קצוות
לפני שתיקה, בקצה האור ; שלא נותרת עוד יכולת לזכור ; הנה נפילה, לא הראשונה; בקרוב החושך בא ; עוד מבט לתוך עצמך ; רק יעורר בך את הגעגוע ; כי בתוך ליבך לא יודעת איך ; נשאר האהבה ; וכשאת הולכת, מחפשת אור ; שוב כשאת נופלת לאותו הבור ; קחי כמה זמן שבא לך ; רק אל תקפאי ; כי גם עננים אפורים וכבדים ; יתפזרו עם הרוח ; שימי לב אל תעצרי ; תנסי להמשיך לנוע ; ואל תוותרי עד שניסית את הכל ; אחרי השקט נשארת לראות ; איך קרן אור תרד על פני העצב ; איך עולה תקווה מן האפלה ; ובקרוב החופש בא ; וכשאת נשאבת לאותו האור ; שוב את מתעופפת ; שוב את כמו ציפור; שובי אל הארץ ; אל תתרחקי ; כי גם עננים אפורים וכבדים ; יחזרו עם הרוח ; אל תנסי לעקוף את הזמן ; שממשיך לנוע ; ואל תשכחי ; שאת - יש בך תמיד את הכל; 