מכורים לצער
תכסי את עיניי בבד שחור ; שלא אראה את עצמי בוכה ; ושלא אראה גם אותך סובלת ; תמנעי בגופך רוחות רעות ; תפזרי מעליי פרחים ; בואי תקשיבי לקול השבור שלוחש לך ; ותנשקי ; את חיי העצובים המלאכים הלבנים ; יפתחו את השער ; ואז תראי אנחנו שוב רוקדים ; לכינורות שמזייפים ; ומכורים לצער ; תכווני ת'אקדח לאישונים ; תחסלי ת'ליצן שבי ; בואי תראי כמה רעל יוצא מהבטן ; תעבירי בי עכשיו חשמל ; אם אני לא מת בכלל ; לגור בתוך ה- Heaven ; זה לא גן עדן ; ותנשקי ; את חיי העצובים... ; תכסי את עיניי בבד שחור ; שלא אראה את עצמי בוכה ; ושלא אראה גם אותך סובלת ; תנסי להוציא אותי מקברי ; תדברי אל גופי הקר ; בואי תעירי אותי משנתי ; היא כואבת; 