יעקוב
במדינת אוזבקיסטן; שבין הרי דיג'אן; בגבול הודו ואפגניסטן.; שוכן כפר אחד,; נידח מבודד,; מגיעים אליו רק במטוס מיוחד.; בלילה דממה,; ציוץ לא נשמע,; הכפר וההר אפופים תרדמה.; ואי שם בשדה,; מורחק מנודה,; טרקטור קטן בין שבילים מדדה.; יושב על הטרקטור בחור מגודל,; לנהוג כך נראה לעולם לא יחדל,; נקרה הוא בשם 'יעקוב הזמר' ; מניין הוא, איש לא יודע לומר.; מפויחות הפנים משומנת היד,; תקלה יש בטרקטור מתקן הוא מיד,; כמוהו אין איש שיודע בכפר,; לחלץ את הטרקטור מבוץ ועפר.; בכל האיזור איש לא ידע את סודו,; ועד כמה רחוק הוא נמצא מעיר מולדתו,; איך אותו הטילה רכבת רוסית,; לכאן בדרך ניסית.; ועם הטרקטור יוצא הוא יומיום; לעבוד קשה ואיום.; נהג הוא לשיר מנגינות עריבות בלילות,; למרחקים הן היו נשמעות ומצלצלות.; צלליות אנשים שם היו מתכנסות,; מקשיבות ואינן תופסות,; מיהו זה ה'טאג'יק' המוזר; מבטו אליהם לא הוחזר.; כי בלילות תקפו אותו הגעגועים,; לא להרים ולא לטאג'יקים פראיים,; מתגעגע היה לביתו, להוריו,; לבית שאולי כבר חרב.; לישיבה שבה הוא נהג לבלות; בלימוד, בימים ובלילות.; 'אמר רבא' 'אמר רב פפא' ואילו אביי אחרת חושב,; קושיא חדשה הוא מיישב,; מביא ראיה והכל מתיישב.; והמהרש"א, רשב"א, ריטב"ה,; עובר לו הזמן אך הוא לא חש בו.; רמב"ם, רמב"ן ,רבינו תם,; תענוג עילאי נפלא ומסותם.; אמר רב הונא, רב סבא המנונא,; "שמאי סברה חדשה העלה,; תקף אותו הלל בשאלה"; עד שבחוץ השחר עלה.; בשבת בבית התה ליד הקומקום הוא ישב לו; יעקוב,; עם החברים על הרצפה.; ואת הגעגועים הוא לא שכח וזה מאוד כאב לו; יעקוב,; ולא הוקל לו אף כמלוא טיפה.; והנה פונה אליו בעל הבית ראש השבט; יעקוב,; "נדבר ישר ולעניין".; "את ביתי אתן לך היא צעירה ומלבבת; יעקוב,; וגם כספית זה עסק מצוין".; "שלושים פרות, עשרים שוורים, הרבה בגדים לך אתנה ; יעקוב,; סכום כסף רב וגם עוד מתנות".; ושומעים זאת הטאג'יקים והם צועקים 'בא הנה'; יעקוב,; "אין כמוה בין כל הבנות".; יעקוב יושב מושפל פנים ואינו אומר דבר,; הוא מפליג עשרות שנים, הרחק הרחק אל העבר.; הוא רואה את אימו מדליקה נרות ובפיה תחינה,; "על יענק'לה בורא שמור נא, שלא יאבד את האמונה"; יעקוב מתרומם ומכריז הוא עזות,; "יהודי אני לא אוכל לעשות זאת,; התורה עלי אוסרת לקחת אישה; שאינה מאמינה בתורה הקדושה".; ישב ראש השבט ועיבד לו תכנית,; להכין למחר סעודה המונית,; את יעקוב יביאו שלא מרצונו; וכך על כורחו הוא יהיה חתנו.; בשעת בין הערביים יעקוב יושב לו לבד,; יושב וחושב, מבין שהסיכוי כבר אבד.; עוד מעט הם לכאן מגיעים ; ואותו על כורחו מביאים.; ישקוהו באופיום ובשפע יינות; עד שיאבד העשתונות.; מאחורי ההרים אט אט השמש גלשה,; יעקוב ממתין, אומר הוא ווידוי בלחישה,; אי שם צבוע מרים את קולו,; הפסגות ניבטות ממולו.; פניהם לשמיים אומרות בלי מילים; 'אכן החיים לא קלים'.; והנה לפתע שומע הוא קול נגינה,; ואת הכלה מובילים כבר לשם ברינה.; וכמו משינה הוא פתאום מתנער; ומתחיל ללכת מהר...; הוא רק יכנס ויקח מחדרו; את חפציו וצרורו.; הולך לאיטו ; כמו אל מותו; מגיע לשער, פותח.; דרכו הוא מביט אל תוך האולם המואר,; ריח היין באפו כבר בער.; 'אמר רבא, אמר רב פפא'; אותיות הוא רואה כמו מתוך הגמרא,; מדברות, קוראות, זועקות במורא.; "מה לך, ר' יענקל, ברח מהרה".; התזמורת מנגנת והכלה בראש יושבת; יעקוב,; וסביבה עשרות זרי פרחים.; ואביה ואימה ביחד עם כל בני השבט; יעקוב,; להביא אותך הם כבר הולכים.; ובראש ההר, בשעות הליל, האפלות והדמומות,; מטפס לו יעקוב חרש בעיניים עצומות.; משני צידיו שוחות לעומק, לטרפן הן שוחרות,; אך יעקוב כלל אינו חושש ופניו בזיו מאירות.; 'דרך התורה אחת היא ובדרך זו אצעד,; טוב יותר להתרסק כאן וממנה לא לנטות לצד'.; אין דבר שיטיל מורא על לב בן ישראל,; רק ילך בדרך התורה וישמור אותו האל.; 