כל מי שאת
המחוגים בשעון כמו זוג מספריים; קרובים לנגיעה בפתיל חייך; ואי אפשר לתפוס במבט; את כל מי שאת; חיילים שנפלו חברים לכיתה; נאספים ליד המיטה; כשאת נשארת לבד; עם כל מי שאת; לא בידינו להחליט; מתי תבוא המעלית; ויפתח עידן אחר; כשהדלת תיסגר; לא בכוחנו לשנות; רק לאסוף עוד זיכרונות; ובזמן שמחכים; במקום לבכות - אנחנו צוחקים; המחוגים בשעון מתעקשים לזוז; בסיני אין היאחזות; וברדיו כל היום; לשיר זה כמו להיות ירקון; אבל פרח קטן שהביא לך חבר; וספר של באך על הפסנתר; הופכים את החדר לעיר מקלט; של כל מי שאת; לא בידינו להחליט...; 