שער הדמעות
כשהאדם מאבד את הטעם, מתייאש מהכוחות של עצמו ; עליו לפנות לשמיים, יש שם מי שמקשיב רק לו. ; ואז, עוד בלי לדעת כלום, אדם מקבל מענה, ; רצונות חדשים, מילוי וקידום, תקוות לעתיד טוב ושונה. ; אחר כך הוא שוב נופל, שוב מתחיל לצעוק ולשנוא ; מרגיש ריקנות מחומר, מרוח. בקושי סוחב את עצמו. ; כל השערים ננעלו חוץ משער הדמעות ; דרכו הדרך לחופשי ; במסתרים תבכה נפשי ; והוא נופל כבר בלי חומר דלק, הכל ריקני וזר, ; גם בעבודה, גם בתוך הבית ; מרגיש מבפנים שום דבר. ; לפעמים מעדיף את החומר,; לפעמים את הרוח, אך גרוע מכל כלום. ; רק רוצה לנוח, רק רוצה להתרסק וליפול. ; ועוברים חודשים של טוב ורע,; הבלבול רק גובר וחונק, ; עד שאין כבר מוצא מתוך הביצה, ; הוא קם ובוכה וצועק. ; כל השערים ננעלו...; וזה לא בכי מעירפול ידיים,; פשוט האדם כבר מבין שלבד אי אפשר. ; צריך מינימום שניים, כך מתגלה אלוקים. ; ואז הוא בונה לו כתר, כי זאת מטרה עליונה ; הוא מתחיל להבין שהכל תלוי רק בו ובחברה הנכונה. ; מצד אחד זוכה לכתר, מצד שני לשפלות של עצמו. ; אין כלום בעולם הזה, רק הבורא, אדם מאמין בכל דבר כשרע לו. ; כל השערים ננעלו...; 