Jeg er enig med statsråden i det svaret, men det er derfor jeg også sier at jeg føler det er spesielt at jeg må ta saken opp her. Bakgrunnen for at jeg tar saken opp, er at dette har vedvart så lenge. Der ansvaret ligger for å løse selve konflikten, kan det se ut som at konflikten har blitt så fastlåst at man har problemer med det. Når konflikter i arbeidslivet blir særdeles fastlåste, er det av og til greit også å få noen innspill utenfra, nettopp for å se konflikten ikke bare innenfra og utover, men også den motsatte veien. Det er derfor jeg nok en gang oppmoder statsråden om å se på – offisielt eller uoffisielt – hva slags kanaler statsråden bruker. Jeg tror det er viktig at ansvaret skal plasseres der ansvaret hører hjemme, men av og til kan det være greit også å invitere til innspill fra utsiden for å se på hvordan man kan løse konflikter. Det som er problemet her, er at dette til syvende og sist går ut over pasientene, og det er både mitt og statsrådens ansvar.