Til Inge Lønning, som peker på alle regler og alle retningslinjer vi har her i Stortinget, er det en ting, eller egentlig to som er viktig å si. Det ene er at vi har finanskrise. Jeg tror alle de som har deltatt i debatten – i hele debatten og ikke bare på slutten av debatten – har fått med seg at det har vært gjennomgangstemaet som alle har berørt. Det gir ekstraordinære tiltak i en ekstraordinær situasjon. Det er det Regjeringen varsler om når den sier det den gjør, om at den skal komme tilbake til dette senere. Det andre er at i motsetning til det Inge Lønning framfører, har bl.a. representanten Flåtten på et tidligere tidspunkt i tidligere debatter sagt at Stortinget er beredt til å ta saker fortløpende for å håndtere denne krisen, og at de er villig til å være med på det. Når det sies at Regjeringen er arrogant, er det en ting som det er fristende å si til Inge Lønning, som en av røverne sa til en av de andre røverne i Kardemomme by om tante Sofie: Hun hørte ikke, hvorpå den andre sier: Hun ville ikke høre. Det er situasjonen for Inge Lønning. Det er helt klart at det vi har sagt, er at i forlengelsen av og i arbeidet med denne pakken skal Stortinget bli hørt. Opposisjonen skal bli hørt, og opposisjonen skal komme med innspill. Jeg har selv sagt om enkelte ting som har blitt tatt opp i salen, at dette er noen av de innspillene vi må ta med videre. I forbindelse med et forslag om å utvide permitteringsordningene, som er fremmet av Jan Tore Sanner, har vi oppfordret dem til å oversende det, for det er et av de forslagene vi må vurdere videre. Sånn må det være. Derfor blir opposisjonen lyttet til, men Inge Lønning vil ikke høre. Jeg håper alle de andre har ørene åpne, fordi det er en invitt.