Én av mange saker som opptar meg, er at verdens borgere skal kunne handle med dem man vil uten noen statlige restriksjoner, sære reguleringer, proteksjonisme, særavgifter e.l., av hensyn til verdens fattigste land, men også av hensyn til norske borgere – valgfrihet. Det blir i denne sal altfor sjelden problematisert over hvordan det går ut over norske forbrukere, norsk næringsliv, og hvordan vi som norske politikere kan bidra til mer handel, spesielt med verdens fattigste land. Det virker som om regjeringens representanter trenger debatt og mer kunnskap på dette feltet, spesielt etter en replikkrunde med representanten Heikki Holmås i dag, der jeg utfordret regjeringen på hvorfor Norge gjør det dårligst av alle land når det gjelder handel med verdens fattigste land. Jeg fikk ikke noe godt svar – jeg opplevde heller at spørsmålet ble forsøkt latterliggjort. Man unnlater det faktum at Norge kommer på jumboplass om man sammenligner med alle vestlige land i verden. Hvis det er slik at andre vestlige land er bedre, må det være noe Norge – eller den norske regjeringen – gjør galt, og at det er noe man kan gjøre annerledes. Jeg tenkte derfor å si litt mer om frihandel og toll. Vi vil med Fremskrittspartiets alternative budsjett få mer handel med fattige land, noe som også er i tråd med ambisjonene i Soria Moria II. Slik jeg ser det, er det fire innfallsvinkler/momenter. Det ene er, som jeg nevnte, at norsk handelspolitikk skader verdens fattigste, det andre er forbrukerperspektivet, det tredje er at toll er fordyrende, og det fjerde at frihandel uten tvil får flere folk ut av fattigdom. De norske tollmurene rundt hele Norge medfører at bedrifter i fattige land ikke får solgt sine produkter i Norge. Det er vanskelig for produsenter, spesielt fra fattige land, å konkurrere på det norske markedet – der er vi dårligst. Vi er altså med på å hindre produsenter i andre land å komme inn og tilby gode produkter til norske forbrukere. Så over til forbrukerperspektivet. Den politikken vi fører i dag, er proteksjonistisk – eller egoistisk, kan man kalle det – og gjør at vareutvalget for oss forbrukere blir mindre, spesielt gjelder det innen matprodukter, men det er også høye tollsatser på tekstiler – klær, tepper og sengetøy. Det er fordyrende for oss forbrukere. Toll er fordyrende for forbruker, for importøren, byråkratene må bruke tid på dette og ikke minst produsenten av varen. Det forstyrrer en sunn markedsøkonomi og skaper merarbeid for byråkrater og tollere, som heller burde bruke tiden sin på mer alvorlige ting som narkotikasmugling, valutasmugling, menneskesmuglig, piratkopiering osv. Jeg mener også at mer forskning – og historien – viser at frihandel skaper økonomisk vekst og får flere folk ut av fattigdom. Handel mellom næringsdrivende i forskjellige kulturer skaper også fred, forståelse og dialog – det motsatte av krig. Det er også mange andre positive ringvirkninger, som jeg nevnte, så jeg etterlyser mer svar fra regjeringens representanter på hva man konkret vil gjøre. Det får en del uheldige ringvirkninger også, som jeg innimellom prøver å illustrere, og som bl.a. VG for noen uker siden skrev om, der man tok for seg alle de forskjellige tollsatsene som er på tekstiler. En journalist – for dem som ikke fikk det med seg – hadde en veldig artig beskrivelse av hvordan det slår ut, og regjeringens representant måtte innrømme at det ikke var noen logisk forklaring. På bh-er er det 6,9 pst. tollsats, skjerf – vevet – har 5,9 pst., slips har 6,6 pst., mens tollsatsen på truser nå plutselig er tatt bort, skjerf – strikket – 10,7 pst., bukser 10,7 pst., vanter 7 pst. osv. Det får mange ulogiske konsekvenser for importører, men også for eksportører. Jeg håper regjeringens representanter snart kan komme på banen og gjøre det slik at vi får mer handel med andre land.