כל עולמו 
שנות השלושים, תל אביב, בית ספר תחכמוני; ילדים, משפחה, חיים שם בעוני; חולות, חלומות, שפת אביו ואימו; ותמיד הבמה היא כל עולמו; עוזב את הכל, מפליג אל הים; יוצא מעצמו, יוצא לעולם; משנה את חייו, משנה גם את שמו; ותמיד הבמה היא כל עולמו; אחר כך אישה וילד קטן; וקשים מה קשים הם חיי השחקן; "הבימה", "הקאמרי", "הסמבטיון"; וחיים ואוכלים ונושמים תיאטרון; ילדה קטנה, תינוק בעגלה; שנות הששים, סימני שאלה; חיפה הו חיפה נקשרת לשמו; ותמיד הבמה היא כל עולמו; תפקיד רודף תפקיד, זה משחק אמיתי; כי הבמה שלו היא מגרש ביתי; בשוק הזה של עם השחקנים; לא מזדקנים, כן, לא מזדקנים; ככה עם הגיל גובר התיאטרון; אהבה משונה ששמה תיאטרון; תיראו אותו ותשירו איתו; כי כל הבמה היא כל עולמו; 