Det er riktig, som statsråden påpeker, at gjeldsrådgivning også er et kommunalt ansvar. Dessverre har det vist seg at ressurssituasjonen ofte er så dårlig at mennesker har blitt henvist til f.eks. Gjeldsoffer-Alliansen fra de kommunale rådgiverne. Jeg tror det vil være dumt av oss å trekke et skille mellom den kommunale rådgivningen og det som skal være gjeldsofrenes egen interesseorganisasjon, og betydningen av å få en organisering av gjeldsofre på egen kjøl. Jeg blir ganske oppgitt over at vi gang på gang får disse omkampene mellom Stortinget og Barne- og familiedepartementet når det gjelder spørsmålet om gjeldsofrene. Vi har akkurat hatt en tilsvarende sak når det gjelder livsoppholdssatser. Det er tydelig at Stortinget og komiteen er nødt til å komme med føringer i veldig klare bokstaver for at departementet skal ta det til etterretning. Jeg synes at det som her har skjedd, er å ikke følge opp de føringer som er lagt fra Stortinget. Utover det tror jeg ikke det er nødvendig å stille noe oppfølgingsspørsmål til statsråd Clemet – vi får ta det med Dåvøy. Jeg lover å komme tilbake til dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.