Jeg takker statsråden for svaret, som etter mitt syn kun viser til departementets syn og lite til statsrådens egne meninger. Det er synd det ikke er anledning til mer enn ett tilleggsspørsmål – jeg må derfor konkretisere spørsmålene mine. De to eiendommene som er omtalt, har vært i eiers familie siden 1822 i Elverum og fra århundreskiftet når det gjelder skogeiendommen i Lierne, altså gode odelseiendommer. Det har tidligere ikke vært boplikt på eiendommen i Lierne, som er en ren skog- og utmarkseiendom uten bolighus, kun to hytter. Eier er på eiendommen ca. fire-fem måneder i året, bl.a. i jakt- og fiskesesongen, slik at han ivaretar de muligheter eiendommen har til avkastning, og oppfølging ellers. At eiendommen drives meget godt og forsvarlig, er det heller ingen tvil om. I svaret synes det som om det kun er avstanden mellom Elverum og Lierne som tilsier at han må ha boplikt. Her vil det kunne gå på prinsipp og skjønn. Spørsmål: Når går to eiendommer over til én eiendom? Synes statsråden det er riktig å splitte odelseiendommer for å oppfylle boplikten? Og synes ikke statsråden at norsk landbrukspolitikk på dette området kan være i strid med Grunnloven og verdenserklæringen om menneskerettighetene? I den siste står det at ingen må vilkårlig fratas sin eiendom, og at enhver har rett til å bevege seg fritt og til fritt å velge oppholdssted innenfor en stats grenser.