בובה 
מתוך האפלה עולה לה נערה; אוחזת בידה בובה מרוטה; עם עיניים קפואות ללא שום הבעה; הם כבר לא יחייכו או יחכו לאהבה; והאופק מתגבר; והמרחק בינה גדל; השחור עוטף אותה ; היא נעלמת...; מתוך האפלה עולה לה נערה; בידה השניה אוחזת מנגינה; זיכרון לעתיד וליום שעבר; גופה הכבוי מחכה לגאולה...; ומה שנותר; זאת התמונה שעל הקיר; מעיתון ישן מצהיב ; וזיכרון...; והאופק מתגבר...; 