הבל החיים 
את אשר רקמנו על אריג הלילה העובר; בין נשיקה לנשיקה; לקח עימו הבל החיים העובר; והותיר אותנו שדודים, לאים; על סף הזמן; כפופים בין שיני ההוויה; קלים וחולפים כמו ענן; אכזב, טרוף כל רוח; שאפילו צל שלו חופז בשדה הנצח; ונעלם- כאילו דבר לא היה עוד בעולם; 