Jeg vil starte med en påstand: Det er det organiserte arbeidsliv og fagbevegelsen som har sivilisert Norge, og gjort at folk kan leve av og med arbeidet sitt, og at goder og makt i samfunnet er sterkere fordelt her enn i mange andre land. Det har vært bra for landet – for innbyggerne – og bra for næringslivet og økonomien. Det er å rokke ved denne tryggheten og velferden når høyresiden ønsker seg flere midlertidig ansatte, mer innleie, lavere lønninger for arbeidsfolk og fritak for formuesskatt for milliardærer. Da bryter vi spleiselaget, og det fører til at færre er organisert, og at makta fordeles skjevere i samfunnet. Forskjellene mellom folk øker, og vanlige folks innflytelse i samfunnet svekkes. Det er det denne debatten handler om. Det er helt riktig at det er høyresidens politikk som truer arbeidstakernes rettigheter i Norge. Det er det som er problemet, både for SV og for fagbevegelsen. Det er høyrepolitikken – ikke hvor reglene eller påleggene kommer fra. Men vi må evne å se når høyrepolitikken kommer fra EU. Vi må evne å kjenne den igjen, og vi må evne å stoppe den. Det er derfor vi er imot en del av de reglene som kommer, fordi de truer dette. Dette er SV og fagbevegelsen enig om. Vi må sikre at ikke EU via direktiver eller via domstolene kan overprøve norske lønns- og arbeidsvilkår og tariffavtaler, eller sette til side ILO-konvensjoner. Bekymringen er at vi ser at ESA engasjerer seg i reglene for å endre norsk arbeidsliv, og de fire mest kjente dommene i domstolen – Rüffert, Laval, Viking Line og Luxemburg – blir brukt som brekkstang for å svekke arbeidstakernes rettigheter. Dommene setter arbeidstakernes muligheter for kampmidler og kollektive avtaler til side hvis de hindrer fri etablering og fri tjenesteflyt. Det kan begrense landenes råderett i arbeidslivspolitikken. Fordi disse dommene passer så dårlig med den norske modellen, er vi veldig bekymret for den utviklingen vi ser. Dette skyter fart – det er på en måte en eksplosiv kraft i dette nå, med krisen i Europa, som er skapt av at høyresiden ikke har villet styre finansakrobatene og bankene og har sendt regningen til vanlige folk, som mister både jobben og pensjonen. Det skaper massearbeidsløshet, og folk kommer selvfølgelig til Norge. SV er for arbeidsinnvandring – vi trenger det, de trenger det – men vi er voldsomt opptatt av hvordan dette forandrer norsk arbeidsliv. Det er jo sånn at når arbeidsløsheten eksploderer, kuttes lønninger, og ingen tør hevde rettighetene sine, for da mister de jobben, enten i EU eller her. Når høyresiden i Norge i tillegg er imot de mest virkningsfulle tiltakene mot sosial dumping, mener jeg at deres taler her i dag blir fryktelig hule. Det er større og mindre tiltak mot sosial dumping, men de viktigste tiltakene, som virkelig kan bety at sosial dumping blir avslørt og skal koste mye – som innsynsrett og solidaransvar, kollektiv søksmålsrett, som vi jobber med, og store deler av vikarpakken, som de står her og forsvarer – har man altså stemt imot. Og hvorfor gjør de det? Jo, det avslører de når de skriver i innstillinger at disse tiltakene hindrer konkurranse på lønn. Og det betyr å gå ned i lønn, det, for vanlige folk – for renholdere, bygningsarbeidere, stuepiker og andre vanlige arbeidsfolk. Jeg mener det er en ren krigserklæring fra partier som i all sin politikk viser at de er mest for de rike og de privilegerte. Det er sånn at hvis EU sier hopp, hopper Høyre og Fremskrittspartiet, mens vi utfordrer til å bruke handlingsrommet, slik at EU og EØS-avtalen ikke kan gripe inn overfor norske tariffavtaler og norske regler i arbeidslivet. Det haster med å sikre dette, fordi presset kommer til å øke enormt framover på grunn av den kritiske situasjonen. Det foreligger f.eks. direktiver som risikerer å ha som konsekvens at vi må fjerne noen av tiltakene mot sosial dumping. Jeg vet at den norske regjeringen protesterer mot det – det er jeg helt enig i og veldig glad for – og det hadde vært interessant å høre om den høyresiden som i dag forsvarer norsk arbeidsliv, norske lønninger og norsk lovverk, kunne gi støtte til regjeringen i den kampen, slik at vi kan sikre de tiltakene som gjør at vi beholder det organiserte og velfungerende arbeidsmarkedet i Norge.