אל תעצבי
זו שפניה צחות כמו השלג; ושערה הוא כמו לילה שחור; למה כל כך עצובות הן עיניה; למה כבה בעיניה האור; זו שגברים מוכנים אחריה; ללכת אפילו עד קצה העולם; מה זה קרה שהאור בעיניה; ככה לפתע פתאום נעלם; אל נא תבכי אל תהי נעצבת; כי צערך בליבי הוא צורב; אל נא תבכי אל תהיי נעצבת; אני בשבילך גם אתן את הלב; אך היא תמיד עצובה ושותקת; יופי כזה אין ממנו מושלם; אך משהו כמו ענן בעיניה; שמש ששוב לא תזרח לעולם; אז אל נא תבכי...; 