחות!"; אך עם שחר שוב חמק לים.; הוא ידע...; פעם היא לפתה אותו חזק חזק:; "השאר, כי לא אוכל יותר!"; הוא נשק לשתי עיניה, ושתק ; אך עם שחר שוב נראה חותר.; אך עם לילה, בשובו מים ושחור,; לא האיר לו עוד האור כמגדלור.; הם מצאו אותה בחוף, בין הצדפים,; וליבה כגוש פחם שחור.; ורק אז בלאט גילו לו השחפים,; כי ליבה היה לו מגדלור.; הוא ידע...; הוא חפן אז את הלב אשר אוכל,; פתע שוב זרח הלב וחם.; וכיום במרום הצוק, בראש מגדל,; הוא מאיר לכל מלח בים.; כי למרות שאין בחוף שום מגדלור,; לב אחד תמיד מאיר לו מן השחור.; 