טיילת פעם שש עשרה
תפסתי ראש על יין - כן, השמחה בעיצומה; צחוקים, קריאות ביניים מתערבבים למהומה; הערב הפסנתרן נותן במרץ את הטון; ומן הבאר שלחו לו בשלישית משקה ראשון; אל תעמוד בפתח - ברוך הבא למועדון; דייל יפה עיניים ודוגמנית די מצליחה; הסתודדו בחושך בסוגיית "אצלי או אצלך"; עשן חריף סיגריות, שיעול תוצרת חוץ; תביאי עם הקרח איזה משהו חמוץ; עשר שנים הערב מאז עזב את הקיבוץ; בחוץ העיר מוטלת, איזה סבך של סמטאות בעלטה; האזרחים ההגונים טומנים אקדח מתחת למיטה; הרוח מביאה געגועים משיחיים; לרחוב המשובץ בחלומות תנ"כיים,; ניידת משטרה ומשמרות אזרחיים; האלמנה שושנה הזמינה ספל יין מן הבאר; חלצה את נעליה ושפשפה עקב במהורהר; חשבה על החיים ומה הביאו בשבילה; חמש שנים מאז שבעלה בתעלה; ענן על פניה כאילו צל כבד עלה; "עלה מדי ביוקר", אז גנח יהלומן בקול רצוץ; מביט איך אצבע יהלום זוחלת על ברכו של גבר גוץ; מעבר לדלפק נמלק בקבוק אחר בקבוק; הדוגמנית כשלה לשירותים, תפסה גיהוק; והפסנתרן מזיע ומנגן, אחוז דיבוק; שוב סבבה הדלת, חורקת על צירה כמו תמיד; האלמנה שושנה קפאה פתאום בלי נוע ובלי ניד; עיניים הזדקפו לראות ונחפזו לשוב; חשבו אולי יבוא בפתח מישהו חשוב; רגע שחולף הרי אף פעם לא ישוב; צמרמורת שחלפה בה וקול לחש לה תנשמי עמוק; הצחוק מן השולחן משמאל נשמע פתאום כאילו הוא רחוק; לרגע זה תפס אותה, הרגישה חשופה; ילדה קטנה על שפת הים שרצה יחפה; יש צעקה נחנקת מסוף הארץ עד סופה; הזכרון הוא כמו ליצן - זקן נואף ומהתל; תשתי עוד כוס או שתיים, מותק, לא תרגישי עוד את ההבדל; האם היה תמים מדי, אולי היה נועז; המחשבה עושה לה בידיים עור ברווז; מה טעם לעסוק במשחקים של אם ואז?; "אז מה תשתי, חבובה, את יודעת שחיים רק פעם אחת"; היהלום אמר לה עם חיוך כמעט שמונה עשרה קאראט; היו לו בארנק זוג כרטיסים למוזמביק; עמוק במשקפים הסתתר נואף ותיק; אמרו עליו שפעם כן, אבל סגרו לו את התיק; במודעות כתוב שהחיים כל כך יפים; מלצר הביא לה יין והם פתאום נראו לה מעייפים; מנשק'ה הקבלן שלשולחן איתו ישבה; חושב על החיים לפי מטר מרובע; האלמנה שושנה פתאום הרגישה עצובה; בחוץ עולה השחר, במדרכות מפציע יום ראשון; וכשיוצאת השמש אז יהלומים שוכבים לישון; דייל ודוגמנית חמקו מזמן באין רואים; מעבר לפסנתר מקהלת קולות צבועים; עוד יום סדיר עולה על ארץ מילואים; 