הפסנתר של אמא 
יש אנשים שמנגנים במפוחית, או אקורדיון,; ואחרים בקונטרבס או חלילית או חצוצרה.; היתה לי אמא חרוצה ובעלת דימיון,; אשר הפליאה לנגן במכונת תפירה.; שעות ארוכות הייתה רכונה; על בדי הפישתן ובדי הכותנה; וכשעייפה מעט הייתה לוחשת לי:; "זאת לא סתם מכונה, זה הפסנתר שלי".; תפרה חוטים דקים וסרט מלמלה,; ושרה לה באידיש ובעברית קלה,; "היה היה המלך, היה הייתה מלכה",; והכלים ברקו והרצפה מורקה.; היה היה המלך, היה היתה מלכה,; ואמא גיהצה, כיבסה וגם אפתה.; ועד היום הסיפורים על נסיכות ועל רוזנים; באורח פלא מזכירים לי חצילים מטוגנים; ובקונצרטים בהיכל על יד הבימה,; אני שומעת הד רחוק, הד רחוק,; של הפסנתר של אמא.; ישנם שירים, אמרה אימי, יפים מאוד, אני מודה,; שמקשיבים להם דומם בין דאגה לדאגה; אך יש כאלה שעושים בלב מן הרקדה; והם עוזרים לך לשאת את יום העבודה; לא פעם אני מוצאת את עצמי; מנגנת כדי לעזור לאימי; כמו נפתרה חידה, כמו נמצאה סיבה,; פשוט צריך לגמור את יום העבודה.; זמרת, ייתכן, הפכתי בגללה,; כדי לשיר באידיש ובעברית צלולה.; "היה היה המלך, היה היתה מלכה",; שנים חלפו מאז ואמא כבר לא כאן,; "היה היה המלך, היה היתה מלכה",; היום ידוע לי כמה שהיא צדקה.; וכשנדמה לי לפעמים שאין למי ואין למה; ויש אימה מאדישות רשעות או סתם אי בבנה,; אני לוחשת מנגינה שלי, קירבי נא,; את מחיה מה שהיה, מה שהיה לי,; הפסנתר של אמא.; אני נוסעת בעולם, חוצה ימים ויבשות,; ומנסה למצוא תשובות לשאלות הכי קשות; ומחווירות ההצלחות ואיתותי כבוד,; אני הרי עוזרת שם לאמא לעבוד.; שואלת אותי בתי הקטנה:; "איך את לא מתביישת לשיר על במה?"; עוצמת את עיני, לנוכח מבטה,; מה יש להתבייש, ממי, מסבתה?; גדולים המרחבים, הדרך לא סלולה,; אבל  ישנה האידיש והעברית כולה.; "היה היה המלך, היה היה חתן",; שירים של מלמלה מנגינות פישתן.; "היה היה המלך, היה היתה מלכה",; שורות מתחרה ומכותנה פשוטה.; ומהדהדת באוזני המנגינה העתיקה,; ומליבה של הגיטרה מפכה ומפכה,; אני לוחשת לניגון: "סוף סוף הגעת!",; ומספרת לילדה, לילדה, על הפסנתר של סבתא...; 