נערה ושמה כנרת
לרגליו של ההר,; לחופו של נהר; היא ישבה לבדה,; התדעו מה סודה?; הירדן אז שתק,; החרמון שוב צחק,; רק סיפרה השתיקה; כי היא לו מחכה.; אז רחש ירדן בחלל עוד נשמע; ורחש בכיה של ילדה, אשר שמה -; כנרת, כנרת, כנרת; הרוח לך שר, הרוח לך שר.; ושמש ירדן לך זוהרת,; שוקעת בהר, בהר.; כך חולפות השעות; ועוברות השקיעות,; וכל ערב עצוב; אז קורא לה לשוב.; אבל היא פה תשב; והרוח נושב,; ים דמעות אז ישטוף; מלחייה אל החוף.; אז רחש ירדן, סביב עוד נשמע...; לאורו של היום; לא ראינו פתאום; את דמותה מול ההר,; לחופו של נהר.; מול ירדן וגליו,; מול חרמון ושלגיו,; רק בכיה עוד נותר,; אבל הוא לא חזר.; אז רחש ירדן, סביב עוד נשמע; על ים הדמעות שקראו לו בשמה; כנרת, כנרת, כנרת; הרוח לך שר, הרוח לך שר.; ושמש ירדן לך זוהרת,; שוקעת בהר, בהר.; 