השיר על שרה אהרונסון
זה היה סוף הסתיו בזיכרון יעקב; סוף הסתיו, שרתי,; עורך הצח, שרתי.; ושלוש יממות הם חקרו וחקרו; ושלוש יממות היא שותקת,; ושלוש יממות הם היכו והיכו; ותצעק כחיה מרודפת.; ושלוש יממות אין יוצא לשדות; ושומם הרחוב כמו קבר,; כי ברחו מקולה והגיפו דלתות; ויבואו הם חדר בחדר.; זה היה סוף הסתיו...; ושלוש יממות בזיכרון יעקב; שקולה מתפרץ מן הבית,; ומכה בתריסים וצועק ברחוב; ומרחף מעליה כעיט.; ושלוש יממות וביום הרביעי; והקול הצועק תם לגווע,; והיתה דומיה כי ביום הרביעי; היא ירתה בעצמה באקדוח...; זה היה סוף הסתיו...; מוילון אז תפרו תכריכים לגופה; ועטפו את גופה, את פניה,; בת עשרים ושבעה חורפים, ויפה,; והחורף כיסה את עיניה.; ברחוב הראשי בין בתי מושבה; היא נישאה לאיטה על כפיים,; והארץ היתה רחבה וקרובה; אך קרובים עוד יותר השמיים...; זה היה סוף הסתיו...; אז חפרו איכרים בידיים קרות; את קברה שאליו היא הולכת,; וכולם דומיה ושרועים במדרון; והיא, ביניהם היא מוטלת.; כששכבה בעפר התחוח; בארץ החושך לישון,; אז חדלו הקולות והרוח; וירד גשם ראשון.; זה היה סוף הסתיו...; 