Jeg takker for det spørsmålet. Det var nesten forhåndsbestilt, for jeg hadde tenkt å si noe om det i mitt innlegg, men jeg rakk det ikke. For det første: 1991, det er ti år siden. Da hadde vi en helt annen økonomisk situasjon, vi hadde en helt annen arbeidsmarkedssituasjon, vi var i ferd med å få høyere arbeidsledighet, og vi var i ferd med å gjennomføre århundrets største bankran – som flertallet i denne salen har gjort. I dag synes jeg vi skal se litt fremover, og det er en relativt klar konsistent linje i Fremskrittspartiet. Vi har hele tiden sagt at vi ønsker å bevege oss mot et fondsbasert folketrygdsystem, og vi har hele tiden sagt at oljeinntektene må komme det norske folk til gode. I 1997, da vi også fikk uventede inntekter, foreslo vi kjøp av sykehusutstyr, innkjøp av biler til politiet og kjøp av andre ting fra utlandet som ikke skapte noe innenlandspress, og det kommer vi til å gjenta senere i høst, så det er ingen endring hos oss. Og så til grunnlovsforslaget: Det er klart at hvis vi i dag overfører det som utgjør statsbudsjettets utbetalinger av pensjoner – la oss si at vi overfører 50 milliarder kr i pensjonsutbetalinger fra statsbudsjettet til, slik det står i vårt grunnlovsforslag, å bli utbetalt fra oljefondet og Folketrygdfondets avkastning og eventuelt fra fondet, frigjør vi jo de tilsvarende 50 milliarder kr i statsbudsjettet som kan brukes til skatte- og avgiftslettelser eller andre påplussinger. Vi kan ikke bruke penger to ganger, slik statsminister Stoltenberg har sagt flere ganger. Han må da vel skjønne at hvis vi plutselig sparer en utbetaling på det ordinære statsbudsjettet – bare for å ta et eksempel, 50 milliarder kr – og alle inntektene i statsbudsjettet blir der, har vi styrket mulighetene til å gjøre andre ting. Der fins det ingen motsetning. Man må jo være statsminister eller finansminister i Norge for ikke å skjønne noe så enkelt!