Bygger man industri i Midt-Norge, får man ikke bygge gasskraftverk. Bygger man ut et oljefelt utenfor Finnmark, får man bygge gasskraftverk – uten rensing. Bygger Hydro i Qatar, reiser kongefamilie og statsråder dit og jubler. Bygger man det samme i Møre og Romsdal, får man kjeft hvis man i det hele tatt nevner ordet «gasskraftverk». Dette illustrerer utfordringene i norsk energipolitikk og er hovedsakelig årsaken til dagens situasjon, nemlig en sviktende vilje eller evne til å skjære igjennom i vanskelige saker og sørge for at kraftforsyningssikkerhet står over nasjonale CO2-regnskap. Verdens CO2-utslipp hadde ikke vært større om en hadde brent gassen i Midt-Norge framfor å eksportere den til utlandet. Det er mengden gass en pumper opp, som avgjør hvor store utslippene blir, ikke om det brennes i Norge, i Qatar, i England eller i Tyskland. Historiebeskrivelsen til representanten Serigstad Valen var interessant. Det er helt riktig at SV var imot prosjektet – det synes jeg også han skal nevne for representanten Langeland, som i Rogaland, for å tekkes oljeindustrien, skryter av at SV var for prosjektet. Jeg skal la det ligge. Men representanten Valen lar være å si at Fremskrittspartiet også påpekte kraftsituasjonen. Vår løsning var det motsatte av det representanten Valen hevder var SVs løsning. Vi sa: Bygg Ormen Lange, men bygg også et gasskraftverk. To av de partiene som i dag sitter i regjering, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, hadde ingen alternative løsninger til Bondevik-regjeringen i Ormen Lange-saken. Det å sitte og kjefte på Bondevik-regjeringen for manglende handling i 2004 er lite troverdig når en ikke hadde alternative løsninger selv. Det er det en må sammenligne med i de fleste sakene når en diskuterer dette: Hva var det regjeringen Bondevik foreslo, kontra det det enkelte partiet foreslo det året. Det nytter ikke å komme og vise til at en de to siste årene har foreslått enorme økninger i NVEs mandat og bevilgninger – for det har det ikke vært noen uenighet om. Spørsmålet er om det var noen av regjeringspartiene som i 2003–2004 foreslo noe annet – og det var det ikke. Så der er dagens og forrige regjering i samme båt. Dagens forslag ville ikke vært nødvendig om en hadde hatt evne i dagens regjering til å gjøre noe for fire og et halvt år siden. Det er ingen fra opposisjonen som ønsker flere handlingsplaner for papirets del. Grunnen til at vi fortsatt etterlyser dette, er at regjeringen ikke har levert noe av betydning. Den linjen som en f.eks. skryter av fra Sverige – ja, en kan begynne å lese om den allerede under Bondevik-regjeringens styre – er altså ikke et genuint rød-grønt prosjekt. Det eneste genuint rød-grønne i Midt-Norge i dag er to mobile gasskraftverk, som saksordføreren argumenterte veldig godt for hvorfor regjeringen ikke ønsker å ta i bruk. Hvorfor i alle dager brukte de penger til å kjøpe det, istedenfor heller å sette av en pott hos Enova til å stimulere produksjonen av fornybar energi kun i Midt-Norge – eventuelt stimulere et CO2-renseprosjekt på et gasskraftverk i Midt-Norge, eventuelt å framskynde linjeutbyggingen? Det er jo problemet. Mange av de tingene som regjeringen skryter av her, er generelle virkemidler for hele Norge. Det har ingenting med Midt-Norge å gjøre, og derfor får en heller ikke løst situasjonen i Midt-Norge.