אלייך 
כמה מבוכים עוד אעבור בדרך אלייך,; כמה עוד הרים ועולמות אחריב בלי לזכור,; בים המלחמה אני נלחם לראות את עינייך,; בלי לדעת בכלל אם רוצות הן אותי לראות...; זה החורף השני שאני רץ בדרך אלייך,; הצירים הרטובים וערפל מונעים ממני לראות,; ובכל פסיעה בדרך מתפלל לשמוע צלילייך,; צעקות שאומרות שהחרשת קוראות לי לחזור... ; את הקולות, את שברי האדם אני אתן לך ; והרוח מציקה לעולם, היא לא תרפה; אכזבות מתחפשות לתקווה כשאני לוחש לך ; שתדעי שאני כבר מזמן מנסה ; אני יושב בתוך הכלוב ומחכה לטרוף את פחדייך; ופעם שדיברנו את אמרת שגדולים הם מאוד; בתוך גן הזאבים שנערמו לכבוש את חייך; עוד מגן כאן זאב בחייו לא נשאר מאחור; את הקולות, את שברי האדם...; 