בעין דור
ובחשכת הליל בלי קשת ושלח; על סוס קל עין דורה בא שאול המלך.; ובאחד הבתים אור כהה הופיע:; "פה תגור" הנער לו חרש הביע.; "את בעלת האוב? כן, אדוני הנני"; "נא קסמי באוב, צל הראה הראיני!"; עלטה... אש זוועות... בפינה קלחת.; ושמות כל השדים ובליל רותחת...; וכנחש יתפתל בין עשבי הבשן; יזחלו, יתאבכו כל תימרות העשן.; ובמעגל הקסמים, בגופרית משוח,; שם יעמוד המלך, לא לבו ינוח.; ויצורי ערפל וצלמים נשערים...; אגלי הזיעה על לחיו נגרים.; אף רוחו בו רפתה, גם נפשו דואבת.; מה ימס בו לבו וינבא המוות!; חייו במחזה יעברו, יאתיו...; הנח לי, הנח לי! שפתיו יבעיו.; עלטה... אש זוועות... דממת השחת...; מעגל הקסמים ועשן הקלחת...; ויזכר המלך את גבע ועלומיו,; אביב חלדו, טרם יקדרו עוד שמיו.; ותמונות מרהיבות עיניו תחזינה:; כר נרחב יופיע, ופרות תרעינה.; ותכלת רום שחק, גם ריחות עדנים.; אל תחת צל אלה, חסן כאלונים.; שם שלו ינוח הרועה העלם,; ולנגדו ירקדו הבקרים בתלם.; אך שלווה ונעם, אך יפעה והדר...; מה נעמו צלצלי פעמון העדר!; אנכי, מאשר, גם בריא, גם רענן.; מי יתן אוכלה וכאז אהי שאנן!; ועצבת נוראה סגור לבו לחצה,; וכמו שפעת דמעה אל גרונו פרצה.; ופתאום וירעם קול גדול וחזק,; ואשון העלטה האיר הבזק.; אנכי הראה למלך משחך,; מאחרי הבקר היכל הושיבך ; ממחלות רקבון על מה הרגזתני; ולארצות החיים מה העליתני?; מדוע מאחר הצאן לקחתני; ולנגיד על עמך כיום זה שמתני?; כליתי כל  כחי בסערות מלחמה.; ואשרי בבית כבר לשממה.; עם פלשת סבוני, בעותי צלמות; הרוח הרעה תדכאני עד מות.; איש האלוהים! מה אל יענני?; כי סר מעלי, מה אעשה? ענני!; מדוע, הה. מלך על עמך משחתני,; מדוע מאחרי הצאן לקחתני?; על מריך, גאון ליבך, אלוהים יזעמך!; מחר את עמי, גם אתה, גם עמך!; באשמרת הבקר בלי קשת ושלח; על סוס קל המחנה שב שאול המלך.; ופניו חורו, אך בלבו אין מורא,; ובעיניו מתנוצצות היאוש הנורא.; 