שיר בין ערביים 
הוא יושב על שפת הנחל בין ערביים; הוא מקשיב לקול שירי המים הזכים; הוא שומע איך פרחים צומחים; והטל יורד לו; וקופא על לחייו כמו פנינים; מבדידות האנשים הופכים קשים; מעטים יוצאים ממנה נשכרים; יש הפוחד מהדממה; יש המגלה בה נשמה; הוא מביט אל תוך השמש למעלה; והאור נשאר בתוך עיניו העצומות; והרוח מפזרת סודותיה; הוא נושם עמוק את בושם השדות; מבדידות האנשים הופכים קשים...; 