מכתבו של מנחם מנדל
שיינה שיינדל שלי, זוגתי היפה,; בין עבים הלבנה נוגהת.; שיינה שיינדל שלי, דרך ליל וסופה,; בראשי החולם את נוגעת.; בקפוטה שלי רוח ליל ממרט; ושמוט כובעי עלי עורף ממצח,; כך הלכתי חיים כך שוכב אני מת.; כי דמותי, כך אומרים, היא בת נצח.; שיינה שיינדל שלי, יורד שלג לבן,; אין אדם, כולם תמו, הביני.; טוביה מת, ומת מוטל בן פייסי החזן,; מת האיש היקר, הדוד פיני.; וגם טופ'לה נח, טו טו ריטו התם; נח פעוט ומחייך עד מוות,; נצחיים הם שחוקו ובכיו של העם,; כי טופ'לה הוא בן אלמוות.; והלילה היה משריפות חכלילי; ואני צוואה לך ניסחתי,; על איגרת קטנה, שיינה שיינדל שלי,; וברור כי עיקר שכחתי.; העיקר לך רציתי תודה להגיד,; שהיית לי בת זוג סבלנית ומכפרת,; שיינה שיינדל, שיחקנו קומדיה נצחית,; אך גמרנו אחרת, אחרת.; שיינה שיינדל שלי, דרך ליל וסופה,; בראשי ההרוג את נוגעת.; שיינה שיינדל שלי, זוגתי היפה; בין עבים הלבנה נוגהת.; 