Omleggingen av pengepolitikken har jo ikke akkurat vært noen suksess. Hvis man ser på de fire kriteriene som er omtalt i mandatet til Norges Bank– produksjon, sysselsetting, kronekurs og inflasjon – har man jo på alle fire felt ikke lyktes. Inflasjonen er lavere enn det den er tillatt å være, produksjonen har stagnert, sysselsettingen har dessverre gått ned – arbeidsledigheten stiger – og det verste er jo at kronekursen nå er sterkene enn den har vært på hele 1990-tallet og fram til i dag. Det betyr at det som har skjedd med omleggingen av pengepolitikken, har ut fra enhver nøytral betraktning av praktisering av dette ikke vært spesielt vellykket. Derfor har det fra opposisjonen på Stortinget gjentatte ganger vært ønske om å få en presisering av mandatet. Jeg la merke til at da man satte ned renten nå sist, før jul, var det en begrunnelse for dette som var ny i forhold til tidligere begrunnelser, og det kan jo tyde på at sentralbankens styre har tatt innover seg den kritikk som berettiget er reist mot håndteringen av dette spørsmålet. Så får vi håpe at det er de samme forhold som vektlegges i dag, slik at vi får en rentereduksjon – og det er høyst nødvendig. Men det som er ganske påfallende, er jo at hovedbegrunnelsen her sannsynligvis vil være en utilsiktet innstramming gjennom strømprisen, og ikke et resultat av en økonomisk politikk.