בשביל אל הבריכות 
רוחות חמות נשבו בינות עצי האורן; ורחש ממטרות עלה מן השדות; בתוך שער ראשה הלבינה הציפורן; וכף ידה קטנה הלבינה בידו.; בשביל אל הבריכות פסעו שלובי ידים; וכוכבים נשרו למים עם הטל; ותן בודד צחק הרחק בתוך הליל; והיא אמרה: אתה כל כך יפה, חייל.; והיא אמרה לו: הן מחר תצא לדרך; את תרמילך ארזתי שאותו תיקח; לא שמתי בו מכתב, לא פרח למזכרת; הן אם תזכור - תזכור, ואם תשכח - תשכח.; ועת חזרו בשביל מן הבריכות עם שחר; דמעות הטל נתלו גדולות על קני הסוף; והוא את כף ידה אחז ביד בוטחת; והיא הביטה בו מתוך מסך שקוף.; והוא אמר לה: ילדתי אני אחזור עוד; גם אם רחוק אלך, ליבי נשאר איתך; והיא החזירה לו בלאט את הציפורן; הן אם יזכור - יזכור, ואם ישכח - ישכח.; והוא הלך לקרב עת החמה הנצה; ולא חזר משם ימים רבים כל כך.; והיא יודעת שהוא לא יחזור לנצח; והיא עוד מתפללת שהוא רק שכח.; 