היפופוטם
היו היה נהר אחד הרחק אי שם; ובתוכו בבוץ עמד היפופוטם; הוא לא שחה ולא צעד, ניצב דומם; פשוט היה עצלן מועד, היפופוטם.; כל הדגים שבנהר כולל הקרוקודיל; ביקשוהו שיזוז מעט, אולם ללא הואיל; גופו חסם את הנהר עד שנסתם; אך מה איכפת לו הדבר, היפופוסטם; עלו המים במישור, נוצר אגם; רק הוא עקשן כסוס יאור, היפופוטם; כל ציפורי האגמים כולל השקנאים; חנו עליו מפני שהם חשבו, חשבו אותו לאי; והאגם משך אליו את האדם; שלא ראה עוד מימיו אי-פופוטם; והוא בנה בין לילה עיר שוקקת עם; וראש העיר אומנם הזכיר היפופוטם; וכשמלאו לעיר הרבה שנים ערכו יובל; הזמינו שני ריבוא אורחים מכל קצווי תבל; מרוב אורחים ומשלחות האוכל תם; ולא נותר אלא לשחוט צלי-פופוטם; לזאת ההיפו התנגד, ליבו רעד; וכל הסכר התמוטט במחי אחד; מוסר השכל עתיק מאוד מגדיר את המצב; אסור לכרות את הענף אשר יושבים עליו; יושבים עליו; 