בסוף כל יום
פעם בלילות, הייתי קצת נבהל; עם הזמן אני הבנתי - הפחד הוא גלגל; כשהמילים נעלמות, חודרות לאט לעצמות; רק הלב - הוא מוביל שוב אל עצמו ; אני ניסיתי לנצח, בחיי; כשהבדידות אז שיננה את שמי ואת פניי; ושוב מסע אל הדימיון, געגועים לשגעון; אפשר למות פה מרוב ההיגיון ; רחוק רחוק, בין רע וטוב; מצאתי דרך לאהוב; לפתוח דלת מבפנים; לא להסתיר את הפנים ; רחוק רחוק, בקצה האור; גיליתי שאפשר לבחור; ליפול לבור של שכחה; או לחיות עם עצמך בסוף כל יום ; אני סיפקתי אז לכל דורש תשובה; וזה אבסורד להתנצל פתאום על אהבה; אז התהפכתי במיטה, וקצת איבדתי שליטה; לך תמצא עכשיו אמת אחת פשוטה; ושוב נשארתי לשלם לכל אידיוט; שטרות כבדים של הפחדים; שלא ידעתי איך לפרוט; כמעט הפכתי את עורי, כמעט מכרתי את עצמי; כמעט שכחתי לרגע מי אני; 