Med unntak av de endringer i hovedsak av teknisk karakter som ble gjort i forbindelse med statsbudsjettforliket, blir Utenriksdepartementets forslag til budsjett i dag vedtatt uforandret. Dette er etter Fremskrittspartiets syn verdt å legge merke til. Ingen tallendringer er foretatt av utenrikskomiteen. Med unntak av noen få føringer i meget forsiktige ordelag er det heller ikke gjort noen forsøk på politiske prioriteringer. Det kan virke som om det brede flertallet i utenrikskomiteen mener Regjeringens ansvar for utenrikspolitikken også strekker seg så langt at man mener Regjeringen kan bruke pengene som de måtte lyste. I et budsjett på nesten 17 milliarder kr blir ikke én million endret. Selv om komiteen ser behov for og har ønsker om endring, vil man ikke i klartekst gjøre noe. Hvor blir politikken av? Hvor blir det av viljen til å ta valg og komme med klare, konkrete føringer? Hvor er det politiske lederskapet? En grunn til denne manglende viljen til å flytte penger er flertallets redsel for å røre bistandsmidler. Reduserer man det budsjettet med f.eks. 5 mill. kr, kan man risikere at det går ut over den såkalte ODA-prosenten, og den er hellig. Den er enda mer hellig enn handlingsregelen og er blitt et styringsinstrument som følges blindt, uten nødvendig hensyn til hva som tjener bistanden eller er i norsk utenrikspolitikks interesse. Fokus er på kronebeløp og prosent og i mindre grad på bruken av pengene. Dette er spissformulert, men det er likevel relevant, særlig når vi i år har fått avdekket flere forhold som tyder på gal bruk, ja endog kanskje misbruk av bistandsmidler. Mye tyder på at det har manglet kontroll, og man har vært ivrigere med å utbetale penger enn å kontrollere og evaluere effekten av de midler som er bevilget. Fremskrittspartiet har i sitt alternative statsbudsjett et opplegg for denne rammen som er langt utenfor det som ble vedtatt. Vi har derfor valgt å legge frem et mindretallsforslag der vi viser hvordan vi ville ha prioritert når vi skal benytte den ramme som er vedtatt. Fremskrittspartiet vil prioritere sterkere når det gjelder hvordan vi bruker norske bistandsmidler. Vi vil avvikle ordningen med hovedsamarbeidsland. Vi vil opprioritere frivillige organisasjoners aktivitet, men med strenge krav til effektivitet og tett oppfølging og kontroll. Vi vil satse primært på helsefremmende tiltak, bl.a. til bekjempelse av hiv/aids, og ikke minst vil vi satse på grunnutdanning for barn. Her vet vi at både Redd Barna og Plan Norge har meget gode erfaringer. Vi vil erstatte direkte budsjettstøtte med gjeldslette, og vi dobler derfor bevilgningen til gjeldslette. Vi vil bruke mer på nødhjelp. Dessverre ser vi her at behovet til enhver tid er enormt. Vi vil ha en enda sterkere satsing på næringstiltak i u-land, og vi vil trekke norsk næringsliv tettere inn i bistanden. I dag blir norsk næringsliv tilsidesatt, bl.a. som en følge av at Norge har gjennomført en total avbinding av norsk bistand. Fremskrittspartiet mener det er svært uklokt å avbinde raskere enn land det er naturlig å sammenligne seg med. For å få norsk næringsliv til å investere i u-land må det være garantiordninger og en fleksibilitet i det norske garantisystemet som sikrer løsninger som er interessante og gjennomførbare. Den politiske risikoen ved å investere i mange u-land er så stor at uten en fornuftig garantiordning kommer man ikke langt. Fremskrittspartiet ber Regjeringen ta tak i Norfund for å gjøre dette til et egnet instrument. Fremskrittspartiet kan heller ikke denne gang unnlate å påpeke at det viktigste virkemidlet for å få u-landene på fote igjen er å inkludere dem i verdenshandelen, som riktig liberalisert vil kunne gi gevinster for u-landene som langt overstiger dagens samlede bistand. Her er det nå opp til Regjeringen i bl.a. de pågående WTO-forhandlingene å arbeide for at u-landenes interesser blir hørt. Vi vet at et av de største hindrene for mange fattige land, i tillegg til handelsbarrierene fra bl.a. EU, er tollrestriksjoner mellom de fattige landene, noe som hindrer regional handel og utvikling og gjør at kapitalstrømmen og til en viss grad handel i altfor stor grad går nord-sør og ikke innad i regionene. Vår beskjed er klar: Vi vil ha en mer aktiv handelspolitikk samt en tøffere og sterkere prioritering av hva som er viktigst og mest effektivt. Til slutt vil jeg tillate meg å ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen og henlede oppmerksomheten mot vårt forslag om opprettholdelse av ambassaden i Abu Dhabi og faggeneralkonsulatene i Hamburg, Hongkong og Miami.