פעמי אביב
היתה רוח אחרת, גבהו שמי השמיים,; וייגלו מרחקים בהירים, רחבי ידיים -; על ההר עומדות רגלי האביב!; על המגרש עם שמש אדים חמים משתטחים,; מן העצים הרטובים פטורי ציצים מתפתחים -; היתה רוח אחרת מסביב.; עוד לא פרצו הנגוהות, אין עוד צילצלי תרועה-; מאליה תתפשט שירה זכה וצנועה,; אורות רכים כמו בוקעים ועולים -; חבו כמעט! והתפרץ עוז החיים החתומים,; יציץ פתאום ויתגל כל עזוז העלומים,; כל הכוחות הפורים, הגדולים!; ומה מתוק האור ומה מתוק הרוח!; פנים שוחקות בכל, באשר עין תנוח -; שם רעותה לקראתה מזהרת.; ומכל אלי כל חוטי זהב נמתחים ; עוד מעט והשתפכה בליבנת הפרחים; שיפעת נוער הלזו וזה העתרת.; עוד מעט והשתפכו בפרחים לבנים; גם נעורי החדשים וחלומותי הישנים; כי גם בם נשבה רוח האביב.; ומלבבי המלא כל הגיגי אשיחה; ובדמעות מזהירות שחור יאושי אדיחה -; היתה רוח אחרת מסביב!; 