איש הים אבד
ערב, הוא יושב על שפת המים הגדולים, ומבטו אי שם ; בעודו החם משמש, ריח הגלים דבק לנצח ; לידו שחפים, נוקרים בלחם דייגים, הוא משחק איתם ; שמש מתפדרת בענן ורוד, דקה לפני שמתה ; לילה, הוא נשען על הדלפק, חמוץ מיין וזיעת אדם ; כבר בקבוק שלישי שהוא שותה, ורק שעה אחר חצות ; תכלת העיניים לא דוהה, למרות היין, הוא גם לא נרדם ; כאילו מחכה, וכמו יודע, שיקרה דבר למרות ; אור חיוור של שחר, מגלה אותו שותק, על צוק מעל הים ; לא מתיק עיניו מהגלים, ומסירה קטנה ששטה ; כל חייו חולפים, כבהילוך מהיר וזר,ברגע שנחלם ; הוא לא מתעורר, גם כשגופו צולל לחול הרך, למטה ; שעת הצהרים, ; ילדים ליד המים, ; הוא נמוג, ; נספג בחול, ; עיניו נוספו אל השמיים...; 