רחל ראי את בנימין
זאת הארץ; כברת הייסורים; דרכיה הצחיחות; ותיקש בלידתה רחל של הדמעות; ובדרך; אפרתה שם כרעה; ולא מלא יומה; ותהי לאבן אפורה, למצודה; רחל ראי את בנימין; נשקף דמעות; אבל עיניו צחיחות; וגס ליבו באחיו; האם מתקו לך יסורייך; כשילדת אותו; והוא זאב יטרף; ודם זקונים צמא; עת לחיות; וגם עת להרוג; ושב הבן דומם; וידיו קרנות מזבח חמוצות מדם; וישפיל ראשו; נכסף ומשתוקק; בזעקת שותק; ואיה האם שתלטף את תלתליו; רחל...; 