Norge skal være et godt land å drive næringsvirksomhet i, står det i Soria Moria-erklæringen, og det tror jeg alle kan være enig i er godt formulert. Og hvis man kikker på tidligere regjeringserklæringer, har man omtrent de samme formuleringene. Det er altså mange gode og flotte formuleringer. Ser man i de ulike partiers program, finner man igjen akkurat det samme; mange fine, flotte formuleringer som næringslivet er glad i å lese. Det er jo også slik at dette med næringslivspolitikk vekker et engasjement, spesielt i august og noen uker i september hvert fjerde år. Da er det ikke måte på hvor mange politikere som tenner sine fakler og går i fakkeltog for å protestere mot arbeidsplasser som blir fjernet. Men dessverre skjer dette bare av og til og i forbindelse med valg. Ellers er det engasjementet fraværende. Like etter valget la Telenor ned ca. 300 arbeidsplasser. Jeg så verken Jens Stoltenberg, Kristin Halvorsen, Åslaug Haga eller Øystein Djupedal tenne sine fakler og gå i tog for disse arbeidsplassene. I Troms – for å ta et eksempel fra det fylket jeg kommer fra, som jeg også kjenner best – ble det nedlagt fire skipsverft. 200 arbeidsplasser forsvant ute i distriktet. Det betyr relativt sett mer enn de arbeidsplassene som dessverre er i ferd med å forsvinne i Skien. Jeg så ikke én politiker som gikk i fakkeltog eller engasjerte seg på det området. Det manglet kanskje noen journalister og fotografer og noen kameralamper de kunne sole seg i, og derfor manglet engasjementet. Det må jeg si er ganske trist. For det er i denne salen rammebetingelsene for næringslivet blir lagt, og jeg skal gi ett eksempel: I fjor på denne tiden behandlet vi klimakvoteloven. Et samlet næringsliv uttalte på høringen i komiteen 16. november at man måtte få konkurransedyktige rammevilkår, man måtte få de samme rammevilkårene som resten av industrien i Europa hadde. Jeg vil da sitere det vi skrev i Innst. O. nr. 33 for 2004–2005 i forbindelse med den saken: «Med dagens forslag vil for eksempel Norske Skogs bedrifter i EU være omfattet av kvotehandel, mens de fire fabrikkene i Norge ikke er det. Det er en uheldig forskjellsbehandling som disse medlemmer tar sterkt avstand fra.» Allerede da engasjerte vi oss i Union-saken for å prøve å få like gode rammevilkår for Norske Skog og Union i Norge som de har i Europa. Men da var det helt taust fra de politikerne som har marsjert i fakkeltog der nede, da var det ingen interesse for denne bedriften. Vi pleier også hvert eneste år å fremme to forslag, og det skal vi også gjøre i år. Det ene forslaget lyder som følger: «Stortinget ber Regjeringen avstå fra å innføre ensidige nasjonale miljøavgifter som kan svekke konkurranseevnen til norsk næringsliv.» Det andre forslaget er: «Stortinget ber Regjeringen avvikle ensidige nasjonale miljøavgifter som kan svekke konkurransen til norsk næringsliv.» Felles for disse to forslagene er at samtlige partier, unntatt Fremskrittspartiet, stemmer imot dem. Det er å legge forholdene til rette for norsk industri. Jeg skal ikke si at det er dobbeltmoral, for det er nesten ikke moral i det hele tatt, og da kan man vel ikke bruke ordet dobbeltmoral. La meg avslutningsvis si noen ord om fiskeripolitikken. Sist Arbeiderpartiet satt i regjering og styrte fiskeripolitikken, var det folkeopprør langs Finnmarkskysten. Det var et stort engasjement. Det kom flylaster med folk fra Finnmarkskysten som protesterte mot Regjeringens politikk. Jeg må si at jeg er veldig spent på hva slags politikk vi får nå. Skal vi få litt mer av det samme som Arbeiderpartiet har prøvd på tidligere, eller skal man lage en ny politikk? La meg illustrere med et eksempel: På 1990-tallet bygde man noe som het Svartnes-anlegget i Vardø. Man brukte over 100 mill. kr på dette anlegget, man bygde kai for over 100 mill. kr, og anlegget var i drift i tre måneder. Da hadde man bygd opp en voldsom overkapasitet som også var med på å slå beina under en del av de andre fiskeribedriftene. Det som er problemet når det gjelder norsk fiskerinæring og utfordringene der, er at det er overkapasitet både på land og på sjø. Enten må man strukturere bort den overkapasiteten, eller så må man øke ressursuttaket. Det siste vil jeg advare veldig sterkt mot, for forskere har nå sagt at det ved den siste kontrolltellingen var 700 000 tonn mindre torsk i Barentshavet enn tidligere anslått. Det er med andre ord ikke grunnlag for å øke kvoteuttaket.