Det skal jeg legge meg på minne. Jeg kommer fra en del av landet, Troms, hvor det nærmeste vi kommer intercityforbindelser, er hurtigruten. Hjemme hos meg er det eksotisk å reise med tog – derfor gjør jeg det ganske mye – etter at jeg fikk muligheten til det da jeg kom på Stortinget. Grunnen til at jeg nevner dette, er at én av de viktige tingene Fremskrittspartiet tok opp i forhandlingene, var nettopp veigarantien. Det var nettopp det at vi skulle ha en garanti. Vi er ikke imot kollektivsatsing i de store byene, men vi ønsket en garanti for at den økte satsingen på kollektivtransport i de store byene ikke skal skje på bekostning av vei i hele landet. Der var vi i ferd med å bli enige med de andre borgerlige partiene. Det er et veldig viktig punkt for Fremskrittspartiet. Det punktet forsvant i forliket. Det eksisterer ingen sånn garanti. Det er trist. Fremskrittspartiet er nå det eneste partiet som i realiteten ikke vil la denne kollektivsatsingen skje på bekostning av vei i hele landet. Men det illustrerer et viktig poeng i tillegg til hurtigruten, nemlig at man i politikken må gi og ta – det ligger i forhandlingens natur. For Fremskrittspartiets vedkommende erkjenner vi at det er en stor avstand fra vårt primærstandpunkt til de øvrige partienes, men det var altså noen punkter vi prioriterte i forhandlingene. Det var vei, det var nei til flere skatter og avgifter og nei til forbud, påbud og flere offentlige reguleringer som tres over hodet på folk flest. Det var vårt utgangspunkt, og det var vi var åpne og ærlige på – ja, til og med via media. Så er det sånn at vi ble utestengt fra forhandlingene. Da høres det ganske hult ut det som diverse SV-representanter har sagt i løpet av – og særlig på slutten av – denne debatten, der de liksom forsøker å skape et inntrykk av at Fremskrittspartiet er i et annet kosmisk rom – det var vel det som representanten Lysbakken brukte, som en dårlig referanse til noe som faktisk er god forskning som skjer på CERN, for å prøve å latterliggjøre det. Nei, Fremskrittspartiet tar utgangspunkt i at vi ønsker å bevege politikken i vår retning. Så prøver man å gjøre dette til en debatt om at Fremskrittspartiet ikke tror nok på menneskeskapte klimaendringer for å kunne være en del av det gode selskap – vi tror ikke nok. Vi må nesten avgi en sånn bekjennelseserklæring for å kunne komme inn i det gode selskap. Tiltakene og forliket handler om praktisk politikk – det handler ikke om trosbekjennelse. Det har også denne debatten avslørt til fulle.