Jeg skal inn på et litt annet tema enn veiarbeid. 22. juli-rapporten ble lagt fram for ikke så lenge siden. Rapporten avslørte en grunnleggende systemsvikt i det som skal være statens primære oppgave, nemlig å skape trygghet og beskyttelse for sine egne borgere. Jeg tror vi kan si at ikke siden 9. april 1940 har beredskapssystemene sviktet så fundamentalt som de gjorde denne gangen. Vi var rett og slett ikke forberedt på at noe slikt som dette kunne skje. Før 22. juli ble det også gitt inntrykk av at beredskapen var god, alt var under kontroll. Da krisen inntraff, viste det seg at det var det på ingen måte. Det sviktet i utstyr, koordinering og kommunikasjon. Det var manglende øvelser og en del svikt i grunnleggende ferdigheter. Nå er politiet gjennom en grundig prosess for å bedre beredskapen. Men når slike ting skjer, sitter man igjen med noen spørsmål i forlengelsen av det. Et spørsmål i hvert fall jeg har stilt meg, er: Når det sto slik til med den indre beredskapen som det vi opplevde 22. juli, hvordan står det da til med den ytre sikkerheten, den ytre beredskapen, i landet vårt? Har vi en sikkerhetspolitikk som er god nok? Har vi en sikkerhetspolitikk som er rettet inn mot de endringer som sannsynligvis kommer til å skje i framtiden, hvor vi nok må ta en større del av ansvaret for vår egen sikkerhet? USA fokuserer mot Asia, Russland holder på å bygge opp i nordområdene, mens NATO-landene i Europa har mer enn nok med å håndtere finanskrisen og sannsynligvis vil måtte kutte i forsvars- og sikkerhetsbudsjettene sine. Er vi forberedt? Har vi en god nok beredskap og sikkerhetspolitikk for å møte en slik situasjon i framtiden? Er det forsvaret vi har i dag, med den militære beredskapen vi har, godt nok hvis det oppstår en overraskende og uventet situasjon? På papiret har vi et godt forsvar. På papiret har vi jagerfly, 57 stykker. Men hvor mange av disse er operative? På papiret har vi ubåter. Men hvor mange av disse er operative? I 2001 ble det bestilt 14 nye kamphelikoptre til Kystvakten og fregattene. I dag er kun ett av disse mottatt. Jeg har en viss bekymring for at vi på samme måte som når det gjelder den den indre beredskapen, også når det gjelder den ytre beredskapen har en situasjon hvor vi har gode planer på papiret, men i praksis er situasjonen kanskje en annen enn det som framgår av offentlige dokumenter. Statsministeren erkjenner at man hadde planene, men ikke erkjennelsen av behovet for sikkerhet. Jeg tror det er nødvendig å vise gjennomføringsevne og handlekraft også når det gjelder å få plass den ytre sikkerheten, og den beredskapen som er nødvendig i forhold til det.