באשמת עצבים רפופים
באשמת עצבים רפופים ; בעוד שכל חריקה יכולה ; להיות לא רק סוף של דבש ; אתה עובר במשכנות הפרפרים ; בלילה ואלפים מתאבדים ; אל מול מנורותיך ; מאחוריך אתה משאיר ; דם בורח ; אנשים מקולפים עורם ; ושותתים ; למשהו אחר ; כאן הדברים מתמזגים ; כמו קֻביות הבתים ; בלילות ערפל ; כאן הדבש פחות מתוק ; ולא יפסיק ; הפרצופים ; הפרצופים הנוראים שבהם ; עיניים משנות מקום ; לא קל בעוון כזה ; להימלט כשאתה קופץ משורה לשורה ; ומלבדך יודע ; ימציאוך נוה צרעות ; אל היה דאוג.; 