Vi takker for alle utfordringer, og vi skal prøve så langt tiden strekker til, å kvittere ut dem også. Men det første jeg vil rette oppmerksomheten mot, var det som ble sagt innledningsvis tidligere i dag, både av representanten Karin Andersen og representanten Lise Christoffersen. Jeg merket meg at representanten Lise Christoffersen viste til at den forrige regjeringen nærmest ikke hadde gjort noen ting for å bekjempe fattigdom, og at fattigdommen hadde økt sterkt under den tiden. Da synes jeg det er interessant å lese Adresseavisen av 8. mai i år, der det står: «Den rødgrønne regjeringen sliter med å avskaffe fattigdom. Ferske tall viser at Norge fikk 10 000 flere fattige det første året med rødgrønn regjering.» Så leser man videre i samme artikkel: «(…) Statistisk sentralbyrå la fram tall som viser at 196 000 levde i fattige husholdninger etter ett år med rødgrønn regjering, mot 185 000 i det siste året med Bondevik II-regjeringen.» Så her synes jeg faktisk at regjeringspartiene bør vise en viss form for ærlighet og redelighet, når man henviser til tall fra denne talerstolen. Jeg blir – med respekt å melde for alle politiske partiers egen politikk – litt skuffet over mye av den debatten som er skapt så langt. Jeg blir skuffet over at enkelte representanter prøver å komme med karakteristikker – som også representanten Engeset var inne på – av andre partiers politikk som er tatt fullstendig ut av en virkelighetsbeskrivelse, som ikke har rot i virkeligheten i det hele tatt. Jeg synes regjeringspartiene her i dag har framstått mer som Komiske Ali under Amerikas innovasjonskrig i Irak. Man så den gangen også at amerikanerne var på tur inn, og at bomberegnet haglet ned i Irak. Men det ble påstått at ingen amerikanere var i nærheten av landet. På samme måte prøver disse regjeringspartiene å plante feilaktig virkelighetsbeskrivelse av politikk inn i de andre partiene. Så til slutt: Når det gjelder fattigdomsbekjempelse, har Fremskrittspartiet vært med på å gjøre noe med minstesatsene for rehabilitering. Vi har gjort noe med minstesatsene for attføring, og vi har gjort noe med minstesatsene for unge uføre. Ja, Fremskrittspartiet har også til og med i årets statsbudsjett valgt å foreslå økt minstepensjon med opp til 2 G, og det skal ikke gå over flere år, men skal skje på ett år. Det har vi gjort flere år på rad uten å få støtte i denne salen. Men den store forskjellen, og motsetningen mellom Fremskrittspartiet og de øvrige partiene, er at Fremskrittspartiet bevilger de konkrete midlene som må til for å få plass disse ytelsene, og for å få ytelsene opp på det nivået man ønsker – i motsetning til flertallet i denne salen, som sender regningen til det norske folk: til uførepensjonister, etterlattepensjonister og alderspensjonister, ved å ta fra dem.