איש אילם גבוה ודק
בעיר הקטנה היה היה איש; אילם גבוה ודק; וכולם הכירוהו, אך שמו לא ידעו; כי תמיד הוא הלך ברחוב ושתק; כי תמיד הוא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; בערב היה הוא עובר ברחוב; עובר ומדליק פנסים; והיו רק רואים את כנפי מעילו; כי הסתיר את פניו בין חבלי הכבסים; כך תמיד הוא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; ויש שהיה מנער צמרות; כשהיה מטייל בגנים; ילדים אז היו מאספים הפרות; ופניו אז היו מכוסי עננים; כך תמיד הוא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; בחורף היה הוא יושב בפונדק; בידו קנקן יין ישן; אבל אנו ראינו רק קצה מיקטרתו; כי פניו אז היו עטופות בעשן; הן תמיד הוא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; ופעם פרצה מילחמה והאיש; אילם וגבוה ודק; יצא עם כולם, אך לא שב עם כולם; ואומרים כי גופו בכדור שם ניסדק; ויותר לא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; אבל כבר בעיר מדליקים פנסים; ועוד יין נימזג בפונדק; וקוטפים גם פירות,; אך יותר לא רואים; מתהלך ברחוב איש גבוה ודק; כי יותר לא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק; (יותר לא הלך ברחוב ושתק; איש אילם וגבוה ודק).; 