הצריף הקטן 
התדעו את הצריף הרעוע; הניצב על החוף כה בודד?; התדעו, חבריה, לספר, בגלל מה; כה עזוב ועצוב הוא עומד?; זה שנים לא דרכה בו כף רגל,; רק שחפים מתכנסים בסערה; אך אומרים כי מזמן, בצריפון הקטן; גר מלח ואיתו נערה.; הם חיו בשמחה ובאושר,; הירח האיר את לילם,; והשמש זרח על ילדה ומלח -; עד אשר שוב קרא לו הים.; הוא אמר: העלי נר כל ערב; והציבי אותו בחלון,; והיה כי אחזור ואראה את האור; ואדע: את בצריף הקטן!; הוא הפליג בספינה אל האופק,; מחכה הנערה עד אין קץ; ובצריף הבודד, עת הערב יורד,; נר קטן בחלון מנצנץ.; כך עברו השנים בתוחלת,; עד בלילה גשום וסוער; נרדמה הילדה, והנר לידה -; והרוח כיבה את הנר!; בו בלילה ספינה מתקרבת; ועליה ניצב המלח:; אך לשווא הוא משקיף,; כי אין אור שם בצריף,; הוא חזר אל הים והלך.; יש אומרים: הוא מצא לו אחרת,; יש אומרים: במצולות הוא טבע; הילדה על החוף עוד חיכתה ולבסוף; דעכה כמו הנר שכבה.; ומאז ריק הצריף הרעוע,; רק שחפים בו צורחים ביגון; אך בליל סערה, עת הרוח קרה,; אור של נר מהבהב בחלון...; 