Jeg synes forrige innlegg illustrerer at det har vært mye feilslått i dagens økonomiske politikk. For til tross for at vi har rekordgode faktorer utenfor norsk økonomi, i form av høye oljepriser og lav rente, klarer altså færre folk i dag å leve av sin egen inntekt. Det er flere som trenger bostøtte, det er flere studenter som trenger hjelp fra staten. Det burde vært motsatt. Generasjonsperspektivet, som finansministeren tar opp, er jeg helt enig i. Men det regjeringen gjør feil, er at de ser seg blinde på oljefondet. Det er ikke oljefondet som representerer generasjonsperspektivet, det er arbeidskraften vår. Arbeidskraften vår representerer 81 pst. av vår felles formue. Oljefondet utgjør 4 pst. Fremskrittspartiet vil ha en handlingsregel som ser på hvordan man kan øke veksten på de 81 pst. av formuen vår, mens regjeringen tviholder på den delen av politikken som skal maksimere verdien av 4 pst. av formuen vår. For meg er det fornuftig å se hvordan man kan øke det som er størst, ikke det som er minst. Det de rød-grønne kaller et økonomisk eksperiment, er at Fremskrittspartiet vil investere mer i samfunnsøkonomisk lønnsom realkapital, at vi vil gjøre mer for å effektivisere offentlig sektor, og at vi vil gjøre mer for å stimulere arbeidslyst og næringsutvikling. Det er ikke et økonomisk eksperiment, det er sunn fornuft å tenke sånn. Og dette er Statistisk sentralbyrå enig i. De har selv vurdert at det vil gi økt BNP, lavere inflasjon og lavere rente. Jeg elsker å diskutere økonomisk politikk med de rød-grønne, men de må forholde seg til det Fremskrittspartiet foreslår, og ikke til en vulgærversjon. Hvor mye oljepenger bruker Fremskrittspartiet? I vårt alternative budsjett er vi innenfor handlingsregelen. Vi er innenfor 4 pst.-regelen. Det virker ikke som om noen rød-grønne politikere har fått det med seg. Men det vi sier, er at til tross for at vi er innenfor 4 pst., er det fornuftig å endre handlingsregelen for å skille mellom forbruk og investeringer, og for å sørge for at vi investerer mer i framtidig verdiskaping og mindre i kjekke tiltak som har kortsiktig nytteverdi. Jeg venter fortsatt på å høre rød-grønne politikere si: Nøyaktig hvor mye skal dere bruke i neste fireårsperiode? Da spør jeg: Hvor mye koster Soria Moria II-erklæringen å gjennomføre? Finansdepartementet klarer ikke å gi en prislapp på det. Da er det urimelig å kreve slike svar fra opposisjonen – når en ikke selv vet hva ens egen politikk vil koste. Dagens situasjon i norsk økonomi er god, men det skyldes mange årsaker utenfor vår kontroll, slik som en rekordhøy oljepris som har medført rekordhøye oljeinvesteringer og rekordlave renter. Det som er bekymringsfullt, er at man samtidig har en halvering i fastlandsinvesteringene og rekordhøy gjeld i kommunesektor og privat sektor, at antall uføre øker, og at arbeidsinnvandringen har vært eksplosiv, med nye, store forpliktelser for velferdsstaten. Dette er faktorer som kan slå ille ut den dagen de eksterne faktorene ikke lenger står på vår side. Den dagen oljeprisen og oljeinvesteringene går ned, har denne regjeringen skikket seg dårlig i forhold til framtiden.