פתאום 
איך העולם הזה נושר עליי פתאום; הירידה נהיית חדה מכדי לבלום; ואין דיי רוח במפרש , ספינה עומדת ים נפרש; ואין שום צבע מלבד הכחול.; האמנם זה בור קטן אבל שואב,; זה האויב שבי שכל הזמן אורב,; והוא צמוד אליי כמו צל,; מצלע הר הוא מגלגל; אבנים בדרכי לפסגה.; ויש בי כח להמשיך ; ולטפס על הגבעה הזאת; ויש בי אומץ וגלולה שמגדילה; כמו לפעמים, כשאת אומרת לי; כמה את צריכה אותי; הכל נכנס לתוך מסגרת קטנטנה.; אני לא פוגע רק יורה סביב; ולא החלטתי אם זה סתיו או שאביב; הרי בלב של הפריחה הזו; ישנה שלכת צהובה; אינספור עלים לה , ואין הפוגה.; מתי נתת לאוקיינוס הזדמנות; לשלוח פתק בדקה של הזדהות ; האם הבנת את המילים; שנכתבו בשפת הים; מחכות , יודעות שאתה גם.; ויש בי כח להמשיך ; ולטפס על הגבעה הזאת; ויש בי אומץ וגלולה שמגדילה; כמו לפעמים, כשאת אומרת לי; כמה את צריכה אותי; הכל נכנס לתוך מסגרת קטנטנה.; 