Det jeg oppfatter at Kristin Halvorsen har sendt som en utfordring til Regjeringen, og som jeg slutter meg til hundre prosent, er at de tre sentrumspartiene og SV i 1994 stod sammen om å argumentere for at den handlefriheten vi har utenfor EU, er veldig, veldig viktig og mye verdt for Norge, og den skal brukes til noe. Så får vi altså en regjering som overhodet ikke bruker den til noe når det gjelder miljøet. Jeg sier ikke at den ikke brukes til noe i utenrikspolitikken, men når det gjelder miljøet, brukes den ikke i det hele tatt. Vår utfordring til Regjeringen er: Bruk den handlefriheten til å være pressgruppe overfor EU når det gjelder de mange negative miljødirektivene i EU. Bruk den handlefriheten i Kyoto-prosessen. Nå er jo Norge bak EU i Kyoto-prosessen, ikke foran. Dernest – og her er jeg helt sikker på at Grete Knudsen er enig – er det et tankekors at vi sa nei til EU i 1994 for å få mindre høyrepolitikk, og så har vi altså endt opp med at Norge nå er det eneste land i hele Vest-Europa hvor ytre høyre har avgjørende innflytelse på politikken. Og vi er vel omtrent det eneste land i hele Vest-Europa, bortsett fra i Spania, hvor det tradisjonelle Høyre har vesentlig innflytelse på politikken. Altså: Alle sentrumspartiene, SV og Arbeiderpartiets EU-motstandere sa nei til EU for å få mindre høyrepolitikk i Norge, og så har Norge endt opp som det landet i Europa hvor det er minst sosialdemokrati og mest høyrepolitikk. Det må jo være et tankekors. Så til spørsmålet om EUs utenrikssamarbeid: SV går for fullt inn i de tingene Grete Knudsen snakker om, f.eks. Barentssamarbeidet, som er en praktisk måte å håndtere forholdet mellom Russland, EU og Norge på. Dette er vi ivrige tilhengere av. Jeg var for to dager siden på en konferanse i Washington som Bellona arrangerte, hvor russiske og amerikanske eksperter sammen med noen få norske politikere og andre satt sammen for å prøve å bidra til å løse miljøproblemene i nordområdene. Det er den type praktisk samarbeid som vi bør ha, og som vi bør ha mer av, og som ingen EU-motstander burde ha det minste imot å gå inn i.