הנסיכה והרוח
חמישה גמלים כפולי דבשת; בדממה פוסעים, נושאים על גביהם; עשרה תורכים כבדי ארשת; וחרבות שלופות בורקות בידיהם; אורחה פוסעת את מי מביאה; עכשיו אל ביתו של הסולטן; חולות, ירח, מדבר משתרע; ורק במרחק בוכה התן; כל פרחי שירז קמלו בעצב; ואבל גם היריד באיספהן; כי איש לא ראה עד רדת ערב; את הנסיכה את שושנת שושן; בדים עטפוה תורכים חטפוה; לאן נעלמה? איש לא ידע; אורחה פוסעת את מי מביאה את; תדע רק הרוח לבדה; בואי יא רוח, בואי יא רוח, כי שירז קוראת לך; אל הרוח אל הרוח שרה איספהן; בואי בואי; מי אשר ישווה לך; אנא צאי ותמצאי; את שושנת שושן; אנא צאי ותשמעי את בכייה שיתחנן; אז מן המזרח אני הופעתי; ויצאתי במעוף ובמחול; על דבשות גמלים אני טופפתי; וסחררתי עמודים גבוהים של חול; אורחה פוסעת; עולה ושוקעת; עולה ושוקעת עד צוואר; כי אין מפלט עוד; כי איש לא נמלט עוד; ממני - מרוח המדבר; הנה הרוח, הנה הרוח, כל שירז מוארת; אל הרוח אל הרוח שרה איספהן; בואי בואי הנה היא חוזרת; על כנף רוח; הן תנוח שושנת שושן; על כנף רוח; הן תנוח שושנת שושן; 