הנסיכה והצפרדע
היה היתה, היה, היו לפני הרבה שנים; מלכות אחת, מגדל אחד, הרבה פעמונים; והמלכות היתה קטנה - רק דונם, לא יותר; ונערה אחת רכה ישבה על הגדר; והיא היתה מאוד שמחה לבד, בלי שום אדם; כי היא היתה הנסיכה והיא היתה העם; אבל למרות שטוב היה היתה לה בעיה; בשביל עתיד הממלכה צריך אוכלוסיה; ומכיוון שהיא היתה לבד מאוד מאוד; תמהה היא איך תוכל בכלל לפרות וגם לרבות; אך יום אחד היא ראתה על אבן קרפדה; והיא הבינה: זה נסיך כמו באגדה; מכשפה רעה מאוד שינתה את צורתו; אבל אם ינושק מיד ישוב לקדמותו; והיא נשקה אותו מהר, ממש כמו שצריך; וכהרף עין - לא יותר - חזר להיות נסיך; היה לו מין חלוק אדום, היה לו גם שרביט; ועל הראש היה לו מן כתרון זהב מדיקט; כשהוא החווה קידה קטנה וגם אמר "מרסי"; הוא ראתה שהוא קרח עם מבטא רוסי; כשהוא אמר "אלפי תודות, תודה לך ילדתי"; היא ראתה שהוא זקן וגם פניו קמוטים; והוא אמר "מכשפה רעה אותי כישפה; וזה היה היום לפני כשבע מאות שנה"; הנערה הנסיכה הביטה בו, בגוץ; וגם תפסה ברוב פקחות שזה קנה רצוץ; הוא לא יועיל, הוא לא יתאים, הוא לא ימשיך דורות; הוא לא יוכל כלל לעמוד לה בצרה הזאת; באגדות תמיד יוצא נסיך צעיר, חמוד; אך כנראה שזה שונה כשזה במציאות; היא נשארה לה לבדה, מבלי לומר דבר; מן המלכות נותר רק זמר וגם הוא נגמר; 