אהבה באור וצל
את שוכבת על הספה שבסלון; ומדגמנת בעירום לשיר החדש שלי.; אני מלחין לך את האגן בסגנון פולק אמריקאי ישן,; "למה דווקא פולק?" את שואלת.; "זה...אומנות! תביני זה...אומנות..." אני אומר; "לא לזוז...".; זוג שדייך בדיסטורשן, זוג עינייך בריוורב,; או, כמה שאת יפה.; צחוקך המתוק זה ווגנר, השלווה שלך ראוול,; אוי, כמה שאת יפה.; עכשיו אני יושב על הכורסא שבסלון; ומדגמן לך מילים בהגיון לציור החדש שלך.; את מציירת על הבד עם המכחול; את הלב שלי כריבוע שחור.; "למה שחור?" אני שואל.; "Well, זה אומנות,Hello כאילו...אומנות..." את אומרת; "לא לשתוק..."; "ספונג'ה" סוריאליסטי,"אהבה" באור וצל,; אוי, כמה שזה כואב.; "אמא שלי" פיקאסו,"אמא שלך" גוגן,; אוי, כמה שזה כואב.; (לא לנשום...); השמחה שבי זה לנון, העצבות שבך זה קייב,; השגעון שלי זה ואן-גוך, השתיקות שלך זה רפאל,; אהבה באור וצל.; 