Også jeg vil takke representanten Solhjell for at han reiser debatten om en frihetsreform. Kulturlivet er noe som bør bygges nedenfra og oppover. Denne regjeringen ønsker ikke å styre slik som tidligere regjeringer, ved å sette krav om kjønnsbalanse osv. innenfor kulturvirksomhetene, eller ved å styre politisk innad i virksomhetene. Vi ønsker spredning i landet og kompetanse innenfor kulturen. Det er faktisk det som er å styre, ikke hva politikerne selv mener er god kultur. For meg og regjeringen er det viktig hva kulturlivet selv mener er bra, og hva som er behovet. Kultur må ha innhold. Det hjelper ikke bare å reise bygg eller definere ut fra én gruppe hva kultur er. Hva er egentlig kultur? For meg er det mye god kultur rundt om i hele Kommune-Norge – men den ser aldri en del av statsbudsjettet. Frihetsreform handler også om å legge til rette og forenkle, gjøre det lettere å få tilgang til midler. Da vil det være feil at det er politikere og en regjering som skal definere hvem som skal få, og hvem som ikke skal få, og som skal sette strenge krav. Alle som får støtte innenfor kulturbudsjettet, har en gang startet i det små – en eller annen gang startet de i det små. Hvordan kom de innenfor? De er der – mange av dem selvfølgelig med rette – men hvordan kommer nye aktører innenfor hvis man kanskje ikke er politisk korrekt? Hva er det å være politisk korrekt? Hva er god kultur? Er det samsvar, eller kan det være at det er kulturaktører som vi i denne sal ikke vet om i dag, som burde ha vært innenfor og fått støtte? Jeg er enig med kulturministeren – og støtter selvfølgelig regjeringen – i at vi må passe på å få maktspredning ved å passe på at vi får de beste aktørene til å sitte og fordele midler, slik at midlene blir spredd rundt i landet. Jeg ønsker en kultur som er fri for politisk styring og for det å sette strenge krav – for jeg ønsker at det skal blomstre. Det som for noen kanskje ikke er politisk korrekt i dag, vil kanskje være det i morgen – hvis vi lar det få spire. Jeg synes det er interessant å følge debatten her i dag. Jeg synes det er veldig interessant fordi Arbeiderpartiets representanter har talt med to tunger. Den ene representanten, Haukeland Liadal, mente nærmest at det var en rasering – det nærmet seg en rasering av kulturlivet – fordi en nå la til rette for private sponsorer, i tillegg til offentlige midler. Man kunne, ifølge representanten Haukeland Liadal, risikere at det var det private næringsliv som tjente på det, og ikke kulturen. Jeg synes det er et merkelig resonnement. Jeg synes det er bra hvis kulturen kan få sponsormidler i tillegg til offentlige midler. Hvis det private næringsliv i tillegg høster goder av det, vil det være fantastisk, for det er akkurat de midlene vi sitter og fordeler. Dette handler om verdiskaping. Det er deres penger – deres midler, deres verdiskaping – som vi etterpå fordeler til kultur. Jeg har heller ikke noe imot det dersom noen klarer å drive næring av kultur, hvis en skulle lykkes med det. Det må være flott hvis man kan det. Jeg er sikker på at så å si alle i denne sal heier på en eller annen idrett, og synes det er flott når helter – om det er fotball eller ski eller hva det er – blir kjendiser og tjener penger. Vi heier på dem. Så synes vi det er ille hvis noen private skulle begynne å sponse i tillegg til offentlige midler. Og hvis de skulle tjene penger – det ville være ille, det. Jeg er ikke redd for at de skal tjene penger, og jeg er ikke redd for at en frihetsreform kommer til å skade. Tvert imot, frihetsreform handler om mer enn bare det vi har snakket om i denne salen i dag. Hvordan komme til? Jeg har snakket om flere aktører, jeg. Hvordan få støtte, da? Vi vet ikke det heller. Komplisert å søke? Det er også frihetsreform, å forenkle hverdagen for folk flest. Mine helter, det er faktisk alle dem der ute som vi ennå ikke har sett, som står på hver eneste dag, som driver en enorm dugnad. Hvis vi kan gjøre det lettere for dem, er det også en frihetsreform.