Representanten Frøiland sa at Arbeiderpartiet tidligere hadde gått inn for klare føringer i strukturpolitikken. Jeg har lyst til å spørre Frøiland: Når sluttet de med det? Behandlingen av kredittmeldingen viser jo ikke at Arbeiderpartiet har disse klare holdningene som representanten stod på denne talerstolen og skrøt av at Arbeiderpartiet hadde. Når Frøiland i tillegg sier at finansministeren nå har fått «gåsignal frå Stortinget», kan man nesten forstå finansministeren når han sier at det kan ta litt tid. For han har jo ikke fått noe signal om i hvilken retning han skal gå, hvor fort han skal gå, og hva han skal gå mot. Jeg må innrømme at jeg hadde trodd at det etter alt oppstyret som Arbeiderpartiet skapte rundt sin egen rolle knyttet til håndteringen av kredittmeldingen, i hvert fall ville komme noe klart, noe tydelig, noe forutsigbart og noe langsiktig ut av Arbeiderpartiets behandling av disse svært viktige spørsmålene. Jeg har lyst til å be representanten Frøiland om å forklare forsamlingen hva Arbeiderpartiet vil. Det er veldig greit å kaste om seg med ord og uttrykk om at man må følge etter den strukturelle utviklingen osv. Ja, Norge har løpt etter den i mange år! Når staten i dag eier 60 pst. av DnB, er det ikke da mulig, ifølge Arbeiderpartiet, å sikre en sterk, norsk løsning med base i den banken? Eller må man tviholde på eierskapet også i Kreditkassen for å kunne få det til? Det ble også sagt fra representanten Frøilands side at hun syntes det var utrolig at Regjeringen hadde lagt fram en kredittmelding som på en måte ikke førte med seg noe, alt var som før. Hva har Arbeiderpartiet bidratt med gjennom behandlingen av kredittmeldingen som kan tilsi at nå er alt blitt forandret?